natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det er tværtimod uomtvisteligt, at den anfægtede beslutning er klart angivet i stævningen, og at der heri udtrykkelig er nedlagt påstand om annullation af beslutningen og om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
On the contrary, it is not disputed that the contested decision is clearly identified in the application and that the latter expressly seeks to have this decision annulled and that the Commission be ordered to pay the costs.
Sagsøgeren har fremført anbringendet om afvisning over for hvert af de fremførte klagepunkter under henvisning til, at ingen af de klagepunkter, der er eller synes at være gjort gældende i stævningen, opfylder de betingelser om klarhed og præcision, som kræves efter procesreglementets artikel 44, stk. 1.
Inadmissibility is claimed against each of the heads of claim in the action, since none of the heads of claim contained or seemingly contained in the application satisfy the requirements of clarity and precision contained in Article 44(1) of the Rules of Procedure.
Spørgsmålet, om sagen kan antages til realitetsbehandling, skal altså undersøges for hver enkelt af disse klagepunkter, eventuelt opdelt i grupper.
It is, therefore, with respect to each of the heads of claim, where necessary in consolidated pleas, that the question of admissibility needs to be considered.
Ifølge procesreglementets artikel 44, stk. 1, litra c), skal stævningen indeholde en angivelse af søgsmålets genstand og en kort fremstilling af søgsmålsgrundene.
In this respect, it should be remembered that, under Article 44(1)(c) of the Rules of Procedure, an application must indicate the subjectmatter of the proceedings and include a brief statement of the grounds relied on.
Ifølge fast retspraksis skal denne angivelse være tilstrækkelig klar og præcis til, at sagsøgte kan tilrettelægge sit forsvar, og til, at Retten kan træffe afgørelse i sagen, i givet fald på det foreliggende grundlag uden yderligere oplysninger.
According to consistent case law, this indication must be sufficiently clear and precise so as to allow the defendant to prepare its defence and the Court to decide the case, if necessary, without other supporting information.
Det følger af disse betragtninger, at det ved vurderingen af, om stævningen opfylder kravene i procesreglementets artikel 44, stk. 1, er uden betydning, hvad der er gjort gældende i replikken.
It is apparent from the above observations that, in reviewing the compliance of the application with the requirements of Article 44(1) of the Rules of Procedure, the contents of the reply are, by definition, not relevant.
Hvad angår sagsøgerens henvisning til forpligtelsen til at begrunde Fællesskabets retsakter bemærkes, at forpligtelsen til at begrunde en retsakt, som er vedtaget af en institution, ganske vist kan lempes, når adressaten har et godt kendskab til baggrunden
Furthermore, with respect to the applicant’s reference to the requirement for a statement of reasons for Community measures, it should be pointed out that whilst, in the case of a measure adopted by an institution, the requirement to state reasons
Desuden er det af hensyn til retssikkerheden ved fastlæggelsen af den terminologi, som anvendes i den juridiske argumentation, og af hensyn til god retspleje, udelukket at tillægge det nogen betydning som begrundelse for at tilsidesætte kravene i procesreglementets artikel 44, stk. 1, at den institution, som har udstedt retsakten, må formodes at have et godt kendskab til sagens akter.
Furthermore, in the interests of ensuring legal certainty with respect to defining the terms of the legal argument, and the sound administration of justice, presumed familiarity with the file on the part of the institution which drafted the measure cannot be taken into consideration as a ground for waiving the requirements of Article 44(1) of the Rules of Procedure.
De anbringender, som er fremført i stævningen, skal vurderes på grundlag af disse betragtninger.
It is in the light of the above considerations that the pleas in the application should be examined.
Stævningen indeholder udtrykkeligt to anbringender til støtte for påstanden om annullation.
The application formally includes two pleas for annulment.
Det første anbringende er, at den anfægtede beslutning er baseret på en fejlagtig begrundelse, og at den tilsidesætter fællesskabsretten, navnlig artikel 86, stk. 2, EF og bestemmelserne om statsstøtte.
The first plea is based on the incorrect statement of reasons in the contested decision and on a breach of Community law; in particular, of Article 86(2) EC and the provisions on state aids.
Stævningens punkt 32-37 indeholder imidlertid kun en beskrivelse af Kommissionens vurdering, hvorved denne konkluderede, at de opgaver, som France 2 og France 3 havde fået overdraget,
Paragraphs 32 to 37 of the application, in any event, merely describe the Commission’s analysis, in which the Commission was of the opinion that the roles entrusted to France 2 and France
KENDELSE AF 19.5.2008 — SAG T-144/04 udgjorde tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 86, stk. 2, EF.
3 constituted services of general economic interest (‘SGEI’) within the meaning of Article 86(2) EC.
Fremstillingen af det første klagepunkt, der er gjort gældende som led i det første anbringende, begynder i stævningens punkt 38.
The description of the first head of claim put forward within the context of the present plea begins at paragraph 38 of the application.
I første afsnit af dette punkt anfører sagsøgeren, at »Kommissionen i sin vurdering ikke tager hensyn til flere afgørende omstændigheder, som burde have ført til det modsatte resultat«.
In the first line of this paragraph, the applicant ‘contends…that the Commission’s analysis fails to take several essential factors into consideration, which should have led to a completely different conclusion.
Herom bemærkes, at uanset denne indledende bemærkning, hvormed sagsøgeren tilsyneladende tilkendegiver at ville anfægte Kommissionens vurdering af, at de opgaver, som er overdraget France 2 og France 3, i sig selv kan udgøre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, indeholder de efterfølgende afsnit i stævningens punkt 38 intet herom.
The Court observes that, in spite of this initial opinion, which seems to indicate that the applicant disputes that the roles of France 2 and France 3 could, in themselves, constitute SGEI, there is nothing after paragraph 38 of the application to that effect.
Sagsøgeren uddyber således overhovedet ikke sine indsigelser over for Kommissionens vurdering og omtaler ingen af de betragtninger, som Kommissionen har anført i den anfægtede beslutnings punkt 69-75 vedrørende France 2 og France 3’s opgaver, selv om disse er udførligt begrundet.
The applicant in no way substantiates that possible argument, and completely fails to refer to the opinions expressed by the Commission with respect to the roles of France 2 and France 3 in recitals 69 to 75 of the contested decision.
Sagsøgerens kritik af Kommissionen i de efterfølgende afsnit i stævningens punkt 38 går tilsyneladende ud på, at de opgaver, som ifølge udbudsbetingelserne er overdraget til France 2 og France 3, efter sagsøgerens opfattelse »i det væsentlige« er identisk med de forpligtelser, som påhviler sagsøgeren ifølge dennes udbudsbetingelser.
After paragraph 38 of the application, it seems that the applicant’s complaint against the Commission is really that it did not take into consideration an alleged similarity ‘in all material respects’, between: (1) the roles entrusted to France 2 and France 3 in their contract documents; and (2) the obligations imposed on the applicant in its own contract documents.
Sagsøgeren er tilsyneladende af den opfattelse, at Kommissionen i betragtning af, at opgaverne »i det væsentlige« er identiske, ikke burde have konkluderet, at France 2’s og France 3’s opgaver udgjorde tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
The applicant appears to be arguing that this alleged similarity ‘in all material respects’ should have led the Commission to conclude that the roles of France 2 and France 3 did not constitute SGEI.
Sagsøgeren har imidlertid fremført dette klagepunkt uden nogen som helst angivelse, selv ikke skitsevis, af de opgaver og forpligtelser, som er fastsat i de af denne nævnte udbudsbetingelser.
Nevertheless, the applicant puts forward this head of claim without even any vague mention of the roles and obligations contained in the contract documents it relies on.
Navnlig præciserer sagsøgeren overhovedet ikke, om den angivelige overensstemmelse mellem opgaverne angår typerne af de programmer, der udsendes, kvalitative krav til programlægningen som helhed eller forpligtelser af en anden karakter.
In particular, it in no way specifies whether the alleged nature that it complains of concerns types of programmes broadcast, possible qualitative requirements concerning programming in a general sense or other types of obligation.
Retten er derfor af den opfattelse, at sagsøgerens klagepunkt, som det er fremført i stævningen, ikke opfylder de minimumskrav til klarhed og præcision, som ifølge
The Court, consequently, considers that the applicant’s head of claim, as submitted in the application, lacks the basic clarity and precision required by Article 44(1) of the
TF1 MOD KOMMISSIONEN procesreglementets artikel 44, stk. 1, skal være opfyldt af hensyn til retssikkerheden og god retspleje.
Rules of Procedure in order to ensure legal certainty and the sound administration of justice.
Efter Rettens opfattelse bør dette klagepunkt, selv om det vil kunne antages til realitetsbehandling ifølge procesreglementets artikel 44, stk. 1, i hvert fald afvises som åbenbart ugrundet, da der ikke er fremført noget som helst bevis til støtte herfor.
The Court observes, in any event, that, although this head of claim could be regarded as admissible under Article 44(1) of the Rules of Procedure, it should be dismissed as clearly unfounded, as no evidence has been produced in support of it.
Sagsøgeren har således hverken fremlagt udbudsbetingelserne for France 2 og France 3 eller sine egne udbudsbetingelser i bilagene til stævningen.
In the annex to the application, the applicant submitted neither the contract documents of France 2 and France 3, nor even its own contract documents.
Sagsøgeren har i replikken fremlagt en sammenlignende undersøgelse af disse udbudsbetingelser, som imidlertid må afvises fra realitetsbehandling efter procesreglementets artikel 48, stk. 1, da der ikke er angivet nogen gyldig grund til den forsinkede fremlæggelse heraf.
As for the submission, at the reply stage, of a comparative analysis of these contract documents carried out by the applicant, it should be observed that such a submission, the lateness of which has in no way been validly justified, is inadmissible under Article 48(1) of the Rules of Procedure.
I øvrigt bemærkes for fuldstændighedens skyld, at det umiddelbart fremgår, at denne sammenlignende analyse er irrelevant, da den vedrører en periode, som ligger efter juli måned 1996, mens den undersøgelsesperiode, som den anfægtede beslutning vedrører, omfatter perioden fra 1988 til 1994.
Moreover, and for the sake of completeness, this comparative analysis proved, from the outset, to be irrelevant, since it relates to a period after the month of July 1996, whereas the period of inquiry covered by the contested decision is from 1988 to 1994.
Det følger af disse betragtninger, at sagsøgerens første klagepunkt vedrørende Kommissionens kvalifikation af France 2’s og France 3’s opgaver som tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse må afvises fra realitetsbehandling i henhold til procesreglementets artikel 44, stk. 1, eller i hvert fald under hensyn til, at det er åbenbart ugrundet.
It is apparent from the above considerations that the applicant’s first head of claim, concerning the classification as SGEI of the roles entrusted to France 2 and France 3, should be dismissed as inadmissible under Article 44(1) of the Rules of Procedure and, in any event, as being clearly without foundation.
I stævningens punkt 39, første afsnit, har sagsøgeren — med hvad der fremgår at være det andet klagepunkt — angivet at bestride den analyse og de konklusioner, som Kommissionen har foretaget hvad angår dens vurdering på grundlag af proportionalitetsprincippet af de økonomiske kompensationer, som Den Franske Republik har ydet sine offentlige fjernsynsstationer.
In the first subparagraph of paragraph 39, the applicant declares, in what is presented as a second head of claim, that it disputes the analysis and the claims of the Commission with respect to the assessment, in accordance with the principle of proportionality, of the financial compensation granted by the French Republic to its public channels.
Der findes imidlertid ingen angivelser i de efterfølgende afsnit i punkt 39, som gør det muligt at forstå, præcis på hvilke punkter sagsøgeren anfægter Kommissionens analyse og konklusioner.
However, nothing in the following subparagraphs of that paragraph 39 makes it clear precisely what the applicant disputes in the analysis and the Commission’s claims.
Det andet, sjette og syvende afsnit i dette punkt indeholder nemlig alene en beskrivelse af de gældende regler eller af Kommissionens opfattelse og dermed ingen præcise argumenter.
The second, sixth and seventh subparagraphs of that paragraph describe the applicable rules or the Commission’s approach, and do not, as a result, contain any precise reasoning.
Det tredje afsnit, som i øvrigt er uklart, udgør tilsyneladende en gentagelse af, hvad der er fremført inden for rammerne af det første anbringende, og som Retten finder må afvises eller er ugrundet.
The third sub-paragraph, which is moreover unclear in its wording, seems to reiterate claims presented in the context of the first head of claim, which were ruled inadmissible or unfounded.
Hvad angår det fjerde og femte afsnit i dette punkt begrænser sagsøgeren sig i det væsentlige til at gøre gældende, at de tal, som er angivet i den anfægtede beslutnings betragtning 86 (tabel 4), både er ufuldstændige og upræcise.
Regarding the fourth and fifth subparagraphs of that paragraph, the applicant is essentially arguing only that the figures presented in recital 86 (table 4) of the contested decision are both brief and incorrect.
Det må imidlertid konstateres, at sagsøgeren overhovedet ikke uddyber denne kritik.
The fact remains, however, that it is this criticism which lacks any explanation.
I øvrigt har sagsøgeren erkendt i ottende og sidste afsnit af punkt 39, at stævningen ikke indeholder nogen som helst uddybning af klagepunktet, eftersom sagsøgeren selv har tilkendegivet »i en række efterfølgende skrivelser at ville foretage de økonomiske analyser, der er nødvendige for at godtgøre urigtigheden af Kommissionens opfattelse, som findes at være højst diskutabel«.
In the eighth and final subparagraph of paragraph 39, the applicant, moreover, recognises a lack in the application of any arguments serving to clarify its complaint, as it states that it ‘will shortly set out in writing the economic analysis necessary so as to rebut the Commission’s approach, which seems, in its opinion, to be highly questionable.’
Det andet klagepunkt må derfor afvises i henhold til procesreglementets artikel 44, stk. 1.
This second head of claim must therefore be dismissed as inadmissible under Article 44(1) of the Rules of Procedure.
I stævningens punkt 40, der tilsyneladende udgør et tredje klagepunkt, anfører sagsøgeren, at »Kommissionen har […] antaget, at de priser, som France 2 og France 3 har anvendt mellem 1990 og 1994 for reklamer, ikke er væsentligt forskellige fra dem, som deres private konkurrenter TF1 og M6 har anvendt«.
In paragraph 40 of the application, which appears to constitute a third head of claim, the applicant states that ‘the Commission … took the view that the prices charged by France 2 and France 3 for advertising slots between 1990 and 1994 did not appear to be significantly lower than those charged by TF1 and M6, their private competitors.’
Sagsøgeren tilføjer, at »Kommissionen har draget denne konklusion udelukkende på grundlag af ét kriterium, nemlig gennemsnitsomkostningerne for GRP (Gross Rating Point) (som er defineret i den anfægtede beslutnings betragtning 93)«.
It goes on to say that ‘the Commission based this conclusion on a sole criterion: the average cost of GRP (defined in recital 93 … of the contested decision).’
Endvidere angiver sagsøgeren at »bestride denne analyse og den konklusion, som drages på grundlag heraf«.
The applicant then declares that it ‘disputes this analysis and the resulting conclusion.’
På trods af denne angivelse har sagsøgeren ikke i de efterfølgende afsnit i punkt 40 bestridt de vurderinger, som Kommissionen har foretaget i den anfægtede beslutnings betragtning 90-100, selv om disse er udførligt begrundet.
Nevertheless, after paragraph 40, the applicant, despite this declaration, in no way disputes the Commission’s detailed findings in recitals 90 to 100 of the contested decision.
Navnlig har
In particular, it in no way makes clear why the Commission’s use, in its
TF1 MOD KOMMISSIONEN sagsøgeren ikke givet nogen som helst forklaring på, hvorfor selskabet mener, at det ikke er tilstrækkeligt, at Kommissionen i sin analyse har anvendt de oplysninger, som er udtrykt i GRP (Gross Rating Point (et mål for mediernes effekt)).
TF1 v COMMISSION analysis, of data expressed in terms of GRP (Gross Rating Point (indicator of media intensity)) should be regarded as inadequate.
Sagsøgeren har alene angivet, at »der er grund til at undre sig over, at der ikke er foretaget nogen analyse af den enkle omstændighed, at de offentlige fjernsynsstationer, som råder over to kanaler, France 2 og France 3, har en større spredning (»exposition élargie«) end sagsøgeren, hvilket kan forklare forskellene i de påtalte priser, hvortil kommer, at de offentlige fjernsynsstationer, som for en stor del subventioneres af den offentlige støtte, der er omtvistet i sagen, ikke er undergivet de samme krav til rentabilitet, som gælder for de private fjernsynsstationer«.
It merely states that ‘it questions the lack of analysis concerning the simple fact that the public channels, made up of two networks, France 2 and France 3, offer a broader range than that offered by the applicant, which could explain the differences in price complained of, beside the fact that the public channels, being extensively supported by the contested state aids, are not subjected to the same profit constraints as are the private channels.’
Retten konstaterer, at sagsøgeren — hvis betragtninger om virkningerne af den nævnte »større spredning« i øvrigt er uklare — heller ikke overhovedet har forklaret, hvad selskabet sigter til med dette udtryk.
The Court notes that the applicant, being, moreover, unclear about the effects of the ‘broader range’ it refers to, does not supply any explanation of how such an expression should be understood.
Så længe der ikke gives nogen forklaring i stævningen på det af sagsøgeren anvendte udtryk »større spredning«, findes det at være helt uforståeligt, og dermed også de betragtninger, der måtte ligge til grund herfor, idet en seer i sagens natur kun ser en tv-kanal ad gangen.
Given the obvious fact that any given television viewer only watches one channel at a time, the expression ‘broader range’ used by the applicant and, consequently, the possible reasoning that could lie behind it are, in the absence of any explanation in the application, particularly vague.
Det skaber ikke nogen klarhed at gøre et forsøg på at forstå dette udtryk ved at omformulere det og opfatte det på den måde, at det sigter til muligheden for, at de franske offentlige fjernsynsstationer som følge af, at de er organiseret med to tv-kanaler, gennem de tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, som de præsterer, forøger spredningen af deres programmer i modsætning til de private fjernsynsstationer, da en seer som nævnt kun ser et program ad gangen.
The attempt to rephrase this expression, in order to try and understand it, whereby it refers to the SGEI potential of French broadcasting to increase the range of its programmes by virtue of its organisation into two channels, which the private channels would not be able to do, does not provide any clarification due again to the fact that a given television viewer only watches one programme at a time.
Under alle omstændigheder har sagsøgeren ikke i forbindelse med anvendelsen af dette uforståelige udtryk fremført nogen præcise og detaljerede betragtninger til anfægtelse af de konkrete vurderinger, som Kommissionen har foretaget i den anfægtede beslutning. Også det tredje klagepunkt, som er gjort gældende i stævningens punkt 40, må derfor afvises fra realitetsbehandling.
In any event, the reference by the applicant to the ambiguous expression ‘broader range’ is not combined with any reasoning calling into doubt, in a precise and detailed way, the concrete findings of the Commission in the contested decision.
Det følger af samtlige disse betragtninger, at hvad angår hvert af de nævnte tre klagepunkter må det første anbringende til støtte for annullation afvises fra realitetsbehandling, og anbringendet er i hvert fald åbenbart ugrundet hvad angår det første af klagepunkterne.
It follows from all of the foregoing that the first ground for annulment is inadmissible in each of its three heads of claim and, in any event, with regard to the first of them, clearly unfounded.
I stævningens punkt 42 har sagsøgeren gjort gældende, at »Kommissionen har anvendt [det ændrede] direktiv 80/723 urigtigt, navnlig ved at fastslå, at direktivet ikke fandt anvendelse på offentlige fjernsynsstationers tv-spredning før 2000 ([betragtning] 81 i den anfægtede beslutning)«.
In paragraph 42 of the application, the applicant contends that ‘the Commission wrongly applied Directive (80/723 as amended), particularly by deciding that it was not applicable to public broadcasting prior to the year 2000 (recital 81 of the contested decision)’.
Ifølge sagsøgeren »indebærer [d]enne vurdering en urigtig anvendelse af [Amsterdamprotokollen]«.
The applicant adds that ‘this same reasoning leads to an incorrect application of the (Amsterdam Protocol)’.
Heroverfor har Kommissionen gjort gældende, at det ikke for den fremgår, hvilken betragtning i den anfægtede beslutning der giver grundlag for det af sagsøgeren hævdede ræsonnement.
The Commission replies that it does not know which recital of the contested decision contains this claim, which is attributed to it by the applicant.
Uanset om dette anbringende må afvises eller ej, savner det i hvert fald efter Kommissionens opfattelse ethvert retligt grundlag.
Regardless of its inadmissibility, this plea would, in any event, clearly lack any foundation in law.
Også hvad angår dette punkt konstaterer Retten, at sagsøgerens synspunkt er uklart og mangelfuldt udtrykt.
The Court notes, once again, that the applicant expresses its position in a way which is vague and incomplete.
Sagsøgeren forklarer overhovedet ikke, hvorledes den påståede urigtige anvendelse af det ændrede direktiv 80/723 bør medføre annullation af den anfægtede beslutning. Der gives heller ingen forklaring på henvisningen til Amsterdamprotokollen.
It does not in any way clarify how the allegedly incorrect application of Directive 80/723, as amended, should cause the contested decision to be annulled.
Herved tvinger sagsøgeren i sidste ende, ligesom det er tilfældet med det første anbringende til støtte for annullation, såvel den sagsøgte institution som Retten til at anlægge hypoteser vedrørende det ræsonnement og de præcise betragtninger af faktisk og retlig karakter, som måtte ligge til grund for sagsøgerens indvendinger.
This being the case, and as in the context of the first plea for annulment, the applicant reduces both the defendant and the Court to speculating about the reasoning and precise observations, both in fact and law, that could lie behind its claims.