natgillin/translations-raw huggingface dataset:
FTB’s artikel 22, stk. 1, prioriterer ganske vist fuldstændig gennemførelse af en henstilling om at bringe en foranstaltning i overensstemmelse med WTO-aftalerne, og FTB har i henhold til artikel 3, stk. 7, sædvanligvis som hovedformål tilbagetrækning af foranstaltninger, hvis uforenelighed er blevet fastslået, såfremt der ikke foreligger en gensidigt aftalt løsning mellem parterne, der er forenelig med de omfattede aftaler.
Article 22(1) of the DSU gives preference to full implementation of a recommendation to bring a measure into conformity with the WTO agreements and, under Article 3(7), in the absence of a solution that is mutually agreed between the parties and compatible with the agreements, the first objective of the DSU is usually to secure the withdrawal of the measures found to be incompatible.
Man kan imidlertid ikke af den grund konkludere, at — for at gentage formuleringen i retspraksis 53 — FTB fastlægger de retsmidler, hvorigennem DSB-afgørelsens opfyldelse i god tro i de kontraherende parters nationale retsordener kan sikres, og dermed WTO-reglerne, hvis tilsidesættelse denne har fastslået.
However, it cannot be concluded from this that, to adopt the wording of the caselaw, 53the DSU determines the appropriate legal means of ensuring that the DSB decision, and hence the WTO rules which the DSB has found to have been infringed, is applied in good faith in the legal order of the contracting parties.
Fællesskabet bevarer friheden til at foretage det politiske valg i første omgang at udsætte sig for gengældelsesforanstaltninger, som er blevet tilladt af DSB på grundlag af FTB’s artikel 22, stk. 2. Domstolen har
The Community remains free to make the political choice to lay itself open initially to retaliatory measures authorised by the DSB under Article 22(2) of the DSU.
54 — Jf. Van Parys-dommen, præmis 42-51.
54 — See Van Parys, paragraphs 42 to 51.
Jf. ligeledes Rettens dom i sagen Chiquita Brands m.fl. mod Kommissionen, præmis 164.
See also Chiquita Brands and Others v Commission, paragraph 164.
52 — Selv om de finder støtte i visse generaladvokaters forslag til afgørelse, jf. generaladvokat Albers forslag til afgørelse i sagen Biret International mod Rådet, og generaladvokat Tizzanos forslag til afgørelse i Van Parys-sagen.
52 — Even though they find support in the Opinions of some Advocates General (see the Opinion of Advocate General Alber in Biret International v Council and that of Advocate General Tizzano in Van Parys).
55 — Jf. Fiamm-dommen, præmis 125-129, og Fedondommen, præmis 118-123.
55 — See the FIAMM judgment, paragraphs 125 to 129, and the Fedon judgment, paragraphs 118 to 123.
53 — Jf. dommen i sagen Portugal mod Rådet, præmis 41.
53 — See Portugal v Council, paragraph 41.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — FORENEDE SAGER C-120/06 P OG C-121/06 P relse af DSB’s afgørelse 56. Hvad enten man opfatter muligheden for en forhandlingsløsning på tvisten som en frihed begrænset til valg af fremgangsmåder for gennemførelse af DSB’s afgørelser eller som frihed til at prioritere et alternativ til gennemførelsen af afgørelsen, er der dog stadigvæk tale om frihed.
OPINION OF MR POIARES MADURO — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P present cases is intended only to meet one of the three conditions to which the Community’s fault-based noncontractual liability is subject; it would have no impact on the effectiveness of the Community measure held to be incompatible with the WTO agreements.
Ulovligheden af den fællesskabsbestemmelse, hvis uforenelighed med WTO er blevet fastslået af DSB, der er påvist af Fællesskabets retsinstanser inden for rammerne af et erstatningssøgsmål, fører formelt hverken til dens annullation eller til dens ugyldighed. Bestemmelsen er stadigvæk en integrerende del af retsordenen og teoretisk anvendelig.
It is true that a determination by the Community courts in an action for damages that Community legislation found by the DSB to be incompatible with WTO law is unlawful does not lead formally to either the annulment or the invalidation of that legislation, which thus remains an integral part of the legal order and theoretically applicable.
Det forhold, at Fællesskabets retsinstanser har fastslået ulovligheden, er ikke desto mindre retskraftigt.
The finding of unlawfulness by the Community court nevertheless constitutes res judicata.
Fællesskabets politiske organer kan derfor ikke lade ulovligheden bestå, da man i så fald vil tilsidesætte princippet om et retsfællesskab.
Hence, the political organs of the Community could not allow such unlawfulness to persist, short of disregarding the principle of a Community based on the rule of law.
Det påhviler dem at fjerne denne ulovlighed ved at ophæve eller tilbagetrække den pågældende bestemmelse.
They would be under an obligation to eliminate that unlawfulness by repealing or withdrawing the legislation concerned.
Det bliver derved umuligt for dem, som de har gjort det i denne sag ved de seneste ændringer af retsforskrifterne for Fællesskabets importordning for bananer at søge en forhandlingsløsning, som giver dem mulighed for på bedste måde at afbalancere de forskellige interesser, der foreligger.
It would therefore become impossible for them to seek a negotiated solution that would enable them to achieve an optimum balance between the different interests involved, as they did in the present instance by means of the last legislative amendments to the Community regime for banana imports.
Der er derved ubestrideligt rejst tvivl om deres politiske handlefrihed.
Their scope for political manoeuvre would thus undeniably be jeopardised.
Forholder det sig således, at muligheden for påberåbelse af WTO-reglerne, hvis tilsidesættelse er blevet fastslået ved DSB’s afgørelse med henblik på at pådrage Fællesskabet culpaansvar, kan svække den politiske frihed, som Fællesskabet under alle omstændigheder råder over inden for WTO’s retlige rammer?
Hence, would the political freedom that the Community in any event enjoys within the legal framework of the WTO be undermined if, for the purpose of invoking the fault-based liability of the Community, it were possible to rely on WTO rules which a DSB decision has found to have been infringed?
Forholder det sig med andre ord således, at hvis Fællesskabets retsinstanser i et erstatningssøgsmål fastslår ulovligheden af Fællesskabets adfærd, som anerkendelsen af en sådan mulighed for påberåbelse giver mulighed for, begrænses den pågældende frihed?
Put another way, would that freedom be restricted if, in an action for damages, the Community courts found the conduct of the Community to be unlawful, a finding that recognition of an ability to rely on the WTO rules would permit?
Appellanterne har kritiseret Retten for at hævde dette 57.
The appellants complain that the Court of First Instance so asserted.
De har anført, at konstateringen af ulovlighed ikke har til formål, som inden for rammerne af en præjudiciel forelæggelse til vurdering af gyldighed som illustreret i Van Parys-sagen eller inden for rammerne af et annullationssøgsmål, at fællesskabsforanstaltningen, der er i strid med WTO-retten, erklæres ugyldig eller annulleret; en retsafgørelse, som utvivlsomt kan påvirke muligheden for, at Fællesskabets lovgivende og administrative organer kan søge en forhandlingsløsning, eftersom den forpligter institutionerne til at ophæve den foranstaltning, der er erklæret ugyldig eller annulleret, fra Unionens retsorden.
57They claim that the purpose of a finding of unlawfulness is not to have the Community measure contrary to WTO law declared invalid or to have it annulled, as in the context of a reference for a preliminary ruling as to validity illustrated by the Van Parys case or in that of an action for annulment; such a judicial ruling would undoubtedly affect the ability of the Community’s legislative and executive organs to seek a negotiated solution, since it would oblige the institutions to remove the measure declared invalid or annulled from the legal order of the Union. According to the appellants, the finding of unlawfulness in the
56 — Jf. i denne retning generaladvokat Albers forslag til afgørelse i sagen Biret International mod Rådet, præmis 74-88, og generaladvokat Tizzanos forslag til afgørelse i Van Paryssagen, præmis 56 og 57.
56 — See, to that effect, the Opinion of Advocate General Alber in Biret International v Council, points 74 to 88, and that of Advocate General Tizzano in Van Parys, points 56 and 57.
57 — Jf. Fiamm-dommen, præmis 130-135, og Fedondommen, præmis 123-128.
57 — See the FIAMM judgment, paragraphs 130 to 135, and the Fedon judgment, paragraphs 123 to 128.
Anerkendelse af et culpaansvar for Fællesskabet ville give alle de virksomheder, der er ramt af fællesskabsforanstaltningen, der er uforenelig med WTO-reglerne, eller af gengældelsesforanstaltningerne, mulighed for ved et søgsmål at opnå erstatning for alle
Moreover, a finding of fault-based liability on the part of the Community would give all undertakings affected either by the Community measure that is incompatible with the WTO rules or by the retaliatory measures the opportunity to bring actions
B — Fællesskabets ansvar uden culpa de skader, de har lidt.
B — Liability of the Community in the absence of fault and obtain compensation for the entire damage they have suffered.
Også udsigten til en sådan økonomisk byrde er egnet til at tvinge Fællesskabets politiske organer til at ophæve den fællesskabsforanstaltning, der er fastslået uforenelig med WTO-reglerne, og således at begrænse den adfærdsfrihed, som WTO’s retlige rammer giver dem.
The prospect of such a financial burden would likewise force the political organs of the Community to eliminate the Community measure held incompatible with the WTO rules and hence restrict the freedom of conduct they are permitted by the legal order of the WTO.
Appellanterne har endelig anført, at anerkendelsen af muligheden for at påberåbe sig afgørelsen fra DSB med henblik på erstatning for det tab, der er lidt som følge af de gengældelsesforanstaltninger, der blev vedtaget efter den manglende gennemførelse af afgørelsen, ikke længere har nogen indvirkning på fællesskabsorganernes politiske frihed, eftersom erstatningspåstanden i de foreliggende sager blev fremført efter løsningen af handelstvisten i FEDON-sagen og i hvert fald blev behandlet efterfølgende i FIAMM-sagen.
Lastly, the appellants object that acceptance of the possibility of reliance on the DSB decision to obtain compensation for the damage caused by the retaliatory measures adopted as a result of the failure to implement the decision would no longer have any effect on the political freedom of the Community organs, since Fedon’s claim for compensation was lodged after the trade dispute had been settled, and FIAMM’s was at least examined after it had been resolved.
Stadfæstelsen af princippet om Fællesskabets ansvar for ulovlig adfærd, der ikke er bragt i overensstemmelse inden for den rimelige frist, der er fastlagt for en DSB-afgørelse, er imidlertid et Damoklessværd, som hviler over fremtiden på Fællesskabets politiske organers frihed inden for WTO-området.
However, establishing the principle of liability for unlawful conduct by the Community by reason of its failure to comply with a DSB decision within the reasonable period of time allowed would be a sword of Damocles hanging in future over the freedom of the political organs of the Community within the WTO sphere.
Appellanterne har kritiseret Retten for at have anvendt en fejlagtig betydning af begrebet usædvanlig skade, som har foranlediget den til med urette at nægte, at der foreligger en sådan i det foreliggende tilfælde.
The appellants complain that the Court of First Instance adopted an erroneous definition of unusual damage, which led it wrongly to deny that such damage exists in the present cases.
Rådet, Kommissionen og Kongeriget Spanien deler Rettens opfattelse af, at den af appellanterne lidte skade ikke har usædvanlig karakter, og hilser derfor de appellerede dommes konklusion velkommen, der forkaster ethvert objektivt ansvar for Fællesskabet. De har imidlertid kritiseret Retten for at have fastslået princippet om ansvar for en lovlig handling, at have anerkendt, at det er anvendeligt i de foreliggende sager, at have ledsaget det af utilstrækkeligt restriktive betingelser og med urette at have anerkendt, at visse af betingelserne, navnlig vedrørende direkte årsagssammenhæng, var opfyldt.
In defence, the Council, the Commission and the Kingdom of Spain endorse the analysis of the Court of First Instance that the damage suffered by the appellants was not unusual and thus express their satisfaction with the operative part of the contested judgments rejecting any no-fault liability on the part of the Community, but they criticise the Court of First Instance for having established the very principle of liability for a lawful act, for having acknowledged its applicability to the cases at issue, for having set insufficiently restrictive conditions for it and for having wrongly accepted that some of those conditions were met, in particular the one relating to the direct causal link.
De foreslår derfor Domstolen at foretage ændringer af begrundelserne for de appellerede domme, og for Rådets og den spanske regerings vedkommende, som med henblik herpå har iværksat kontraappel, delvist at ophæve de appellerede domme.
They therefore suggest that the Court of Justice should replace some of the grounds of the contested judgments, and even, in the case of the Council and the Kingdom of Spain which lodged crossappeals to that effect, set aside the contested judgments in part.
Jeg skal vurdere relevansen af de forskellige parters argumentation ved i nævnte rækkefølge at behandle spørgsmålet om princippet om Fællesskabets ansvar uden culpa, spørgsmålet om dets anvendelsesområde og endelig spørgsmålet om betingelserne for at ifalde ansvar.
I shall assess the merits of the arguments of the various parties by examining in succession the question of the principle of no-fault Community liability, that of its field of application and finally that of the conditions in which it is incurred.
Princippet om Fællesskabets ansvar uden culpa vedrørende den offentlige myndigheds ansvar uden for kontraktforhold, hvis den er fælles for alle medlemsstaterne?
The principle of no-fault Community liability noncontractual liability to be incorporated into Community law only if it is shared by all of the Member States?
Kan opdagelsen af »almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer«, kun hidrøre fra et næsten mekanisk sammenfald mellem medlemsstaternes retssystemer for kun at beholde de elementer, som dækker hinanden fuldstændigt?
Can the discovery of a ‘general principle common to the laws of the Member States’ stem only from the almost mechanistic superimposition of the law of each Member State and the retention of only the elements that match exactly?
En sådan matematisk logik vedrørende den mindste fællesnævner vil føre til udvikling af en ordning med ansvar for Fællesskabet, hvor chancerne for, at ofrene for en skade, der må tilskrives institutionerne, kan opnå erstatning, vil være særdeles små 59.
Such a mathematical logic of the lowest common denominator would lead to the establishment of a regime for Community liability in which the victims of damage attributable to the institutions would have only a very slim chance of obtaining compensation.
Selv om Domstolen klart nok bør hente inspiration i de interne retssystemers mest karakteristiske arrangementer, skal den første og fremmest sørge for at anvende en løsning, der er tilpasset Fællesskabets retsordens specifikke behov og træk.
59 Although the Court of Justice must certainly be guided by the most characteristic provisions of the systems of domestic law, it must above all ensure that it adopts a solution appropriate to the needs and specific features of the Community legal system.
Det påhviler med andre ord Domstolen at basere sig på medlemsstaternes retstraditioner for at finde et svar på de analoge retsspørgsmål, der rejser sig i fællesskabsretten, som både respekterer medlemsstaternes retstraditioner og er tilpasset Fællesskabets retsordens særegenheder.
In other words, the Court has the task of drawing on the legal traditions of the Member States in order to find an answer to similar legal questions arising under Community law that both respects those traditions and is appropriate to the context of the Community legal order.
Ud fra denne synsvinkel kan selv en mindretalsløsning være privilegeret, såfremt den bedst opfylder fællesskabssystemets krav.
From that point of view, even a solution adopted by a minority may be preferred if it best meets the requirements of the Community system.
Det er her tilstrækkeligt at erindre om eksemplet med Vertrauensschutzprinzip, der er fastslået i fællesskabsretten, selv om kun
To be persuaded that this is so, one need only recall the example of the ‘Vertrauensschutzprinzip’ which was enshrined in Community law even though it
Rådet, Kommissionen og Kongeriget Spanien har bestridt eksistensen, der ifølge dem er fastslået af Retten uden tilstrækkelig begrundelse, af et princip om Fællesskabets ansvar, når dets organer ikke har handlet retsstridigt, som en retsgrundsætning, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer. Mindre end halvdelen af medlemsstaterne har fastslået et sådant princip i deres retsordener, og deres antal begrænses til to, når årsagen til skaden er en lovgivningsakt.
The Council, the Commission and the Kingdom of Spain dispute the existence — in their view, affirmed by the Court of First Instance without stating adequate reasons — of a principle of Community liability in the absence of unlawful conduct of its organs as a general principle common to the laws of the Member States; they maintain that well under half of the Member States have enshrined such a principle in their legal systems and the number even falls to two if the act giving rise to the damage is a legislative act.
Det er korrekt, at Retten, uden alt for stor omhu med påvisningen, alene har baseret princippet om Fællesskabets ansvar, uden at der foreligger ulovlig adfærd fra dets organer, på udtalelsen om, at »nationale bestemmelser om ansvar uden for kontraktforhold gør det imidlertid muligt for borgere — om end i varierende grad — på bestemte områder og efter forskellige fremgangsmåder ad rettens vej at opnå erstatning for visse skader, selv når der ikke foreligger nogen ulovlig handling fra ophavsmanden til skaden« 58.
It is true that the Court of First Instance, without excessive concern to prove the point, confined itself to basing the principle of Community liability in the absence of unlawful conduct on the statement that ‘[n]ational laws on noncontractual liability allow individuals, albeit to varying degrees, in specific fields and in accordance with differing rules, to obtain compensation in legal proceedings for certain kinds of damage, even in the absence of unlawful action by the perpetrator of the damage’.
Artikel 288, stk. 2, EF kræver imidlertid, at Fællesskabet erstatter skader forvoldt af dets institutioner i overensstemmelse med »de almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer«.
58The second paragraph of Article 288 EC requires that reparation by the Community for damage caused by its institutions comply with ‘the general principles common to the laws of the Member States’.
Skal man imidlertid fortolke artikel 288, stk. 2, EF således, at den kun tillader godkendelse i fællesskabsretten af en løsning
But should the second paragraph of Article 288 EC be read as authorising an approach regarding the public authorities’
59 — Generaladvokat Roemer forkastede ligeledes anvendelsen af »princippet om den laveste fællesnævner«, som fulgte af det valg kun at anvende regler, der forelå i alle medlemsstaterne (forslag til afgørelse i sagen Zuckerfabrik Schöppenstedt mod Rådet, dom af 2.12.1971, sag 5/71, Sml. 1971, s. 275, org.ref.: Rec. s. 975).
59 — Likewise, Advocate General Roemer rejected the application of the ‘rule of the lowest limit’ that would result if it were decided to adopt only rules existing in all the Member States (Opinion in Case 5/71 Zuckerfabrik Schöppenstedt v Council [1971] ECR 975, especially 989).
Han nævnte endog muligheden for at hente inspiration i »den mest overlegne nationale lovgivning (»über -legenst«)« (forslag til afgørelse i sag 5/71, jf. navnlig s. 991), »at fastslå, hvilken retsorden, der fremstår som den bedste« (forslag til afgørelse i de forenede sager 63/72-69/72).
He even suggested that ‘the best elaborated national rules’ might serve as a guideline (Opinion in Zuck­erfabrik Schöppenstedt v Council, especially 989) in order ‘to ascertain which legal system emerges as the most carefully considered’ (Opinion in Werhahn Hansamühle and Others v Council and Commission, especially 1260).
Fra mit synspunkt drejer det sig imidlertid ikke om at søge den bedste juridiske løsning, men om at udlede den, der fremstår som den mest hensigtsmæssige for Fællesskabets retsordens kontekst og behov.
In my view, however, it is not a question of seeking the best legal solution but of identifying the one that will be the most appropriate in the context of, and for the needs of, the Community legal system.
FIAMM M.FL. MOD RÅDET OG KOMMISSIONEN var indeholdt i det tyske retssystem.
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION occurred only in German law.
At kun det spanske og det franske retssystem har en bestemmelse om den offentlige myndigheds ansvar som følge af en lovlig lovgivningsakt, kan ikke udgøre en hindring for anerkendelsen af det i fællesskabsretten.
Hence, the fact that only Spanish and French law provide for the public authorities to incur liability by reason of a lawful legislative act cannot prevent such liability being recognised in Community law.
Fællesskabet ifalder culpaansvar, der navnlig er forbundet med kravet om en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en retsregel, der beskytter private 61for at give særligt alvorligt skadelidte som følge af fællesskabsinstitutionernes adfærd mulighed for at opnå erstatning.
Community liability, linked in particular to the need for a sufficiently serious breach of a rule of law protecting individuals, 61in order to give the victims of particularly serious damage suffered as a result of the conduct of the Community institutions the possibility of obtaining compensation.
Hensigtsmæssigheden af en sådan løsning forklarer utvivlsomt, hvorfor Domstolen aldrig har afvist muligheden af at stadfæste den 62.
The appropriateness of such a solution no doubt explains why the Court has never ruled out the possibility of enshrining it in Community law.
Skønt denne juridiske løsning kun indeholdes i visse nationale retsordener, tages der herved også hensyn til de opgaver, som den er udtryk for, og beskyttelsen af retlige interesser, som den sikrer i andre retsordener, om end, som det vil fremgå 63, ved forskellige retlige procedurer.
62Moreover, although this legal solution is to be found only in some national legal systems, the concern it expresses and the protection it provides for legal interests are also taken into account in other legal systems, even if, as we shall see, 63 different legal mechanisms are employed.
Det afgørende er, om en sådan løsning bedst kan opfylde Fællesskabets retsordens specifikke behov.
The decisive question is whether such a solution would best meet the specific needs of the Community legal system.
Det vil ikke sige, at princippet om den offentlige myndigheds ansvar som følge af en lovlig lovgivningsakt skal fastslås i Fællesskabets retsorden, fordi det fremstår som den bedste juridiske løsning og som sådan skal vedtages i Fællesskabets retsorden.
That does not mean that the principle of public authorities’ liability for a lawful legislative act should be enshrined in the Community legal order inasmuch as it would appear to be the best legal solution, and as such must be adopted in the Community legal order.