natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Bestemmelserne i direktiv 89/104 er blevet gennemført i national ret ved lov af 1994 om varemærker (Trade Marks Act 1994).
The provisions of Directive 89/104 were transposed into national law by the Trade Marks Act 1994.
Bestemmelserne i direktiv 84/450 er blevet gennemført i national ret ved bekendtgørelse af 1988 om bekæmpelse af vildledende reklame (The Control of Misleading Advertisements Regulations 1988 (SI 1988/915)), som ændret i 2003 (SI 2003/3183, herefter »UK Regulations«).
The provisions of Directive 84/450 were transposed into national law by the Control of Misleading Advertisements Regulations 1988 (SI 1988/915), as amended in 2003 (SI 2003/3183; ‘the UK Regulations’).
Bekæmpelsen af vildledende reklame og overholdelsen af bestemmelserne vedrørende sammenlignende reklame, der er fastsat i artikel 4 i direktiv 84/450, varetages i henhold til UK Regulations af Director General of Fair Trading, som er en administrativ myndighed, der har kompetence til enten at træffe afgørelse om klager eller at indlede passende retsforfølgning.
The combating of misleading advertising and compliance with the provisions on comparative advertising, under Article 4 of Directive 84/450, are ensured, pursuant to the UK Regulations, by an administrative authority competent either to decide on complaints or to initiate appropriate legal proceedings.
»Bestemmelserne i denne regel skal ikke fortolkes således, at de a) giver søgsmålskompetence i en civil retssag vedrørende en tilsidesættelse af denne regel (med undtagelse af, hvad der er bestemt i nærværende UK Regulations), eller b) fastsætter en undtagelse til en søgsmålskompetence eller andre retsmidler (civile eller strafferetlige) i sager, der er indledt på andet grundlag end i henhold til nærværende UK Regulations.«
(a) conferring a right of action in any civil proceedings in respect of any contravention of this regulation (save as provided for in these Regulations); or
O2 et O2 (UK) udøver virksomhed med levering af tjenesteydelser inden for mobiltelefoni.
O2 and O2 (UK) carry on business as suppliers of mobile telephone services.
I reklamerne for deres tjenesteydelser anvender O2 og O2 (UK) billeder af bobler på flere måder.
They use bubble images in a host of ways to advertise their services.
Det er ubestridt, at forbrugerne på markedet for mobiltelefoni forbinder billeder af bobler i vand, særlig mod en graderet blå baggrund, med de tjenesteydelser, som O2 og O2 (UK) leverer.
It is established that, in the context of mobile phones, consumers associate images of bubbles in water (particularly against a graduated blue background) with O2 and O2 (UK).
O2 og O2 (UK) er bl.a. indehavere af to nationale figurmærker, der begge består af et statisk billede af bobler, og som er registreret i Det Forenede Kongerige for apparater og tjenesteydelser på telekommunikationsområdet (herefter »boblemærkerne«).
O2 and O2 (UK) are proprietors in particular of two national figurative trade marks, each of which consists of a static picture of bubbles, registered in the United Kingdom in respect of telecommunications apparatus and services (‘the bubbles trade marks’).
H3G udøver også virksomhed med levering af tjenesteydelser inden for mobiltelefoni, der markedsføres under tegnet »3«.
H3G is also a provider of mobile telephone services marketed under the sign ‘3’.
H3G udbyder navnlig en service med taletidskort (»pay-as-you-go«), der benævnes »Threepay«.
It offers in particular a pay-as-you-go service known as ‘Threepay’.
I 2004 indledte H3G en reklamekampagne.
During 2004, H3G launched an advertising campaign.
Til dette formål udsendte selskabet bl.a. en tv-reklame, hvori det sammenlignede prisen på dets egne tjenesteydelser med de tjenesteydelser, som O2 og O2 (UK) tilbyder.
To that end, it broadcast in particular a television advertisement in which it compared the price of its services with those of O2 and O2 (UK).
Denne tv-reklame (herefter »den omtvistede reklame«) begyndte med navnet »O2« og billeder af sorte og hvide bobler i bevægelse, der efterfulgtes af billeder af »Threepay« og af »3« samt en oplysning om, at H3G’s tjenesteydelser konkret var billigere.
This televised advertisement (‘the disputed advertisement’) began by using the name ‘O2’ and moving black-and-white bubble imagery, followed by ‘Threepay’ and ‘3’ imagery, together with a message that H3G’s services were cheaper in a specific way.
I hovedsagen har O2 og O2 (UK) medgivet, at den prissammenligning, der blev foretaget i den omtvistede reklame, var korrekt, og at reklamen — set i sin helhed — ikke var vildledende.
They accepted, for the purposes of the main proceedings, that the price comparison in the disputed advertisement was true and that that advertisement, as a whole, was not misleading.
Navnlig blev der i reklamen ikke anført noget om, at der var nogen som helst form for handelsmæssig forbindelse mellem på den ene side O2 og O2 (UK) og på den anden side H3G.
In particular it did not suggest any form of trade connection between O2 and O2 (UK), on the one hand, and H3G, on the other.
Ved dom af 23. marts 2006 blev H3G frifundet i krænkelsessagen.
That action for infringement was dismissed by judgment of 23 March 2006.
High Court fandt i det væsentlige, at anvendelsen af boblebillederne i den omtvistede reklame faldt ind under artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 89/104, men at H3G — eftersom reklamen opfyldte betingelsen i artikel 3a i direktiv 84/450 — kunne påberåbe sig artikel 6, stk. 1, litra b), i direktiv 89/104.
Essentially, the High Court held that the use of the bubbles images in the disputed advertisement fell within Article 5(1)(b) of Directive 89/104, but since that advertisement complied with Article 3a of Directive 84/450, such compliance provided H3G with a defence under Article 6(1)(b) of Directive 89/104.
Den forelæggende ret har for det første anmodet om en fortolkning af artikel 5, stk. 1, i direktiv 89/104.
The referring court asks, in the first place, for an interpretation of Article 5(1) of Directive 89/104.
For det første ønsker den at få oplyst, om den brug, der er omhandlet i denne bestemmelse, alene er en sådan brug, der har til formål at adskille den handelsmæssige oprindelse af de varer og tjenesteydelser, der markedsføres af tredjemænd.
It seeks to ascertain, first, whether the use referred to in that provision is solely use for the purposes of distinguishing the trade origin of the goods or services marketed by the third party.
Efter den forelæggende rets opfattelse vil et bekræftende svar betyde, at brugen af en konkurrents varemærke i forbindelse med sammenlignende reklame ikke henhører under artikel 5, stk. 1, i direktiv 89/104, fordi varemærket ikke bruges deri for at angive annoncørens varers oprindelse.
In its opinion, an affirmative answer would mean that use of a competitor’s trade mark in the context of comparative advertising does not fall within Article 5(1) of Directive 89/104, because the trade mark is not being used there to indicate the origin of the advertiser’s goods.
Med henblik på at vurdere, om der foreligger en risiko for forveksling i henhold til artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 89/104, ønsker den forelæggende ret derefter at få oplyst, om der alene skal foretages en sammenligning mellem varemærket og det omtvistede tegn og mellem de varer eller tjenesteydelser, som varemærket er blevet registreret for, og de varer eller tjenesteydelser, som tegnet er anvendt med hensyn til, eller om der derimod skal tages hensyn til den faktiske sammenhæng, som tegnet bruges i.
Second, it seeks to know, for the purposes of assessing the existence of a likelihood of confusion within the meaning of Article 5(1)(b) of Directive 89/104, whether consideration should be limited exclusively to a comparison between the trade mark and the disputed sign and between the goods or services for which the mark is registered and those for which the sign is used, or whether, on the other hand, it is appropriate to take account of the factual context in which the sign is used.
For det andet er den forelæggende ret af den opfattelse, at det forhold, at en sammenlignende reklame, hvori en konkurrents varemærke bruges, opfylder betingelserne i artikel 3a i direktiv 84/450, udgør et anbringende, som annoncøren kan gøre gældende til sit forsvar i en sag, som konkurrenten har anlagt vedrørende en sådan brug af hans varemærke.
The referring court considers, in the second place, that the conformity with Article 3a of Directive 84/450 of a comparative advertisement in which a competitor’s trade mark is used constitutes a defence against the action brought by the competitor against such use of his mark.
Den forelæggende ret har følgelig — for det tilfælde, at Domstolen fortolker artikel 5, stk. 1, i direktiv 89/104 således, at denne bestemmelse i et tilfælde som det i
Thus, should the Court interpret Article 5(1) of Directive 89/104 to the effect that, in a case such as that in the main proceedings, that provision enables the proprietor of a registered mark to prohibit the use of his mark in comparative advertising, the
O2 HOLDINGS OG O2 (UK) hovedsagen omhandlede giver indehaveren af et varemærke, der er registreret, ret til at forbyde brugen af hans varemærke i en sammenlignende reklame — anmodet om en fortolkning af artikel 3a, stk. 1, i direktiv 84/450 med henblik på at få oplyst, om anvendelsen af tegnet — som betingelse for at en sammenlignende reklame, hvori der er brugt et tegn, der er identisk med eller ligner en konkurrents varemærker, er lovlig — skal være »tvingende nødvendig« for at foretage en sammenligning mellem konkurrentens varer eller tjenesteydelser og annoncørens varer eller tjenesteydelser.
O2 HOLDINGS AND O2 (UK) referring court asks for an interpretation of Article 3a(1) of Directive 84/450 for the purposes of ascertaining whether, in order for a comparative advertisement in which a sign identical with, or similar to, a competitor’s mark is used to be permitted, use of that sign must be ‘indispensable’ to a comparison between the goods or services of the competitor and those of the advertiser.
Med sine spørgsmål har den forelæggende ret både anmodet Domstolen om en fortolkning af artikel 5, stk. 1, i direktiv 89/104 og af artikel 3a, stk. 1, i direktiv 84/450.
By its questions the referring court asks the Court of Justice to interpret both Article 5(1) of Directive 89/104 and Article 3a(1) of Directive 84/450.
Tvisten i hovedsagen er da også karakteriseret ved det forhold, at O2 og O2 (UK) påstår, at H3G’s anvendelse af et tegn, der ligner deres boblemærker, i en sammenlignende reklame krænker den eneret, de er blevet tildelt ved de nævnte varemærker.
The case in the main proceedings is characterised by the fact that O2 and O2 (UK) claim that the use, by H3G, of a sign similar to their bubbles trade marks in a comparative advertisement jeopardises the exclusive right granted to them by those marks.
Det er derfor nødvendigt at præcisere forholdet mellem direktiv 89/104 og 84/450, før de præjudicielle spørgsmål skal undersøges.
It is thus necessary, before examining the questions referred for a preliminary ruling, to clarify the relationship between Directives 89/104 and 84/450.
I henhold til artikel 5, stk. 1 og 2, i direktiv 89/104 giver det registrerede varemærke indehaveren en eneret, hvorefter han under visse betingelser kan forbyde tredjemand, der ikke har hans samtykke, at gøre erhvervsmæssig brug af et tegn, der er identisk med eller ligner hans varemærke.
In accordance with Article 5(1) and (2) of Directive 89/104, the registered trade mark is to confer on the proprietor exclusive rights therein, by virtue of which he is to be entitled, under certain conditions, to prevent all third parties not having his consent from using in the course of trade, any sign which is identical with, or similar to, his trade mark.
Ifølge direktivets artikel 5, stk. 3, litra d), kan han bl.a. forbyde tredjemand at anvende et sådant tegn i reklameøjemed.
Under Article 5(3)(d) of that directive, he may, inter alia, prevent all third parties from using such a sign in advertising.
Annoncørens brug af et tegn, der er identisk med eller ligner en konkurrents varemærke, i en sammenlignende reklame kan udgøre brug i henhold til artikel 5, stk. 1 og 2, i direktiv 89/104.
Use by an advertiser, in a comparative advertisement, of a sign identical with, or similar to, a competitor’s mark may constitute use within the meaning of Article 5(1) and (2) of Directive 89/104.
For det første skal artikel 5, stk. 1 og 2, i direktiv 89/104 nemlig fortolkes således, at den omfatter brugen af et tegn, der er identisk med eller ligner varemærket for varer, der markedsføres, eller for tjenesteydelser, der leveres af tredjemanden [jf. i denne retning med hensyn til artikel 5, stk. 1, litra a), i direktiv 89/104 dom af 25.1.2007, sag C-48/05, Adam Opel, Sml. I, s. 1017, præmis 28].
First, Article 5(1) and (2) of Directive 89/104 must be interpreted as covering the use of a sign identical with, or similar to, the trade mark in respect of goods marketed or services supplied by the third party (see, to that effect, as regards Article 5(1)(a) of Directive 89/104, Case C-48/05 Adam Opel [2007] ECR I-1017, paragraph 28).
For det andet har en reklame, hvorved annoncøren sammenligner de varer og tjenesteydelser, som han markedsfører, med en konkurrents varer og tjenesteydelser, åbenbart til formål at fremme annoncørens varer og tjenesteydelser.
Second, an advertisement in which the advertiser compares the goods and services which he markets with those of a competitor is aimed, evidently, at promoting the goods and services of that advertiser.
Ved en sådan reklame søger annoncøren at adskille sine varer og tjenesteydelser ved at sammenligne deres kendetegn med de konkurrerende varers og tjenesteydelsers kendetegn.
With such an advertisement the advertiser seeks to distinguish his goods and services by comparing their characteristics with those of competing goods and services.
Denne analyse bekræftes af 15. betragtning til direktiv 97/55, hvori fællesskabslovgiver har understreget, at formålet med sammenlignende reklame er at adskille annoncørens varer og tjenesteydelser fra konkurrentens (jf. dom af 25.10.2001, sag C-112/99, Toshiba Europe, Sml. I, s. 7945, præmis 53).
That analysis is confirmed by recital 15 in the preamble to Directive 97/55, in which the Community legislature pointed out that the aim of comparative advertising is to distinguish between the goods and services of the advertiser and those of his competitor (see Case C-112/99 Toshiba Europe [2001] ECR I-7945, paragraph 53).
Derfor skal en annoncørs brug i en sammenlignende reklame af et tegn, der er identisk med eller ligner en konkurrents varemærke — med henblik på at kunne identificere de varer eller tjenesteydelser, som sidstnævnte tilbyder — i henhold til artikel 5, stk. 1 og 2, i direktiv 89/104 anses for brug med hensyn til annoncørens egne varer og tjenesteydelser.
Therefore, the use by an advertiser, in a comparative advertisement, of a sign identical with, or similar to, the mark of a competitor for the purposes of identifying the goods and services offered by the latter can be regarded as use for the advertiser’s own goods and services for the purposes of Article 5(1) and (2) of Directive 89/104.
En sådan brug kan således i givet fald forbydes i henhold til de nævnte bestemmelser.
Such use may therefore be prevented, where necessary, by virtue of those provisions.
Som det fremgår af anden til sjette betragtning til direktiv 97/55, har fællesskabslovgiver imidlertid villet fremme sammenlignende reklame, idet lovgiver bl.a. i anden betragtning har understreget, at sammenlignende reklame »[også] […] i forbrugernes interesse [kan] […] stimulere konkurrencen mellem vare- og tjenesteydelsesleverandørerne«, og i femte betragtning, at den »kan være et legitimt middel til oplysning af forbrugerne om deres interesse«.
However, as is apparent from recitals 2 to 6 in the preamble to Directive 97/55, the Community legislature was intending to promote comparative advertising, stating, inter alia, in recital 2, that comparative advertising ‘can also stimulate competition between suppliers of goods and services to the consumer’s advantage’ and, in recital 5, that it ‘may be a legitimate means of informing consumers of their advantage’.
I henhold til 13.-15. betragtning til direktiv 97/55 var fællesskabslovgiver af den opfattelse, at behovet for at fremme sammenlignende reklame krævede, at de til varemærket knyttede rettigheder i et vist omfang blev begrænset.
According to recitals 13 to 15 in the preamble to Directive 97/55, the Community legislature considered that the need to promote comparative advertising required that the right conferred by the mark be limited to a certain extent.
En sådan begrænsning af varemærkets retsvirkninger for at fremme sammenlignende reklame forekommer nødvendig ikke blot ved annoncørens brug af selve konkurrentens varemærke, men ligeledes ved anvendelse af et tegn, der ligner dette varemærke.
Such a limitation of the effects of the mark for the purposes of promoting comparative advertising appears necessary not only in the case of use, by the advertiser, of a competitor’s actual mark, but also in the case of use of a sign similar to that mark.
Det element, der kræves for at kunne fastslå en reklames sammenlignende karakter, er således den direkte eller indirekte henvisning til en af annoncørens konkurrenter eller til varer eller tjenesteydelser, som udbydes af denne (Toshiba Europe-dommen, præmis 29, og De Landtsheer Emmanuel-dommen, præmis 17).
The test for determining whether an advertisement is comparative in nature is thus whether it identifies, explicitly or by implication, a competitor of the advertiser or goods or services which the competitor offers (Toshiba Europe, paragraph 29, and De Landtsheer Emmanuel, paragraph 17).
Når en annoncørs anvendelse i en reklame af et tegn, der ligner en konkurrents varemærke, af gennemsnitsforbrugeren opfattes som en henvisning til denne konkurrent eller til varer eller tjenesteydelser, som udbydes af denne — ligesom i tvisten i hovedsagen — er der herefter tale om sammenlignende reklame i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 2, nr. 2a, i direktiv 84/450.
Therefore, when the use, in an advertisement, of a sign similar to the mark of a competitor of the advertiser is perceived by the average consumer as a reference to that competitor or to the goods and services which he offers — as in the case in the main proceedings — there is comparative advertising within the meaning of Article 2(2a) of Directive 84/450.
Det følger heraf, at for at forene beskyttelsen af de registrerede varemærker med anvendelsen af den sammenlignende reklame må artikel 5, stk. 1 og 2, i direktiv 89/104 og artikel 3a, stk. 1, i direktiv 84/450 fortolkes således, at indehaveren af et varemærke, der er registreret, ikke kan forbyde tredjemands brug af et tegn, der er identisk med eller ligner hans varemærke, i en sammenlignende reklame, som opfylder alle de lovlighedsbetingelser, der er fastsat i artikel 3a, stk. 1.
Consequently, in order to reconcile the protection of registered marks and the use of comparative advertising, Article 5(1) and (2) of Directive 89/104 and Article 3a(1) of Directive 84/450 must be interpreted to the effect that the proprietor of a registered trade mark is not entitled to prevent the use, by a third party, of a sign identical with, or similar to, his mark, in a comparative advertisement which satisfies all the conditions, laid down in Article 3a(1) of Directive 84/450, under which comparative advertising is permitted.
Det skal imidlertid understreges, at når betingelserne i artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 89/104 for at forbyde brugen af et tegn, der er identisk med eller ligner et registreret varemærke, er opfyldt, er det udelukket, at den sammenlignende reklame, hvori dette tegn er anvendt, opfylder lovlighedsbetingelsen, der er fastsat i artikel 3a, stk. 1, litra d), i direktiv 84/450.
It must, however, be pointed out that, where the conditions required under Article 5(1)(b) of Directive 89/104 to prevent the use of a sign identical with, or similar to, a registered mark are met, a comparative advertisement in which that sign is used cannot satisfy the condition, laid down in Article 3a(1)(d) of Directive 84/450, under which comparative advertising is permitted.
Artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 89/104 skal således kun finde anvendelse, hvis der i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling i tilfælde af sammenfald eller lighed mellem mærkerne samt mellem de pågældende varer eller tjenesteydelser (dom af 6.10.2005, sag C-120/04, Medion, Sml. I, s. 8551, præmis 24 og 25).
Article 5(1)(b) of Directive 89/104 is thus designed to apply only if, by reason of the identity or similarity both of the marks and of the goods or services which they designate, there exists a likelihood of confusion on the part of the public (Case C-120/04 Medion [2005] ECR I-8551, paragraphs 24 and 25).
I lyset af 13.-15. betragtning til direktiv 97/55 skal udtrykket »forveksling«, der er anvendt både i artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 89/104 og i artikel 3a, stk. 1, litra d), i direktiv 84/450, fortolkes på samme måde.
In the light of recitals 13 to 15 of Directive 97/55, the same interpretation must be given to the term ‘confusion’ used in both Article 5(1)(b) of Directive 89/104 and Article 3a(1)(d) of Directive 84/450.
I et tilfælde, hvor en annoncør i en sammenlignende reklame anvender et tegn, der er identisk med eller ligner konkurrentens varemærke, kan situationen således enten være den, at konkurrenten ikke beviser, at der er risiko for forveksling, og han har følgelig ikke ret til at forbyde anvendelsen af tegnet på grundlag af artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 89/104, eller at han beviser, at der er risiko for forveksling, og annoncøren kan følgelig ikke modsætte sig et sådant forbud i henhold til artikel 3a, stk. 1, i direktiv 84/450, da den omhandlede reklame ikke opfylder alle de betingelser, der er nævnt i denne bestemmelse.
Thus, in the case where an advertiser uses, in a comparative advertisement, a sign identical with, or similar to, a competitor’s mark, the competitor either does not establish the existence of a likelihood of confusion and, consequently, is not entitled to prevent the use of that sign on the basis of Article 5(1)(b) of Directive 89/104, or he establishes the existence of a likelihood of confusion and, consequently, the advertiser cannot challenge such prevention under Article 3a(1) of Directive 84/450, since the advertisement at issue does not satisfy all the conditions laid down in that provision.
Indledningsvis skal der således svares, at artikel 5, stk. 1 og 2, i direktiv 89/104 og artikel 3a, stk. 1, i direktiv 84/450 skal fortolkes således, at indehaveren af et registreret varemærke ikke kan forbyde tredjemands brug af et tegn, der er identisk med eller ligner hans varemærke, i en sammenlignende reklame, der opfylder alle de lovlighedsbetingelser, der er fastsat i nævnte artikel 3a, stk. 1.
As a preliminary point, Article 5(1) and (2) of Directive 89/104/EEC and Article 3a(1) of Directive 84/450 must be interpreted as meaning that the proprietor of a registered trade mark is not entitled to prevent the use by a third party of a sign identical with, or similar to, his mark, in a comparative advertisement which satisfies all the conditions, laid down in Article 3a(1) of Directive 84/450, under which comparative advertising is permitted.
Når betingelserne i artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 89/104 for at forbyde brugen af et tegn, der er identisk med eller ligner et registreret varemærke, er opfyldt, er det imidlertid udelukket, at den sammenlignende reklame, hvori det nævnte tegn er anvendt, opfylder lovlighedsbetingelsen, der er fastsat i artikel 3a, stk. 1, litra d), i direktiv 84/450.
However, where the conditions required in Article 5(1)(b) of Directive 89/104 to prevent the use of a sign identical with, or similar to, a registered trade mark are met, a comparative advertisement in which that sign is used cannot satisfy the condition, laid down in Article 3a(1)(d) of Directive 84/450, under which comparative advertising is permitted.