natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Etableringsfriheden skal således sikre national behandling i værtsmedlemsstaten ved at forbyde enhver forskelsbehandling på grundlag af selskabernes hjemsted (jf. bl.a. i denne retning dommen i sagen Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, præmis 43 og den deri nævnte retspraksis).
Freedom of establishment thus aims to guarantee the benefit of national treatment in the host Member State, by prohibiting any discrimination based on the place in which companies have their seat (see, inter alia, to that effect, Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 43 and the caselaw cited therein).
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at den i hovedsagen omhandlede korrektionsmekanisme skal sikre, at det skattebeløb, som det udloddende selskab har betalt, efter korrektionen svarer til den skattegodtgørelse, som aktionæren ved en fejl har fået tildelt.
It is clear from the order for reference that the corrective mechanism at issue in the main proceedings is intended to ensure that the amount of tax paid by the company making the distribution corresponds, after correction, to the amount of the tax credit erroneously granted to the shareholder.
I dette øjemed er det i medfør af korrektionsmekanismen fastsat, at egenkapital henhørende under kategori EK 02 tages i betragtning ved beskatningen for at sikre, at skatten og skattegodtgørelsen er overensstemmende på de skatteattester, der udleveres til aktionærerne.
To that end, the corrective mechanism provides that the available capital belonging to EK 02 is to be taken into account for the purposes of taxation so as to ensure that the tax and the tax credit are in accordance with the tax certificates supplied to the shareholders.
Det bemærkes, at korrektionsmekanismen skal undgå tildeling af en skattegodtgørelse for en skat, som ikke er betalt, og når denne mekanisme anvendes, vedrører korrektionen ikke det beløb, som skattegodtgørelsen andrager, men det beløb, som det udloddende selskab har betalt i skat.
It should be pointed out that, in accordance with the corrective mechanism — which is intended to avoid a tax credit being granted in respect of tax not paid — the correction does not relate to the amount of the tax credit but to the amount of the tax paid by the company making the distribution.
Endvidere er det ubestridt, at korrektionsmekanismen i § 28, stk. 4, i KStG 1996 finder anvendelse på selskaber, der er hjemmehørende i Tyskland, uanset om de er datterselskaber til et moderselskab, som ligeledes er hjemmehørende i Tyskland, eller til et moderselskab, som er hjemmehørende i en anden medlemsstat.
Moreover, it is common ground that the corrective mechanism laid down in Paragraph 28(4) of the KStG 1996 is applicable to a company resident in Germany, regardless of whether it is a subsidiary of a parent company which is also resident in Germany or of a parent company resident in another Member State.
I denne forbindelse finder Burda, at forskelsbehandlingen i hovedsagen netop består i, at den samme korrektionsmekanisme anvendes på forskellige situationer, for så vidt som ikkehjemmehørende moderselskaber til hjemmehørende datterselskaber, i modsætning til hjemmehørende moderselskaber, ikke bliver tildelt en skattegodtgørelse som kompensation for den selskabsskat, der betales af det udloddende selskab.
In that context, Burda maintains that the discriminatory treatment in the case before the referring court consists, specifically, in the application of the same corrective mechanism to different situations, inasmuch as nonresident parent companies of resident subsidiaries, unlike resident parent companies, are not granted a tax credit to compensate for the corporation tax paid by the company making the distribution.
Da forskelsbehandling kan bestå i, at den samme regel anvendes på forskellige situationer, skal det, med henblik på at fastslå, om der i hovedsagen foreligger en skattemæssig forskelsbehandling, der som udgangspunkt følgelig vil være i strid med traktatens artikel 52, undersøges i lyset af den omhandlede nationale foranstaltning, om hjemmehørende datterselskaber befinder sig i forskellige situationer, afhængigt af om deres moderselskab er hjemmehørende eller ikke-hjemmehørende, og dermed om de får eller ikke får tildelt en skattegodtgørelse.
Since discrimination can consist in applying the same rule to different situations, it must be determined — in order to establish the existence in the case before the referring court of discriminatory fiscal treatment, which is prohibited in principle by Article 52 of the Treaty — whether the national measure at issue places resident subsidiaries in a different situation according to whether the parent company is resident or nonresident and, consequently, according to whether or not the parent company receives a tax credit.
I denne forbindelse bemærkes, at det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at anvendelsen af den regnskabsmæssige korrektionsmekanisme i § 28, stk. 4, i KStG 1996 ikke kan ændre Burdas skattebyrde, afhængigt af om dettes moderselskab er hjemmehørende i Tyskland eller i en anden medlemsstat.
In that regard, it should be pointed out that it is clear from the order for reference that the application of the corrective mechanism laid down in Paragraph 28(4) of the KStG 1996 does not alter Burda’s tax burden on the basis of whether its parent company is resident in Germany or in another Member State.
Det kan således ikke lægges til grund, at anvendelsen af § 28, stk. 4, i KStG 1996 hos datterselskabet fører til ens behandling af forskellige situationer, idet datterselskabet ikke befinder sig i forskellige situationer i forhold til lovgivningen i den stat, hvor det er hjemmehørende, her Forbundsrepublikken Tyskland, afhængig af, om det udlodder sit overskud til et ikkehjemmehørende moderselskab eller et hjemmehørende moderselskab.
It cannot therefore be accepted that the application of Paragraph 28(4) of the KStG 1996 caused, in regard to the subsidiary, different situations to receive identical treatment, since the position of the subsidiary in regard to the legislation of its Member State of residence, in this case, the Federal Republic of Germany, is not different according to whether it distributes its profits to a nonresident parent company or to a resident one.
Det kan ikke føre til en anden vurdering, at beskatningen af det udloddende selskab, således som den forelæggende ret har oplyst, er endelig for ikkehjemmehørende aktionærer, for så vidt som forhøjelsen af det udloddende selskabs skattebyrde ikke kompenseres i form af tildeling af en tilsvarende skattegodtgørelse.
That assessment is not weakened by the fact, pointed out by the national court, that, for nonresident shareholders, the tax levied on the company making the distribution becomes definitive in the sense that the increase in the tax burden imposed on the company making the distribution is not compensated for by the allocation of a corresponding tax credit.
Herved præciseres, at det efter fast retspraksis tilkommer hver medlemsstat under overholdelse af fællesskabsretten at fastsætte en beskatningsordning for udloddet udbytte og inden for disse rammer at fastlægge beskatningsgrundlaget samt den skattesats, der skal finde anvendelse på det udloddende selskab og/eller på den aktionær, der modtager udbytte, for så vidt som de er skattepligtige i denne stat (dommen i sagen Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, præmis 50).
It should be pointed out that, according to the caselaw, it is for each Member State to organise, in compliance with Community law, its system of taxation of distributed profits and, in that context, to define the tax base as well as the tax rates which apply to the company making the distribution and/or to the shareholder to whom the dividends are paid, in so far as they are liable to tax in that State (Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 50).
Af samme retspraksis fremgår, at eftersom der ikke på fællesskabsplan er truffet foranstaltninger med henblik på at indføre ensartede eller harmoniserede regler, er medlemsstaterne fortsat kompetente til at fastlægge kriterierne for fordelingen af deres respektive beskatningsbeføjelser, enten gennem overenskomst eller på egen hånd, bl.a. for at afskaffe dobbeltbeskatning (jf. dommen i sagen Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, præmis 52).
According to the same line of authority, in the absence of any unifying or harmonising Community measures, Member States retain the power to define, by treaty or unilaterally, the criteria for allocating their powers of taxation, particularly with a view to eliminating double taxation (Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 52).
Ud fra denne betragtning har den skattegodtgørelse, der i medfør af den nationale lovgivning, som finder anvendelse i hovedsagen, tildeles det hjemmehørende moderselskab, til formål at undgå dobbeltbeskatning af det overskud, som udloddes af et hjemmehørende datterselskab, og som første gang beskattes hos dette datterselskab.
On that basis, the tax credit granted to the resident parent company under the national legislation applicable in the main proceedings is intended to prevent economic double taxation of profits distributed by a resident subsidiary which have already been taxed in the latter’s hands.
I hovedsagen, der vedrører udlodning af overskud over grænserne, påhviler det imidlertid som udgangspunkt ikke den medlemsstat, hvor datterselskabet er hjemmehørende, men derimod den medlemsstat, hvor moderselskabet er hjemmehørende, at undgå denne dobbeltbeskatning.
In the case before the referring court, which concerns the crossborder distribution of profits, it is, in principle, not for the Member State in which the subsidiary is resident to prevent that economic double taxation but for the Member State in whose territory the parent company is resident.
I henhold til artikel 4 i direktiv 90/435 skal den medlemsstat, hvor moderselskabet er hjemmehørende, således enten skattefritage overskud, som moderselskabet har modtaget fra et datterselskab hjemmehørende i en anden medlemsstat, eller tillade moderselskabet at fradrage den del af datterselskabets skat, der vedrører dette overskud, i sin egen skat.
In accordance with Article 4 of Directive 90/435, the Member State in which the parent company is resident must either exempt from tax profits received by it from a subsidiary resident in another Member State or authorise the parent company to deduct from the amount of tax payable that fraction of the corporation tax paid by the subsidiary which relates to those profits.
I begge tilfælde er den medlemsstat, hvor moderselskabet er hjemmehørende, følgelig forpligtet til at give moderselskabet en skattemæssig behandling, der har samme formål som den skattegodtgørelse, som den medlemsstat, hvor datterselskabet er hjemmehørende, tildeler moderselskaber, der er hjemmehørende i denne stat, således at dobbeltbeskatning af overskud, der udloddes som udbytte, ligeledes undgås.
Consequently, in both hypotheses, the Member State in which the parent company is resident is required to accord fiscal treatment which is designed to achieve the same result as the tax credit granted by the Member State in which the subsidiary is resident to parent companies established there, with the effect that economic double taxation of profits distributed in the form of dividends is also avoided.
På samme måde som et hjemmehørende moderselskab til et hjemmehørende datterselskab får tildelt en skattegodtgørelse af den stat, hvor det er hjemmehørende — der også agerer i sin egenskab af stat, hvor datterselskabet er hjemmehørende — er det ikkehjemmehørende moderselskab til det hjemmehørende datterselskab beskyttet mod risikoen for dobbeltbeskatning af overskud, der udloddes som udbytte, men i dette tilfælde er selskabet beskyttet af den medlemsstat, hvor det selv er hjemmehørende.
Thus, just as the resident parent company of a resident subsidiary is granted a tax credit by its Member State of residence, acting also in its capacity as the Member State in which the subsidiary is resident, the nonresident parent company of a resident subsidiary is protected against the risk of economic double taxation of profits distributed in the form of dividends, but by the Member State in which it is resident.
Beskatningen af udloddet overskud, såsom det i hovedsagen omhandlede overskud, der henhører under EK 02, ydes der derfor under alle omstændigheder kompensation for af den medlemsstat, hvor moderselskabet er hjemmehørende.
Consequently, the taxation of distributed profits, such as those covered by EK 02 in the circumstances of the main proceedings, is, in any event, compensated for by the Member State in which the parent company is resident.
Det følger heraf, at ved anvendelsen af den i hovedsagen omhandlede lovgivning befinder et hjemmehørende datterselskab til et hjemmehørende moderselskab sig ikke i en situation, der er forskellig fra den situation, som et hjemmehørende datterselskab til et ikkehjemmehørende moderselskab befinder sig i, hvorfor det ikke kan fastslås, at der foreligger en forskelsbehandling af det hjemmehørende datterselskab i så henseende.
It follows that, for the purposes of the application of the legislation at issue in the main proceedings, the situation of the resident subsidiary of a resident parent company is no different from that of the resident subsidiary of a nonresident parent company, with the result that no discrimination exists in that regard against the resident subsidiary.
Det følger af det ovenstående, at det andet spørgsmål skal besvares med, at traktatens artikel 52 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for anvendelsen af en national foranstaltning, som § 28, stk. 4, i KStG 1996, hvorefter beskatningen af udbytte, som et datterselskab, der er hjemmehørende i en medlemsstat, udlodder til sit moderselskab, er undergivet den samme korrektionsmekanisme, uanset om moderselskabet er hjemmehørende i denne samme medlemsstat eller i en anden medlemsstat, og selv om et ikkehjemmehørende moderselskab i modsætning til et hjemmehørende moderselskab ikke er berettiget til en skattegodtgørelse i den medlemsstat, hvor dets datterselskab er hjemmehørende.
It follows from the foregoing that the answer to the second question must therefore be that Article 52 of the Treaty (now, after amendment, Article 43 EC) must be interpreted as not precluding the application of a national measure, such as Paragraph 28(4) of the KStG 1996, under which the taxation of profits distributed by a subsidiary resident in a Member State to its parent company is subject to the same corrective mechanism regardless of whether the parent company is resident in the same Member State or in another Member State even though — unlike a resident parent company — a nonresident parent company is not granted a tax credit by the Member State in which the subsidiary is resident.
Forenede sager C-329/06 og C-343/06
Joined Cases C-329/06 and C-343/06
»Direktiv 91/439/EØF — gensidig anerkendelse af kørekort — inddragelse af kørekort i en medlemsstat på grund af brug af euforiserende stoffer eller alkohol — nyt kørekort udstedt i en anden medlemsstat — nægtelse af anerkendelse af førerretten i førstnævnte medlemsstat — bopæl, som ikke er i overensstemmelse med direktiv 91/439/EØF«
(Directive 91/439/EEC — Mutual recognition of driving licences — Withdrawal of a licence in one Member State for use of narcotic drugs or alcohol — New licence issued in another Member State — Refusal to recognise right to drive in the first Member State — Residence not in accordance with Directive 91/439/EEC)
(Rådets direktiv 91/439, som ændret ved forordning nr. 1882/2003, art. 1, stk. 2, art. 7, stk. 1, og art. 8, stk. 2 og 4)
(Council Directive 91/439, as amended by Regulation No 1882/2003, Arts 1(2), 7(1) and 8(2) and (4))
SAMMENDRAG — FORENEDE SAGER C-329/06 OG C-343/06
SUMMARY — JOINED CASES C-329/06 AND C-343/06
(Rådets direktiv 91/439, som ændret ved forordning nr. 1882/2003, art. 1, stk. 2, og art. 8, stk. 2 og 4)
(Council Directive 91/439, as amended by Regulation No 1882/2003, Arts 1(2) and 8(2) and (4))
på udstedelsesmedlemsstatens område på det tidspunkt, hvor kørekortet blev udstedt.
normally resident in the territory of the Member State of issue.
(jf. præmis 73 og domskonkl. 1)
(see para.
Artikel 1, stk. 2, artikel 7, stk. 1, og artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439 om kørekort, som ændret ved forordning nr. 1882/2003, skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat på sit område nægter at anerkende den førerret, der følger af et kørekort, som er udstedt af en anden medlemsstat på et senere tidspunkt, der ligger uden for en periode med forbud mod at ansøge om et nyt kørekort, som er fastsat for den pågældende persons vedkommende, og dermed gyldigheden af dette kørekort, så længe dets indehaver ikke har opfyldt betingelserne i den førstnævnte medlemsstats lovgivning for udstedelse af et nyt kørekort efter en inddragelse af et tidligere udstedt kørekort, herunder en undersøgelse af egnetheden til at føre motorkøretøj, hvorved det attesteres, at de omstændigheder, der begrundede inddragelsen, ikke længere foreligger.
On a proper construction of Articles 1(2), 7(1) and 8(2) and (4) of Directive 91/439 on driving licences, as amended by Regulation No 1882/2003, it is contrary to those provisions for a Member State to refuse to recognise in its territory the right to drive stemming from a driving licence subsequently issued by another Member State beyond any period in which the person concerned is forbidden to apply for a new licence and, therefore, to recognise the validity of that licence, so long as the licence-holder has not satisfied the necessary conditions in that first Member State for the issue of a new licence following the withdrawal of a previous licence, including the examination of fitness to drive certifying that the grounds justifying the withdrawal are no longer in existence.
Artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439 om kørekort, som ændret ved forordning nr. 1882/2003, er til hinder for, at en medlemsstat, som i henhold til dette direktiv er forpligtet til at anerkende den førerret, der følger af et kørekort, som er udstedt af en anden medlemsstat, midlertidigt suspenderer denne førerret, mens den sidstnævnte medlemsstat kontrollerer fremgangsmåden ved udstedelsen af kørekortet.
It is contrary to Articles 1(2) and 8(2) and (4) of Directive 91/439 on driving licences, as amended by Regulation No 1882/2003, for a Member State bound, in accordance with that directive, to recognise the right to drive stemming from a driving licence issued by another Member State, to suspend that right temporarily while the latter Member State investigates the procedure followed in the issuing of that licence.
I den samme situation er nævnte bestemmelser derimod ikke til hinder for, at en medlemsstat træffer beslutning om at suspendere nævnte førerret, hvis det fremgår af angivelserne på kørekortet eller andre uanfægtelige oplysninger, der hidrører fra udstedelsesmedlemsstaten, at bopælskravet i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i nævnte direktiv ikke var opfyldt på det tidspunkt, hvor kørekortet blev udstedt.
In contrast, in that same context, it is not contrary to those provisions for a Member State to decide to suspend that right if it is clear from entries in that licence or from other incontestable information supplied by that other Member State that the condition of residence imposed in Art- icle 7(1)(b) of that directive was not satisfied at the moment when that licence was issued.
Under de samme omstændigheder er nævnte bestemmelser ikke til hinder for, at en medlemsstat på sit område nægter at anerkende den førerret, der følger af et kørekort, som er udstedt af en anden medlemsstat på et senere tidspunkt, hvis det på grundlag af angivelser på selve kørekortet eller andre uanfægtelige oplysninger, der hidrører fra udstedelsesmedlemsstaten, står fast, at indehaveren, som på den førstnævnte medlemsstats område har været omfattet af en foranstaltning, hvorved et tidligere udstedt kørekort er blevet inddraget, ikke havde sædvanlig bopæl
In the same circumstances, it is not contrary to those provisions for a Member State to refuse to recognise in its territory the right to drive stemming from a driving licence subsequently issued by another Member State, if it is established, on the basis of entries appearing in the driving licence itself or of other incontestable information supplied by the Member State of issue, that when that licence was issued its holder, who had been the object, in the territory of the first Member State, of a measure withdrawing an earlier licence, was not
(jf. præmis 86 og domskonkl. 2)
(see para.
De sager, som her er forelagt Domstolen, indgår i de allerede talrige fællesskabstvister vedrørende gensidig anerkendelse af kørekort.
The cases now submitted to the Court belong to the already considerable number of Community disputes concerning mutual recognition of driving licences.
I de fem sager anmodes Domstolen om at svare på, om en medlemsstat kan nægte at anerkende gyldigheden af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat, når indehaveren af dette kørekort på den førstnævnte medlemsstats område har fået inddraget kørekortet med pålæg om at gennemføre en medicinskpsykologisk test for at kunne erhverve et nyt kørekort.
In these five cases, the Court is asked whether a Member State may refuse to recognise the validity of a driving licence issued by another Member State, where the holder of that licence has been the object, in the first Member State, of a measure withdrawing the licence and imposing a requirement to pass a medical/psychological test in order to obtain a new driving licence.
Jeg vil også foreslå Domstolen, at den fastslår, at når indehaveren af et kørekort udviser en potentielt farlig adfærd, især på baggrund af de forhold, der har ført til det første kørekorts inddragelse, kan den medlemsstat, der har udført kontrollen, træffe midlertidige foranstaltninger, såsom suspension af kørekortet, mens udstedelsesstaten undersøger betingelserne for erhvervelsen af kørekortet.
I also propose that the Court should declare that, where the holder of a driving licence behaves in a potentially dangerous manner, particularly in the light of the reasons which led to the withdrawal of the first driving licence, the Member State which carried out the inquiries is entitled to take provisional measures, such as the suspension of that licence, while the issuing Member State examines the conditions for obtaining that licence.
Jeg vil i dette forslag til afgørelse foreslå Domstolen, at den fastslår, at når en person får inddraget sit kørekort i en medlemsstat
Answering that question involves defining the scope of the obligations to which Member States are subject pursuant to Council Direct ive 91/439/EEC, 2and in particular by virtue of Articles 7(1)(a) and (b) and 8(2) and (4) of that directive.
1 — Originalsprog: fransk.2 — Direktiv af 29.7.1991 om kørekort (EFT L 237, s. 1).
2 — Directive of 29 July 1991 on driving licences (OJ 1991 L 237, p. 1).
Da de fem sager vedrører det samme retlige problem, behandler jeg dem samlet i dette forslag til afgørelse.
As those five cases concern the same legal problem, I propose to examine them together in this Opinion.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT BOT — FORENEDE SAGER C-329/06 OG C-343/06
OPINION OF MR BOT — JOINED CASES C-329/06 AND C-343/06
I — Relevante retsforskrifter a) at ansøgeren består en prøve til kontrol af færdigheder og adfærd samt en kundskabsprøve og opfylder de lægelige minimumskrav, jf. bilag II og III
(a) who have passed a test of skills and behaviour and a theoretical test and who meet medical standards, in accordance with the provisions of Annexes II and III;
A — Fællesskabsbestemmelser b) at den pågældende har sædvanlig bopæl eller forelægger bevis for i mindst seks måneder at have været studerende i den medlemsstat, der udsteder kørekortet[ 5].«
(b) who have their normal residence in the territory of the Member State issuing the licence, or can produce evidence that they have been studying there for at least six months.’ 5