natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det vil betyde, at Unionenvil have mindst 27 medlemsstater ved udgangen af dette årti, og andre stater vilsandsynligvis følge efter. Unionen af 27 stater vil være den største økonomiske bloki verden, have 500 mio. indbyggere og stå for 25% af BNPpå verdensplan. I sineerindringer ”Pour l’Europe“ fastslog Robert Schuman, at ”Europa kan ikke og skalikke forblive et økonomisk og teknokratisk foretagende.
It must have a soul,awareness of its historical affinities and its present and future responsibilities andpolitical determination in the service of a single human ideal”.
Europa har altid væretbaseret på en politisk vision, en vision, der i dag finder sit højeste udtryk i denudfordring, som udvidelsen er.
Avision which today finds its highest expression inthe enlargement challenge.
Udsigten til udvidelse forstærker Europas sikkerhed og stabilitet.
The prospect of enlargement enhances European security and stability.
Den fremmer detpluralistiske demokrati, markedsøkonomien, respekten for retsstaten og respekten formindretal og individuelle menneskerettigheder, kulturel mangfoldighed, solidaritet ogbæredygtighed. Udvidelsen vil føre til et forøget samarbejde i kampen mod organiseretkriminalitet, handel med mennesker og narkotika og hvidvask af penge.
It promotespluralist democracy, market economy, respect for the rule of law and respect forminority and individual human rights, cultural diversity, solidarity and sustainability.Enlargement will lead to increased cooperation in the fight against organised crime,trafficking in humans and drugs and money laundering.
Kort sagt,udvidelsen vil begunstige og fremme et Europa med et retssamfunds værdier.
In short enlargement willpromote and project a Europe of values under the rule of law.
Jeg kommer nu til Konventets betydelige arbejde for Europas fremtid.
We then come to the important work of the Convention on the future of Europe.
Der er tale omen ny arbejdsmetode i parlamentarisk stil, som Europa-Parlamentet havde foreslået,endnu før Nice-traktaten blev vedtaget. Konventet har sin egen integritet, og jeg vilikke foregribe dets resultater, men, som jeg har sagt i Europa-Parlamentet, da Konventet åbnede i februar, håber jeg, at vi vil bevare, hvad der bør bevares, udennødvendigvis at være konservative.
Thisis a new, parliamentary style working method which was proposed by the European Parliament even before the Nice Treaty.
Der bliver nu fremlagt specifikke forslag af detsforskellige arbejdsgrupper.
Specific proposals are now being presentedby its different working groups.
Konventet skal fremlægge et endeligt dokument senest inden udgangen af førstehalvår af næste år, et dokument, som bør være præget af konsensus ogsammenhæng.
The Convention needs to produce a final document by the end of the first semesternext year, which should be consensual and coherent.
Dette dokument bør klart kunne udtrykke borgerens grundrettighederi institutionelle termer og fastlægge ”hvem der gør hvad“ i Den Europæiske Union vedat indføre et passende magtadskillelsessystem, både med hensyn til den politiske ogden dømmende magt.
This document should be ableto express in plain language the fundamental rights of the citizen, and in institutionalterms, “who does what” in the European Union, with the appropriate checks andbalances, both political and judicial.
Denne styrkelse af borgernes stilling kan kun gennemføres ved åbenhed oggennemsigtighed. Dette bør være den væsentligste målestok for, om Konventetsresultater er en succes.
This empowerment of the citizens can only be done by openness and transparency.This should be the key yardstick by which we measure the success of the Convention’s output.
Efter 50 års virke og, som jeg bemærkede før, 50 års væsentlige bidrag fra Domstolen til integrationen — somme tider ved ”integration gennem fortolkning“ —kan vi konstatere, at selv om europæiseringen af den førte politik har været ensucces, gælder det samme ikke for europæiseringen af det politiske liv.
One can observe, after 50 years of service, and as I remarked before, 50 years ofsubstantial contribution by the Court to the cause of integration – sometimes by“integration by interpretation” –, the successful europeanisation of the policy, but notyet the successful europeanisation of politics.
Lad mig slutte mit indlæg med igen at citere Jean Monnet.
As I started, let me conclude again by quoting Jean Monnet: on 10 December 1952Jean Monnet as President of the High Authority, addressed your inaugural formalsitting saying: “In you I pay tribute not only to the Court of the European Coal and Steel Community but also to the prospect of a Federal European Supreme Court.”
Den 10. december 1952henvendte Jean Monnet sig som formand for Den Høje Myndighed til Domstolenunder dens indvielse med følgende ord: ”I Dem hilser jeg ikke blot Det Europæiske Kul- og Stålfællesskabs Domstol, men også visionen om en føderal europæiskøverste domstol.“ Jeg tror, at Jean Monnets ord om dette, ligesom om så mangeandre spørgsmål, var særdeles rammende og stadig er det endnu i dag.«
Ithink Jean Monnet’s words on this as on so many other questions were soappropriate, and remain so to this day.’
Gæsterne ved det højtidelige retsmøde
The guests at the formal sitting
Den danske justitsminister, formand for Rådet, Lene Espersen.
Ms Lene Espersen,Minister for Justice of the Kingdom of Denmark, President of the Council
Tale holdt af den danske justitsminister, Lene Espersen, formand for Rådet for Den Europæiske Union
President of the Council of the European Union
»Deres Kongelige Højheder,Formændene for EU-institutionerne, Præsidenterne for de nationale retter,Mine damer og herrer
‘Your Royal Highnesses,Presidents of the European Union Institutions and Presidents of the national courts,Ladies and Gentlemen,
Det er mig en ære og en fornøjelse at være her i dag for at fejre 50-året for Domstolens oprettelse.
It is an honour and a pleasure for me to be here today to celebrate the 50th jubileeof the Court of Justice.
Domstolen blev oprindelig oprettet ved en traktat, der ikke længere er i kraft —nemlig traktaten om Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab. Denne traktat trådte ikraft i juli 1952 og dens gyldighedsperiode udløb 50 år senere i henhold til traktatensegen ophørsklausul.
Originally, the Court of Justice was established by a treaty no longer in force – that isthe European Coal and Steel Community Treaty.
Traktaten om Kul- og Stålfællesskabet har tjent sit formål ogeksisterer ikke længere.
The Coal and Steel Treaty has served its purpose and has ceased to exist.
Domstolen fortsætter imidlertid med at spille en afgørende rolle med hensyn tilfortolkningen og anvendelsen af såvel de stadigt eksisterende traktater sombestemmelserne i den afledte ret.
The Court of Justice, however, continues to play a decisive role in the interpretationand the application of the still existing treaties as well as of the secondary legislation.
Det er almindeligt kendt, at fællesskabsforordninger og fællesskabsdirektiver ikkealtid har været formuleret så præcist, som man kunne ønske. Dette er naturligvis til
As is well known Community regulations and directives have not always been draftedas precise as one might desire. This is of course partly due to the result of politicalcompromises.
Flertydighed i retsakter, der er vedtaget,nødvendiggør, at Domstolen tager stilling til forhold, som til tider er udeladt af Rådetog Parlamentet med fuldt overlæg.
Justice to address issues sometimes deliberately omitted by the Council and the Parliament.
Med dette forhold in mente kan jeg ikke tilsluttemig den kritik, der til tider er fremført mod Domstolens aktive rolle i form af at udfyldehullerne i de eksisterende bestemmelser.
Having that in mind I cannot subscribe to the criticism sometimes voicedagainst the Court’s activism in the form of filling lacunas in existing legislation.
Når det er sagt, er jeg, som formand for Rådet for retlige og indre anliggender og dermedformelt ansvarlig for vedtagne retsakter, naturligvis ikke altid enig i, at der er huller, derskal udfyldes af Domstolen — i hvert fald ikke inden for de seneste fem måneder!
That being said, as president of the Justice and Home Affairs Council and therebyformally responsible for adopted acts I may – of course – not always agree that there aregaps that need to be filled by the Court of Justice – at least not within the last five months!
Europa af i dag er markant anderledes end Europa for 50 år siden.
Europe today differs significantly from Europe 50 years ago.
Tilsvarendegælder for de sociale, økonomiske og politiske udfordringer, medlemsstaternesregeringer og Den Europæiske Unions institutioner bliver nødt til at tage op.
So do the social,economic and political challenges that need to be addressed by the governments ofthe Member States and of the institutions of the European Union.
Ikonsekvens heraf skal Domstolen i dag træffe afgørelser i spørgsmål af en kompleksøkonomisk, teknisk og retlig karakter, der ikke forekom for 50 år siden.
Consequently, the Court of Justice has today to give rulings upon complex economic, technical andlegal problems that did not exist 50 years ago.
Som bekendt indeholdt traktaterne om oprettelse af De Europæiske Fællesskaberikke i begyndelsen bestemmelser om beskyttelsen af borgernes grundlæggenderettigheder i forhold til institutionerne.
As is well known, the treaties establishing the European Communities did not, in thebeginning, contain provisions on the protection of fundamental rights of citizens vis-à-vis the institutions.
I takt med, at institutionerne fik tillagt beføjelser,der kunne have indvirkning og havde indvirkning på borgernes rettigheder, og hensettil de faste principper om direkte virkning og fællesskabsrettens forrang, var derimidlertid et udtalt behov for at sikre respekten for de grundlæggende rettighederbåde ud fra et retligt og et politisk synspunkt.
However, as the institutions were entrusted with powers, theexercise of which could interfere and did interfere with the rights of the citizens,combined with the established principles of direct effect and supremacy of Community legislation, there was, both from a legal and political point of view, a clearneed to ensure respect for fundamental rights.
Det, der stod på spil, var — for at sige det lige ud — De Europæiske Fællesskaberslegitimitet.
What was at stake was – frankly speaking – the legitimacy of the European Communities.
Hvordan ville og kunne medlemsstaterne acceptere Domstolensretspraksis og myndighed, herunder principperne om direkte virkning og forrang, hvisikke Fællesskaberne var forpligtet til at respektere de grundlæggende rettigheder.
How could and would Member States accept the jurisprudence andauthority of the Court of Justice, including the principles of direct effect andsupremacy, if the Communities were not obliged to respect fundamental rights?
Domstolen indtog som bekendt allerede i 1969 i Stauder-dommen det standpunkt, atgrundlæggende menneskerettigheder faktisk udgør en del af fællesskabsrettensalmindelige principper, som Domstolen sikrede overholdelsen af.
As is well known, as early as in 1969 in the Stauder Case, the Court took the positionthat fundamental human rights do form part of the general principles of Community law,the observance of which was ensured by the Court.
Således blevbeskyttelsen af borgernes grundlæggende rettigheder i forhold til institutionerne sikretog værnet af Domstolen.
Thus, the protection of fundamentalrights of citizens vis-à-vis the institutions was ensured and safeguarded by the Court.
Ved fastlæggelsen af indholdet og omfanget af disse grundlæggende rettigheder har Domstolen hentet inspiration fra blandt andet internationale konventioner tilbeskyttelse af menneskerettigheder og i særdeleshed fra den europæiskemenneskerettighedskonvention.
In defining the content and scope of those fundamental rights the Court of Justice hasdrawn inspiration from, amongst other, international treaties for the protection ofhuman rights, in particular the European Convention on Human Rights.
Således har Domstolen i et stigende antal domme henvist til den europæiskemenneskerettighedskonvention.
There is a growing number of cases in which the Court of Justice has referred to the European Convention on Human Rights.
For at illustrere det brede spektrum af helt forskellige spørgsmål ommenneskerettigheder, som Domstolen har skullet tage stilling til, kan fra nyereretspraksis nævnes Carpenter-dommen, der drejede sig om retten til respekt forfamilielivet og retten til familiesammenføring, og Roquette Frères-dommen, derdrejede sig om retten til respekt for den private karakter af selskabersforretningslokaler.
To illustrate the large scale of very different human rights issues, which the Court of Justice has had to rule upon, one may mention the recent Carpentercase concerningthe right to a family life and the right to reunion of family members and the Roquette Frères case concerning the right to respect for privacy of business premises.
I mange af de nyere domme er detkarakteristisk, at Domstolen har henvist til og anvendt ikke kun artikler i deneuropæiske menneskerettighedskonvention, men også retspraksis fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol.
In many of the recent cases it is characteristic thatthe Court of Justice has referred to and applied not only articles of the European Convention on Human Rights but also the case-law of the European Court of Human Rights.
Faktisk er der i nogle domme ordrettedomscitater fra Menneskerettighedsdomstolen.
In fact, in some judgments there are verbatim quotations from judgments ofthe Court in Strasbourg.
Der forekommer at være en gensidigt berigende påvirkningmellem Menneskerettighedsdomstolen og EF-Domstolen.
There seems to be a fruitful interaction between the European Court of Human Rights and the Court of Justice.
Således er der et stigendeantal domme, i hvilke Menneskerettighedsdomstolen i sin fortolkning og anvendelseaf bestemmelserne i den europæiske menneskerettighedskonvention har henvist til EF-Domstolens praksis.
Thus, there are a growingnumber of cases where the European Court of Human Rights has referred to thecase-law of the Court of Justice when interpreting and applying the provisions of the European Convention on Human Rights.
På trods af at den nære indbyrdes påvirkning mellem Menneskerettighedsdomstolenog EF-Domstolen er berigende, kan vanskelige situationer ikke undgås.
Even though the close interaction between the Court in Strasbourg and the Court in Luxembourg is fruitful, difficult situations cannot be avoided.
Der kanopstå sager, i hvilke EF-Domstolen skal træffe afgørelse om indholdet og omfanget afrettigheder, der er sikret i den europæiske menneskerettighedskonvention, menendnu ikke er blevet behandlet ved Menneskerettighedsdomstolen.
Cases may arise wherethe Court of Justice has to give rulings upon the content and scope of rightsguaranteed by the European Convention of Human Rights not yet dealt with by the European Court of Human Rights.
EF-Domstolenskulle her tage stilling til, om forretningslokaler var beskyttet af respekten for boligensukrænkelighed i menneskerettighedskonventionens artikel 8. EF-Domstolen fandt ikke,at forretningslokaler var beskyttet.
The Court of Justice was confronted with the question whether business premises were protectedby the right to respect for “home” in Article 8 of the European Convention on Human Rights.
Imidlertid fastslog Menneskerettighedsdomstolenflere år senere i Niemietz-dommen, at forretningslokaler under visse omstændighederkunne være beskyttet af retten til respekt for boligens ukrænkelighed.
Yearslater, in the Niemietzcase, however, the Court in Strasbourg ruled that businesspremises may, in certain circumstances, be protected by the right to respect for“home”.
Dette er dog ikkeet problem, der er behov for at tage op, da det er en uundgåelig konsekvens af at haveto uafhængige domstole med hver deres kompetenceområde.
This is not, however, a problem that needs to be addressed. It is anunavoidable consequence of having two independent courts having each their ownfield of competence.
Desuden ligger det fast, at EF-Domstolen — uden tøven — fuldt ud respekterer nyretspraksis fra Menneskerettighedsdomstolen.
Furthermore, it is a fact that the Court of Justice – without any hesitation – fullyrespects new case-law from the Court in Strasbourg.
Et nyere eksempel er den tidligerenævnte Roquette Frères-dom, i hvilken EF-Domstolen henviser til den for nyligt afsagtedom i sagen Colas Est m.fl. mod Frankrig, hvori Menneskerettighedsdomstolen havdeudtalt, at menneskerettighedskonventionens artikel 8 kan fortolkes således, at denomfatter selskabers ret til respekt for den private karakter af hovedkontorer,afdelingskontorer og forretningslokaler.
Arecent example is theaforementioned Roquette Frèrecase, in which the Court of Justice refers to the“fresh” Colas Est and Othersv. Francejudgment in which the European Court of Human Rights has stated that Article 8 of the European Convention on Human Rightsmay be interpreted as including a right for a company to respect for its headquarters,branch or business premises.
Et andet bevis på, at de har været lydhøre, er artikel 46, litra d), i unionstraktaten, derblev indføjet ved Amsterdam-traktaten, hvori man bekræfter Domstolens retspraksis.
Another demonstration of this responsiveness is Article 46(d) of the Treaty on European Union which was introduced by the Treaty of Amsterdam confirming thecase-law of the Court of Justice.
Politisk er det seneste skridt, der er taget til beskyttelse af de grundlæggenderettigheder, vedtagelsen af Den Europæiske Unions charter om grundlæggenderettigheder i december 2000.
The most recent political step in the protection of fundamental rights has been theadoption of the Charter of fundamental rights of the European Union in December 2000.
Det er anført i betragtningerne, at formålet med charteret er at styrke beskyttelsen afde grundlæggende rettigheder ved at gøre dem mere synlige.
As stated in the preamble, the purpose of the Charter is to strengthen the protectionof fundamental rights by making those rights more visible.
Charteret bekræfter oganerkender eksisterende rettigheder, friheder og principper.
It reaffirms and recognisesexisting rights, freedoms and principles.
Fra et politisk synspunkt er charteret om de grundlæggende rettigheder et vigtigtinstrument.
From a political point of view the Charter on Fundamental Rights is a significantinstrument.
Det er let at læse.
It is easy to read.
Det synliggør de grundlæggende rettigheder.
It makes the fundamental rights visible.
Det viserklart, at Den Europæiske Union ikke kun er et økonomisk samarbejde mellemmedlemsstaterne.
It shows clearlythat the European Union isn’t simply an economic cooperation between the Member States.
Det er en union, der bygger på respekt forfælles værdier.
It is a Union built on respect for common values.
Politisk er dette uden tvivl en meget vigtig erklæring.
It iscertainly a politically very important statement.
Fra et rent juridisk synspunkt kan man imidlertid have sine tvivl med hensyn tilaffattelsen af charteret.
However, from a strictly legal point of view certain doubts may be put forward as tothe drafting of the Charter.
Charteret indeholder, i en ny formulering, rettigheder, derallerede er nedfældet i andre traktater.
The Charter restates rights already expressed in othertreaties.
Ud fra hensynet til læsevenlighed er ordlydenaf bestemmelserne dog blevet forkortet eller på anden måde ændret.
In the interests of readability, however, the wording of the provisions havebeen shortened or otherwise amended.
Eksisterendebegrænsninger, betingelser og undtagelser er blevet udeladt.
Existing limitations, conditions andexceptions have been omitted.
Desuden fremgår detslet ikke klart af teksten, hvad der er fastsat som rene principper, og hvad der errettigheder, der kan håndhæves.
Furthermore, it is not at all clear in the text what isstipulated as mere principles and what are enforceable rights.
Som bekendt indeholder det foreløbige udkast til en forfatningstraktat, som er fremsataf Konventets præsident, Giscard d’Estaing, en bestemmelse, der forudser, at
As you all know, the preliminary draft Constitutional Treaty put forward by thepresident of the Convention, Mr Giscard d’Estaing, contains a provision in which it isenvisaged that the Charter shall be made legally binding.
Ellers vil man kunne frygte, at det forhold, at bestemmelserne vedrørende sociale ogøkonomiske principper gøres retligt bindende uden yderligere ændringer, kunneskabe urealistisk høje forventninger hos borgerne.
Otherwise one might fear that making the provisions on social and economicprinciples legally binding without further amendments could result in unrealisticexpectations on the part of the citizens.
Jeg forstår, at dette meget vigtigepunkt for tiden drøftes i Konventet.
I understand that this very important issue isunder discussion, for the time being, in the Convention.
Fra et politisk synspunkt kan det være svært at forstå, hvorfor Den Europæiske Unionendnu ikke har tiltrådt den europæiske menneskerettighedskonvention, nårmedlemsstaterne har været deltagende stater i mange år.
From a political perspective, it may be difficult to understand why the European Unionhas not yet acceded to the European Convention on Human Rights as the Member States for many years have been members to that Convention.
Hvordan kan det være, atmedlemsstaterne, der er forpligtet til at efterkomme menneskerettighedskonventionen,kan overlade kompetence til en europæisk union, der ikke selv er formelt bundet afkonventionen?
How can it be that Member States that are bound to comply with the European Convention on Human Rights may transfer powers to a European Union which is not itself formally bound bythe Convention?
Da Den Europæiske Union vil blive udvidet i nær fremtid, vil den også blive stillet overfor nye udfordringer, der rejser spørgsmål om respekten for menneskerettighederne.Med dette in mente kan det være, at tiden nu er kommet til at lade Unionen tiltrædeden europæiske menneskerettighedskonvention.
As the European Union will be enlarged in the near future, the Union will beconfronted with new challenges raising questions about respect for human rights.Having this perspective in mind the time may now have come to let the Union accedethe European Convention on Human Rights.
Domstolen, som vi fejrer i dag, har gennem sine første 50 år ydet et umådeligt vigtigtbidrag til at sikre, at samarbejdet mellem medlemsstaterne inden for rammerne af Den Europæiske Union hviler på det mest solide grundlag af alle, nemlig respektenfor menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder ogretsstatsprincippet.
The Court of Justice which we are celebrating today has during its first 50 yearsmade a contribution of the utmost importance in ensuring that the cooperationbetween the Member States within the framework of the European Union rests on thefirmest of all bases, that is respect for human rights and fundamental freedoms andthe rule of law.
Domstolen har i sin retspraksis bidraget til at skabe en uafhængigretsorden, der indeholder de nødvendige forudsætninger for at sikre, at dens reglerbliver efterkommet.
The Court has in its jurisprudence helped in the creation of anindependent legal order which contains the elements necessary to ensurecompliance with its rules.
Dette har været muligt i kraft af det loyale samarbejde fra denationale domstoles side.
This has been possible with the loyal cooperation of thecourts of the Member States.
Jeg tvivler ikke på, at Domstolen i de kommende år fortsat
The judgments of the Court and their effects in daily life must make sense tothe citizens.
Det er mit håb, at Domstolen ikke i denne udvikling vil glemme borgerne. Domstolensdomme og deres virkninger i dagligdagen skal give mening for borgerne.
Union and its institutions to ensure that the objectives, competences, and decisionmaking procedures of the Union are clear and understandable to the citizens.
Dens fremtid vil afhænge af,hvordan den vælger at lytte til borgerne.
The Court will also have to make its contribution in this respect.
Den Europæiske Union er, når alt kommer til alt, en Union for borgerne.
The European Union is –in the end – a Union for its citizens.
Jeg ønsker alt godt for fremtiden.«
I wish you all the best.’