natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sælgeren, som i modsætning til forbrugeren, der allerede har betalt salgsprisen, ikke korrekt gennemfører sin forpligtelse i henhold til kontrakten, når han leverer en mangelfuld vare, må påtage sig konsekvenserne af den utilfredsstillende gennemførelse heraf.
The seller, who, in contrast with the consumer who has already paid the selling price, does not perform his contractual obligation correctly if he delivers goods which are not in conformity, must bear the consequences of that faulty performance.
Sælgerens finansielle interesser er dog beskyttet, dels ved forældelsesfristen på to år, dels i form af den mulighed, han har for at afslå atomlevere varen, hvis denne erstatningsform anses for uforholdsmæssig, idet den påfører sælgeren urimelige omkostninger.
The seller’s financial interests are nevertheless protected, on the one hand, by the two-year time limit and, on the other, by the fact that it may refuse to replace the goods where that remedy would be disproportionate in that it would impose unreasonable costs on the seller.
Rådets direktiv 85/577/EØF af 20.12.1985 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler indgået uden for fast forretningssted (EFT L 372, s. 31).
Council Directive 85/577/EEC of 20 December 1985 to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises (OJ 1985 L 372, p. 31).
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF af 25.5.1999 om visse aspekter af forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed (EFT L 171, s. 12).
Directive 1999/44/EC of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 on certain aspects of the sale of consumer goods and associated guarantees (OJ 1999 L 171, p. 12).
Varemærker
Holdings and O
Fra retspraksis på varemærkeområdet er der især to sager om muligheden for, at en indehaver af et varemærke i henhold til artikel 5, stk.1, litra b), og artikel 6, stk.1, litra b), i direktiv 89/104 51 kan forbyde brug af et tegn, der ligner varemærket, som tiltrækker sig opmærksomhed.
2 two UnitedKingdom trademarks consisting of a static picture of bubbles, used that image to promote its services both as a static and a moving image. In an advertisement compar- ing its services with those of O
I en reklame, der sammenligner Hutchison 3G’s tjenesteydelser med O2’s tjenesteydelser, brugte Hutchison 3G billeder af bobler i sort og hvid i bevægelse.
, Hutchison 3G used moving black-and-white bubble imagery.
I forbindelse med en krænkelsessag indledt af O2, hvor High Court iførsteinstans ikke gav O 2 medhold, ønskede Court of Appeal nærmere bestemt oplyst, om det var muligt for en varemærkeindehaver at forbyde brug af et tegn, der er identisk med eller ligner hans varemærke, i en sammenlignende reklame.
2 instance, the Court of Appeal asked, in essence, whether the proprietor of a trademark is en- titled to prevent the use of a sign which is identical with, or similar to, his mark in a comparative advertisement.
Domstolen, der indledningsvis bemærkede, at lovlighedsbetingelserne, der er fastsat i artikel 3a i direktiv 84/450 52, somændret ved direktiv 97/55 53, giver varemærkeindehaveren mulighed for at forbyde en sådan brug, fastslog, at artikel 5, stk.1, litra b), i direktiv 89/104 skal fortolkes således, at indehaveren af et registreret varemærke ikke kan forbyde tredjemands brug i en sammenlignende reklame af et tegn, der ligner dette varemærke, for varer eller tjenesteydelser, der er af samme eller lignende art som dem, det nævnte varemærke er blevet registreret for, når denne brug ikke giver anledning til en risiko for forveksling i offentlighedens bevidsthed, og det er herved uden betydning, hvorvidt den nævnte sammenlignende reklame opfylder alle lovlighedsbetingelserne.
Pointing out, first of all, the conditions laid down in Article 3 a of Directive 84/450 (52), as amended by Directive 97/55 (53), under which the proprietor of a trademark is permitted to prevent such use, the Court ruled that Article 5(1)(b) of Directive 89/104 is to be interpreted as meaning that the proprietor of a registered trademark is not entitled to prevent the use by a third party, in a comparative advertisement, of a sign similar to that mark in relation to goods or services identical with, or similar to, those for which that mark was registered where such use does not give rise to a likelihood of confusion on the part of the public, and that is so irrespective of whether the comparative advertisement satisfies all the conditions under which such advertising is permitted.
Rådets direktiv 84/450/EØF af 10.9.1984 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om vildledende reklame (EFT L 250, s. 17).
Council Directive 84/450/EEC of 10 September 1984 relating to the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States concerning misleading advertising (OJ 1984 L 250, p. 17).
Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 97/55/EF af 6.10.1997 omændring af direktiv 84/450/EØF om vildledende reklame for at medtage sammenlignende reklame (EFT L 290, s. 18).
Directive 97/55/EC of the European Parliament and of the Council of 6October 1997 amending Directive 84/450/EEC concerning misleading advertising so as to include comparative advertising (OJ 1997 L 290, p. 18).
Fra retspraksis på området for socialpolitik skal flere sager bemærkes vedrørende gennemførelse af princippet om ligebehandling, bestemmelser til beskyttelse af arbejdstagere samt en sag, der er særligt interessant på grund af dens institutionelle aspekter.
Among the Court’s judgments given in the field of social policy, attention should be focused on a number of cases that deal with the implementation of the principle of equal treatment and with provisions designed to protect workers, as well as a case dealing with institutional issues which are of particular interest.
Først og fremmest har Domstolen uddybet sin praksis vedrørende fortolkning af direktiv 2000/78/EF 54 om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv i forbindelse med to præjudicielle spørgsmål.
First of all, the Court developed its case-law on the interpretation of Directive 2007/78 on equal treatment in employment and occupation (54) in the context of two references for preliminary rulings.
I Coleman-sagen (dom af 17.7.2008, sag C-303/06) anførte Domstolen, at det ligebehandlingsprincip, som tilstræbes garanteret med dette direktiv, ikke gælder for en bestemt persongruppe, men finder anvendelse af de grunde for forskelsbehandling, som er nævnt i direktivets artikel 1, og at forbuddet mod direkte forskelsbehandling derfor ikke er begrænset til personer, som selv har et handicap.
In Case C-303/06 Coleman (judgment of 17 July 2008), the Court stated that the principle of equal treatment enshrined in that directive applies not to a particular category of person but by reference to the grounds of discrimination mentioned in Article 1 there of and the prohibition of direct discrimination is not therefore limited only to people who are themselves disabled.
Når en arbejdsgiver behandler en ansat, der ikke selv har et handicap, ringere en den anden ansat i en tilsvarende situation, og det er bevist, at den ringere behandling, som den ansatte har været udsat for, skyldes et handicap hos den pågældendes barn, som vedkommende yder hovedparten af den pleje, barnet har brug for, er en sådan behandling i strid med forbuddet mod direkte forskelsbehandling i samme direktivs artikel 2.
Accordingly, where an employer treats an employee who is not himself disabled less favourably than another employee in a comparable situation and it is established that the less favourable treatment of that employee is based on the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such treatment is contrary to the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2 of that directive.
Enhver anden fortolkning vil berøve direktivet en væsentlig del af dets effektive virkning og indskrænke den beskyttelse, som det skal sikre.
Any other interpretation is liable to deprive the directive of an important element of its effectiveness and to reduce the protection which it is intended to guarantee.
Denne begrundelse gælder også i tilfælde af chikane, der betragtes som en form for diskrimination i direktivets forstand.
The same reasoning applies with regard to harassment, since it is deemed to be a form of discrimination within the meaning of the directive.
Forbuddet mod chikane kan derfor ikke begrænses til personer, som selv er handicappet, men omfatter også personer udsat for adfærd i form af chikane, der har relation til et handicap hos den pågældendes barn.
The prohibition of harassment cannot therefore be limited only to persons who are themselves disabled but extends to persons who are subject to conduct amounting to harassment related to the disability of their child.
I Maruko-sagen (dom af 1.4.2008, sag C-267/06) fandt Domstolen, at en ydelse til efterladte i henhold til en erhvervstilknyttet pensionsforsikringsordning, der administreres af en pensionskasse for en bestemt type arbejdstagere, er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 2000/78/EF.
In Case C-267/06 Maruko (judgment of 1 April 2008), the Court held that a survivor’s benefit granted under an occupational pension scheme managed by a pension fund for a particular category of workers falls within the scope of Directive 2000/78.
En sådan ydelse er således »løn« som omhandlet i artikel 141 EF, bl.a. på grund af den omstændighed, at den følger af afdødes ansættelsesforhold.
Such a benefit must be classified as ‘pay’within the meaning of Article 141 EC on account of the fact, in particular, that it is derived from the employment relationship of the deceased person.
I øvrigt er direktivets artikel 1 og 2 til hinder for en ordning, hvorefter en registreret partner efter sin partners død ikke tildeles efterladtepension ligesom ægtefæller, selv om det registrerede partnerskab i national ret placerer personer af samme køn i en situation, der kan sammenlignes med ægtefællers situation for så vidt angår den omhandlede efterladteydelse.
Moreover, Articles 1 and 2 of that directive preclude legislation under which, after the death of his life partner, the surviving partner does not receive a survivor’s benefit equivalent to that granted to a surviving spouse, even though, under national law, life partnership places persons of the same sex in a situation comparable to that of spouses so far as concerns that survivor’s benefit.
Afslaget på udbetaling af efterladtepension til en registreret partner udgør ifølge Domstolen en direkte forskelsbehandling på grund af seksuel orientering.
According to the Court, the refusal to grant life partners a survivor’s benefit constitutes direct discrimination on grounds of sexual orientation.
Det tilkommer den nationale ret at efterprøve, om en efterladt registreret partner er i en situation, der kan sammenlignes med situationen for enægtefælle, der modtager efterladteydelsen i henhold til den erhvervstilknyttede pensionsforsikringsordning, der administreres af den pågældende pensionskasse.
It is for the national court to determine whether a surviving life partner is in a situation comparable to that of a spouse who is entitled to the survivor’s benefit provided for under the occupational pension scheme managed by the pension fund concerned.
Rådets direktiv 2000/78/EF af 27.11.2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303, s. 16).
Council Directive 2000/78/EC of 27 November 2000 establishing a general framework for equal treatment in employment and occupation (OJ 2000 L 303, p. 16).
Således kan den beskyttelse, der er indført ved artikel 10 i direktiv 92/85, af retssikkerhedsmæssige grunde – henset til fristen for mulig opbevaring af befrugtedeæg – ikke udvides til at omfatte en sådan arbejdstager.
The protection established by Article 10 of Directive 92/85 cannot, for reasons connected with the principle of legal certainty, given the period of time for which fertilised ova may potentially be conserved, be extended to such a worker.
Til gengæld udtalte Domstolen, at bestemmelserne i direktiv 76/207 56 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder er til hinder for afskedigelse af en arbejdstager, der befinder sig på et fremskredent stadium af en in vitrofertilitetsbehandling, dvs. mellem follikelpunktionen og den umiddelbart herpå følgende opsætning af de in vitro-befrugtede æg i den pågældende arbejdstagers livmoder, for så vidt som det godtgøres, at afskedigelsen idet væsentlige er støttet på den omstændighed, at den berørte har undergået en sådan behandling.
On the other hand, the Court stated that Directive 76/207 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women (56) precludes the dismissal of a female worker who is at an advanced stage of in vitro fertilisation treatment, that is, between the follicular puncture and the immediate transfer of the in vitro fertilised ova into her uterus, where it is established that the dismissal is essentially based on the fact that the woman has undergone such treatment.
Eftersom en sådan medicinsk behandling kun direkte vedrører kvinder, udgør afskedigelsen af en kvindelig arbejdstager hovedsageligt som følge af, at hun er på dette vigtige stadium af en in vitrofertilitetsbehandling, en direkte forskelsbehandling på grundlag af køn.
Since such medical treatment directly affects only women, the dismissal of a female worker essentially because she is undergoing that important stage of in vitro fertilisation treatment constitutes direct discrimination on grounds of sex.
I Juuri-sagen (dom af 27.11.2008, sag C-396/07) fik Domstolen mulighed for at præcisere rækkevidden af artikel 3 og 4 i direktiv 2001/23 om arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder 57.
Case C-396/07 Juuri (judgment of 27 November 2008) enabled the Court to clarify the effect of Articles 3 and 4 of Directive 2001/23 concerning employees’rights in the event of transfers of undertakings (57).
Direktivets artikel 4, stk. 2, bestemmer, at når en arbejdskontrakt ophæves på grund af væsentlige ændringer i arbejdsvilkårene på baggrund af overførsel af en virksomhed, anses arbejdsgiveren for ansvarlig for ophævelsen.
Article 4(2) of that directive provides that, where a contract of employment is terminated as a result of a substantial change in workingconditions due to a transfer of the undertaking, the employer is to be regarded as responsible for the termination.
Domstolen fandt, at det efter denne bestemmelse, i tilfælde af at erhververen ikke har tilsidesat forpligtelserne i henhold til samme direktiv, ikke påhviler medlemsstaterne at garantere arbejdstageren samme ret til en økonomisk erstatning fra erhververen, som denne kan gøre gældende, når arbejdsgiveren ulovligt ophæver arbejdskontrakten eller arbejdsforholdet.
The Court held that, in the absence of any failure on the part of the transferee employer to fulfil its obligations under that directive, the Member States are not required by that provision to guarantee the employee a right to financial compensation, for which the transferee employer is liable, in accordance with the same conditions as the right upon which an employee can rely where the contract of employment or the employment relationship is unlawfully terminated by his employer.
Imidlertid skal den nationale ret inden for rammerne af sin kompetence sikre, at erhververen idet mindste bærer de følger, som er fastsat i gældende national ret, når arbejdsgiveren er ansvarlig for ophævelsen af arbejdskontrakten eller arbejdsforholdet, såsom udbetaling af løn og andre ydelser, der svarer til opsigelsesperioden.
However, in such a case, the national court is required, in a case within its jurisdiction, to ensure that, at the very least, the transferee employer bears the consequences that the applicable national law attaches to termination by an employer of the contract of employment or the employment relationship, such as the payment of the salary and other benefits relating to the notice period.
Endvidere præciserede Domstolen, at artikel 3, stk. 3, i direktiv 2001/23, i henhold til hvilken erhververen efter virksomhedsoverførslen skal opretholde de løn- og arbejdsvilkår, som ifølge en kollektiv overenskomst gjaldt for overdrageren, indtil overenskomsten opsiges eller udløber, ikke pålægger erhververen at garantere opretholdelsen af arbejdsvilkårene efter udløbet af denne dato, uanset at den er sammenfaldende med tidspunktet for overførslen af virksomheden.
Moreover, the Court stated that Article 3(3) of Directive 2001/23, which provides that, following the transfer, the transferee is to continue to observe the terms and conditions agreed in a collective agreement until the date of termination or expiry of the collective agreement, does not require the transferee to ensure that the workingconditions are observed after that date, even though that date coincides with the date on which the undertaking was transferred.
Rådets direktiv 92/85/EØF af 19.10.1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer (EFT L 348, s. 1).
CouncilDirective92/85/EECof19October1992ontheintroductionofmeasurestoencourageimprovements in the safety and health at work of pregnant workers and workers who have recently given birth or are breastfeeding (OJ 1992 L 348, p. 1).
Rådets direktiv 76/207/EØF af 9.2.1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår (EFT L 39, s. 40).
Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and workingconditions (OJ 1976 L 39, p. 40).
Rådets direktiv 2001/23/EF af 12.3.2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller dele af virksomheder eller bedrifter (EFT L 82, s. 16).
Council Directive 2001/23/EC of 12 March 2001 on the approximation of the laws of the Member States relating to the safeguarding of employees’rights in the event of transfers of undertakings, businesses or parts of undertakings or businesses (OJ 2001 L 82, p. 16).
I Impact-sagen (dom af 15.4.2008, sag C-268/06) behandlede Domstolen problemstillingen vedrørende staternes processuelle autonomi og fællesskabsrettens umiddelbare anvendelighed på området for tidsbegrænset ansættelse i den offentlige sektor.
In Case C-268/06 Impact (judgment of 15 April 2008), the Court was required to consider the issue of the Member States’procedural autonomy and the direct effect of Community legislation on fixedterm employment in the public sector.
Domstolen fandt, at fællesskabsretten, og navnlig effektivitetsprincippet, kræver, at en specialdomstol, der inden for rammerne af den kompetence, den er blevet tildelt, uanset om den er fakultativ eller ej, ved den lovgivning, hvorved direktiv 1999/70 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, er blevet gennemført, har til opgave at påkende et krav, der er støttet på en tilsidesættelse af denne lovgivning, erklærer sig kompetent til ligeledes at påkende sagsøgeres krav, der er støttet direkte på selve direktivet, og som vedrører perioden mellem udløbet af fristen for gennemførelsen af dette og tidspunktet for ikrafttrædelsen af den nævnte lovgivning, hvis det må fastslås, at de berørte sagsøgeres forpligtelse til samtidig at anlægge sag ved de almindelige domstole vedrørende et særskilt krav, der er støttet direkte på direktivet, ville medføre proceduremæssige ulemper, der kan gøre det uforholdsmæssigt vanskeligt at udøvede rettigheder, som de er tillagt i henhold til Fællesskabets retsorden.
The Court held that Community law, in particular the principle of effectiveness, requires that a specialised court which is called upon, under the , albeit optional, jurisdiction conferred on it by the legislation transposing Directive 1999/70 concerning the framework agreement on fixedterm work concluded by ETUC, UNICE and CEEP, to hear and determine a claim based on an infringement of that legislation must also have jurisdiction to hear and determine an applicant’s claims arising directly from the directive itself in respect of the period between the deadline for transposing the directive and the date on which the transposing legislation entered into force, if it is established that the obligation on that applicant to bring, at the same time, a separate claim based directly on the directive before an ordinary court would involve procedural disadvantages liable to render excessively difficult the exercise of the rights conferred on him by Communitylaw .
I denne forbindelse er rammeaftalens § 4, stk.1, idet den forbyder enhver form for forskelsbehandling, der ikke er objektivt begrundet, af personer med tidsbegrænset ansættelse med hensyn til arbejdsvilkår, ubetinget og tilstrækkeligt præcis til, at en borger kan påberåbe sig bestemmelsen for en national domstol, hvorimod dette ikke er tilfældet for så vidt angår § 5, stk.1, der pålægger medlemsstaterne et overordnet formål, der består i at forhindre misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter, idet de overlades et valg med hensyn til midlerne til at opnå dette formål.
Clause 4(1) of that framework agreement, which prohibits any difference in treatment of fixedterm workers in respect of employment conditions which is not objectively justified, is unconditional and sufficiently precise for individuals to be able to rely upon it before a national court; that is not the case as regards Clause 5(1), which assigns to the Member States the general objective of preventing the abusive use of successive fixedterm employment contracts or relationships, while leaving to them the choice as to how to achieve it.
Derfor er en myndighed i en medlemsstat, der optræder som offentlig arbejdsgiver, ikke berettiget til at vedtage foranstaltninger, der består i at forny tidsbegrænsede kontrakter for usædvanlig lang tid i perioden mellem udløbet af fristen for gennemførelsen af direktiv 1999/70 og tidspunktet for ikrafttrædelsen af den lov, hvorved direktivet gennemføres.
An authority of a Member State acting in its capacity as a public employer may not adopt measures which consist in the renewal of fixedterm contracts for an unusually long term in the period between the deadline for transposing Directive 1999/70 and the date on which the transposing legislation entered into force.
Under disse betingelser er en national domstol, for hvilken der er fremsat et krav, der er støttet på en tilsidesættelse af en bestemmelse i den nationale lov, der gennemfører direktiv 1999/70 – idet omfang den relevante nationale lovgivning indeholder en regel, der udelukker, at en lov anvendes med tilbagevirkende kraft, såfremt det modsatte ikke er angivet klart og utvetydigt – kun forpligtet til i medfør af fællesskabsretten at tillægge den nævnte bestemmelse tilbagevirkende kraft til tidspunktet for udløbet af fristen for gennemførelse af dette direktiv, såfremt der i den pågældende nationale ret findes en angivelse af denne art, således at denne bestemmelse kan tillægges tilbagevirkende kraft.
In such circumstances, insofar as the applicable national law contains a rule that precludes the retrospective application of legislation unless there is a clear and unambiguous indication to the contrary, a national court hearing a claim based on an infringement of a provision of national legislation transposing Directive 1999/70 is required, under Community law, to give that provision retrospective effect to the date by which that directive should have been transposed only if that national legislation includes an indication of that nature capable of giving that provision retrospective effect.