natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det tilkommer derfor Domstolen at efterprøve lovligheden af en fællesskabsretsakt i forhold til sidstnævnte bestemmelse.
To that extent it is for the Court to review the legality of the Community measure in question in the light of the last-mentioned provision.
Det bemærkes for det første, at det fremgår af ordlyden afgrundforordningens artikel 2, stk. 11, at konstateringen af en dumpingmargen normalt fastslås ved anvendelse af den ene eller den anden af de symmetriske metoder, og at den asymmetriske metode som undtagelse herfra kun kan anvendes på to betingelser, nemlig hvis der foreligger et eksportprismønster, som er meget forskelligt for forskellige købere, regioner eller perioder, og hvis de symmetriske metoder ikke i fuldt omfang vil afspejle den dumping, der finder sted.
First, it is clear from the actual wording of Article 2(11) of the basic regulation that the existence of a dumping margin is normally to be established using one of the two symmetrical methods and that recourse to the asymmetrical method, by way of an exception to that rule, may be had only on the twofold condition that, on the one hand, the pattern of export prices differs significantly among different purchasers, regions or time periods and, on the other hand, the symmetrical methods do not reflect the full degree of dumping being practised.
Den omstændighed, at det ikke i grundforordningens artikel 2, stk. 11, udtrykkeligt er angivet, at fællesskabsinstitutionen skal give den i artikel 2.4.2 i antidumpingkodeks 1994 krævede forklaring, såfremt den asymmetriske metode anvendes, kan bero på eksistensen af traktatens artikel 190.
However, in this case, the fact that it was not expressly specified in Article 2(11) of the basic regulation that the explanation required by Article 2.4.2 of the 1994 Anti-dumping Code had to be given by the Community institution in the event of recourse to the asymmetrical method may be explained by the existence of Article 190 of the Treaty.
Når gennemførelsen af artikel 2.4.2 er foretaget af Fællesskabet, kan man nemlig antage, at den særlige begrundelsespligt, som nævnte bestemmelse fastsætter, udgør en del af det generelle krav om begrundelse for institutionernes retsakter, som traktaten fastsætter.
Once Article 2.4.2 is transposed by the Community, the specific requirement to state reasons laid down by that provision can be considered to be subsumed under the general requirement imposed by the Treaty for acts adopted by the institutions to state the reasons on which they are based.
Rådet har derfor med urette anført, at det fremgår af bestemmelsen, at det efter skønsmæssigt at have foretaget et valg mellem de to symmetriske metoder var tilstrækkeligt, at det sikrede sig, at den valgte symmetriske metode ikke i fuldt omfang afspejlede den dumping, der fandt sted, for herefter at kunne anvende den asymmetriske metode.
The Council was therefore wrong to claim that the effect of that provision is that, having made a choice, in the exercise of its discretion, as between the two symmetrical methods, it is sufficient for it to satisfy itself that the symmetrical method thus chosen does not reflect the full degree of dumping being practised in order for it then to be entitled to use the asymmetrical method.
På grundlag af det ovenfor anførte må det fastslås, at en rådsforordning, hvorved der pålægges endelig antidumpingtold ved anvendelse af den asymmetriske metode med henblik på beregningen af dumpingmargenen, som begrundelse krævet i henhold til traktatens artikel 190 bl.a. skal indeholde den særlige forklaring, der er fastsat i artikel 2.4.2 i antidumpingkodeks 1994.
However, both the question whether the two conditions referred to above are fulfilled in this case and, more generally, the question whether the Council correctly applied Article 2(11) of the basic regulation go to the substance of the case and therefore fall outside the scope of the Court's review in the present appeal.
Det bemærkes dog, at spørgsmålet om, hvorvidt de to betingelser, der er anført ovenfor i denne dom, er opfyldt, og mere generelt spørgsmålet om, hvorvidt Rådet har anvendt grundforordningens artikel 2, stk. 11, korrekt, henhører under sagens realitet, og derfor ikke er omfattet af Domstolens kompetence ved undersøgelse af nærværende appel.
In view of the reasoning set out above, it must be held that a Council regulation imposing definitive anti-dumping duties and having recourse to the asymmetrical method for the purposes of calculating the dumping margin must in particular contain, as part of the statement of reasons required by Article 190 of the Treaty, the specific explanation provided for in Article 2.4.2 of the 1994 Anti-dumping Code.
Det må imidlertid i denne sag fastslås, at den anfægtede forordning ikke indeholder nogen som helst henvisning til den anden symmetriske metode eller så meget desto mindre nogen forklaring på, hvorfor nævnte metode ikke vil gøre det muligt behørigt at tage hensyn til de
Second, it is necessary, contrary to what the Court of First Instance held at paragraph 105 of the contested judgment, to take account of Article 2.4.2 of the 1994 Anti-dumping Code in
Dernæst er det, modsat det af Retten i den appellerede doms præmis 105 udtalte, nødvendigt at tage hensyn til artikel 2.4.2 i antidumpingkodeks 1994, for så vidt som denne bestemmelse foreskriver, at det skal forklares, hvorfor det er umuligt at tage behørigt hensyn til
It is evident in this case that the contested regulation does not contain even the merest
væsentlige forskelle i eksportprismønstrene mellem købere, regioner eller perioder.
principle, prices between parties which have a compensatory arrangement with each other may not be taken into account in determining normal value, and that there is no exception to this, unless it is determined that those prices are unaffected by the relationship.
kun forholder sig anderledes, såfremt det fastslås, at priserne ikke er påvirket af dette afhængighedsforhold.
reference to the second symmetrical method or, a fortiori, the slightest explanation as to why that method would not enable significant differences in the pattern of export prices among different purchasers, regions or time periods to be taken appropriately into account.
Det må under disse omstændigheder fastslås, at Rådet ved alene i den anfægtede forordning at angive, at det var »blevet konstateret, at kompensationssalgene faktisk fandt sted i normal handel«, ikke har opfyldt de krav, der gælder for begrundelsespligten.
In those circumstances, it must be held that, by merely stating, in the contested regulation, that it had been 'found that sales made using compensation were indeed made in the ordinary course of trade', the Council did not satisfy the requirements of the obligation to state reasons.
Det må derfor fastslås, at Retten har begået en retlig fejl, da den i den appellerede doms præmis 105 fastslog, at der ikke forelå nogen grund til at tage artikel 2.4.2 i antidumpingkodeks 1994 i betragtning ved afgørelsen af, om Rådet havde opfyldt begrundelsespligten i den anfægtede forordning, og ved følgelig i dommens præmis 114 at fastslå, at forordningen var tilstrækkeligt begrundet i forhold til traktatens artikel 190.
In those circumstances, it must be held that the Court of First Instance erred in law by holding, at paragraph 105 of the contested judgment, that there was no need to take into consideration Article 2.4.2 of the 1994 Anti-dumping Code for the purposes of determining whether the Council had fulfilled the obligation to state reasons for the contested regulation and by therefore finding, at paragraph 114 of that judgment, that the statement of reasons given for that regulation was adequate for the purposes of Article 190 of the Treaty.
Den appellerede dom bør følgelig af denne grund ophæves, uden at det er nødvendigt at tage stilling til de øvrige led i det anbringende, som Petrotub har fremført til støtte for sin appel.
The contested judgment must therefore be set aside on that ground without there being any need to rule on the other parts of the plea put forward by Petrotub in support of its appeal.
Det må på grundlag af det ovenfor anførte fastslås, at Retten har begået en retlig fejl ved i den appellerede doms præmis 75 at have fastslået, at Rådet, da sagsøgeren ikke har påvist det modsatte, i den anfægtede forordning har givet en tilstrækkelig begrundelse for ikke at holde kompensationssalg uden for beregningen af den normale værdi ved i den anfægtede forordning at angive, at »[det desuden] blev konstateret, at kompensationssalg faktisk fandt sted i normal handel«.
In view of the foregoing, it must be held that the Court of First Instance erred in law by holding, at paragraph 75 of the contested judgment, that, in the absence of any contrary indication from the applicant, the Council gave, in the contested regulation, an adequate statement of the reasons for its refusal to exclude sales made using compensation from the determination of normal value, by specifying that it had been 'found that sales made using compensation were indeed made in the ordinary course of trade'.
Den appellerede dom bør derfor ophæves.
It follows from the first and third subparagraphs of Article 2(1) of the basic regulation that, in
Rådets forordning (EF) nr. 2320/97 af 17. november 1997 om indførelse af endelig antidumpingtold på importen af visse sømløse rør af jern eller ulegeret stål med oprindelse i Ungarn, Polen, Rusland, Tjekkiet, Rumænien og Slovakiet, om ophævelse af forordning (EØF) nr. 1189/93 og om afslutning af proceduren vedrørende import af den pågældende vare med oprindelse i Kroatien annulleres, for så vidt som den vedrører Petrotub SA og Republica SA.
Annuls Council Regulation (EC) No 2320/97 of 17 November 1997 imposing definitive anti-dumping duties on imports of certain seamlesspipes and tubes of iron or non-alloy steel originating in Hungary, Poland, Russia, the Czech Republic, Romania and the Slovak Republic, repealing Regulation (EEC) No 1189/93 and terminating the proceeding in respect of such imports originating in the Republic of Croatia in so far as it concerns Petrotub SA and Republica SA;
Rådet for Den Europæiske Union betaler de omkostninger, som Petrotub og Republica har afholdt i den foreliggende sag og i sagerne ved Retten i Første Instans, som førte til afsigelse af nævnte dom i sagerne Petrotub og Republica mod Rådet.
Orders the Council of the European Union to pay the costs incurred by Petrotub SA and Republica SA both in the present proceedings and in the proceedings at first instance which culminated in the judgment in Petrotub and Republica ν Council, cited above;
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne omkostninger såvel i den foreliggende sag som i sagerne i første instans, der førte til afsigelse af nævnte dom i sagerne Petrotub og Republica mod Rådet.«
Orders the Commission of the European Communities to bear its own costs both in the present proceedings and in the proceedings at first instance which culminated in the judgment in Petrotub and Republica ν CounciL '
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet fFemte Afdeling) den 25. april 2002.
Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 25 April 2002.
Sag C-177/00 Den Italienske Republik / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
Case C-177/00 Italian Republic ν Commission of the European Communities Agriculture
»EUGFL — regnskabsafslutning — regnskabsårene 1995 til 1998 — ehportrestitutioner olivenolie — salg af alkohol, som interventionsorganerne ligger inde med« (Femte Afdeling)
(EAGGF — Clearance of accounts — Financial years 1995 to 1998 — Export refunds — Olive oil — Sale of intervention alcohol) (Fifth Chamber)
Påstanden om delvis annullation angår korrektioner, således som disse er beskrevet og begrundet i Kommissionens sammenfattende rapport af 27. oktober 1999 vedrørende resultaterne af kontrollen i forbindelse med regnskabsafslutningen for EUGFL, »Garantisektionen«, for så vidt angår eksportrestitutioner, frugt og grøntsager, dyrepræmier, miljøforanstaltninger i landbruget, finansrevision, markafgrøder, hør og hamp.
The application for partial annulment concerns the adjustments, the description of which and reasons for which are given in the Commission's summary report of 27 October 1999 on the results of the inspections in the clearance of the accounts of the Guarantee Section of the EAGGF as regards export refunds, fruit and vegetables, animal premiums, agri-environmental measures, financial audit, arable crops, flax and hemp.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 11. maj 2000 har Den Italienske Republik i medfør af artikel 230, stk. 1, EF anlagt sag med påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning af 1. marts 2000 om at udelukke visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, fra EF-finansiering, for så vidt som Kommissionen har foretaget finansielle korrektioner i relation til visse af de af den sagsøgende medlemsstat anmeldte udgifter.
By application lodged at the Court Registry on 11 May 2000, the Italian Republic brought an action, pursuant to the first paragraph of Article 230 EC, for partial annulment of Commission Decision 2000/216/EC of 1 March 2000 excluding from Community financing certain expenditure incurred by the Member States under the Guarantee Section of the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF), in so far as it imposed three financial adjustments in respect of expenditure declared by the applicant Member State.
»EUGFL — regnskabsafslutning regnskabsåret 1995 — korn — hård hvede — blød hvede, byg og majs« (Femte Afdeling) beslutningen har foretaget finansielle korrektioner vedrørende visse af de af den sagsøgende medlemsstat anmeldte udgifter.
(EAGGF — Clearance of accounts — Financial year 1995 — Cereals — Durum wheat — Common wheat, barley and maize) (Fifth Chamber) of certain expenditure declared by the applicant Member State.
Påstanden om delvis annullation omhandler korrektioner, som de er beskrevet og begrundet i Kommissionens sammenfattende rapport af 12. januar 1999 vedrørende resultaterne af kontrollen i forbindelse med regnskabsafslutningen for EUGFL, Garantisektionen, for regnskabsåret 1995.
The application for partial annulment concerns the following adjustments, the description of which and reasons for which are given in the Commission's summary report of 12 January 1999 on the results of the inspections for the clearance of the accounts of the Guarantee Section of the EAGGF for 1995.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 12. maj 2000 har Den Italienske Republik i henhold til artikel 230, stk. 1, EF nedlagt påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2000/197/EF af 1. marts 2000 om ændring af beslutning 1999/187/EF om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsåret 1995, der finansieres af Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, for så vidt som
By application lodged at the Court Registry on 12 May 2000, the Italian Republic brought an action, pursuant to the first paragraph of Article 230 EC, for partial annulment of Commission Decision 2000/197/EC of 1 March 2000 amending Decision 1999/187/EC on the clearance of the accounts presented by the Member States in respect of the expenditure for 1995 of the Guarantee Section of the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF), in so far as it imposed financial adjustments in respect
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 26. september 2002.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 26 September 2002.
Præjudiciel »Arbejdskraftens frie bevægelighed —forordning (EØF) nr. 1251170 — arbejdstageres ret til at blive boendepå en medlemsstats område efter at have haft beskæftigelse dér — opholdsret for en afdød arbejdstagers familiemedlemmer — betingelse om, at arbejdstageren skal have haft uafbrudt ophold i mindst to år« (Femte Afdeling) i Det Forenede Kongerige uafbrudt indtil den 10. april 1995, hvor han rejste til Indien for at blive dér i ti måneder.
Preliminary ruling (Freedom of movement for workers — Regulation (EEC) No 1251/70 — Right of workers to remain in the territory of a Member State after having been employed in that State — Right of residence of members of the family of a deceased worker — Requirement of the worker's continuous residence for at least two years) (Fifth Chamber)
Ved kendelse af 28. april 2000 har Immigration Appeal Tribunal forelagt fem præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 3, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1251/70 af 29. juni 1970.
The dispute in the main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Spørgsmålene er rejst under en sag mellem Nani Givane m.fl., der er indiske statsborgere og familiemedlemmer til en afdød arbejdstager, som var portugisisk statsborger, og Secretary of State for the Home Department vedrørende dennes afslag på at give dem tilladelse til tidsubestemt ophold på Det Forenede Kongeriges område.
By order of 28 April 2000 the Immigration Appeal Tribunal referred to the Court for a preliminary ruling five questions on the interpretation of Article 3(2) of Commission Regulation (EEC) No 1251/70 of 29 June 1970.
Rama Givane havde fået bevilget en EU-opholdstilladelse med gyldighed indtil den 21. juli 2002.
Mr Givane, a Portuguese national, entered the United Kingdom on 15 April 1992 to work there as a chef.
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
He was continuously resident in the United Kingdom until 10 April 1995, the date on which he went to India to stay for 10 months.
Sagsøgerne i hovedsagen indgav en ansøgning om ret til ophold på ubestemt tid i Det Forenede Kongerige i medfør af artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 1251/70. idet de påberåbte sig retten for familiemedlemmer til en afdød arbejdstager til at tage ophold dér.
Indian nationality and the appellants in the main proceedings (hereinafter 'the appellants'). Mr Givane was in possession of an EU residence permit valid until 21 July 2002, whereas the others had obtained an entry clearance granted to family members of nationals of the European Economic Area ('EEA Family Permit').
Den 21. august 1998 afslog Secretan- of State deres ansøgning med den begrundelse, at Rama Givane på det tidspunkt, hvor han afgik ved døden, ikke opfyldte den i nævnte bestemmelse fastsatte betingelse om uafbrudt ophold på værtsmedlemsstatens område i mindst to år.
On 11 November 1997, Mr Givane died as a result of kidney failure and chronic liver disease, which were not regarded as occupational diseases in this particular case.
Ifølge Secretan- of State skal denne periode ligge umiddelbart forud for arbejdstagerens død.
The Secretary of State was informed of that death in June 1998.
version (»depuis au moins 2 années«)^ den tyske version (»seit mindestens 2 Jahren«) og den italienske version (»da almeno due anni«), dvs. de fleste af de sprogversioner, der fandtes, da forordningen blev vedtaget, forudsætter, at den uafbrudte opholdsperiode på to år skal forløbe indtil det tidspunkt, hvor arbejdstageren afgår ved døden, mens ordlyden af de øvrige sproglige versioner af bestemmelsen er vagere formuleret.
In that regard, it must be noted that, while the wording of the first indent of Article 3(2) of Regulation No 1251/70, in the French ('depuis au moins 2 années'), German ('seit mindestens 2 Jahren') and Italian ('da almeno due anni') versions, that is most of the language versions in existence at the date of its adoption, implies that the two-year period of continuous residence must continue until the death of the worker, the wording of the other language versions of that provision is more vague.
Den spanske version (»un mínimo de dos años«), den danske version (»i mindst to år«), den græske version (»επί δύο τουλάχιστον έτη«), den engelske version (»for at least two years«), den nederlandske version (»gedurende ten minste 2 jaren«), den portugisiske version (»pelo menos 2 anos«), den finske version (»vähintään kaksi vuotta«) og den svenske version (»under minst två år«) forekommer snarere neutrale i relation til den kronologiske sammenhæng mellem det uafbrudte ophold på to år og det tidspunkt, hvor arbejdstageren afgår ved døden.
The Spanish ('un minimo de dos años'), Danish ('i mindst 2 aar'), Greek ('επί δύο τουλάχιστον έτη'), English ('for at least two years'), Dutch ('gedurende ten minste 2 jaren'), Portuguese ('pelo menos 2 anos'), Finnish Cvähintään kaksi vuotta') and Swedish ('under minst två år') versions seem more neutral with regard to the chronological connection between the two years' continuous residence and the date of the worker's death.
Sagsøgerne i hovedsagen indgav klage over denne afgørelse til Immigration Adjudicator (Det Forenede Kongerige).
On 21 August 1998, the Secretary of State refused their application on the ground that, at the date of his death, Mr Givane did not satisfy the test, laid down by that provision, of continuous residence in the host Member State for at least two years.
Klagen blev afvist ved afgørelse af 26. juni 1999 med den begrundelse, at det i henhold til artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 1251/70 krævedes, at Rama Givane skulle have opholdt sig i Det Forenede Kongerige i en uafbrudt periode på to år umiddelbart forud for sin død.
Since a literal interpretation of the words 'for at least two years' in the first indent of Article 3(2) of Regulation No 1251/70 does not provide an unequivocal answer to the question referred, it is necessary to place that expression in its context and to interpret it in relation to the spirit and purpose of the provision in question.
Da det forelagte spørgsmål ikke kan besvares entydigt på grundlag af en ordlydsfortolkning af udtrykket »i mindst to år« i artikel 3, stk. 2, første led, i forordning nr. 1251/70, skal begrebet derfor placeres i den sammenhæng, det indgår i, og fortolkes på baggrund af ånden bag og formålet med den omtvistede bestemmelse.
The appellants appealed against that decision to the Immigration Adjudicator. That appeal was rejected by decision of 26 June 1999, on the ground that Article 3(2) of Regulation No 1251/70 required, in Mr Givane's case, residence in the United Kingdom for a continuous period of two years immediately preceding his death.
Sagsøgerne i hovedsagen iværksatte appel til prøvelse af denne afgørelse til Immigration Appeal Tribunal.
The appellants appealed against that decision to the Immigration Appeal Tribunal.
Det må fastslås, at den fortolkning, hvorefter perioden på to år skal ligge umiddelbart forud for det tidspunkt, hvor arbejdstageren afgår ved døden, støttes af den generelle opbygning af artikel 3 i forordning nr. 1251/70, sammenholdt med forordningens artikel 4, stk. 1.
The interpretation according to which the period of two years must immediately precede the worker's death is supported by the general scheme of Article 3 of Regulation No 1251/70, read in conjunction with Article 4(1) thereof.
Immigration Appeal Tribunal, som fandt, at sagens afgørelse forudsatte en fortolkning af artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 1251/70, har udsat sagen og forelagt Domstolen en række præjudicielle spørgsmål.
Since it considered that the dispute before it required the interpretation of Article 3(2) of Regulation No 1251/70, the Immigration Appeal Tribunal decided to stay proceedings and to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
For det første er den pågældende periode på to år udtrykkeligt knyttet til udtrykket »ved sin død«.
In the first place, the period of two years is expressly linked to the words 'on the date of his decease'.
Såfremt perioden kunne udløbe på et hvilket som helst tidligere tidspunkt, mens arbejdstageren opholdt sig i værtsmedlemsstaten, ville det have været overflødigt at fastsætte en sådan sammenhæng med det pågældende tidspunkt.
If it could terminate at any date when the worker was in the host Member State, it would have been superfluous to establish such a link with that date.