natgillin/translations-raw huggingface dataset:
»Annullationssøgsmål — aktindsigt — delstatsparlament — manglende processuel partsevne — afvisning«
(Actions for annulment — Access to documents — Regional parliament — Lack of capacity to be a party to legal proceedings — Inadmissibility)
Rettens kendelse (Anden Afdeling) af 3. april 2008
Order of the Court of First Instance (Second Chamber), 3 April 2008 . . . . .
Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — sag anlagt af en regional myndighed(Art. 230, stk. 4, EF)
Actions for annulment — Natural or legal persons — Action brought by a regional authority(Art. 230, fourth para., EC)
Dets søgsmål skal derfor afvises.
Consequently, its action is inadmissible.
I tilfælde af søgsmål indledt af lokale, indenstatslige enheder, bedømmer Retten, om sagsøgeren ifølge national offentlig ret har status som juridisk person.
Where actions are brought by sub-national territorial bodies, the Court assesses whether they have legal personality on the basis of national public law.
Fællesskabsretten kan nemlig ikke gøre indgreb i medlemsstaternes forfatningsretlige selvstændighed ved at fastslå, at nationale, offentligretlige organer har status som juridisk person, hvilket kan indebære, at disse organer på fællesskabsplan får tildelt rettigheder, som de ikke har på nationalt plan.
Community law cannot trespass on the constitutional independence of the Member States by deciding that their national public law bodies have legal personality, which could confer on them rights at Community level which they do not enjoy at national level.
(jf. præmis 22, 30 og 31)
(see paras 22, 30, 31)
RETTENS KENDELSE (Anden Afdeling)
ORDER OF THE COURT OF FIRST INSTANCE (Second Chamber)
I sag T-236/06,
In Case T-236/06,
Landtag Schleswig-Holstein (Tyskland) ved S. Laskowski og J. Caspar, sagsøger, mod
Landtag Schleswig-Holstein (Germany), represented by S. Laskowski and J. Caspar, applicant, v
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved P. Costa de Oliveira og C. Ladenburger, sagsøgt,
Commission of the European Communities, represented by P. Costa de Oliveira and C. Ladenburger, defendant,
KENDELSE AF 3.4.2008 — SAG T-236/06 angående en påstand om annullation af Kommissionens afgørelser af 10. marts og 23. juni 2006 vedrørende afslag på sagsøgerens aktindsigt i dokument SEK(2005) 420 af 22. marts 2005, der indeholder en juridisk analyse af det i Rådet drøftede udkast til rammeafgørelse om opbevaring af data, der behandles og lagres i forbindelse med levering af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester, og af data, der findes i offentlige kommunikationsnet, med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre og strafforfølge kriminalitet og strafbare handlinger, herunder terrorisme, har
ACTION for annulment of the Commission’s decisions of 10 March and 23 June 2006 refusing to grant the applicant access to document SEC(2005) 420 of 22 March 2005 containing a legal analysis of a draft framework decision, under discussion in the Council, on the retention of data processed and stored in connection with the provision of publicly available electronic communications services or of data on public communications networks for the purpose of prevention, investigation, detection and prosecution of criminal offences including terrorism,
DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS (Anden Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, I. Pelikánová (refererende dommer), og dommerne K. Jürimäe og S. Soldevila Fragoso, justitssekretær: E. Coulon, afsagt følgende
THE COURT OF FIRST INSTANCE OF THE EUROPEAN COMMUNITIES (Second Chamber), composed of I. Pelikánová (Rapporteur), President, K. Jürimäe and S. Soldevila Fragoso, Judges,
Ved e-mail af 9. februar 2006 indgav sagsøgeren, Landtag Schleswig-Holstein, begæring til Kommissionen om ubegrænset aktindsigt i Kommissionens interne doku-
By email of 9 February 2006, the applicant, Landtag Schleswig-Holstein (the Parliament of the Land of Schleswig-Holstein), requested the Commission to grant it
LANDTAG SCHLESWIG-HOLSTEIN MOD KOMMISSIONEN ment SEK(2005) 420 af 22. marts 2005, der indeholder en juridisk analyse af det i Rådet drøftede udkast til rammeafgørelse om opbevaring af data, der behandles og lagres i forbindelse med levering af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester, og af data, der findes i offentlige kommunikationsnet, med henblik på at forebygge, efterforske, afsløre og strafforfølge kriminalitet og strafbare handlinger, herunder terrorisme.
LANDTAG SCHLESWIG-HOLSTEIN v COMMISSION unlimited access to internal document SEC(2005) 420 of 22 March 2005, containing a legal analysis of a draft framework decision, under discussion in the Council, on the retention of data processed and stored in connection with the provision of publicly available electronic communications services or of data on public communications networks for the purpose of prevention, investigation, detection and prosecution of criminal offences including terrorism.
Ved afgørelse truffet den 10. marts 2006 gav generaldirektøren for Kommissionens Juridiske Tjeneste i henhold til artikel 4, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43) afslag på begæringen om ubegrænset aktindsigt, men udleverede det omhandlede dokument til sagsøgeren, hvoraf bestemte dele var udeladt.
By decision of 10 March 2006, the Director-General of the Commission’s Legal Service refused the request for unlimited access pursuant to Article 4(2) of Regulation (EC) No 1049/2001 of the European Parliament and of the Council of 30 May 2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents (OJ 2001 L 145, p. 43), by transmitting the document at issue to the applicant with certain parts blacked out.
Ved skrivelse af 29. marts 2006 genfremsatte sagsøgeren begæringen i henhold til artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1049/2001 med henblik på Kommissionens genoptagelse af afgørelsen af 10. marts 2006 til fornyet behandling. Sagsøgeren fremsatte en ny begæring om ubegrænset aktindsigt i dokument SEK(2005) 420 på grundlag af den i artikel 10 EF nævnte forpligtelse til loyalt samarbejde.
By letter of 29 March 2006, the applicant made a confirmatory application pursuant to Article 7(2) of Regulation No 1049/2001, asking the Commission to reconsider its decision of 10 March 2006, and made a fresh request for unlimited access to document SEC(2005) 420 on the basis of the obligation of cooperation in good faith laid down in Article 10 EC.
Ved skrivelse af 23. juni 2006, der blev meddelt sagsøgeren ved e-mail den 26. juni 2006, stadfæstede Kommissionens generalsekretær afgørelsen af 10. marts 2006 og gav afslag på den nye begæring af 29. marts 2006.
By letter of 23 June 2006, transmitted to the applicant by email on 26 June 2006, the Secretary-General of the Commission confirmed the decision of 10 March 2006 and rejected the fresh request of 29 March 2006.
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 1. september 2006 anlagde sagsøgeren den foreliggende sag.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 1 September 2006, the applicant brought the present action.
Samme dag anlagde sagsøgeren sag for Domstolen med samme påstand og anbringender, hvilket søgsmål blev registreret under sagsnummer C-406/06.
On the same day, the applicant brought an action before the Court of Justice, registered as Case C-406/06, putting forward the same subject-matter and the same pleas in law.
Sagsøgeren fremsatte sine bemærkninger til interventionsbegæringerne den 10. januar 2007.
The applicant submitted its observations on the applications to intervene on 10 January 2007.
Ved kendelse af 8. februar 2007, Landtag Schleswig-Holstein mod Kommissionen (sag C-406/06, ikke trykt i Samlingen af Afgørelser), hjemviste Domstolen sag C-406/06 til Retten, hvor den blev registreret under sagsnummer T-68/07.
By order of 8 February 2007 in Case C-406/06 Landtag Schleswig-Holstein v Commission (not published in the ECR), the Court of Justice remitted that case to the Court of First Instance, where it was registered as Case T-68/07.
Ved kendelse af 14. juni 2007, Landtag Schleswig-Holstein mod Kommissionen (sag T-68/07, ikke trykt i Samling af Afgørelser), fastslog Retten, for hvilken den foreliggende sag allerede verserede, at søgsmålet i sag T-68/07 skulle afvises på grund af litispendens, idet den præciserede, at de andre formalitetsindsigelser, der var gjort gældende, ikke var blevet behandlet (kendelsen af 14.6.2007 i sagen Landtag Schleswig-Holstein mod Kommissionen, præmis 17).
By order of 14 June 2007 in Case T-68/07 Landtag Schleswig-Holstein v Commission (not published in the ECR), the Court, before which the present case was already pending, dismissed the application in Case T-68/07 as manifestly inadmissible on the ground of lis alibi pendens, stating that the other questions of admissibility which it raised had not been considered (Case T-68/07 Landtag Schleswig-Holstein v Commission, paragraph 17).
Ved særskilt processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 5. februar 2007 har Kommissionen nedlagt påstand om, at den foreliggende sag afvises i henhold til artikel 114, stk. 1, i Rettens procesreglement.
By a separate document lodged at the Registry of the Court of First Instance on 5 February 2007, the Commission raised an objection of inadmissibility in regard to the present case under Article 114(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance.
Sagsøgeren har fremsat sine bemærkninger til denne formalitetsindsigelse den 20. marts 2007.
The applicant filed its observations on that objection of inadmissibility on 20 March 2007.
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
The applicant contends that the Court should:
— Sagen fremmes til realitetsbehandling.
— declare the action admissible;
— Kommissionens afgørelser af 10. marts og 23. juni 2006 annulleres.
— annul the Commission’s decisions of 10 March and 23 June 2006;
I henhold til procesreglementets artikel 114, stk. 1, kan Retten, såfremt en part fremsætter begæring herom, tage stilling til, om sagen bør afvises, uden at indlede behandlingen af sagens realitet. I henhold til samme artikels stk. 3 forhandles der mundtligt om begæringen, medmindre Retten bestemmer andet.
Under Article 114(1) of the Rules of Procedure, the Court may, on the application of a party, rule on admissibility without considering the substance of the case.
I den foreliggende sag finder Retten, at de oplysninger, der fremgår af sagen, er tilstrækkelige, og at det derfor er ufornødent at indlede den mundtlige forhandling.
In the present case, the Court considers that it has sufficient information from the documents in the case and that it is not necessary to hear oral argument from the parties.
Kommissionen har rejst to formalitetsindsigelser vedrørende dels sagsøgerens manglende processuelle partsevne, dels det forhold, at sagsøgeren ikke er gyldigt repræsenteret ved de to befuldmægtigede, der har underskrevet stævningen.
The Commission raises two pleas of inadmissibility alleging, first, the applicant’s lack of capacity to be a party to legal proceedings and, second, that the applicant is not validly represented by the two agents who signed the application.
Det skal først undersøges, om sagsøgeren har processuel partsevne.
It must first be considered whether the applicant has capacity to be a party to legal proceedings.
Kommissionen har gjort gældende, at der ifølge tysk offentlig ret, der alene finder anvendelse, ikke er nogen tvivl om, at Landtag Schleswig-Holstein på ingen måde udgør en selvstændig juridisk person. Det er kun delstaten, Land Schleswig-Holstein, der som en lokal myndighed i henhold til tysk offentlig ret er en juridisk person, hvorimod sagsøgeren blot er et af denne myndigheds organer.
The Commission contends that, in German public law, which is the only law relevant, Landtag Schleswig-Holstein indisputably does not have a legal personality of its own.
Ifølge Kommissionen kan delstatsparlamenters retsstilling, med hensyn til anvendelsen af artikel 230 EF, ikke være mere fordelagtig end medlemsstaternes nationale parlamenters.
In the Commission’s view, the position of regional parliaments in regard to Article 230 EC cannot be more favourable that that of the national parliaments of the Member States.
Der er dog almindelig enighed om, at de nationale parlamenter ikke kan gøre en selvstændig søgsmålsret gældende, der er uafhængig af medlemsstaternes, eftersom de som medlemsstaternes organer er en del af medlemsstaten som juridisk person.
It is generally accepted that national parliaments do not have a right to be parties to legal proceedings independent of that of the Member States, since as institutions of the Member States they are part of the legal person which each State constitutes.
Den »delvise retsevne«, som sagsøgeren har påberåbt sig, kan ifølge Kommissionen ikke tildele sagsøgeren status som juridisk person.
The ‘partial legal capacity’ claimed by the applicant cannot, in the Commission’s view, give it the status of a legal person.
De bestemmelser i national ret, som sagsøgeren har henvist til, tildeler ganske vist denne evnen til at være part i en tvist og at optræde som part i forfatningsmæssige, interne tvister i Land Schles-wig-Holstein.
The provisions of national law cited by the applicant certainly give it the capacity to be a party to legal proceedings and to bring actions in internal constitutional disputes in the Land of Schleswig-Holstein.
Imidlertid omhandler dette kun interne tvister i en lokal myndighed mellem forskellige organer inden for denne myndighed og ikke denne myndigheds retlige forsvar over for en tredjepart.
However, such disputes are merely internal disputes between the institutions of a regional authority and not the defence in legal proceedings of that authority in regard to third parties.
I dette sidstnævnte tilfælde er det kun ifølge tysk ret selve delstaten, som er beføjet til at anlægge en retssag, og ikke et af delstatens individuelle organer.
In the latter case, German law permits only the Land itself, and not one of its institutions, to bring legal proceedings.
Ligeledes er den organisatoriske selvstændighed, som delstatsforfatningen tildeler delstatsparlamentet, kun gyldig inden for delstaten og over for dennes øvrige organer, men ikke uden for delstaten.
Similarly, the organisational autonomy granted to the regional parliament under the constitution of the Land is valid only within the Land and in regard to its other institutions, but not outside it.
På denne baggrund har Kommissionen konkluderet, at sagsøgeren ikke har processuel partsevne, og at søgsmålet skal afvises.
The Commission concludes that the applicant does not have the capacity to be a party to legal proceedings and that the action should be dismissed as manifestly inadmissible.
Desuden kan sagen ikke på ny fortolkes således, at den er anlagt af selve delstaten, repræsenteret ved Landtag Schleswig-Holstein, eftersom Landtag Schleswig-Holstein klart, både i benævnelsen af sig selv som sagsøger og i hele stævningen, har givet udtryk for ønsket om at handle på egne vegne.
Moreover, the action cannot be reinterpreted as having been brought by the Land itself, represented by Landtag Schleswig-Holstein, because the latter has clearly expressed its wish, both in the way in which it has designated itself as applicant and in the entire text of its application, to act in its own name.
Som svar på Kommissionens argumenter har sagsøgeren anført, at Domstolen i kendelsen af 8. februar 2007 i sagen Landtag Schleswig-Holstein mod Kommissionen (præmis 9), udtrykkeligt har anerkendt dennes status som juridisk person med følgende formulering:
In reply to the Commission’s arguments, the applicant points out that, in its order in Case C-406/06 Landtag Schleswig-Holstein v Commission (paragraph 9), the Court of Justice expressly recognised its legal personality in the following terms:
»Derimod skal Landtag Schleswig-Holstein i overensstemmelse med Domstolens praksis vedrørende delstaters og andre lokale myndigheders søgsmålskompetence […] anses for en juridisk person, der kan anlægge sag for Retten til prøvelse af afgørelser, som er adresseret til denne, eller som, skønt de er udfærdiget i form af en forordning eller beslutning rettet til en anden person, dog berører førstnævnte person umiddelbart og individuelt, som omhandlet i artikel 230, stk. 4, EF.«
‘On the other hand, in accordance with the Court’s caselaw concerning the right of action of regions and other local authorities … Landtag Schleswig-Holstein must be regarded as a legal person entitled to bring an action before the Court of First Instance against decisions addressed to it or which, although in the form of a regulation or a decision addressed to another person, are of direct and individual concern to it, pursuant to the fourth paragraph of Article 230 EC.’
Heraf har sagsøgeren konkluderet, at Kommissionens første formalitetsindsigelse skal forkastes.
It concludes that the first plea of inadmissibility raised by the Commission must be rejected.
Sagsøgeren har desuden i stævningen gjort gældende, at den opfylder kriterierne for det selvstændige fællesskabsretlige begreb om den juridiske person, som Fællesskabets retsinstanser har udviklet.
In its application, the applicant also claims that it fulfils the criteria for the independent Community concept of a legal person developed by the Community judicature.
Efter denne retspraksis er det med henblik på at få søgsmålskompetence tilstrækkeligt, at sagsøgeren har de for en juridisk person karakteristiske egenskaber.
Pursuant to that case-law, the applicant will have capacity to bring legal proceedings if it has the characteristic attributes of legal personality.
Sagsøgeren har af Domstolens kendelse af 14. november 1963, Lassalle mod Parlamentet (sag 15/63, Rec.
The applicant deduces from the order of the Court of Justice in Case 15/63 Lassalle v Parliament [1964] ECR 50, at p.
1964, s. 97, på s. 100), udledt, at det navnlig drejer sig om selvstændighed og ansvar, der — selv i begrænset omfang — allerede har givet Fællesskabets retsinstanser anledning til at anerkende, at lokale, offentligretlige myndigheder som tyske delstater og kommuner har søgsmålskompetence i henhold til artikel 230, stk. 4, EF.
51, that those attributes include independence and responsibility, even if limited, which has already led the Community judicature to recognise that local and regional authorities under public law, such as the German Länder and municipalities, have the capacity to bring legal proceedings under the fourth paragraph of Article 230 EC.
Landtag Schleswig-Holstein har delvis retsevne, eftersom delstatens forfatning tildeler den en organisatorisk selvstændighed, der giver den mulighed for selv at konstituere og organisere sig samt at fastlægge sine egne procedurer. Sagsøgeren har, med hensyn til forfatningsretlige tvister, processuel partsevne eller kan optræde som part for Bundesverfassungsgericht og for Landesverfassungsgericht.
Landtag Schleswig-Holstein has partial legal capacity because the constitution of the Land grants it organisational independence, permitting it to constitute itself, organise itself and determine its procedure.
Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at denne i lighed med Land Schleswig-Holstein besidder processuel partsevne i den foreliggende sag, da formanden for delstatsparlamentet i overensstemmelse med artikel 14, stk. 3, andet punktum, i Land Schleswig-Holsteins forfatning direkte repræsenterer Land Schleswig-Holstein i alle delstatsparlamentets retshandler og retstvister.
Finally, the applicant claims that, in the same way as the Land of Schleswig-Holstein, it has the capacity to be a party to the present proceedings, because, pursuant to the second sentence of Article 14(3) of the constitution of the Land of Schleswig-Holstein, the president of the Landtag directly represents the Land of Schleswig-Holstein in all the legal acts and legal disputes of the Landtag.
LANDTAG SCHLESWIG-HOLSTEIN MOD KOMMISSIONEN punktum, er således en lex specialis i forhold til forfatningens artikel 30, hvorefter delstatens ministerpræsident repræsenterer delstaten.
LANDTAG SCHLESWIG-HOLSTEIN v COMMISSION second sentence of Article 14(3) of the constitution constitutes a lex specialis in relation to Article 30 of the constitution, under which the Land is represented by its first minister.
Følgelig skal spørgsmålet om sagsøgerens status som juridisk person behandles i henhold til tysk ret.
Consequently, whether the applicant has legal personality must be considered in the light of German national law.
Fællesskabsretten kan nemlig ikke gøre indgreb i medlemsstaternes forfatningsretlige selvstændighed ved at fastslå, at nationale, offentligretlige organer har status som juridisk person, hvilket kan indebære, at disse organer på fællesskabsplan får tildelt rettigheder, som de ikke har på nationalt plan.
Community law cannot trespass on the constitutional independence of the Member States by deciding that their national public-law bodies have legal personality, which could confer on them rights at Community level which they do not enjoy at national level.
Heraf følger, at sagsøgeren ikke kan påberåbe sig kendelsen i sagen Lassalle mod Parlamentet, eftersom den berørte enhed i den sag, der gav anledning til denne kendelse, dvs. Europa-Parlamentets personaleudvalg, udelukkende var undergivet fællesskabsretten.
It follows that the applicant cannot find support in the order in Lassalle v Parliament, because in that case the body in question, the Staff Committee of the European Parliament, was exclusively governed by Community law.
I denne sammenhæng må sagsøgerens argument om, at Domstolen udtrykkeligt har anerkendt dennes status som juridisk person i kendelsen af 8. februar 2007 i sagen Landtag Schleswig-Holstein mod Kommissionen, forkastes.
In that context, the applicant’s argument that the Court of Justice expressly recognised its legal personality in the order in Case C-406/06 Landtag Schleswig-Holstein v Commission must be rejected.
I denne kendelses præmis 9, er begrebet »juridisk person« som omhandlet i artikel 230, stk. 4, EF blot nævnt i modsætning til de i kendelsens præmis 8 nævnte begreber »medlemsstat« og »fællesskabsinstitution« som omhandlet i artikel 230, stk. 2, EF, eftersom sagsø-
In paragraph 9 of that order, the concept of ‘legal person’ in the fourth paragraph of Article 230 EC was referred to only by way of contrast with the concepts of ‘Member State’ and ‘Community institution’ in the second paragraph of that article, which are referred to in paragraph 8 of the order,
Heraf følger, at Domstolen ikke i den nævnte passus har villet anerkende sagsøgerens retsevne, men blot har ønsket at fastslå, at sagsøgeren, der hverken har en medlemsstats eller en fællesskabsinstitutions egenskaber, under ingen omstændigheder kunne anlægge et direkte søgsmål for Domstolen og følgelig skulle anlægge en sådan sag for Retten, idet Retten har enekompetence til at behandle formaliteten i forbindelse med et sådant søgsmål.
It follows that the Court of Justice did not intend, in the passage cited, to recognise that the applicant had the capacity to bring legal proceedings, but merely intended to note that since the applicant was neither a Member State nor a Community institution it could not, in any event, bring a direct action before the Court of Justice and was therefore required to bring it before the Court of First Instance. However, the Court of First Instance has sole jurisdiction to consider the admissibility of such an action.