natgillin/translations-raw huggingface dataset:
lovligheden, begrænser denne statsborgers opholdstilladelse til en del af det nationale område, såfremt hensyn til den offentlige orden er til hinder for, at opholdstilladelsen kan omfatte resten af det nationale område, eller er den eneste opholdsnegrænsning, der lovligt kan fastsættes for denne statsborger, et forbud i overensstemmelse med national ret mod ophold på hele det nationale omrade?«
In the light of police reports that Mr Oteiza Olazabal continued to maintain relations with ETA, the Minister for the Interior decided, by an order of 21 March 1996, adopted on the basis of Article 2 of Decree No 46-448, to prohibit him from residing in 31 départements in order to keep him away from the Spanish frontier.
På grundlag af politiets oplysninger, hvoraf det fremgik, at Oteiza Olazabal fortsat havde kontakt med ETA, forbød indenrigsministeren ved beslutning af 21. marts 1996 Oteiza Olazabal at tage ophold i 31 departementer for at holde ham borte fra den spanske grænse.
On 23 April 1988, Mr Oteiza Olazabal was stopped and questioned in French territory in connection with proceedings initiated after the kidnapping of an industrialist in Bilbao (Spain), responsibility for which was claimed by ETA.
Ved beslutning af 25. juni 1996 forbød præfekten i departementet Hauts-de-Seine ham at forlade dette departement uden tilladelse.
On 8 July 1991, he was sentenced by the Tribunal de grande instance (Regional Court) of Paris (France), ruling under its criminal jurisdiction, to 18 months" imprisonment, of which eight months were suspended, and to a four-year ban on
Det fremgår af indlæggene afgivet for Domstolen, at Oteiza Olazabal har haft beskæftigelse som lønmodtager i Frankrig i hele den periode, der er relevant for hovedsagen.
Mr Oteiza Olazabal brought an action before the Tribunal administratif de Paris (Administrative Court, Paris) for annulment of those two orders, which that court upheld by a judgment of 7 July
Under disse omstændigheder er sagen omfattet af anvendelsesområdet for traktatens artikel 48.
In those circumstances, it appears that the case falls within the scope of Article 48 of the Treaty.
Ved dom af 7. juli 1997 gav retten ham medhold. Denne dom blev den 18. februar 1999 stadfæstet af cour administrative d'appel de Paris (Frankrig).
That judgment was confirmed by the Cour administrative d'appel de Paris (Administrative Court of Appeal, Paris) by a judgment of 18 February 1999.
1 Rutili-dommen, som den forelæggende ret har henvist til, blev Domstolen anmodet om en fortolkning af begrebet »begrænsninger, der retfærdiggøres af hensynet til den offentlige orden«, og den præciserede herved visse punkter.
In the Rutili case, to which the national court refers, the Court was asked questions on the interpretation of the expression 'limitations justified on grounds of public policy, publicsecurity or public health' and gave a number of clarifications.
Indenrigsministeren har iværksat appel ved Conseil d'État til prøvelse af dommen afsagt af cour administrative d'appel.
The Minister for the Interior appealed against the judgment of the Cour administrative d'appel to the Conseil d'État.
Domstolen har særligt fastslået, at foranstaltninger, der begrænser opholdsretten til en del af det nationale område, kun kan iværksættes af en medlemsstat over for statsborgere fra andre medlemsstater, som er omfattet af traktatens bestemmelser, i de tilfælde og på de betingelser, hvor sådanne foranstaltninger kan bringes i anvendelse over for den pågældende stats egne borgere.
In particular, the Court ruled that measures restricting the right of residence which are limited to part only of the national territory may not be imposed by a Member State on nationals of other Member States who are subject to the provisions of the Treaty except in the cases and circumstances in which such measures may be applied to nationals of the State concerned.
For at give den forelæggende ret et hensigtsmæssigt svar skal dette svar, der er af væsentlig betydning for hovedsagen, placeres i sin sammenhæng.
In order to give a helpful answer to the referring court in this case, it is necessary to place the last dictum, which lies at the heart of the case in the main proceedings, in its context.
Da Conseil d'État var i tvivl om gyldigheden i forhold til fællesskabsretten af en foranstaltning, der begrænser opholdstilladelsen for en statsborger fra en anden medlemsstat til en del af det nationale område, besluttede den at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
Being uncertain as to the validity under Community law of a measure limiting the right of residence of a national of another Member State to part of the national territory, the Conseil d'État decided to stay proceedings and refer the following question to the Court of Justice for a preliminär»' ruling:
I den forbindelse bemærkes, at Rutili-dommen omhandlede en italiensk statsborger, der havde været bosat i Frankrig siden fødslen, og hvis opholdsret i denne medlemsstat var blevet begrænset på grund af hans politiske og fagforeningsmæssige aktiviteter.
Rutili concerned the situation of an Italian national who had lived in France since birth and had been made subject in France to measures restricting his right of residence by reason of his political and trade union activities.
Det var blevet gjort gældende, at han havde udøvet visse aktiviteter, der i det væsentlige bestod i aktioner af politisk karakter i forbindelse med valget til den lovgivende forsamling i marts 1967 og begivenhederne i maj-juni 1968 saml havde
He was accused of certain activities which, in essence, consisted of political actions at the time of the legislative elections of March 1967 and the events of May-June 1968, and of participating in a demonstration at the commemoration of 14 July 1968.
»Er bestemmelserne i Rom-traktatens artikel 6, 8 A og 48, nu [...] artikel 12 EF, 18 EF og 39 EF, proportionalitetsprincippet, således som det finder anvendelse i fællesskabsretten, samt de i den afledte ret fastsatte bestemmelser med henblik på gennemførelse af traktaten, navnlig direktiv 64/221/EØF af 25. februar 1964, til hinder for, at en medlemsstat over for en statsborger fra en anden medlemsstat, som er omfattet af traktatens bestemmelser, ved en administrativ ordensforanstaltning, der er underlagt domstolsprøvelse for så vidt angår
'Do Articles 6, 8a and 48 of the Treaty of Rome, now Articles 12 EC, 18 EC and 39 EC, the principle of proportionality applicable in Community law and the provisions of secondary law adopted to implement the Treaty, in particular Directive 62/221/EEC of 25 February 1964, preclude a Member State from adopting, as against a national of another Member State to which the provisions of the Treaty apply, a measure for the maintenance of public order which, subject to judicial review, restricts that national's residence to a part of the national territory when interests of public order preclude him from residing in the remainder of the territory, or in such circumstances is the only measure restricting residence that can lawfully be taken as against that national a measure excluding him from the whole territory and adopted in accordance with national law?'
Indstævnte i hovedsagen blev derimod i Frankrig idømt 18 måneders fængsel samt fik et opholdsforbud på fire år for sit tilhørsforhold til en kriminel organisation, der har til formål at forstyrre den offentlige orden ved trusler og terror.
the migrant worker in question on part of the territory, and that, without the possibility of imposing a measure prohibiting residence in that part of the territory, they could justify a measure prohibiting residence in the whole of the territory.
Domstolen har i en række afgørelser fastslået, at i henhold til undtagelsesbestemmelserne, der er indsat i traktatens artikel 48 og EF-traktatens artikel 56 (efter ændring nu artikel 46 EF), kan medlemsstaterne således træffe visse foranstaltninger over for statsborgere fra andre medlemsstater, navnlig foranstaltninger, som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, som de ikke kan træffe over for deres egne statsborgere, idet de ikke kan udvise deres egne statsborgere fra deres område eller forbyde dem indrejse.
In those circumstances, it is necessary to examine whether Article 48 of the Treaty precludes a Member State from imposing on a migrant worker who is a national of another Member State administrative police measures limiting his right of residence to part of the national territory.
I de tilfælde, hvor statsborgere fra andre medlemsstater kan udvises eller forbydes ophold, kan der ligeledes træffes mindre strenge foranstaltninger over for disse, såsom delvise begrænsninger af deres opholdsret begrundet i hensynet til den offentlige orden, uden at der er nødvendigt, at den pågældende medlemsstat kan anvende tilsvarende foranstaltninger over for sine egne statsborgere.
In situations where nationals of other Member States are liable to banishment or prohibition of residence, they are also capable of being subject to less severe measures consisting of partial restrictions on their right of residence, justified on grounds of public policy, without it being necessary that identical measures be capable of being applied by the Member State in question to its own nationals.
Desuden bemærkes, at i Rutili-dommen var den forelæggende ret i tvivl om, hvorvidt en konkret situation, som den Rutili, der havde udøvet sine fagforeningsrettigheder, befandt sig i, gjorde det muligt at vedtage en foranstaltning med henblik på at bevare den offentlige orden. I den foreliggende sag forudsætter den forelæggende ret derimod, at hensynet til den offentlige orden er til hinder for, al den vandrende arbejdstager i hovedsagen opholder sig i en del af det nationale omrade, og at dette hensyn, såfremt del ikke er muligt at fastsætte et forbud mod ophold i denne del af landet, kunne gøre det berettiget al nægte ophold på hele det nationale omrade.
It should, however, be remembered that a Member State cannot, by virtue of the public policy reservation contained in Articles 48 and 56 of the Treaty, adopt measures against a national of another Member State by reason of conduct which, when engaged in by nationals of the first Member State, does not give rise to punitive measures or other genuine and effective measures intended to combat that conduct.
Under disse omstændigheder er det nødvendigt at undersoge, hvorvidt traktatens artikel 48 er til hinder for, at en medlemsstat ved en administrativ politimæssig foranstaltning begrænser opholdstilladelsen for en vandrende arbejdstager fra en anden medlemsstat til en del af det nationale omrade.
It does not follow from the wording of Article 48(3) of the Treaty that limitations on the free movement of workers justified on grounds of public policy (ordre public) must always have the same territorial scope as rights conferred by that provision. Nor does secondary legislation preclude that interpretation.
Det skal imidlertid bemærkes, at en medlemsstat ikke i medfør af forbeholdet vedrørende den offentlige orden i traktatens artikel 48 og 56 kan træffe foranstaltninger over for en statsborger fra en anden medlemsstat på grund af en adfærd, der, såfremt den forekommer hos den førstnævnte medlemsstats egne borgere, ikke giver anledning til straffeforanstaltninger eller andre faktiske og effektive foranstaltninger til bekæmpelse af denne adfærd.
Even if Article 6(l)(a) of Directive 68/360 requires the residence card to be valid for the whole of the territory of the Member State which issues it. Article 10 of the same directive allows derogations to be made from that provision, particularly on grounds of public policy.
Det bemærkes ligeledes, at en foranstaltning, der indskrænker en af de ved traktaten sikrede grundlæggende friheder, kun kan forsvares, såfremt den overholder proportionalitetsprincippet.
It must also be remembered that a measure restricting one of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty may be justified only if it complies with the principle of proportionality.
En sådan foranstaltning skal være egnet til at sikre virkeliggørelsen af det formål, den forfølger, og den må ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå formålet (jf. dom af 30.11.1995, sag C-55/94, Gebhard, præmis 37).
In that respect, such a measure must be appropriate for securing the attainment of the objective which it pursues and must not go beyond what is necessary in order to attain it (Case C-55/94 Gebhard [1995], paragraph 37).
Det fremgår ikke af ordlyden af traktatens artikel 48, stk. 3. at begrænsninger i arbejdskraftens frie bevægelighed, der begrundes i hensynet til den offentlige orden, altid skal have den samme territoriale rækkevidde, som de rettigheder, der er tildelt ved denne bestemmelse.
It should be remembered that the reservation provided for in Article 48(3) of the Treaty opens the possibility to Member States, faced with a genuine and sufficiently serious threat affecting a fundamental interest of society, to place restrictions on the free movement of workers.
Den afledte ret er i øvrigt ikke til hinder for denne fortolkning.
The Court has held many times that the reservations contained in Article 48 of the Treaty and Article 56 of the EC Treaty (now, after amendment.
Selv om artikel 6, stk. 1, litra a), i direktiv 68/360 kræver, at opholdstilladelsen skal gælde for hele den udstedende medlemsstats område, giver artikel 10 i samme direktiv nemlig mulighed for at fravige denne bestemmelse bl.a., hvis det er begrundet i hensyn til den offentlige orden.
Article 46 EC) permit Member States to adopt, with respect to nationals of other Member States, and in particular on the grounds
Det bemærkes, at medlemsstaterne ved forbeholdet i traktatens artikel 48, stk. 3, får muligheden for at begrænse arbejdskraftens frie bevægelighed, såfremt der foreligger en virkelig og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod et urundlæiieende samfundshensyn.
It is for the national courts to determine whether the measures taken in this case do in fact relate to individual conduct which constitutes a genuine and sufficiently serious threat to public order or public security, and whether they comply with the principle of proportionality.
Det skal i øvrigt understreges, at det påhviler de nationale retsinstanser at efterprøve, om de foranstaltninger, der er truffet i denne sag. faktisk vedrører en individuel adfærd, der udgør en virkelig og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod den offentlige orden eller den offentlige sikkerhed, og om de desuden overholder proportionalitetsprincippet.
'Neither Article 48 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 39 EC) nor the provisions of secondary legislation which implement the freedom of movement for workers preclude a Member State from imposing, in relation to a migrant worker who is a national of another Member State, administrative police measures limiting that workers right of residence to a part of the national territory, provided
•Hverken EF-traktatens artikel 48 (efter ændring nu artikel 39 EF) eller de i den afledte ret fastsatte bestemmelser, der gennemfører arbejdskraftens frie bevægelighed, er til hinder for, at en medlemsstat ved administrative politimæssige foranstaltninger begrænser opholdstilladelsen for en vandrende arbejdstager fra en anden medlemsstat til en del af det nationale område, på betingelse af, at dette som følge af hans individuelle adfærd er begrundet i hensynet til den offentlige orden eller den offentlige sikkerhed al det, såfremt der ikke foreligger en sådan mulighed, på grund af tungtvejende hensyn af den nævnte karakter er nødvendigt al træffe en foranstaltning om opholdsforbud på eller udvisning fra hele del nationale område, og at den adfærd, som den pågældende medlemsstat har til hensigt at forhindre, såfremt den forekommer hos medlemsstatens egne borgere, giver anledning til straffeforanstaltninger eller andre faktiske og effektive modforanstaltninger.«
that such action is justified by reasons of public order or public security based on his individual conduct; that, by reason of their seriousness, those reasons could otherwise give rise only to a measure prohibiting him from residing in, or banishing him from, the whole of the national territory; and that the conduct which the Member State concerned wishes to prevent gives rise, in the case of its own nationals, to punitive measures or other genuine and effective measures designed to combat it.'
Generaladvokat A. Tizzano fremsatte forslat; til afgørelse i retsmodet (Domstolens plenum) den 25. april 2002.
Advocate General A. Tizzano delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 25 April 2002.
Sag C-202/01 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Franske Republik Miljø- og forbrugerbeskyttelse
Case C-202/01 Commission of the European Communities ν French Republic Environment and consumers
»Traktatbrud - direktiv 791409¡EØF - beskyttelse af vilde fugle - udlægning som særligt beskyttede områder — Plaine des Maures« (Sjette Afdeling) påstand om, at det fastslås, at Den Franske Republik ikke har overholdt forpligtelserne i henhold til Rådets direktiv 79/4Ü9/E0F af 2. april 1979 og har tilsidesat sine forpligtelser i
(Failure by a Member State to fulfil its obligations — Directive 79/409/EEC — Conservation of wild birds — Classification as special protection areas — Plaine des Maures) (Sixth Chamber) protection area, the French Republic has failed to comply with its obligations under the Directive and has failed to fulfil its obligations under the EC Treaty.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 16. maj 2001 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af artikel 226 EF anlagt sag med
By application lodged at the Court Registry on 16 May 2001, the Commission of the European Communities brought an action under Article 226 EC for a declaration that, by failing in sufficient measure to classify as special protection areas (hereinafter 'SPAs') the territories most suitable for the conservation of the species of wild bird referred to in Annex I to Council Directive 79/409/EEC of 2 April 1979, and of migratory species, and, in particular, by failing to classify a sufficiently large area of land on the Plaine des Maures (France) as a special
ikke bestrider, at den ikke på tilstrækkelig måde har udlagt særligt beskyttede områder, der er bedst egnede til at beskytte de arter af vilde fugle, som er anført i direktivets bilag I, samt af trækfugle.
As regards the substance, the Court also recalls that the French Government acknowledges unreservedly that it had not. at the end of the period laid down in the reasoned opinion.
henhold til EF-traktaten, idet den ikke på tilstrækkelig måde har udlagt særligt beskyttede omrader, der er bedst egnede til at beskytte de arter af vilde fugle, som er anført i direktivets bilag I. saml af trækfugle, og idet den navnlig ikke har udlagt et tilstrækkeligt område i Plaine des Maures (Frankrig) som særligt beskyttet område.
Declares that, by not in sufficiënt measure classifying as special protection areas the territories most suitable for the conservation of the species of wild bird referred to in Annex I to Council Directive 79/409/EEC of 2 April 1979 on the conservation of wild birds, as amended by Commission Directive 97149/EC of 29 July 1997, and of migratory species, and, in particular, by not classifying a sufficiently large area of the Plaine des Maures (France) as a special protection area, the French Republic has f ailed to comply with its obligations under Article 4(1) and (2) of that directive;
Domstolen bemærker, at den franske regering
Orders the French Republic to pay the costs.'
Domstolen bemærker ligeledes, at den franske regering uden forbehold erkender, at den ikke inden for tidsfristen i den begrundede udtalelse som særligt beskyttet område havde udlagt en tilstrækkelig del af området Plaine des Maures i henhold til forpligtelserne i direktivet.
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 27 June 2002.
Generaladvokat S. Alber fremsatte forslag til afgørelse i retsmodet (Sjette Afdeling) den 27. juni 2002.
Council of 20 May 1997 on the protection of consumers in respect of distance contracts, or, in any event, by failing to inform it of such provisions, the Kingdom of Spain has failed to fulfil its obligations under Article 15(1) of that directive.
Sag C-414/01 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Kongeriget Spanien Miljø- og forbrugerbeskyttelse
The Spanish Government does not dispute that it has not implemented Directive 97/7 within the prescribed period but contends that circumstances have prevented it from doing so.
Den spanske regering har ikke bestridt, at den ikke har gennemført direktiv 97/7 inden for den fastsatte frist, men har anført, at forskellige omstændigheder har forhindret den heri.
(Failure by a Member State to fulfil its obligations Directive 97/55/EC advertising - Failure to implement within the prescribed period) (Third Chamber)
•1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 15, stk 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF af 20. maj 1997 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg, idet det ikke har vedlaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
By application lodged at the Court Registry on 9 October 2001, the Commission of the European Communities brought an action under Article 226 EC for a declaration that, by failing to adopt the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Directive 97/55/EC of the European Parliament and of the Council of 6 October 1997 amending Directive 84/450/EEC concerning misleading advertising so as to include comparative advertising (OJ 1997 L
Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.«
The Kingdom of Spain does not deny the failure to fulfil obligations with which it is charged.
Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.«
It merely claims that the measures implementing Directive 97/55 are in the course of being adopted.
28. november 2002 sammenlignende reklame manglende gennemførelse
Orders the Kingdom of Spain to pay the costs.'
»Traktatbrud direktiv 97/55/EF inden for den fastsatte frist« (Tredje Afdeling) bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller i alt fald ikke har givet Kommissionen underretning om vedtagelsen af sådanne bestemmelser.
Advocate General C. Stix-Hackl delivered her Opinion at the sitting of the Third Chamber on 10 October 2002.
Kongeriget Spanien har ikke bestridt det påtalte traktatbrud.
She proposed that the Court should answer as follows:
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 9. oktober 2001 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af artikel 226 EF anlagt sag med pastand om. at det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/55/EF af 6. oktober 1997 om ændring af direktiv 84/450/EØF om vildledende reklame for at medtage sammenlignende reklame, idet det ikke har vedtaget de love og administrative
By failing to adopt, within the prescribed time-limit, the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Directive 97/55/EC of the European Parliament and of the Council of 6 October 1997 amending Directive 84/450/EEC concerning misleading advertising so as to include comparative advertising, the Kingdom of Spain has failed to fulfil its obligations under that directive.
Det hedder i domskonklusionen:
The Kingdom of Spain shall pay the costs.'
Generaladvokat C. Stix-Hackl fremsatte forslag til afgørelse i retsmodet (Tredje Afdeling) den 10. oktober 2002.
Anhalt (Higher Administrative Court of the Land Sachsen-Anhalt, Germany) referred to the