natgillin/translations-raw huggingface dataset:
»Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne vedtager eller opretholder endnu gunstigere forbrugerbeskyttende bestemmelser på det af direktivet omfattede område.«
‘This Directive shall not prevent Member States from adopting or maintaining more favourable provisions to protect consumers in the field which it covers.’
I 1986, s. 122), i den udgave, der finder anvendelse på hovedsagen, bestemte:
122), in the version applicable to the main proceedings, provides as follows:
»Gives der ikke meddelelse om en sådan oplysning, ophører kundens fortrydelsesret [(»Widerruf«)] først en måned efter, at begge parter har erlagt deres ydelser fuldstændigt.«
‘If such notice is not given, the consumer’s right of cancellation [Widerruf] shall not lapse until one month after both parties have performed in full their obligations under the agreement.’
I henhold til denne bestemmelse sidestilles videregivelsen af mangelfulde oplysninger med, at der ikke er videregivet nogen oplysninger.
In the application of that provision, incorrect information is equivalent to no information.
Annelore Hamilton indgik på sin bopæl den 17. november 1992 en lånekontrakt med den bank, hvis rettigheder Volksbank indtrådte i, med henblik på at finansiere erhvervelsen af andele i en ejendomsfond (herefter »den omhandlede lånekontrakt«).
On 17 November 1992, Ms Hamilton signed, at her home, a contract for a loan with a bank — whose rights were acquired by Volksbank — in order to finance the acquisition of shares in a real property fund (‘the loan contract at issue’).
Denne kontrakt indeholdt i overensstemmelse med lov om forbrugerkredit (Verbraucherkreditgesetz) af 17. december 1990 (BGBl.
In accordance with the Law on consumer credit (Verbraucherkreditgesetz) of 17 December 1990 (BGBl. I 1990, p.
I 1990, s. 2840) den oplysning om fortrydelsesretten, der bestemmer, at »[h]ar låntageren modtaget lånet, anses han for ikke at have fortrudt, hvis han ikke inden for to uger enten efter at have erklæret, at han fortryder, eller efter udbetalingen af lånet, tilbagebetaler lånet«.
2480) that contract contained the following notice concerning the right of cancellation: ‘[i]f the borrower has received the loan, cancellation shall be deemed not to have taken place unless he repays the loan either within two weeks of giving notice of cancellation or within two weeks of the paying out of the loan’.
Den 16. december 1992 underskrev de ansatte i den bank, hvis rettigheder Volksbank indtrådte i, kontrakten, og overførte lånebeløbet til Annelore Hamilton, der efterfølgende optog rentebetalingerne på lånet.
On 16 December 1992, the employees of Volksbank’s predecessor signed the contract in question and paid the amount of the loan to Ms Hamilton, who later began to pay interest on the loan.
Det selskab, der administrerede ejendomsinvesteringsfonden, måtte i 1997 indgive begæring om konkurs, hvorfor det månedlige udbytte fra fonden, der dækkede en væsentlig del af de renter, der skulle betales i henhold til den omhandlede lånekontrakt, blev væsentligt forringet.
Since the promoter of the real property fund in which Ms Hamilton had bought shares filed for bankruptcy in 1997, there was a significant reduction in the monthly distributions from the fund, which had covered a substantial part of the interest payable under the loan contract at issue.
Annelore Hamilton besluttede sig derfor for at omlægge sit lån ved at indgå en byggespareaftale og ved at optage et midlertidigt lån, således at hun i april 1998 havde tilbagebetalt lånet fuldstændigt til den bank, hvis rettigheder Volksbank indtrådte i, der til gengæld, som følge heraf, gav sikkerheden for lånet tilbage.
Ms Hamilton therefore decided to reschedule her debt by concluding a building society savings contract and taking out a bridging loan with the effect that, at the end of April 1998, she had entirely repaid the loan to Volksbank’s predecessor, which, consequently, returned the security for the loan.
Den 16. maj 2002 opsagde Annelore Hamilton, på grundlag af dommen af 13. december 2001, Heininger (C-481/99, Sml. I, s. 9945), den omhandlede lånekontrakt.
On 16 May 2002, Ms Hamilton cancelled the loan contract at issue on the basis of the judgment in Case C-481/99 Heininger [2001] ECR I-9945.
Den 27. december 2004 anlagde Annelore Hamilton sag mod Volksbank med påstand om dels tilbagebetaling af de renter, hun i henhold til den omhandlede lånekontrakt havde betalt og af det i henhold til kontrakten aftalte lånebeløb, dels dækning for de renter, hun havde betalt til den byggesparekasse, med hvilken hun havde indgået byggespareaftalen.
On 27 December 2004, Ms Hamilton brought an action against Volksbank, on the one hand, for reimbursement of the interest paid under the loan contract at issue and the amount of the loan that she had paid back and, on the other, for compensation for the interest she had paid to the building society with which she had concluded the savings contract.
Ifølge Oberlandesgericht Stuttgart henhører den omhandlede lånekontrakt under anvendelsesområdet for dørsalgsdirektivets artikel 1, stk. 1, andet led, nr. i), da Annelore Hamilton forhandlede og underskrev kontrakten på sin bopæl.
In the view of the Oberlandesgericht Stuttgart, the loan contract at issue falls under point (i) of the second indent of Article 1(1) of the doorstep selling directive, since Ms Hamilton had negotiated and signed that contract at her home.
Oberlandesgericht Stuttgart ønsker imidlertid oplyst, om bestemmelserne i § 2, stk. 1, fjerde punktum, i lov om fortrydelse ved dørsalg kan anses for »egnede foranstaltninger til beskyttelse af forbrugeren«, da den i et tilfælde som det i hovedsagen omhandlede bestemmer, at fortrydelsesretten ophører.
However, the Oberlandesgericht Stuttgart has doubts as to whether the provisions laid down in the fourth sentence of Paragraph 2(1) of the Law on the cancellation of doorstep transactions and analogous transactions can be regarded as ‘appropriate consumer protection measures’ because they provide that, in a case such as that before it, the right of cancellation is to lapse.
Under disse omstændigheder har Oberlandesgericht Stuttgart besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
In those circumstances, the Oberlandesgericht Stuttgart decided to stay proceedings and to refer to the Court the following questions for a preliminary ruling:
»1) Skal [dørsalgsdirektivets] artikel 4, stk. 1, og artikel 5, stk. 1, fortolkes således, at den nationale lovgiver ikke er forhindret i tidsmæssigt at begrænse den fortrydelsesret, der er givet ved direktivets artikel 5, således, at fortrydelsesretten ophører en måned efter, at begge parter fuldstændig har erlagt deres ydelser i henhold til kontrakten, på trods af at forbrugeren har modtaget en mangelfuld oplysning om fortrydelsesretten?
‘(1) May the first paragraph of Article 4 and Article 5(1) of [the doorstep selling directive] be interpreted as meaning that the national legislature is not precluded from placing a timelimit on the right of cancellation given by Article 5 of the Directive, despite the consumer having been given defective notice, so that it expires one month after both parties have performed their obligations under the agreement in full?
Skal [dørsalgsdirektivet] fortolkes således, at forbrugeren ikke kan fortabe fortrydelsesretten — navnlig efter at kontrakten er afviklet — hvis den pågældende ikke har modtaget oplysning i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1?«
(2) Should [the doorstep selling directive] be interpreted as meaning that the right of cancellation cannot be forfeited by the consumer — in particular after the completion of the contract — if he has not been given notice in accordance with the first paragraph of Article 4 of the Directive?’
Ifølge Volksbank er det tvivlsomt, om anmodningen om præjudiciel afgørelse kan antages til realitetsbehandling, da den omhandlede lånekontrakt ifølge Volksbank ikke blev indgået i forbindelse med dørsalg.
Volksbank considers that the reference for a preliminary ruling is inadmissible since, in its view, the loan contract at issue was not concluded at the doorstep.
Den har følgelig gjort gældende, at de forelagte spørgsmål er hypotetiske.
Consequently, it considers that the questions referred to the Court are hypothetical.
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber er derimod af den opfattelse, at anmodningen om præjudiciel afgørelse indeholder en opfordring til Domstolen om at undersøge, om Annelore Hamilton, efter at have opsagt den omhandlede lånekontrakt ved en anticiperet tilbagebetaling af lånet, på ny kunne opsige kontrakten. Kommissionen har i denne forbindelse, under henvisning til navnlig præmis 35, 69 og 70 i Heiningerdommen og dom af 25. oktober 2005, Schulte (C-350/03, Sml.
On the other hand, the Commission of the European Communities considers that, by the reference for a preliminary ruling, the Court is being asked to consider whether a further cancellation of the contract was possible after Ms Hamilton had cancelled the loan contract at issue by making an early repayment of the loan.
Følgelig bør anmodningen om præjudiciel afgørelse ifølge Kommissionen antages til realitetsbehandling.
Consequently, the Commission considers that the reference for a preliminary ruling is admissible.
I denne henseende bemærkes, at det udelukkende tilkommer den nationale retsinstans, for hvem en tvist er indbragt, og som har ansvaret for den retlige afgørelse, som skal træffes, på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag at vurdere, såvel om en præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at den kan afsige dom, som relevansen af de spørgsmål, den forelægger Domstolen. Domstolen kan imidlertid ikke
It must be borne in mind in that regard that it is solely for the national court before which a dispute has been brought, and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
HAMILTON træffe afgørelse vedrørende et præjudicielt spørgsmål fra en national retsinstans, når det klart fremgår, at bl.a. den af retsinstansen ønskede fortolkning af fællesskabsretten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, eller når problemet er af hypotetisk karakter (jf. i denne retning Schulte-dommen, præmis 43 og den deri nævnte retspraksis).
Court has no jurisdiction to give a preliminary ruling on a question submitted by a national court where it is quite obvious, inter alia, that the interpretation of Community law sought by that court bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or where the problem is hypothetical (see Schulte, paragraph 43 and the caselaw cited).
Det ikke muligt at hævde, at spørgsmålene er af en åbenbar hypotetisk karakter eller savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, dels da de præjudicielle spørgsmål i den foreliggende sag vedrører fortolkningen af dørsalgsdirektivet, dels da den omhandlede lånekontrakt som påpeget i denne doms præmis 18 er omfattet af anvendelsesområdet for direktivets artikel 1, stk. 1, andet led, nr. i).
On the one hand, since the questions referred to the Court in the present case concern the interpretation of the doorstep selling directive and, on the other, since the loan contract at issue (as has been pointed out in paragraph 18 of the present judgment) falls under point (i) of the second indent of Article 1(1) of the doorstep selling directive, it is not possible to assert that the questions referred are manifestly hypothetical or bear no relation to the actual facts of the main action or its purpose.
Anmodningen om præjudiciel afgørelse kan derfor antages til realitetsbehandling.
Consequently, the reference for a preliminary ruling is clearly admissible.
Annelore Hamilton har gjort gældende, at en forbruger, der ikke har fået de korrekte oplysninger om fortrydelsesretten, hverken får kendskab hertil ved den fuldstændige opfyldelse af sine forpligtelser, eller inden for en frist på en måned efter denne
Ms Hamilton claims that a consumer who has not been correctly informed of his right of cancellation does not become aware of that right either by virtue of the fact that the parties have performed their obligations in full or within one month of such performance. Thus, the national rules at issue in the main proceedings do not
DOM AF 10.4.2008 — SAG C-412/06 opfyldelse.
JUDGMENT OF 10. 4.
Således udgør den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning ikke en egnet foranstaltning til beskyttelse af forbrugeren.
2008 — CASE C-412/06 constitute an appropriate measure for the protection of the consumer.
Hun tilføjer, at dørsalgsdirektivet bestemmer, at den erhvervsdrivende skal give forbrugeren meddelelse om fortrydelsesretten, og at fristen på mindst syv dage som omhandlet i direktivets artikel 5, stk. 1, først regnes fra det tidspunkt, hvor forbrugeren fra den erhvervsdrivende har modtaget oplysningerne om denne ret.
She adds that the doorstep selling directive provides that the trader must inform the consumer of his right of cancellation and that the period of not less than seven days laid down in Article 5(1) of that directive begins to run only from the time at which the trader gives the consumer notice of that right.
Volksbank hævder, at de egnede foranstaltninger til beskyttelse af forbrugeren i henhold til dørsalgsdirektivets artikel 4, stk. 3, kan fritage forbrugeren fra de risici, der følger af finansielle investeringer, uafhængigt af ophævelsen af en kontrakt indgået ved dørsalg.
Volksbank contends that, pursuant to the third paragraph of Article 4 of the doorstep selling directive, the appropriate consumer protection measures are those which are likely to protect the consumer from the risks inherent in a financial investment, and are unrelated to the question of cancellation of a contract concluded at the doorstep.
Under alle omstændigheder har Volksbank gjort gældende, dels at Heiningerdommen vedrører realkredit og ikke lånekontrakter som den i hovedsagen omhandlede, dels at fristen for at påberåbe sig fortrydelsesretten i hovedsagen regnes fra tidspunktet for den fuldstændige opfyldelse af den omhandlede lånekontrakt, og ikke fra tidspunktet for kontraktens indgåelse, hvilket var tilfældet i den sag, der gav anledning til den nævnte dom.
In the event that the Court does not accept that argument, Volksbank contends, on the one hand, that the judgment in Heininger concerned secured credit agreements and not loan contracts such as the one at issue in the main proceedings and, on the other hand, that the period for the exercise of the right of cancellation runs, in the case before the referring court, from the performance in full of the loan contract at issue and not from its conclusion, as was the case in Heininger.
Den tyske regering har understreget dels, at da kontraktforholdet i hovedsagen, der var af næsten seks års varighed, forløb korrekt, skal den erhvervsdrivende ved kontraktens opfyldelse, og efter udløbet af fristen på en måned efter denne opfyldelse, kunne anse forholdet for ikke længere at kunne anfægtes.
The German Government points out, on the one hand, that since the contractual relationship at issue in the main proceedings, which lasted nearly six years, functioned correctly, the trader must be in a position to consider — once the contract has been performed in full and one month has elapsed after the end of such performance — that the relationship can no longer be the subject of a dispute.
Dels giver de nationale regler i hovedsagen forbrugeren tilstrækkelig tid, navnlig under hele kontraktperioden og under fristen på en måned efter den fuldstændige opfyldelse af den omhandlede kontrakt, til at fortryde indgåelsen af kontrakten ved dørsalg.
On the other hand, the national rules at issue in the main proceedings give the consumer sufficient time, in particular, during the entire time that the contract is in effect and for one month after both parties have performed their obligations thereunder in full, to decide to cancel a contract entered into at the doorstep.
Desuden er den tidsmæssige begrænsning af denne fortrydelsesret tillige fastsat i bestemte andre direktiver, der har til formål at beskytte forbrugeren.
In addition, the limit in time placed on the right of cancellation is also provided for in a number of other directives intended to protect the consumer.
Den polske regering har fremhævet, at den tidsmæssige begrænsning af fortrydelsesretten i forbindelse med aftaler, der indgås uden for det faste forretningssted, i mangel af oplysninger eller ved ukorrekte oplysninger vedrørende udøvelsen af denne ret, principielt ikke er i strid med dørsalgsdirektivet.
The Polish Government points out that the limit in time placed on the right of cancellation in the case of contracts concluded away from business premises, notwithstanding the lack of information or the inadequacy of information concerning the exercise of that right, is not, in principle, contrary to the doorstep selling directive.
Denne begrænsning skal imidlertid tilrettelægges således, at forbrugeren har mulighed for at stifte kendskab til sine rettigheder i form af andre oplysninger end de af den erhvervsdrivende meddelte.
However, that limit must be arranged in such a way as to permit the consumer to become aware of his rights from sources of information other than the trader.
Ifølge regeringen skal nævnte begrænsning, der tillige indebærer fastsættelsen af den periode, i løbet af hvilken fortrydelsesretten kan udøves, i overensstemmelse med dørsalgsdirektivets artikel 4, stk. 3, fastsættes i hver medlemsstats lovgivning.
In the view of the Polish Government, that limit, which also marks the period during which the right of cancellation may be exercised, must, pursuant to the third paragraph of Article 4 of the doorstep selling directive, be laid down in the national legislation of every Member State.
Kommissionen har i det væsentlige gjort gældende, at selv om det ifølge Heiningerdommen er ulovligt at fastsætte en tidsmæssig begrænsning af fortrydelsesretten fra tidspunktet for indgåelsen af kontrakten, indeholder den i hovedsagen omhandlede lovgivning derimod en tidsmæssig begrænsning af denne ret, der regnes fra tidspunktet for den fuldstændige opfyldelse af kontrakten.
The Commission argues, in substance, that although it is unlawful, according to Heininger, to limit in time the right of cancellation which runs from the conclusion of the contract, the rules at issue in the main proceedings concern a limit in time on that right which runs from the performance in full of the contract.
Det bemærkes straks, at dørsalgsdirektivet primært tilsigter at beskytte forbrugeren mod en risiko, der følger af omstændigheder, som er særlige for indgåelsen af en aftale uden for de faste forretningssteder (jf. i denne retning Schulte-dommen, præmis 66).
It should first be pointed out that the doorstep selling directive is primarily designed to protect consumers against the risks arising from the conclusion of contracts away from business premises (see, to that effect, Schulte, paragraph 66).
Således præciserer femte betragtning til dørsalgsdirektivet, at forbrugeren bør have en frist på mindst syv dage til at træde tilbage fra aftalen, således at han har mulighed for at vurdere de forpligtelser, aftalen medfører.
Thus, the fifth recital in the preamble to the doorstep selling directive states that the consumer should be given a right of cancellation over a period of at least seven days in order to enable him to assess the obligations arising under the contract.
Den omstændighed, at minimumsfristen på syv dage skal regnes fra det tidspunkt, hvor forbrugeren har
The fact that the minimum period of seven days must be calculated from receipt by the
Det skal imidlertid bemærkes, dels at Annelore Hamilton, ifølge de af den forelæggende ret fremlagte oplysninger, fra Volksbank har modtaget fejlagtige oplysninger om fortrydelsesretten i forbindelse med den omhandlede låneaftale, hvorfor hun ifølge de skriftlige indlæg blev frataget muligheden for at påberåbe sig denne ret, dels at parterne i hovedsagen fuldstændigt har opfyldt kontrakten.
However, it should be pointed out, on the one hand, that according to the information provided by the national court, Ms Hamilton received incorrect information from Volksbank concerning her right to cancel the loan contract at issue with the result that, according to her written observations, she was deprived of the opportunity of exercising that right and, on the other, that the parties to the main proceedings have performed their obligations under the contract in full.
Som generaladvokaten har anført i punkt 18 og 19 i forslaget til afgørelse, skal videregivelsen af fejlagtige oplysninger vedrørende påberåbelsen af fortrydelsesretten sidestilles med, at oplysningen ikke er videregivet, eftersom begge disse omstændigheder leder forbrugeren i vildfarelse vedrørende hans fortrydelsesret.
As the Advocate General points out in points 18 and 19 of his Opinion, incorrect information concerning exercise of the right of cancellation is equivalent to no information, since both situations are equally misleading for the consumer as regards his right of cancellation.
I sådanne situationer bestemmer dørsalgsdirektivet i artikel 4, stk. 3, at »[m]edlemsstaterne sørger for, at der i deres nationale lovgivning fastsættes egnede foranstaltninger til beskyttelse af forbrugeren […]«.
For such situations, the third paragraph of Article 4 of the doorstep selling directive provides that ‘Member States shall ensure that their national legislation lays down appropriate consumer protection measures’.
Følgelig er spørgsmålet i hovedsagen, om en foranstaltning, hvorved fortrydelsesretten i direktivets artikel 5, stk. 1, ophører en måned efter, at begge parter fuldstændig har opfyldt deres forpligtelser i henhold til en lånekontrakt af lang varighed, når forbrugeren har modtaget en fejlagtig oplysning om påberåbelsen af denne ret, alligevel, i medfør af direktivets artikel 4, stk. 3, kan anses for en egnet foranstaltning til beskyttelse af forbrugeren.
The question therefore arises in the main proceedings whether a measure which provides that the right of cancellation given by Article 5(1) of that directive is to expire one month after both parties have performed in full their obligations under a long-term loan contract, when the consumer has been given defective notice concerning the exercise of that right, may none the less be regarded as an appropriate consumer protection measure within the meaning of the third indent of Article 4 of that directive.
I den forbindelse bemærkes, at begrebet »egnede foranstaltninger til beskyttelse af forbrugeren« i dørsalgsdirektivets artikel 4, stk. 3, er et udtryk for, at fællesskabslovgiver har ønsket at give disse foranstaltninger en ensartet rækkevidde på fællesskabsniveau.
It should be pointed out in that regard that the concept of ‘appropriate consumer protection measures’, to which the third paragraph of Article 4 of the doorstep selling directive refers, indicates that the Community legislature wished to give those measures a uniform scope at Community level.
I øvrigt betyder det i denne bestemmelse anvendte udtryk »egnede«, at foranstaltningerne ikke indebærer en fuldstændig beskyttelse af forbrugeren.
Moreover, the term ‘appropriate’ in the abovementioned provision indicates that such measures do not seek to provide absolute protection for consumers.
Den skønsmargen, der tilkommer medlemsstaterne, skal udøves i overensstemmelse med både dørsalgsdirektivets primære formål og med direktivets øvrige bestemmelser.
The Member States must exercise their discretion in accordance both with the principal aim of the doorstep selling directive and with the other provisions thereof.