natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved kendelse af 14. september 2000 har Vergabekontrollsenat des Landes Wien forelagt tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 1, litra b), i Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb.
By order of 14 September 2000 the Vergabekontrollsenat des Landes Wien (Public Procurement Review Chamber of the Land of Vienna) referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Article 1(b) of Council Directive 93/36/EEC of 14 June 1993 coordinating procedures for the award of public supply contracts.
Som det fremgår af forelæggelseskendelsen har de retlige rammer for udøvelsen af begravelses- og bedemandsvirksomhed i Wien undergået betydelige ændringer i løbet af de senere år.
According to the order for reference, the provisions governing the business of funeral undertaker in Vienna have undergone significant amendments over the past few years.
Sådan virksomhed blev frem til 1999 udøvet af Wiener Bestattung (Wiens begravelsesforretning), en forvaltningsenhed under Wiener Stadtwerke (Wiens kommunale værker). Begge enheder var i sig selv en af byen Wiens virksomheder som omhandlet i WStW's § 71. I kraft heraf var Wiener Bestattung — som Wiener Stadtwerke — ikke en juridisk person i egentlig forstand, men udgjorde en del af Magistrat der Stadt Wien.
Until 1999, those services were performed by Wiener Bestattung (Vienna Funerals), a component undertaking of the Wiener Stadtwerke (Vienna Public Utilities), which were themselves an undertaking of the City of Vienna within the meaning of Paragraph 71 of the WStV.
Wiener Bestattung havde inden for rammerne af sin virksomhed ved flere lejligheder afholdt udbud, som Truley, der er indehaver af en tilladelse til at drive bedemandsvirksomhed, ser ud til at have deltaget i med succes.
In connection with its activities, Wiener Bestattung had, on several occasions, organised calls for tenders in which Truley, which is a licensed funeral undertaker, had apparently participated successfully.
Den 17. december 1998 besluttede Wiens byråd at adskille Wiener Stadtwerke fra kommunalforvaltningen og stifte et nyt selskab, Wiener Stadtwerke Holding AG (herefter »WSH«), som en selvstændig juridisk person, hvis aktier ejes 100% af byen Wien.
On 17 December 1998, the Municipal Council of the City of Vienna decided to separate the Wiener Stadtwerke from the municipal administration and to create a new company with its own legal personality, Wiener Stadtwerke Holding AG ('WSH'), which is wholly owned by the City of Vienna.
Dette selskab er sammensat af seks driftsselskaber, herunder bl.a. Bestattung Wien.
That company comprises six operational subsidiaries which include, in particular, Bestattung Wien.
Det fremgår af sagens akter, at sidstnævnte selskab, hvis aktiekapital i sin helhed ejes af WSH, er en juridisk person.
According to the documents on the case-file, that company, the entire capital of which is held by WSH, has legal personality.
Datoen for påbegyndelse af Bestattung Wiens virksomhed blev ved beslutning truffet af Magistrat der Stadt Wien fastsat til den 12. juni 1999.
The date on which its activity began was fixed, by order of the Magistrat of the City of Vienna, as being 12 June 1999.
Bestattung Wien iværksatte kort tid efter dets stiftelse et udbud af en kontrakt vedrørende indkøb af ligkistetilbehør, hvilket udbud blev offentliggjort såvel i Amtlicher Lieferanzeiger (officielt tidsskrift for udbud af indkøbskontrakter) som i Amtsblatt der Stadt Wien (byen Wiens officielle tidende).
Shortly after its creation, Bestattung Wien organised a tendering procedure, published both in theAmtlicher Lieferanzeiger (Official Bulletin of calls for tenders for supply contracts) and the Amstblatt der Stadt Wien (Official Journal of the City of Vienna), for the award of a public contract for the supply of coffin fittings.
Truley afgav et bud i forbindelse med dette udbud, men blev ved skrivelse af 6. juni 2000 oplyst om, at kontrakten ikke var blevet tildelt selskabet, fordi den tilbudte pris var for høj.
Truley submitted a tender during that procedure but was informed, by letter of 6 June 2000, that the contract had not been awarded to it on the ground that the price which it had quoted was too high.
Truley, der var af den opfattelse, at selskabets bud var det eneste, der opfyldte udbudsbetingelserne, indgav en klage over tildelingen til Vergabekontrollsenat des Landes Wien.
Taking the view that the tender submitted by it was the only one which complied with the specifications in the call for tenders, Truley brought proceedings for review of the contract award procedure before the Vergabekontrollsenat des Landes Wien.
Truley henviste i den forbindelse navnlig til, at samtlige aktier i Bestattung Wien tilhørte WSH, som selv var 100%-ejet af byen Wien.
In that regard, Truley pointed out, inter alia, that all the shares in Bestattung Wien were held by WSH, which itself was wholly owned by the City of Vienna.
Idet Vergabekontrollsenat des Landes Wien under disse omstændigheder fandt, at afgørelsen af den for denne ret verserende sag afhang af en fortolkning af begrebet »ordregivende myndighed« i artikel 1, litra b), i direktiv 93/36, navnlig i lyset af dom af 15. januar 1998, Mannesmann Anlagenbau Austria m.fl. (sag C-44/96), og af 10. november 1998, BFI Holding (sag C-360/96), har den besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen tre præjudicielle spørgsmål.
As it formed the view, in those circumstances, that the solution to the dispute pending before it depended on the interpretation of the concept of 'contracting authority' in Article 1(b) of Directive 93/36, particularly in light of the judgments in Case C-44/96 Mannesmann Anlagenbau Austria and Others [1998] and Case C-360/96 GemeenteArnhem and Gemeente Rheden ν BFlHolding [1998], the Vergabekontrollsenat des Landes Wien decided to stay proceedings and refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Med sit første spørgsmål, der falder i to led, stiller den forelæggende ret i det væsentlige et spørgsmål om rækkevidden af begrebet »almenhedens behov«, der findes i artikel 1, litra b), andet afsnit, i direktiv 93/36.
By its first question, which can be divided into two limbs, the national court essentially raises the question of the scope of the term 'needs in the general interest' in the second subparagraph of Article 1(b) of Directive 93/36.
Det første led af det første spørgsmål
The first limb of the first question
Med det første led af det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om begrebet »almenhedens behov« skal udledes af fællesskabsretten eller af den nationale retsorden i hver medlemsstat.
By the first limb of its first question, the national court asks whether the term 'needs in the general interest' is to be defined by Community law or by the national legal system of each Member State.
Begrebet »almenhedens behov«, der findes i artikel 1, litra b), i direktiv 93/36, henhører under fællesskabsretten og skal fortolkes under hensyntagen til den sammenhæng, bestemmelsen indgår i, og det formål, der forfølges med det nævnte direktiv.
The term 'needs in the general interest' in Article 1(b) of Directive 93/36 is a Community-law concept and must be interpreted in the light of the context of that article and the purpose of that directive.
Det andet led af det første spørgsmål
The second limb of the first question
Med det andet led af sit første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om begravelses- og bedemandsvirksomhed opfylder almenhedens behov.
By the second limb of its first question, the national court asks essentially whether the activity of funeral undertaker meets a need in the general interest.
Retten ønsker i den forbindelse i det væsentlige oplyst, om den omstændighed, at det efter loven påhviler en regional eller lokal myndighed at forestå bisættelser — og i givet fald afholde omkostningerne — i tilfælde hvor disse ikke er blevet foretaget inden for en bestemt frist efter udfærdigelsen af dødsattesten, i sig selv er tilstrækkelig til, at det antages, at der foreligger en sådan opfyldelse af almenhedens behov.
In that regard, it asks more specifically whether the fact that a regional or local authority is under a statutory obligation to arrange funerals — and, if necessary, to bear the costs of those funerals — where they have not been arranged within a certain period after a death certificate has been issued is sufficient, in itself, to establish a presumption that there is a need in the general interest.
Det kan ikke bestrides, at begravelses- og bedemandsvirksomhed kan anses for aktiviteter, der faktisk opfylder almenhedens behov.
It cannot be disputed that the activities of funeral undertakers may indeed be regarded as meeting a need in the general interest.
For det første er sådanne aktiviteter forbundet med hensynet til den offentlige orden, for så vidt som staten har en åbenbar interesse i at udøve en effektiv kontrol med udstedelsen af attester såsom fødsels- og dødsattester.
First, such activities are linked to public policy in so far as the State has a clear interest in exercising close control over the issue of certificates such as birth and death certificates.
For det andet kan åbenbare hensyn til hygiejne og den offentlige sundhed begrunde, at staten bevarer en bestemmende indflydelse i relation til disse aktiviteter og iværksætter foranstaltninger som dem, der er fastsat i WLBG's § 10, stk. 1, for det tilfælde, at bisættelsen ikke er blevet gennemført inden for en bestemt frist efter dødsattestens udfærdigelse.
Second, the State may be justified in retaining influence over those activities and in taking measures such as those provided for in Paragraph 10(1) of the WLBG on manifest grounds of hygiene and public health where funerals have not been arranged within a certain period after the death certificate has been issued.
Selve den omstændighed, at der findes en sådan bestemmelse, er derfor et faktisk indicium for, at de omhandlede aktiviteter kan imødekomme almenhedens behov.
The very existence of such a provision therefore constitutes evidence that the activities in question meet a need in the general interest.
Med sit andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om begravelses- og bedemandsvirksomhed opfylder almenhedens behov, dog ikke på det industrielle eller forretningsmæssige område, som omhandlet i artikel 1, litra b), i direktiv 93/36.
By its second question, the national court asks whether the activity of funeral undertaker meets a need in the general interest not having an industrial or commercial character within the meaning of Article 1(b) of Directive 93/36.
Idet den forelæggende ret i den forbindelse har oplyst, at der i Østrig findes mere end 500 bedemandsforretninger, men at der ifølge sagsøgeren i hovedsagen ikke hersker nogen konkurrence på markedet i Wien, ønsker retten i det væsentlige oplyst, om en udviklet konkurrence i sig selv gør det muligt at fastslå, at der ikke er tale om almenhedens behov uden for det industrielle eller
Pointing out in this regard that more than 500 undertakings are active in the funeral-
forretningsmæssige område, eller om der i hvert konkret tilfælde skal tages hensyn til samtlige relevante retlige og faktiske omstændigheder.
services sector in Austria but that, according to the applicant in the main proceedings, there is no competition on the local market in Vienna, the national court asks essentially whether the existence of significant competition is itself sufficient to justify the conclusion that there is no need in the general interest, not having an industrial or commercial character, or whether account must be taken of all the relevant legal and factual circumstances in each individual case.
I den foreliggende sag ligger det fast, at bedemandsvirksomhed i Østrig ikke er forbeholdt bestemte juridiske personer, og at udøvelsen heraf i princippet ikke er underlagt en geografisk begrænsning.
In the present case, it is common ground that the activity of funeral undertaker is not reserved in Austria to specific legal persons and that the exercise of that activity is not, in principle, subject to any territorial restriction.
Derimod fremgår det såvel af forelæggelseskendelsen som af de indlæg, der er indgivet til Domstolen dels, at virksomhedens udøvelse er betinget af en forudgående tilladelse, der afhænger af, om der foreligger et behov, samt af de bestemmelser, kommunerne har truffet inden for begravelsesområdet, dels at delstatens ministerpræsident har kompetence til at fastsætte maksimumspriser for begravelsesydelser enten for hele delstaten eller for hvert forvaltningsområde eller kommune.
In contrast, it is clear from both the order for reference and the observations submitted to the Court that the exercise of that activity is subject to the grant of prior authorisation, which is dependent on the existence of a need in the general interest and on the provisions adopted by the municipalities in relation to funerals, and that the First Minister of the Land has competence to fix maximum prices for funeral services either for the entire Land or by administrative unit or municipality.
Endvidere følger det af WLBG's § 10, stk. 1, at byen Wien er forpligtet til at afholde omkostningerne ved bisættelser, i det omfang disse hverken påhviler tredjemand eller dækkes af dødsboet.
Furthermore, under Paragraph 10(1) of the WLBG, the City of Vienna is obliged to bear the costs of funerals where they have not been arranged by third parties or are not covered by the estate of the deceased.
Under disse omstændigheder tilkommer det den forelæggende ret, med henblik på at afgrænse den nøjagtige karakter af de behov, der opfyldes af Bestattung Wien, at undersøge samtlige de nævnte retlige og faktiske faktorer, der regulerer selskabets virksomhed, såvel som de omstændigheder, hvorunder Wiener Stadtwerke blev gjort selvstændigt, samt hvorunder overdragelsen af Wiener Bestattungs virksomhed til Bestattung Wien fandt sted, og endelig indholdet af den eksklusivaftale, der ifølge sagsøgeren i hovedsagen knytter selskabet Bestattung Wien til byen Wien.
That being so, the national court must, for the purpose of determining the exact nature of the needs met by Bestattung Wien, analyse all the legal and factual circumstances governing the activity of that company, the conditions of the separation from Wiener Stadtwerke and the transfer of the activities of Wiener Bestattung to Bestattung Wien and the terms of the exclusivity agreement which, according to the applicant in the main proceedings, links Bestattung Wien to the City of Vienna.
Endelig vedrører den forelæggende rets tredje spørgsmål rækkevidden af det kriterium i artikel 1, litra b), andet afsnit, tredje led, i direktiv 93/36, som vedrører den kontrol med det omhandlede organs drift, der føres enten af staten, af regionale eller lokale myndigheder eller af andre offentligretlige organer.
Finally, by its third question, the national court seeks clarification of the scope of the criterion, in the third indent of the second subparagraph of Article 1(b) of Directive 93/36, of supervision of the management of the body concerned by the State, regional or local authorities or other bodies governed by public law.
Retten ønsker nærmere bestemt oplyst, om dette kriterium er opfyldt, når der er tale om en almindelig efterfølgende kontrol med driften af det omhandlede organ.
It wishes to know, more specifically, whether that criterion is satisfied in the case of a mere review of the management of the body in question.
Set i lyset af den relevante retspraksis kan det ikke antages, at kriterier om kontrol med driften er opfyldt, hvor der alene er tale om en almindelig efterfølgende kontrol, idet en sådan kontrol pr. definition ikke gør det muligt for de offentlige myndigheder at påvirke det omhandlede organs afgørelser på området for offentlige kontrakter.
In the light of the relevant case-law, the criterion of managerial supervision cannot be regarded as being satisfied in the case of mere review since, by definition, such supervision does not enable the public authorities to influence the decisions of the body in question in relation to public contracts.
De oplysninger, den forelæggende ret er fremkommet med, antyder imidlertid, at den kontrol, byen Wien udøver i relation til Bestattung Wiens virksomhed, i den foreliggende sag klart overskrider rammerne for en almindelig efterfølgende kontrol.
The evidence supplied by the national court suggests that, in the present case, the supervision of Bestattung Wien's activities by the City of Vienna largely exceeds that of a mere review.
•1) Begrebet »almenhedens behov* i artikel 1, litra b), andet afsnit, i Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb er et selvstændigt fællesskabsretligt begreb.
The term "needs in the general interest1' in the second subparagraph of Article 1(b) of Council Directive 93/36/EEC of 14 June 1993 coordinating procedures f or the award of public supply contracts is an autonomous concept of Community law.
Begravelses- og bedemandsvirksomhed kan opfylde almenhedens behov.
The activities of funeral undertakers may meet a need in the general interest.
Den omstændighed, at en regional eller lokal myndighed har en lovbestemt forpligtelse til at varetage bisættelser — og i givet fald afholde omkostningerne herved — i tilfælde, hvor disse ikke er blevet gennemført inden for en bestemt frist efter udfærdigelsen af dødsattesten, udgør et indicium for, at der f oreligger et sådant behov hos almenheden
The fact that a regional or local authority is legally obliged to arrange funerals — and, where necessary, to bear the costs of those funerals — where they have not been arranged within
Den omstændighed, at der består en udviklet konkurrence, gør det ikke i sig selv muligt at fastslå, at der ikke er tale om almenhedens behov uden for det industrielle eller forretningsmæssige område.
The existence of significant competition does not, of itself, aüow the conclusion to be drawn that there is no need in the general interest, not having an industrial or commercial character.
Det tilkommer den forelæggende ret at bedømme, om der er tale om et sådant behov eller ej, idet der skal tages hensyn til samtlige relevante retlige og faktiske omstændigheder, herunder de omstændigheder, der varafgørende i forbindelse med oprettelsen af det pågældende organ, og de betingelser, der regulerer dets virksomhed.
The national court must assess whether or not there is such a need, taking account of all the relevant legal and factual circumstances, such as those prevailing at the time of establishment of the body concerned and the conditions under which it exercises its activity.
En almindelig efterfølgende kontrol opfylder ikke det kriterium om kontrol med driften, der findes i artikel 1, litra b), andet afsnit, tredje led, i direktiv 93/36.
A mere review does not satisfy the criterion of management supervision in the third indent of the second subparagraph of Article 1(b) of Directive 93/36.
Derimod er et sådant kriterium opfyldt i tilfælde, hvor de offentlige myndigheder ikke kun kontrollerer det omhandlede organs årsregnskaber, men også organets driftpå grundlag af talmæssig rigtighed, forskriftsmæssighed, sparsommelighed, rentabilitet ogformålstjenlighed, og hvor de samme offentlige myndigheder har kompetence til at aflægge besøg i selskabets driftslokaler og anlæg samt til at videregive resultaterne af disse kontrolbesøg til en regional eller lokal myndighed, der gennem et andet selskab ejer kapitalen i det omhandlede selskab.*
That criterion is, however, satisfied where the public authorities supervise not only the annual accounts of the body concerned but also its conduct from the point of view of proper accounting, regularity, economy, efficiency and expediency and where those public authorities are authorised to inspect the business premises and facilities ofthat body and to report the results of those inspections to a regional authority which holds, through another company, all the shares in the body in question.'
Generaladvokat S. Alber fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 21. marts 2002.
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 21 March 2002.
Sag C-389/00 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Forbundsrepublikken Tyskland Miljø- og forbrugerbeskyttelse
Case C-389/00 Commission of the European Communities ν Federal Republic of Germany Environment and consumers
»Traktatbrud — artikel 23 EF og 25 EF — afgift med tilsvarende virkning — eksport af affald - Basel-konventionen — forordning nr. 259/93 — bidrag til en solidaritetsfond* (Femte Afdeling)
(Failure to fulfil obligations —Articles 23 and 25 EC — Charge having an equivalent effectExport of waste — Basle Convention — Regulation No 259/93 — Contribution to a solidarity fund) (Fifth Chamber)
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 20. oktober 2000 har Kommissionen anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 23 EF og 25 EF, idet den har udstedt Gesetz über die Überwachung und Kontrolle der grenzüberschreitenden Verbringung von Abfällen, (Abfallverbringungsgesetz) [lov om overvågning af og kontrol med grænseoverskridende overførsel af affald (lov om overførsel af affald)] af 30. september 1994 (herefter »AbfVerbrG«), hvorved der etableres en solidaritetsfond for tilbageførsel af affald, og hvorved eksportører af affald til bl.a. de øvrige medlemsstater pålægges at bidrage til fonden.
By an application lodged at the Court Registry on 20 October 2000, the Commission brought an action for a declaration that, by enacting the Gesetz über die Überwachung und Kontrolle der grenzüberschreitenden Verbringung von Abfällen (Abfallverbringungsgesetz) (Act on the supervision and control of transboundary shipments of waste; 'the waste shipment act') of 30 September 1994, ('the AbfVerbrG') establishing a solidarity fund for the return of waste and requiring exporters of waste,
Kommissionen har gjort gældende, at pligten til at betale et bidrag til solidaritetsfonden, som i medfør af AbfVerbrG påhviler alle eksportører af affald, er delvis uforenelig med fællesskabsretten.
The Commission claims that the obligation imposed by the AbfVerbrG on all exporters of waste to contribute to a solidarity fund is partially incompatible with Community law.
Kommissionen er af den opfattelse, at bidraget, da det skal betales i forbindelse med overførsel af affald til andre medlemsstater, er en afgift med tilsvarende virkning som told ved udførsel, der er forbudt i henhold til artikel 23 EF og 25 EF.
It submits that, since the contribution must be paid when waste is shipped to other Member States, it constitutes a charge having effect equivalent to an export customs duty prohibited by Articles 23 EC and 25 EC.
Hvorvidt bidraget til solidaritetsfonden kan anses for vederlag for en tjenesteydelse, der er præsteret til erhvervsdrivende
The contribution to the solidarity fund as payment for a service provided to economic operators
Den tyske regering har nærmere bestemt gjort gældende, at staten leverer en finansiel tjenesteydelse til de erhvervsdrivende, idet den i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i Basel-konventionen og forordning nr. 259/93 finansierer returneringen af affaldet til dennes område i de tilfælde, hvor udførslen af affaldet er ulovlig eller ikke har kunnet gennemføres, når den ansvarlige ikke har været i stand til at afholde omkostningerne eller ikke har kunnet udpeges.
The German Government essentially submits that the State provides a financial service to the economic operators by agreeing, in accordance with the relevant provisions of the Basle Convention and Regulation No 259/93, to guarantee the financing of the return of waste into its territory in the event of illegal or incomplete exports, when the party responsible is not in a position to bear the costs thereof or cannot be identified.