natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Vedrørende transport ad landevej udtalte Domstolen i forbindelse med førere, der er blevet nægtet anerkendelse af deres kørekort erhvervet i DenTjekkiskeRepublik efter administrativ inddragelse af deres tyske kørekort på grund af indtagelse af narkotika og alkohol, i Wiedemann og Funk-sagen (dom af 26.6.2008, forenede sager C-329/06 og C-343/06), at direktiv 91/439 om kørekort 26 skal fortolkes således, at det er til hinderfor, at enmedlemsstat på sit område nægter at anerkende gyldigheden af et kørekort, som er udstedt af en andenmedlemsstat på et senere tidspunkt, så længe dets indehaver ikke opfylder betingelserne i den førstnævnte medlemsstats lovgivning for udstedelse af et nyt kørekort efter en inddragelse af et tidligere udstedt kørekort, herunder en undersøgelse af egnetheden til at føre motorkøretøj, hvorved det attesteres, at de omstændigheder, der begrundede inddragelsen, ikke længere foreligger.
Court of Justice licence-holder has not satisfied the necessary conditions in that first Member State for the issue of a new licence following the withdrawal of a previous licence, including the examination of fitness to drive certifying that the grounds justifying the withdrawal are no longer in existence.
Direktivet er imidlertid ikke til hinderfor, at enmedlemsstat på sit område nægter at anerkende den førerret, der følger af et kørekort, som er udstedt af en andenmedlemsstat på et senere tidspunkt, hvis det på grundlag af angivelser på selve kørekortet eller andre uanfægtelige oplysninger, der hidrører fra udstedelsesmedlemsstaten, står fast, at indehaveren, som på den førstnævnte medlemsstats område har været omfattet af en foranstaltning, hvorved et tidligere udstedt kørekort er blevet inddraget, ikke havde sædvanlig bopæl på udstedelsesmedlemsstatens område på det tidspunkt, hvor kørekortet blev udstedt.
However, it is not contrary to that directive for a Member State to refuse to recognise in its territory the right to drive stemming from a driving licence subsequently issued by another Member State if it is established, on the basis of entries appearing in the driving licence itself or of other incontestable information supplied by the Member State of issue, that when that licence was issued its holder, who had been the object, in the territory of the first Member State, of a measure withdrawing an earlier licence, was not normally resident in the territory of the Member State of issue.
Desuden er nævnte direktiv til hinderfor, at enmedlemsstat midlertidigt suspenderer den førerret, der følger af et kørekort, som er udstedt af en andenmedlemsstat, mens den sidstnævnte medlemsstat kontrollerer fremgangsmåden ved udstedelsen af kørekortet.
Moreover, it is contrary to that directive for a Member State temporarily to suspend the right to drive stemming from a driving licence issued by another Member State while the latter Member State investigates the procedure followed in the issuing of that licence.
Vedrørende transporthandling med fly udtalte Domstolen i forbindelse med en tvist mellem en passager og et luftfartsselskab, der nægtede at udbetale kompensation som følge af aflysningen af en flyafgang fra Manila (Filippinerne), i Emirates Airlines-sagen (dom af 10.7.2008, sag C-173/07), at en flyrejse fra afgangsstedet til bestemmelsesstedet og retur ikke kan anses for én og samme »flyafgang« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i forordning nr. 261/2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer 27.
With regard to air transport, the Court stated in Case C-173/07 Emirates Airlines (judgment of 10 July 2008), in the context of a dispute between a passenger and an airline company which refused to pay compensation to the passenger following the cancellation of a flight departing from Manila (Philippines), that a journey out and back cannot be regarded as a single‘flight’ for the purposes of Regulation No 261/2004 establishing common rules on compensation and assistance to passengers (27).
Forordningens artikel 3, stk.1, litra a), hvori bestemmes, at forordningen gælder for passagerer til en flyafgang fra en lufthavn, der er beliggende på en medlemsstats område, hvor traktaten finder anvendelse, skal fortolkes således, at den ikke omfatter en flyrejse fra afgangsstedet til bestemmelsesstedet og retur, i hvilken forbindelse passagerer, som oprindeligt er afrejst fra en lufthavn, der er beliggende på en medlemsstats område, hvor traktaten finder anvendelse, rejser tilbage til denne lufthavn fra en lufthavn, der er beliggende i et tredjeland.
Consequently, Article 3(1)(a) of that regulation, which provides that the regulation applies to passengers departing from an airport located in the territory of a Member State to which the Treaty applies, is to be interpreted as not applying to the case of an outward and return journey in which passengers who have originally departed from an airport located in the territory of a Member State to which the Treaty applies travel back to that airport on a flight departing from an airport located in a non-member country.
Den omstændighed, at ud- og hjemrejsen reserveres samtidig, er uden betydning for fortolkningen af denne bestemmelse.
The fact that the outward and return flights are the subject of a single booking does not affect the interpretation of that provision.
Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og omophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, p. 1).
Regulation(EC)No261/2004oftheEuropeanParliamentandoftheCouncilof11February2004establishing common rules on compensation and assistance to passengers in the event of denied boarding and of cancellation or long delay of flights, and repealing Regulation (EEC) No 295/91 (OJ 2004 L 46, p. 1).
Fortsat i forbindelse med transporthandling med fly fortolkede Domstolen i Wallentin-Her- mann-sagen (dom 22.12.2008, sag C-549/07) artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004, der vedrører kompensation til passagerer i tilfælde af flyaflysning samt begrebet »usædvanlige omstændigheder«.
Proceedings on maintenance of an aircraft cannot in itself suffice to establish that that carrier has taken‘all reasonable measures’within the meaning of that provision and, therefore, to relieve the carrier of its obligation to pay compensation provided for by Articles 5(1)(c) and 7(1) of the regulation.
Domstolen fandt, at en teknisk fejl ved et luftfartøj, som medfører aflysning af en flyafgang, ikke er omfattet af begrebet »usædvanlige omstændigheder« i denne bestemmelses forstand, medmindre fejlen skyldes begivenheder, der på grund af fejlens karakter eller oprindelse ikke er et led idet berørte luftfartsselskabs sædvanlige aktivitetsudøvelse og ligger uden for luftfartsselskabets faktiske kontrol.
Since not all extraordinary circumstances therefore confer exemption but simply those which could not have been avoided even if all reasonable measures had been taken, the onus is on the party seeking to rely on them to establish that they could not have been avoided by measures appropriate to the situation unless it had made intolerable sacrifices in the light of the capacities of its undertaking.
Selv om en teknisk fejl ved et luftfartøj kan anses for at udgøre et uforudset sikkerhedsproblem, kan disse omstændigheder imidlertid ikke kvalificeres som usædvanlige, idet et teknisk problem, som skyldes manglende vedligeholdelse af et luftfartøj, skal anses for et led i luftfartsselskabets sædvanlige aktivitetsudøvelse.
With regard to maritime transport, the Court stated in Case C-308/06 The International Association of Independent Tanker Owners andOthers (judgment of 3 June 2008) that Article 4 of Directive 2005/35 on ship-source pollution (28), read in conjunction with Article 8 of that directive, which obliges Member States to punish ship-source discharges of polluting substances if committed ‘with intent, recklessly or by serious negligence’, without, however, defining those concepts, does not infringe the general principle of legal certainty insofar as it requires the Member States to punish ship-source discharges of polluting substances committed by ‘serious negligence’.
Domstolen præciserede, at Montrealkonventionen ikke er afgørende for fortolkningen af dette begreb.
Those various concepts, in particular that of ‘serious negligence’, correspond to tests for the incurring of liability which are to apply to an indeterminate number of situations that it is impossible to envisage in advance and not to specific conduct capable of being set out in detail in a legislative measure of Community or of national law.
Domstolen tilføjede i øvrigt, at hyppigheden af tekniske fejl hos et luftfartsselskab ikke i sig selv kan give grundlag for at fastslå, at der er tale om »usædvanlige omstændigheder« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004.
Moreover, those concepts are fully integrated into, and used in, the Member States’ respective legal systems.
Endelig fandt Domstolen, at den omstændighed, at et luftfartsselskab har overholdt minimumsreglerne for vedligeholdelse af luftfartøjer, ikke i sig selv er tilstrækkeligt til at godtgøre, at luftfartsselskabet har truffet »alle forholdsregler, dermed rimelighed kunne træffes«, i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i denne artikel, og følgelig ikke er tilstrækkeligt til at fritage luftfartsselskabet for pligten til at udbetale kompensation efter forordningens artikel 5, stk.1, litra c), og artikel 7, stk. 1.
‘Serious negligence’within the meaning of Article 4 of Directive 2005/35 must be understood as entailing an unintentional act or omission by which the person responsible commits a patent breach of the duty of care which he should have and could have complied within view of his attributes, knowledge, abilities and individual situation.
Eftersom ikke alle usædvanlige omstændigheder således er fritaget, men kun dem, som ikke kunne have været undgået, selv om alle forholdsregler, dermed rimelighed kunne træffes, faktisk var blevet truffet, påhviler det den part, som ønsker at påberåbe sig en fritagelse, at godtgøre, at de usædvanlige omstændigheder ikke kunne have været undgået ved iværksættelse af passende foranstaltninger, uden at dette ville være urimeligt belastende for virksomheden.
Lastly, in accordance with Article 249 EC, Directive 2005/35 must be transposed by each of the Member States into national law. Thus, the actual definition of the infringements referred to in Article 4 of that directive and the applicable penalties are those which result from the rules laid down by the Member States.
Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2005/35/EF af 7.9.2005 om forurening fra skibe og om indførelse af sanktioner for overtrædelse (EUT L 255, s. 11).
Directive 2005/35/EC of the European Parliament and of the Council of 7 September 2005 on ship-source pollution and on the introduction of penalties for infringements (OJ 2005 L 255, p. 11).
Endelig skal direktiv 2005/35 i overensstemmelse med artikel 249 EF gennemføres af medlemsstaterne i reglerne i deres respektive retsordener.
The Court also pointed out that the fact that an economic activity has a connection with sport does not hinder the application of the rules of the Treaty.
Således er selve definitionen af de overtrædelser, der er anført i dette direktivs artikel 4, og de sanktioner, der finder anvendelse, dem, der følger af de regler, som er fastsat af medlemsstaterne.
Finally, in this judgment, the Court held that Articles 82 EC and 86 EC preclude a national rule which confers on a legal person which organises sporting events and enters, in that connection, into sponsorship, advertising and insurance contracts, the power to give consent to applications for authorisation to organise such competitions, without that power being made subject to restrictions, obligations and review.
Fire domme påkalder sig særlig opmærksomhed for så vidt angår de konkurrenceregler, der gælder for virksomheder.
If the operator does not assume such risks, only the obligations imposed on the operator in the context of services as an intermediary offered by the operator to the principal, such as the exclusivity and non-competition clauses, are capable of falling within the scope of Article 81(1) EC.
Med hensyn til begreberne virksomhed og økonomisk virksomhed fastslog Domstolen i MOTOE–sagen (dom af 1.7.2008, sag C-49/07), at en juridisk person, hvis aktiviteter består i at arrangere sportsvæddeløb, og som i den forbindelse indgår sponsor-, reklame- og forsikringskontrakter for herved at opnået kommercielt udbytte af disse væddeløb, og hvis aktiviteter udgør en indtægtskilde for denne enhed, skal betragtes som en virksomhed i de fællesskabsretlige konkurrencereglers forstand.
As regards the conditions for exemption, the Court held that such a contract is capable of benefiting from a block exemption under Regulation No 1984/83 (29) if it complies with the maximum duration of 10 years and if the supplier grants the service-station operator, in return for exclusivity, substantial commercial advantages which contribute to an improvement in distribution, facilitate the establishment or modernisation of the service station and lower the distribution costs.
Der rejses ikke tvivl om denne kvalificering på grund af den omstændighed, at en sådan enhed ikke arbejder med vinding for øje, eller at den råder over en beføjelse til at give samtykke til ansøgninger indgivet til de offentlige myndigheder om tilladelse til afholdelse af væddeløb, idet der skal sondres mellem den medvirken, som enheden har i disse myndigheders beslutningsproces, og de økonomiske aktiviteter, som den udøver, såsom organisering og kommerciel nyttiggørelse af væddeløb.
The Court also specified the rules applicable to agreements concluded under Regulation No 1984/83 where the performance of the contract extends beyond the date on which that regulation expired. Moreover, with regard to contracts covered by Regulation No 2790/1999 (30), since the exemption provided for in Article 2 there of was not to apply to vertical agreements which have as their object the restriction of the buyer’s ability to determine his sale price, the Court held that it was for the referring court to examine whether it was genuinely possible for the reseller to lower that sale price.
Domstolen bemærkede også, at den omstændighed, at en økonomisk aktivitet har en forbindelse med sport, ikke er til hinder for anvendelsen af traktatens bestemmelser.
Finally, the Court stated that the automatic nullity provided for in Article 81(2) EC affects a contract in its entirety only if the clauses which are incompatible with Article 81(1) EC are not severable from the contract.
Kommissionens forordning (EØF) nr. 1984/83 af 22.6.1983 omanvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af eksklusive købsaftaler (EFT L 173, s. 5), somændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1582/97 af 30.7.1997 (EFT L 214, s. 27).
Commission Regulation (EC) No 2790/1999 of 22 December 1999 on the application of Article 81(3) of the Treaty to categories of vertical agreements and concerted practices (OJ 1999 L 336, p. 21).
Udviklingen og arbejdet gengæld for eksklusiviteten giver tankstationsindehaveren væsentlige økonomiske fordele, som medvirker til forbedringen af distributionen, letter installeringen eller moderniseringen af tankstationen og nedsætter salgsomkostningerne.
Proceedings does not constitute an abuse. It considered, first of all, that a pharmaceuticals company occupying a dominant position cannot rely on the fact that parallel exports of medicinal products from a Member State where the prices are low to other Member States in which the prices are higher will be of only minimal benefit to the final consumer.
Domstolen præciserede også reglerne for aftaler indgået i henhold til forordning nr. 1984/83, hvis gennemførelse rækker ud over udløbet af denne forordning.
In fact, such exports constitute an alternative source of supply, which necessarily brings some benefits to the final consumer.
I øvrigt fastslog Domstolen med hensyn til de aftaler, som er omfattet af forordning nr. 2790/1999 30, idet fritagelsen efter artikel 2 ikke gælder for vertikale aftaler, der har til formål at begrænse køberens adgang til at fastsætte sin salgspris, at det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, hvorvidt videresælgeren reelt har mulighed for at nedsætte salgsprisen.
The Court then stated that the fact that prices of medicinal products are subject to State regulation does not prevent the refusal being abusive either. It pointed out, however, that a company in a dominant position can take steps that are reasonable and in proportion to the needto protect its own commercial interests.
Endelig præciserede Domstolen, at ugyldigheden i henhold til artikel 81, stk. 2, EF alene påvirker hele kontrakten, hvis de dele af kontrakten, der er i strid med artikel 81, stk.1, EF, ikke kan udskilles fra den.
Consequently, in order to appraise whether the refusal by a pharmaceuticals company occupying a dominant position to supply wholesalers involved in parallel exports constitutes a reasonable and proportionate measure in relation to the threat that those exports represent to its legitimate commercial interests, it must be ascertained whether the orders of the wholesalers are out of the ordinary in the light of both the previous business relations between the company and the wholesalers concerned and the size of the orders in relation to the requirements of the market in the Member State concerned.
I modsat fald skal virkningerne af ugyldigheden i forhold til kontraktens øvrige dele ikke bedømmes efter fællesskabsretten.
The Court stated that it is for the national court to ascertain whether the orders are‘ordinary’in the light of both those criteria.
Med hensyn til misbrug af en dominerende stilling skal der henvises til dommen i sagen Sot. Lélos kai Sia (dom af 16.9.2008, forenede sager C-468/06 – C-478/06), som er en fortsættelse af dommen i sagen Syfaitm.fl. (dom af 31.5.2005, sag C-53/03).
Finally, worthy of particular note is Case C-413/06 P Bertelsmann and Sony Corporation of America v Impala (judgment of 10 July 2008), in which the Court set aside the judgment of theCourtofFirstInstance in Case T-464/04 Impala v Commission [2006] ECR II-2289 and examined in considerable detail standards of proof and the scope of judicial review in relation to concentrations.
Domstolen fastslog heri, at den omstændighed, at en lægemiddelvirksomhed, der indtager en dominerende stilling påmarkedet for visse lægemidler, afviser at efterkomme grossisters »normale« bestillinger med henblik på at hindre sidstnævntes eksport af disse lægemidler fra enmedlemsstat til andre medlemsstater, udgør et misbrug af denne dominerende stilling.
First of all, the Court held that there is no general presumption that a notified concentration is compatible with the common market and that decisions approving concentrations are not subject to different standards of proof from those applicable to decisions prohibiting concentrations.
For at komme til denne konklusion undersøgte Domstolen, om der i sektoren for medicinske specialiteter forelå særlige omstændigheder, som kunne udelukke, at nægtelsen var udtryk for misbrug.
Secondly, the Court pointed out that the Commission may, in its decision, depart from the provisional findings in the statement of objections.
Den fandt for det første, at en lægemiddelvirksomhed med dominerende stilling ikke kan støtte sig på, at paralleleksport af lægemidler fra en medlemsstat, hvor priserne er lave, til andre medlemsstater, hvor priserne er højere, kun er til ubetydelig gavn for de endelige forbrugere.
While theCourtofFirstInstance may therefore verify the correctness, completeness and reliability of the factual material which underpinned the decision in the light of the statement of objections, it must not treat the conclusions set out in that statement as established.
Denne eksport udgør således en alternativ forsyningskilde, hvilket nødvendigvis indebærer visse fordele for den endelige forbruger. Domstolen fastslog herefter, at tilstedeværelsen af statslig regulering med hensyn til priserne på lægemidler heller ikke udelukker afslagets karakteraf misbrug.
Thirdly, the Court stated that the notifying parties cannot be criticised for not putting forward certain information until their reply to the statement of objections and that such information is not subject to more demanding standards of proof than those imposed in relation to the arguments of third parties or other information provided by the notifying undertakings.
Den bemærkede dog, at en dominerende lægemiddelvirksomhed kan træffe sådanne rimelige og forholdsmæssige foranstaltninger, der er nødvendige for at beskytte dens egne handelsinteresser.
Moreover, the Court held that when the Commission examines in its decision the arguments submitted in response to the statement of objections, it may depart from the provisional findings in that statement without making a request for information or undertaking any additional market investigations.
Derfor skal det med henblik på at vurdere, om en lægemiddelvirksomhed med dominerende stillings nægtelse af levere til grossister, som beskæftiger sig med paralleleksport, udgør en rimelig og forholdsmæssig foranstaltning i forhold til den trussel, som denne eksport udgør for virksomhedens legitime handelsinteresser, undersøges, om de bestillinger, som de pågældende grossister har afgivet, er unormale, når henses til de tidligere forretningsforbindelser, som lægemiddelvirksomheden har haft med de pågældende grossister, og størrelsen af bestillingerne i forhold til behovene på den relevante medlemsstats marked.
Fourthly, the Court set out the legal criteria applying to a collective dominant position arising from tacit coordination and held that the assessment of those criteria, including the transparency of the market concerned, should not be undertaken in an isolated and abstract manner, but should be carried out using the mechanism of a hypothetical tacit coordination as a basis.
Domstolen præciserede, at det tilkommer den forelæggende ret at afgøre, om de nævnte bestillinger er normale, i forhold til disse to kriterier.
Finally, the Court held that a Commission decision approving a concentration can be annulled on the basis that it is inadequately reasoned.
Domstolen præciserede for det tredje, at de anmeldende virksomheder ikke kan kritiseres for først at have fremført visse omstændigheder i deres besvarelse af klagepunktsmeddelelsen, og at der ikke stilles strengere beviskrav til sådanne omstændigheder end dem, der stilles til den argumentation, som fremføres af tredjemænd, eller i forhold til omstændigheder påpeget af de anmeldende virksomheder. Domstolen fastslog endvidere, at Kommissionen, når den i sin beslutning undersøger en argumentation fremsendt som svar på klagepunktsmeddelelsen, kan fravige sine midlertidige konklusioner i denne klagepunktsmeddelelse uden at anmode om oplysninger eller gennemføre yderligere markedsundersøgelser.
The Court stated that it is for the national court, which alone has jurisdiction to identify the national law applicable and to interpret it, as well as to apply Communitylaw to the cases before it, to determine, in accordance with the judgment in Case C-88/03 Portugal v Commission [2006] ECR I-7115, whether the infra-State bodies concerned, which in this case were the Historical Territories and the Autonomous Community of the Basque Country, enjoy institutional, procedural and economic autonomy, which, if so, would have the result that the laws adopted within the limits of the areas of competence granted to those infra-State bodies by the Spanish Constitution of 1978 and the other provisions of Spanish law are not of a selective nature within the meaning of the concept of State aid as referred to in Article 87(1) EC.