natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sammendrag af afgørelse om klage 3193/2005/TN over Europa-Kommissionen
Summary of decision on complaint 3193/2005/TN against the European Commission
Et dansk medlem af Europa-Parlamentet anmodede om aktindsigt i en række breve mellem Kommissionen og de danske myndigheder. Kommissionen afviste anmodningen med den begrundelse, at aktindsigt i de pågældende dokumenter ville være til skade for beskyttelsen af formålet med inspektioner, undersøgelser og revision (artikel 4, stk. 2, tredje led, i forordning 1049/200118), og være til alvorlig skade for institutionens beslutningsproces, fordi dokumenterne vedrørte en sag, hvori institutionen endnu ikke havde truffet afgørelse (artikel 4, stk. 3, første afsnit, i forordningen).
A Danish MEP requested access to certain correspondence between the Commission and the Danish authorities The Commission rejected the request on the grounds that disclosure of the documents concerned would undermine the protection of the purpose of investigations (Article 4(2), third indent of Regulation 1049/200118), as well as seriously undermine the institution’s decision-making process because the documents related to a ma4 er where the decision had not been taken by the institution (Article 4(3), first subparagraph, of the Regulation).
I løbet af Ombudsmandens undersøgelse gav Kommissionen til sidst adgang til de ønskede dokumenter.
In the course of the Ombudsman’s inquiry, the Commission eventually gave access to the documents requested.
Kommissionen understregede, at der var tale om et politisk følsomt emne, og at det ville have været for tidligt at give aktindsigt i brevene på det tidspunkt, hvor der blev anmodet om det.
However, since the Commission appeared to defend the propriety of its former refusal,
Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter, EFT 2001 L 145, s. 43.
Regulation (EC) No 1049/2001 of the European Parliament and of the Council of 30 May 2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents, OJ 2001 L 145, p. 43.
Kommissionen svarede, at det afgørende spørgsmål var, om de danske myndigheder skulle oplyse den om resultaterne af overvågningen af baggrundsstrålingen i Grønland, så den kunne afgøre, om der skulle træffes afhjælpende foranstaltninger.
The Commission replied that the main question was whether the Danish authorities should inform it of the results of monitoring of environmental radioactivity in Greenland, so that it could determine whether remedial action would be appropriate.
Kommissionen bemærkede, at den oprindeligt havde anmodet om disse oplysninger ud fra den antagelse, at Grønland var omfattet af Euratomtraktaten, men at den senere havde fundet ud af, at dette ikke var tilfældet.
The Commission noted that it had originally requested this information on the assumption that the Euratom Treaty applied to Greenland, but had later acknowledged that it does not.
Kommissionens argument var, at det på det tidspunkt, hvor klageren anmodede om aktindsigt, stadig var uklart, om den fortsat ville forsøge at få oplysningerne fra Danmark ad frivillighedens vej.
The Commission argued that, at the moment of the complainant’s access request, it was still unclear whether it would pursue its e� orts to obtain the information from Denmark on a voluntary basis.
Ombudsmanden bemærkede, at Kommissionen, da den behandlede anmodningen om aktindsigt, havde fremført, at overvågningen potentielt kunne resultere i en overtrædelsesprocedure eft er Euratomtraktaten, selv om den, på det tidspunkt, hvor anmodningen blev fremsat, allerede havde indset, at Euratom-traktaten ikke finder anvendelse på Grønland.
The Ombudsman observed that, in dealing with the request for access, the Commission had put forward that the monitoring could potentially result in an infringement procedure under the Euratom Treaty, even though, by the time the request was made, the Commission had already acknowledged that the Euratom Treaty does not apply to Greenland.
Ombudsmanden bemærkede, at Kommissionen ikke havde forklaret, hvilke (andre) former for undersøgelser - inden for dens kompetenceområde - den kunne have foretaget.
The Ombudsman noted that the Commission had not explained what (other) kind of investigation, within its competence, it could have conducted.
Ombudsmanden konkluderede derfor, at Kommissionens oprindelige afvisning af at give aktindsigt i brevene ikke var baseret på gyldige og fyldestgørende grunde.
The Ombudsman therefore concluded that the Commission’s original refusal to provide access to the le4 ers was not based on valid and adequate grounds.
Påstået unfair behandling i en udbudsprocedure
Alleged unfair treatment in tender procedure
Sammendrag af afgørelse om klage 3693/2005/ID (fortrolig) over Europa-Kommissionen
Summary of decision on complaint 3693/2005/ID (Confidential) against the European Commission
Denne klage vedrørte afvisningen af klagerens bud på grundlag af en bestemmelse i udbudsbekendtgørelsen, i henhold til hvilken »[d]er højest kan indgives seks ansøgninger af en fysisk eller juridisk person for alle entrepriser (herunder juridiske personer inden for samme juridiske gruppe), uanset deltagelsens form«.
This complaint concerned the rejection of the complainant’s bids on the basis of a provision of a procurement notice, under which “[n]o more than (...) six applications for all the lots can be submi4 ed by a natural or legal person (including legal persons within the same legal group), whatever the form of participation (...)”.
Klageren, en europæisk økonomisk firmagruppe (EØFG) oprettet i henhold til forordning 2137/8519, hævdede, at Kommissionen tog fejl ved at anklage X, et medlem af denne EØFG, for at ansøge om syv entrepriser.
The complainant, a European Economic Interest Grouping (EEIG) established under Regulation 2137/8519, alleged that the Commission was wrong to accuse
Ombudsmanden bemærkede indledningsvist, at det ikke er hans rolle at vurdere udbuds antagelighed, og at hans bedømmelse ikke skal træde i stedet for den pågældende institutions bedømmelse med hensyn til, hvorvidt et udbud opfylder de gældende kriterier for antagelighed/godkendelse.
The Ombudsman first noted that it is not his role to assess the admissibility of tenders and to substitute his judgment for that of the Institution concerned as to whether a tender meets the applicable admissibility/eligibility criteria.
I overensstemmelse hermed undersøgte han, om Kommissionen gav gyldige og fyldestgørende grunde for den anfægtede afgørelse.
Accordingly, he examined whether the Commission provided valid and adequate grounds for its challenged decision.
Ombudsmanden bemærkede endvidere, at antageligheden og tildelingskriterierne i en udbudsbekendtgørelse (eller lignende dokument) i henhold til princippet om ligebehandling af tilbudsgivere og den relevante pligt til gennemsigtighed i udbudsprocedurerne skal formuleres på en måde, der gør det muligt for alle almindeligt oplyste og normalt opmærksomme tilbudsgivere at fortolke dem på samme måde.
The Ombudsman further remarked that, under the principle of equal treatment of tenderers and the relevant obligation of transparency in the tender procedures, the admissibility and award criteria stated in a tender notice (or similar document) must be formulated in such a way as to allow all reasonably well-informed and normally diligent tenderers to interpret them in the same way.
Når udbud evalueres, skal ovennævnte kriterier desuden anvendes objektivt og ensartet på alle tilbudsgivere.
In addition, when tenders are being assessed, the abovementioned criteria must be applied objectively and uniformly to all tenderers.
I den forbindelse er især oplysninger, som den udbydende myndighed gør offentligt tilgængelige for potentielle tilbudsgivere, vigtige, for så vidt angår fortolkningen og anvendelsen af kriterier for antagelighed eller tildeling, eller fællesskabsregler, som med rimelighed kan anses at have betydning for anvendelsen af disse kriterier.
In this context, information made publicly available by the contracting authority to potential tenderers, with regard to the interpretation and application of the admissibility or award criteria, or of rules of Community law which may reasonably be considered
Rådets forordning (EØF) nr. 2137/85 af 25. juli 1985 om indførelse af europæiske økonomiske firmagrupper (EØFG), EFT 1985 L 199, s. 1.
Council Regulation (EEC) No 2137/85 of 25 July 1985 on the European Economic Interest Grouping (EEIG), OJ 1985 L 199, p. 1.
I denne sag fandt Ombudsmanden, at Kommissionen havde undladt at leve op til ovennævnte krav.
In the present case, the Ombudsman found that the Commission failed to comply with the abovementioned requirement.
Det var ligeledes Ombudsmandens opfattelse, at Kommissionen havde undladt at anføre fyldestgørende grunde for den anfægtede afgørelse under hensyntagen til visse passager i dens meddelelse om EØFG’ers deltagelse i offentlige kontrakter og programmer, der finansieres af offentlige midler, som klageren i princippet med rette kunne henholde sig til i forbindelse med udformningen af sit bud.
The Ombudsman also found that the Commission failed to give adequate reasons for its challenged decision, taking into account certain passages of its Communication on the participation of EEIGs in public contracts and programmes financed by public funds, on which the complainant could, at least in principle, justifiably rely when preparing its bids.
I betragtning af, at de relevante kontrakter var blevet tildelt, underskrevet og var under udførelse, og at den anfægtede afgørelse vedrørte udbudsprocedurens udvælgelsesfase, konkluderede Ombudsmanden, at det ikke kunne forsvares at acceptere klagerens krav om, at den anfægtede afgørelse skulle omgøres, og at ansøgningerne skulle tages op igen.
Taking into account that the relevant contracts had been awarded, signed and were currently being executed and that the challenged decision concerned the selection phase of the tender procedure, the Ombudsman concluded that it would not be justifiable to accept the complainant’s claim that the challenged decision should be revoked and the applications should be reinstated.
Eftersom klageren ikke havde fremsat yderligere krav, afsluttede Ombudsmanden sagen med en kritisk bemærkning.
Given that the complainant had not made any other claim, the Ombudsman closed the case with a critical remark.
Unødig forsinkelse i behandlingen af overtrædelsesklage
Avoidable delay in dealing with infringement complaint
Sammendrag af afgørelse om klage 962/2006/OV over Europa-Kommissionen
Summary of decision on complaint 962/2006/OV against the European Commission
I november 2002 og marts 2003 indgav en række nederlandske borgere i Bellingwolde kommune overtrædelsesklager til Kommissionen.
In November 2002 and March 2003, several Dutch residents of the municipality of Bellingwolde, lodged infringement complaints with the European Commission.
De nedlagde påstand om, at de tyske myndigheder havde overtrådt direktiv 85/337/EF20, idet de havde givet tilladelse til at opføre en vindmøllepark i den tyske kommune Rhede, beliggende nær grænsen til Nederlandene.
They alleged an infringement of Directive 85/337/EC20 by the German authorities who had authorised the building of a wind-park in the German municipality of Rhede, close to the Dutch border.
De påståede overtrædelser vedrørte projektets skadelige virkninger for miljøet og mangelen på en vurdering af virkningerne på miljøet.
The alleged infringements concerned the detrimental consequences of the project on the environment and the lack of an environmental impact assessment.
Kommissionen lovede flere gange at træffe en afgørelse angående klagerne.
The Commission several times promised to take a decision with regard to the complaints.
I april 2006 havde klagerne imidlertid stadig ikke hørt fra Kommissionen.
However, by April 2006, the complainants had still not heard from the Commission.
En af klagerne indgav derfor på alles vegne en klage til Ombudsmanden med påstand om, at Kommissionen havde gjort sig skyld i unødig forsinkelse.
One of the complainants therefore complained on behalf of them all to the Ombudsman, alleging avoidable delay by the Commission.
I sin udtalelse gjorde Kommissionen gældende, at den havde indledt en overtrædelsesprocedure mod Tyskland inden et år eft er modtagelsen af klagerne, i overensstemmelse med Kommissionens meddelelse til Europa-Parlamentet og Den europæiske Ombudsmand om forbindelserne med klagere i sager om overtrædelse af fællesskabsretten21.
In its opinion, the Commission stated that it had launched an infringement procedure against Germany within one year of the receipt of the complaints, in accordance with the Commission’s Communication to the European Parliament and the European Ombudsman on relations with the complainant in respect of infringements of Community law21.
Sagen blev derefter behandlet hurtigt, indtil de tyske myndigheders svar på Kommissionens begrundede udtalelse blev modtaget i juni 2004.
The case was then dealt with in an expeditious way until the German authorities’ reply to the Commission’s reasoned opinion was received in June 2004.
Der blev først truffet en endelig afgørelse i sagen i juni 2006, fordi der fandt omfattende drøftelser sted i Kommissionen, og fordi der var tale om et vanskeligt juridisk spørgsmål.
A final decision on the case had not been taken until June 2006 because of extensive discussions within the Commission and the di culty of the legal question concerned.
Ombudsmanden konkluderede, at der indtil den 1. april 2004, hvor den begrundede udtalelse blev sendt til de tyske myndigheder, ikke synes at have været tale om unødig forsinkelse fra Kommissionens side.
The Ombudsman concluded that, up to the date of the sending of the reasoned opinion to the German authorities on 1 April 2004, there appeared to have been no undue delay by the Commission.
Ombudsmanden bemærkede imidlertid, at Kommissionens beslutning om at afslutte sagen først blev vedtaget den 28. juni 2006, dvs. næsten to år eft er modtagelsen af de tyske myndigheders svar på den begrundede udtalelse.
The Ombudsman noted, however, that the Commission’s decision to close the case had only been adopted on 28 June 2006, that is to say nearly two years a er the German authorities’ reply to the reasoned opinion had been received.
I den henseende fandt Ombudsmanden, at Kommissionens skønsbeføjelser i forbindelse med behandlingen af overtrædelsesklager ikke kunne tilsidesætte det generelle princip, at beslutninger skal træffes inden for en rimelig tidsfrist.
In this regard, the Ombudsman considered that the Commission’s discretion when dealing with infringement complaints does not make the general principle that decisions have to be taken within a reasonable period of time inapplicable.
Ombudsmanden bemærkede, at Kommissionen kun havde henvist til interne konsultationer.
The Ombudsman noted that the Commission had referred only to its internal consultations.
Han konkluderede, at da der ikke forelå specifikke forklaringer, der kunne begrunde forsinkelsen, havde Kommissionen undladt at behandle klagen inden for en rimelig frist, og han afsluttede derfor sagen med en kritisk bemærkning.
He concluded that, in the absence of specific explanations that could justify the delay, the Commission
SAMMENDRAG AF AFGØRELSER af direktiv 2002/92/EF (direktivet om forsikringsformidling) i irsk lov.
The Ombudsman received a complaint against the Commission from an Irish citizen concerning the alleged failure of the Commission to properly investigate the allegedly erroneous transposition of Directive 2002/92/EC (the “Insurance Mediation Directive”) into Irish law.
Ifølge klageren skulle sælgere af forsikringspolicer i Irland overholde lovgivning, der var beregnet på at regulere salget af investeringsprodukter.
According to the complainant, sellers of insurance policies in Ireland had to comply with legislation which was designed to regulate the sale of investment products.
Desuden var banker, der også fungerede som forsikringsformidlere, med urette udelukket fra anvendelsen af reglerne for forsikringsformidling.
Further, banks which also acted as insurance intermediaries were wrongly excluded from the application of insurance mediation rules.
Kommissionen gjorde i sin udtalelse gældende, at direktivet om forsikringsformidling blev vedtaget på grundlag af princippet om »minimal harmonisering«.
The Commission stated in its opinion that the Insurance Mediation Directive was adopted under the principle of “minimal harmonisation”.
Medlemsstaterne havde således ret til at regulere enkeltheder.
Thus, Member States were entitled to regulate details.
Det var derfor medlemsstaterne, og ikke Kommissionen, der havde ansvaret for enhver såkaldt forgyldning.
Therefore, Member States, and not the Commission, were responsible for any so-called “goldplating”.
Kommissionen gjorde også gældende, at den af de irske myndigheder havde fået oplyst, at en revision af den irske lovgivning, der var udformet til at løse problemet, var undervejs.
The Commission also stated that it had been informed by the Irish authorities that a revision of the Irish legislation, designed to resolve the situation, was in the pipeline.
Ifølge de oplysninger, som Kommissionen havde fået fra det irske finansministerium, vil banker, der formidler forsikringsprodukter, blive omfattet af de reviderede regler.
According to the information the Commission received from the Irish Finance Ministry, banks mediating insurance products will be included in the scope of application of the revised rules.
Kommissionen gjorde også gældende, at de reviderede regler ydermere ville bringe en løsning på spørgsmålet om en eventuel overregulering af formidlere i Irland.
The Commission also stated that, in addition, the issue of possible overregulation of intermediaries in Ireland should be se4 led by the revised rules.
Ombudsmanden bemærkede i sin afgørelse for det første, at Kommissionen havde undladt at klassificere den første henvendelse fra klageren som en »klage«.
The Ombudsman, in his decision, first of all observed that the Commission had failed to classify initial correspondence from the complainant as a “complaint”.
Som følge af denne procedurefejl fremsatte Ombudsmanden en kritisk bemærkning.
As a result of this procedural error, the Ombudsman made a critical remark.
Ombudsmanden bemærkede også, at både klageren og Kommissionen, men også de irske myndigheder, nu er enige om, at visse aspekter af den lovgivning, der transponerer direktivet om forsikringsformidling til irsk lov, ikke er i overensstemmelse med direktivet om forsikringsformidling.
The Ombudsman also noted that the complainant and the Commission, and indeed the Irish authorities, now shared the view that certain aspects of the legislation transposing the Insurance Mediation Directive into Irish law do not conform with the Insurance Mediation Directive.
Specielt synes klageren og Kommissionen nu at være enige om, at Irland med urette udelukkede bankerne fra reglerne om forsikringsformidling.
In particular, the complainant and the Commission now appear to agree that Ireland wrongly excluded banks from the insurance mediation rules.
Ombudsmanden bemærkede, at de irske myndigheder over for Kommissionen havde forpligtet sig til at rette op på de fejl, der var konstateret i den irske lovgivning.
The Ombudsman noted that the Irish authorities made a commitment to the Commission to rectify the errors identified in Irish legislation.
Ombudsmanden var af den opfattelse, at Kommissionen er forpligtet til at undersøge, om Irland rent faktisk har vedtaget den lovgivning, som landet har forpligtet sig til at vedtage med henblik på at rette de fejl, som klageren havde konstateret i den irske lovgivning, og som Kommissionen var enig i eksisterede.
The Ombudsman considered that the Commission is obliged to verify if Ireland has indeed adopted the legislation which it has commi4 ed to adopt, with an eye to rectifying the errors that the complainant identified in Irish legislation and the Commission agrees do exist.
Gjorde Kommissionen ikke det, ville der være tale om et tilfælde af fejl og forsømmelser.
A failure to do so on the part of the Commission would constitute maladministration.
I den forbindelse gjorde Ombudsmanden, i en yderligere bemærkning, gældende, at Kommissionen burde nå frem til en beslutning om senest den 26. januar 2008 at sende Irland en formel åbningsskrivelse eller en begrundet udtalelse som afslutning på sagen.
In this context, the Ombudsman stated, in a further remark, that the Commission should arrive at a decision to issue a formal notice to Ireland, or a reasoned decision to close the case, by no later than 26 January 2008.
Offentlig aktindsigt i dokumenter: utilstrækkelig begrundelse for forlængelse af tidsfrist og forsinket registrering af begæringer
Public access to documents: inadequate reasons for extension of deadline, and delay in registration of applications
Sammendrag af afgørelse om klage 3697/2006/PB over Europa-Kommissionen
Summary of decision on complaint 3697/2006/PB against the European Commission
22 begæret aktindsigt i dokumenter opbevaret
The complainant had, under Regulation 1049/200122
Klageren havde i henhold til forordning nr. 1049/2001 af Gruppen af Europæiske Tilsynsmyndigheder.
, applied for public access to documents held by the European Regulators Group.
Hans begæring blev behandlet af Kommissionen.
His application was handled by the Commission.
Med hensyn til den anden kritiske bemærkning anførte Ombudsmanden, at institutionerne i henhold til forordning nr. 1049/2001 har pligt til at give den, der har fremsat begæringen, en »nærmere begrundelse« for forlængelsen af fristen for at svare på en genfremsat begæring.
With respect to the second critical remark, the Ombudsman noted that, under Regulation 1049/2001, the institutions are required to provide applicants with “detailed reasons” for the extension of the deadline for replying to a confirmatory application.
Hvad det er, der udgør en »nærmere« begrundelse, kan variere fra sag til sag.
What constitutes such su ciently “detailed” reasoning may di� er from case to case.
Imidlertid kan en simpel henvisning (som i dette tilfælde), aff att et i generelle vendinger, til behovet for at høre andre af Kommissionens tjenestegrene, ikke opfylde det foregående krav, eftersom den ikke indeholder tilstrækkelige elementer, der gør det muligt at undersøge, om forlængelsen er rimeligt begrundet.
Nevertheless, a simple reference (as in this case), formulated in general terms, to the need to consult other Commission services cannot satisfy the foregoing requirement, since it does not contain adequate elements to enable review of whether the extension is reasonably justified.
Sådanne elementer kunne navnlig bestå i redegørelser for, hvorfor en høring af andre specifikke tjenestegrene i Kommissionen er nødvendig, og hvorfor den interne høring ikke kunne have været gennemført tidligere.
Such elements could consist of, in particular, explanations as to why the consultation of other specific Commission services is necessary, and why the internal consultation could not have been completed earlier.
I den foreliggende sag begrundede Kommissionen udelukkende sin forlængelse af fristen således: »med hensyn til behandlingen af Deres ansøgning skal vi høre andre tjenestegrene i Kommissionen«.
In the present case, the Commission merely justified its extension of the deadline as follows: “for the handling of your application, we have to consult other Commission services”.
Denne form for udtalelse gjorde det ikke ud for en »nærmere begrundelse« i den i forordning nr. 1049/2001 anførte forstand.
This kind of statement did not amount to “detailed reasons” within the meaning of Regulation 1049/2001.
Kommissionen havde således undladt at leve op til det relevante retskrav.
The Commission, thus, failed to comply with the relevant statutory requirement.
Dens undladelse heraf udgjorde således et tilfælde af fejl og forsømmelser.
Accordingly, its failure to do so constituted an instance of maladministration.
Manglende overholdelse af meddelelse om forbindelser med klagere
Failure to apply Communication on Relations with Complainant