natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det bemærkes, at det følger af fast retspraksis, at en af fællesskabsinstitutionerne truffet beslutning, der ikke er anfægtet af adressaten inden for den i artikel 230, stk. 5, EF fastsatte frist, bliver endelig i forhold til denne (jf· navnlig dom af 12.10.1978, sag 156/77, Kommissionen mod Belgien, præmis 20-24, af 10.6.1993, sag C183/91, Kommissionen mod Grækenland, præmis 9 og 10, af 9.3.1994, sag C-188/92, TWD Textilwerke Deggendorf, præmis 13, og dom af 15.2.2001, sag C-239/99, Nachi Europe, præmis 29).
The Court has also held that it follows from the same requirements of legal certainty that it is not possible for a recipient of State aid, forming the subjectmatter of a Commission decision addressed directly solely to the Member State from which that beneficiary came, who could undoubtedly have challenged that decision and who allowed the mandatory timelimit laid down in this regard by the fifth paragraph of Article 230 EC to pass, to call in question the lawfulness of that decision before the national courts in an action brought against the measures taken by the national authorities in implementation of that decision (TWD Textilwerke Deggendorf, paragraphs 17 and 20, and Case C-178/95 Wiljo [1997], paragraphs 20 and 21).
Denne praksis støttes navnlig på, at søgsmålsfristerne skal værne om retssikkerheden, således at det undgås, at fællesskabsretsakter, der afføder retsvirkninger, kan anfægtes i ubegrænset tid (jf. Wiljo-dommen, præmis 19).
The Court has taken the view that to find otherwise would enable the recipient of the aid to overcome the definitive nature which a decision necessarily assumes, by virtue of the principle of legal certainty, once the timelimit laid down for bringing proceedings has passed (TWD Textilwerke Deggendorf, paragraph 18, and Wiljo, paragraph 21).
Uafhængigt af det forhold, at artikel 16 i beslutning 98/256, som ændret, bestemmer, at beslutningen skal revideres med regelmæssige mellemrum på baggrund af nye videnskabelige oplysninger, skal det desuden bemærkes, at hvis en medlemsstat finder, at nye omstændigheder medfører en forpligtelse for Kommissionen til at vedtage en ny beslutning, påhviler det medlemsstaten at følge de fremgangsmåder, der er fastsat i traktaten og i fællesskabsretsakterne, og efter omstændighederne benytte den fremgangsmåde for passivitetssøgsmål, der er fastsat i dette øjemed (jf. kendelse af 21.6.2000, sag C-514/99, Frankrig mod Kommissionen, præmis 48).
Although Regulation No 999/2001 no doubt achieved full harmonisation of the rules relating to the prevention, control and eradication of certain transmissible spongiform encephalopathies, it should be noted that Decisions 98/256 and 98/692, defining the DBES, laid down the rules necessary for the protection of public health upon the resumption of exports of beef and veal from the United Kingdom to the other Member States.
Domstolen har endvidere fastslået, at de samme krav om retssikkerhed fører til at afskære en modtager af en statsstøtte — som er omhandlet i en kommissionsbeslutning, der umiddelbart kun har været rettet til den medlemsstat, hvorunder modtageren hører — fra at anfægte beslutningens lovlighed ved de nationale domstole i forbindelse med et søgsmål til prøvelse af de nationale myndigheders foranstaltninger til gennemførelse af denne beslutning, når støttemodtageren uden tvivl kunne have anfægtet beslutningen, men har ladet den bindende frist i artikel 230, stk. 5, EF udløbe (jf. dommen i sagen TWD Textilwerke Deggendorf, præmis 17 og 20, samt dom af 30.1.1997, sag C-178/95, Wiljo, præmis 20 og 21).
Those decisions, which are additional to the general legislation already in existence, specify the requirements of eligibility and traceability of animals liable to be used under the DBES, the requirements to be satisfied by slaughterhouses and the conditions specific to the cutting of meat, which are imposed as a supplement to the provisions in force relating to the withdrawal of specific offal.
Domstolen fandt, at det, hvis man antog den modsatte løsning, ville svare til at give
Moreover, Article 14 of Decision 98/256 as amended provides that Community inspections must be carried out by the Commission in the United Kingdom to verify the application of the provisions of that decision, while Article 15 thereof provides for the United Kingdom to send to the Commission every month a report on the
Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om en medlemsstat kan påberåbe sig bestemmelserne i artikel 30 EF for
In particular, legality cannot depend on retrospective assessment of the efficacy of that measure (Case C-189/01 Jippes and Others [2001], paragraph 84).
at forbyde indførsel af landbrugsprodukter og levende dyr, når direktiv 89/662 og 90/425 ikke kan anses for at medføre en harmonisering af de nødvendige foranstaltninger til opnåelse af det specifikke formål om at beskytte menneskers liv og sundhed, der er fastsat i denne artikel.
imported do not meet the conditions laid down by Community legislation. Article 7 authorises the destruction or return of those goods and Article 9 authorises in particular the adoption, by that Member State, of interim protective measures on serious public-health or animal-health grounds.
Gennemgangen af disse forskellige bestemmelser viser, at ud over harmonisering af de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre beskyttelse af menneskers sundhed, indfører beslutning 98/256, som ændret, procedurer til kontrol med dens overholdelse, og det præciseres med henvisning til direktiv 89/662, hvilken fremgangsmåde der skal anvendes for at foretage ændringer, som kan blive nødvendige i lyset af den videnskabelige udvikling.
As regards the obligations of the Member States other than the United Kingdom, Article 17 of Decision 98/256 as amended provides that they are to adopt the necessary measures to comply with that decision and are immediately to inform the Commission thereof.
For så vidt angår de hasteforanstaltninger, som en medlemsstat kan træfie i tilfælde af alvorlig fare for menneskers sundhed, skal det bemærkes, at beslutning 98/256 er truffet i medfør af direktiv 89/662 og 90/425, mens beslutning 98/692 alene er truffet i medfør af direktiv 89/662.
Furthermore, as was stated above, Article 16 of Decision 98/256 as amended specifies that that decision must be reviewed regularly in the light of new scientific information and that any amendments are to be made in accordance with the procedure laid down in Article 18 of Directive 89/662.
Selv om forordning nr. 999/2001 utvivlsomt indebar en fuldstændig harmonisering af reglerne om forebyggelse af, kontrol med og udryddelse af visse transmissible spongiforme encephalopatier, bemærkes det, at beslutning 98/256 og 98/692, som indeholder bestemmelser om DBES-ordningen, fastsætter de nødvendige regler for beskyttelse af folkesundheden i forbindelse med genoptagelsen af eksport af oksekød fra Det Forenede Kongerige til de øvrige medlemsstater.
It is in accordance with those provisions, which require the measures adopted to be notified without delay to the other Member States and to the Commission and close collaboration between the Member States and the Commission, that a Member State must act when faced with a situation endangering the health of its population (on the obligations of immediate notification and genuine cooperation when protective measures are adopted, see by analogy, in respect of Directive 90/425, Case C-428/99 Van den Bor [2002], paragraphs 45 to 48).
Disse beslutninger, som blev føjet til den allerede eksisterende regulering, præciserer betingelserne for eksport og opsporing af dyr, som henhører under anvendelsesområdet for DBES-ordningen, de betingelser, der skal overholdes af slagterierne, og de særlige betingelser for opskæring af kød, som blev vedtaget som supplement til de regler om tilbagetagelse af specifikt slagteaffald, som allerede var i kraft.
Examination of these various provisions shows that, in addition to the harmonisation of the measures necessary to ensure the protection of human health, Decision 98/256 as amended lays down procedures for monitoring compliance with it and specifies, by reference to Directive 89/662, the appropriate procedure for making the amendments which might be made essential by the development of scientific knowledge.
I direktiv 89/662 er det i artikel 7, 8 og 9 beskrevet, hvilke foranstaltninger der kan træffes af bestemmelsesmedlemsstaten, navnlig hvis dennes stats kompetente myndigheder konstaterer, at de importerede varer ikke opfylder de betingelser, der er fastsat i fællesskabslovgivningen. Artikel 7 giver mulighed for at påbyde destruktion eller tilbagesendelse af partiet, og artikel 9 giver bl.a. mulighed for, at bestemmelsesmedlemsstaten, når tungtvejende hensyn til menneskers og dyrs sundhed taler herfor, kan træffe sikkerhedsforanstaltninger.
Examination of all these provisions shows that the existing legislation and, in particular, Directive 89/662 and Decisions 98/256 and 98/692 provide for the harmonisation necessary to ensure the protection of public health upon the resumption of exports of beef and veal from the United Kingdom to the other Member States and lay down Community procedures to monitor compliance with them.
Det bestemmes desuden i artikel 14 i beslutning 98/256, som ændret, at der skal foretages EF-kontrolbesøg af Kommissionen i Det Forenede Kongerige for at kontrollere anvendelsen af bestemmelserne i denne beslutning, mens beslutningens artikel 15 bestemmer, at Det Forenede Kongerige hver måned skal sende Kommissionen en rapport om anvendelsen af de foranstaltninger, der er truffet mod BSE.
As regards the emergency measures liable to be taken by a Member State in the event of a serious hazard to human health, it is important to note that Decision 98/256 was adopted on the basis of Directives 89/662 and 90/425, and Decision 98/692 on the basis of Directive 89/662 alone.
En medlemsstat, der er konfronteret med en situation, der indebærer en risiko for folkesundheden, skal handle i overensstemmelse med disse bestemmelser, som pålægger medlemsstaten en pligt til straks at give meddelelse om de trufne foranstaltninger til Kommissionen og de øvrige medlemsstater og til at samarbejde tæt med disse (vedrørende pligten til straks at give meddelelse og til at samarbejde loyalt i tilfælde af vedtagelse af beskyttelsesforanstaltninger, jf. analogt dom af 8.1.2002, sag C-428/99, Van den Bor, præmis 4548, vedrørende direktiv 90/425).
Directive 89/662 describes, in Articles 7, 8 and 9, the measures which may be adopted by a Member State of destination, in particular where its competent authorities establish that the goods
For så vidt angår de øvrige medlemsstaters forpligtelser bestemmes det i artikel 17 i beslutning 98/256, som ændret, at de skal vedtage de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme beslutningen, og straks underrette Kommissionen herom.
It is true that, in paragraph 134 of Commission ν France, cited above, the Court noted that there were difficulties in interpreting Decision 98/256 as amended in respect of the Member States' obligations relating to the traceability of products.
Som det er blevet nævnt ovenfor, er det bestemt i artikel 16 i beslutning 98/256, som ændret, at beslutningen skal revideres med regelmæssige mellemrum på baggrund af nye videnskabelige oplysninger, og at ændringerne i givet fald skal ske efter proceduren i artikel 18 i direktiv 89/662.
Suffice it to state, however, that, as paragraph 135 of that judgment shows, those difficulties of interpretation had disappeared by the date of the implicit decisions refusing to lift the ban at issue in the main proceedings.
Det er korrekt, at Domstolen i præmis 134 i dommen i sagen Kommissionen mod Frankrig bemærkede, at der var visse problemer med fortolkningen af beslutning 98/256, som ændret, for så vidt angår medlemsstaternes forpligtelser vedrørende sporbarheden af produkterne. Det er imidlertid tilstrækkeligt at bemærke, således som
legality of those decisions within the timelimit laid down by the fifth paragraph of Article 230 EC does not have standing subsequently before a national court to invoke their unlawfulness in order to dispute the merits of an action brought against iL
*1) En medlemsstat, der er adressat for Kornmissionens beslutning 98/692/EF af 25. november 1998 om ændring af beslutning 98/256/EF, for så vidt angår visse hasteforanstaltninger til beskyttelse mod bovin spongiform encephalopati, og for Kommissionens beslutning 1999/514/EF af 23. juli 1999 om fastsættelse af den dato, på hvilken forsendelse af kvægprodukter fra Det Forenede Kongerige under den datobaserede eksportordning kan indledes i henhold til artikel 6, stk 5, i Rådets beslutning 98/256/EF, og som ikke har anfægtet gyldigheden af disse beslutninger inden for den i artikel 230, stk 5, EF fastsatte frist, kan ikke efterfølgende under en sag anlagt mod denne medlemsstat ved en national domstol gøre gældende, at beslutningerne er ugyldige.
Since Council Directive 89/662/EEC of 11 December 1989 concerning veterinary checks in intra-Comrnunity trade with a view to the completion of the internal market and Decision 98/256, as amended by Decision 98/692, lay down the rules necessary for the protection of public health upon the resumption of exports of beef and veal from the United Kingdom to the other Member States, lay down a Community procedure to monitor compliance with that decision and a procedure for amending it in the tight of new scientific information and provide the appropriate legal framework for lhe adoption of interim protective measures by a Member State of destination for the purpose of protecting public health, a Member State is not entitled to invoke Article 30 EC in order to prevent the resumption of imports to its territory of beef and veal from the United Kingdom which were carried out in accordance with Decisions 98/256, as amended by Decision 98/692, and 1999/514.'
Generaladvokat J. Mischo fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 2. juli 2002.
'— a Member State may not, in a dispute brought before a national court, call in question the validity of decisions adopted on the basis of the fourth paragraph of Article 189 of the EC Treaty (now the fourth paragraph of Article 249 EC) which were addressed to it and which it has not challenged by means of an action for annulment within the timelimit prescribed by Article 230 EC;
Præjudiciel »Landbrug —fælles markedsordning — vin — betegnelse og præsentation af vine — kvalitetsvine fremstillet i bestemte dyrkningsområder (kvbd) — angivelse af et mærke på etiketten —grænser — artikel 11 og 40 i forordning nr. 2392/89* (Anden Afdeling)
Preliminary ruling (Agriculture — Common organisation of the markets — Wine — Description and presentation of wines — Quality wines produced in specific regions — Brand name printed on label — Restrictions — Articles 11 and 40 of Regulation No 2392/89) (Second Chamber)
Borie Manoux anlagde herefter sag ved Cour d'appel de Bordeuax (Frankrig) til prøvelse af denne afgørelse.
Borie Manoux challenged that decision before the Cour d'appel de Bordeaux (Court of Appeal, Bordeaux) (France).
Ved dom af 26. oktober 1998 stadfæstede denne domstol afgørelsen.
By judgment of 26 October 1998 the Cour d'appel confirmed the INPI's decision.
Ved dom af 13. februar 2001, indgået til Domstolen den 16. februar 2001, har Cour de cassation i medfør af artikel 234 EF forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 40 i Rådets forordning (EØF) nr. 2392/89 af 24. juli 1989 om fastsættelse af almindelige regler for betegnelse og præsentation af vin og druemost, som affattet ved Rådets forordning (EØF) nr. 3897/91 af 16. december 1991.
By judgment of 13 February 2001, received at the Court of Justice on 16 February 2001, the Cour de cassation (Court of Cassation) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC a question on the interpretation of Article 40 of Council Regulation (EEC) No 2392/89 of 24 July 1989 laying down general rules for the description and presentation of wines and grape musts, as amended by Council Regulation (EEC) No 3897/91 of 16 December 1991.
Spørgsmålet er blevet rejst under en sag mellem selskabet Borie Manoux SARL (herefter »Borie Manoux«) med hjemsted i Bordeaux (Frankrig) og direktøren for Institut national de la propriété industrielle (herefter »ΓΝΡΙ«) vedrørende registreringen af mærket »Les Cadets d'Aquitaine« med henblik på markedsføring af vine med oprindelse i Bergeracois.
That question was raised in the course of proceedings between Borie Manoux SARL (hereinafter 'Borie Manoux'), a company established in Bordeaux (France), and the Director of the Institut national de la propriété industrielle (National Institute for Industrial Property, hereinafter 'the ΙΝΡΓ) concerning registration of the brand name 'Les Cadets d'Aquitaine' intended for use in connection with the sale of wines of designated origin from the Bergerac region.
Den 6. januar 1997 indgav Borie Manoux en ansøgning til ΓΝΡΙ om registrering af varemærket »Les Cadets d'Aquitaine« med henblik på markedsføring af vine, der i oprindelsesbetegnelsen angav at stamme fra Bergeracois, der er et bestemt dyrkningsområde, der udgør en del af den administrative region Aquitaine (Frankrig).
On 6 January 1997 Borie Manoux applied to the INPI for registration of the mark 'Les Cadets d'Aquitaine' which it proposed to use in the sale of wines of designated origin from the Bergerac region, which is a specified region within the administrative region of Aquitaine (France).
I forelæggelsesdommen har Cour de cassation udtalt, at i henhold til artikel 11, stk. 2, i forordning nr. 2392/89 kan der i etiketbetegnelsen tilføjes yderligere oplysninger, bl.a. et mærke, i henhold til betingelserne i forordningens artikel 40.
In the judgment containing the reference the Cour de cassation noted that, under Article 11(2) of Regulation No 2392/89, the description on the label may be supplemented by certain information, such as a brand name, in accordance with the conditions laid down in Article 40 of the regulation.
Retten anfører ligeledes, at forordningens artikel 40, stk. 2, bestemmer, at når betegnelse, præsentation og reklame vedrørende de i forordningen nævnte produkter suppleres med mærker, må disse mærker ikke indeholde ord, dele af ord, symboler eller illustrationer, der er af en sådan art, at de kan give anledning til forveksling eller vildlede
It also noted that, under Article 40(2), where the description, presentation and advertising of the products referred to in the regulation are supplemented by brand names, such brand names may not contain any words, parts of words, signs or illustrations which are likely to cause confusion or mislead the persons to whom they are addressed, within the meaning
Ved afgørelse af 8. juli 1997 afslog direktøren for INPI denne ansøgning under henvisning til artikel L. 711­3 i code de la propriété intellectuelle og artikel 11 og 40 i forordning nr. 2392/89.
By decision of 8 July 1997, the director of the INPI rejected that application on the basis of Article L. 711-3 of the intellectual property code and Articles 11 and 40 of Regulation No 2392/89.
geografisk enhed, og ifølge forordningens artikel 12, stk. 1, andet afsnit, tredje led, at tilføje navnet på en større geografisk enhed.
of Article 40(1), that is to say as regards the information provided for in Article 11 and the characteristics of the products, such as their nature, origin or provenance.
de personer, til hvem de er rettet, jf. bestemmelsens stk. 1, dvs. bl.a. for så vidt angår de oplysninger, der er fastsat i den omtalte artikel 11, og med hensyn til produkternes egenskaber, som f.eks. beskaffenhed, oprindelse eller herkomst.
a smaller geographical unit is permitted; the third indent of the second subparagraph of Article 12(1) permits the addition of the name of a larger geographical unit.
Det kan dog konstateres, at anvendelsen af sådanne navne i begge tilfælde udtrykkeligt skal være fastsat af medlemsstaterne. Som det fremgår af den franske regerings indlæg, der er ubestridt af Borie Manoux, er dette ikke tilfældet for så vidt angår navnet »Aquitaine«.
However, there is no doubt but that, in both cases, the Member States must make express provision for the use of such names and it appears from the observations of the French Government, which is not contradicted on the point by Borie Manoux, that there is no such provision for the name 'Aquitaine'.
Cour de cassation har tilføjet, at ifølge artikel 12, stk. 1, i forordning nr. 2392/89 kan alene de i samme forordnings artikel 11 nævnte angivelser anvendes som etiketbetegnelse for en kvbd, og at Cour d'appel de Bordeaux har fastslået, at der er indgivet ansøgning om registrering af et varemærke for vin fra Aquitaine-området, der indeholder det geografiske navn »Aquitaine«, hvilket er en angivelse, hvis anvendelse ikke er foreskrevet i forordningens artikel 11.
The Cour de cassation added that, under Article 12(1) of Regulation No 2392/89, only the information specified in Article 11 is to be allowed for the description on the label of a quality wine psr and that the Cour d'appel de Bordeaux had held that the mark which Borie Manoux sought to register for wines of the Aquitaine region contained the geographical name 'Aquitaine', the use of which is not provided for by Article 11 of the regulation.
En af disse betingelser er bl.a., at mærket ikke må kunne vildlede forbrugeren med hensyn til vinens herkomst og ikke må give anledning til forveksling med en beskyttet betegnelse.
It was in those circumstances that the Cour de cassation decided to stay proceedings and refer a question to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Det er på denne baggrund, at Cour de cassation har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål.
Under Article ll(2)(c) of Regulation No 2392/89, the description on the labelling may also be supplemented by a brand name, in accordance with the conditions laid down in Article 40 of the regulation, which include the condition that the brand name must not be likely to mislead consumers as to the provenance of the wine and the further condition that it must not give rise to confusion with a protected description.
Den forelæggende ret, der skal vurdere omstændighederne i den foreliggende sag, lægger åbenbart til grund, at anvendelsen af det pågældende mærke opfylder de to ovennævnte betingelser.
It seems that the national court, which has the task of establishing the facts of the case, begins from the premiss that the use of the mark in question satisfies both of those conditions.
Retten ønsker imidlertid oplyst, om den omstændighed, at registreringen af et mærke, der indeholder en geografisk angivelse, kan føre til en antagelse om, at denne angivelse er beskyttet som bestemt dyrkningsområde, er tilstrækkelig til at fastslå, at artikel 40 i forordning nr. 2392/89 forbyder registreringen af det pågældende mærke.
However, registration of a mark containing a geographical reference might imply that the reference is protected as a specific region and the court asks whether that fact is sufficient to give rise to an inference that Article 40 of Regulation No 2392/89 prohibits registration of such a mark.