natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Denne retspraksis skal ikke forstås således, at den frakender WTO-reglernes status som fællesskabsretskilde, men således, at den påvirker deres retslige rækkevidde.
38 Hence this caselaw must be understood not as denying that the WTO rules are a source of Community law but as affecting their significance before a court.
Hvorledes ellers forstå, at frakendelsen af retslig rækkevidde kun er delvis?
Otherwise, how can it be explained that the denial of relevance before a court is only partial?
Det er kun i det omfang, hvor domstolenes anvendelse af WTO-retten gør indgreb i fællesskabsinstitutionernes politiske frihed inden for WTO-området, at den pågældende ret ikke med føje kan påberåbes for Domstolen.
It is only to the extent that the judicial application of WTO law would adversely affect the political freedom of the Community institutions within the WTO sphere that WTO law may not be effectively relied upon before the Court of Justice.
b) Afvigelser fra princippet om WTO-reglernes upåberåbelighed
(b) Modifications to the principle that the WTO rules may not be relied upon
At WTO-retten ikke retsligt kan påberåbes, betyder dog ikke, at den ikke er en del af Fællesskabets retsorden. Fra dette synspunkt er den formulering, som Domstolen har anvendt i dommen i sagen Portugal mod Rådet, utvivlsomt uheldig.
However, the fact that WTO law cannot be relied upon before a court does not mean that it does not form part of the Community legal system.
Den bibringer den opfattelse, at en international aftale ikke indgår i fællesskabslegalitetens blok, mens det kun drejer sig om den nævnte regels mulighed for håndhævelse ved domstolene, om domstolskompetencen til at påkende den.
It nurtures a belief that an international agreement does not form part of the body of Community legality, whereas it is merely a question of the provision’s enforceability, of the jurisdiction of the courts to take cognisance of it.
Dette er i øvrigt netop, hvad Domstolen, om end uheldigt formuleret, har villet sige.
In reality, this is what the Court, albeit clumsily, has intended to say.
Domstolen har nemlig afvist, at WTO-aftalerne udgør regler, hvis overholdelse i fællesskabsretsakterne er genstand for efterprøvelse ved Domstolen, eftersom man i
It declines to include the WTO agreements among the rules in the light of which it reviews the legality of acts of the Community institutions because, given the nature of the WTO rules,
Fællesskabets retspraksis indeholder visse afvigelser fra princippet om WTO-rettens upåberåbelighed, som kun er blevet mulige, fordi WTO-retten udgør en regel i Fællesskabets retsorden.
Community caselaw has made a number of modifications to the principle that WTO law may not be relied upon, which are possible only because WTO law constitutes part of the Community legal system.
Der foreligger tre typer afvigelser.
Moreover, those modifications are based on the
36 — Jf. bl.a. generaladvokat Saggios forslag til afgørelse i sagen Portugal mod Rådet og generaladvokat Tesauros forslag til afgørelse i Hermès-sagen (dom af 16.6.1998, sag C-53/96, Sml. I, s. 3606, præmis 28-37).
36 — See in particular the Opinion of Advocate General Saggio in Portugal v Council and the Opinion of Advocate General Tesauro in Case C-53/96 Hermès [1998] ECR I-3603, points 28 to 37.
37 — Det er tilstrækkeligt at sammenligne dette ræsonnement med Domstolens analyse i Kupferberg-dommen angående en anden international aftale, præmis 17-22.
37 — It is sufficient to compare this reasoning with the analysis carried out by the Court in Kupferberg, paragraphs 17 to 22, with regard to another international agreement.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — FORENEDE SAGER C-120/06 P OG C-121/06 P
OPINION OF MR POIARES MADURO — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P institutions from deviating in future from the WTO rule that is the basis of that finding at the cost of a negotiated solution.
For det første skal fællesskabsretsakter 39ligesom nationale foranstaltninger 40 gøres til laget for domfældelse på bekostning af en forhandlingsløsning.
First, Community legislation 39and national measures 40 must be interpreted in accordance with WTO law.
En sådan forpligtelse kan nemlig ikke ændre institutionernes forhandlingsmuligheder i tilfælde af tvist med deres WTO-partnere.
Such an obligation cannot affect the institutions’ scope for negotiation in the event of a dispute with their WTO partners.
Dette er indlysende, når forpligtelsen vedrører national ret.
That is clear when this obligation bears on national law.
Det gælder også, når den finder anvendelse på fællesskabsretsakter.
It is also true when it applies to Community acts.
En overensstemmende fortolkning er nemlig kun påkrævet i videst muligt omfang.
Interpretation in keeping with WTO law is required only in so far as that is possible.
Således gives institutionerne mulighed for ved vedtagelse eller opretholdelse af en retsakt, der klart er i strid med WTO-retten, at foretrække en forhandlingsløsning.
The institutions are thus given the option of preferring the path of a negotiated solution, by adopting or retaining an act that is clearly contrary to WTO law.
For det andet kan aftalerne tjene som grundlag for domfældelse af en medlemsstat for traktatbrud 41.
Secondly, agreements may also serve as the basis for a finding that a Member State has failed to fulfil its obligations.
Denne løsning kan også forstås uden videre.
41 This solution is also easy to comprehend.
Hvis der ikke foreligger en fællesskabsretsakt, der er i strid med WTO-retten, viser det institutionernes vilje til at overholde denne.
The absence of a Community act that is contrary to WTO law demonstrates the will of the institutions to comply with it.
Såfremt WTO-aftalerne ikke, hverken udtrykkeligt eller fortolket i lyset af deres hensigt og formål, forpligter de underskrivende parter til at anerkende deres direkte virkning i deres retsordener, tilkommer det den enkelte deltager at afgøre, hvilke retlige midler der er egnede for at nå dette mål i god tro i deltagerens retsorden 45, dvs. at afgøre, om den agter at give borgerne ret til at gøre dens bestemmelser gældende.
44Since the WTO agreements do not oblige the contracting parties, either explicitly or when interpreted in the light of their subjectmatter and purpose, to accord the agreements direct effect in their legal systems, each of the signatories is free to determine the legal means appropriate for attaining their bona fide performance in its legal system, 45in other words to decide whether it intends to grant individuals the right to rely on their provisions.
De to ovennævnte tilfælde er udtryk for en sådan fællesskabsvilje.
The two instances mentioned above are the expression of such a desire on the part of the Community.
Derved lader Fællesskabet vide, at det agter at overholde WTO-retten, hvorved det frivilligt giver afkald på handlefrihed i anvendelsen af WTO-reglerne, som visse kontraherende parter, der afviser de nævnte reglers direkte virkning, profiterer af.
By that very fact, it signals that it intends to comply with WTO law, thereby voluntarily forgoing the room for manoeuvre in the application of the WTO rules enjoyed by some contracting parties that refuse to accord any direct effect to those rules.
42 — Jf. bl.a. dommen i sagen Portugal mod Rådet, præmis 49.
42 — These instances are recalled in particular in Portugal v Council, paragraph 49.
39 — Jf. dommen af 10.9.1996 i sagen Kommissionen mod Tyskland, præmis 52, dom af 7.6.2007, sag C-335/05, Řízení Letového Provozu, Sml. I, s. 4307, præmis 16, og dommen i sagen Merck Genéricos Produtos Farmacêuticos, præmis 35.
39 — See Commission v Germany, paragraph 52; Case C-335/05 Řízení Letového Provozu [2007] ECR I-4307, paragraph 16; and Merck Genéricos — Produtos Farmacêuticos, paragraph 35.
43 — Dette er tilfældet i Nakajima-sagen.
43 — The Nakajima hypothesis.
For en anvendelse henvises til dom af 9.1.2003, sag C-76/00 P, Petrotub og Republica, Sml. I, s. 79, præmis 52-56.
For an application, see Petrotub and Republica, paragraphs 52 to 56.
40 — Jf. Hermès-dommen, præmis 28, og dommen i sagen i Dior m.fl., præmis 47.
40 — See Hermès, paragraph 28, and Dior and Others, paragraph 47.
44 — Dette er tilfældet i Fediol-sagen.45 — Jf. dommen i sagen Portugal mod Rådet, præmis 35.
44 — The Fediol hypothesis.45 — See Portugal v Council, paragraph 35.
41 — Jf. dommen i sagen Kommissionen mod Tyskland.
41 — See Commission v Germany.
Indvirkningen af en afgørelse fra DSB om Fællesskabets overtrædelse
The impact of a DSB decision finding against the Community
Appellanterne har kritiseret Retten for i de appellerede domme at have besvaret dette spørgsmål benægtende.
The appellants complain that in the contested judgments the Court of First Instance gave a negative answer to that question.
Ved at træffe denne afgørelse har Retten dog kun valgt den tidligere tendens i retspraksis.
However, in ruling as it did, the Court of First Instance merely followed the previous line of case-law.
Domstolen havde allerede ladet forstå, at der ikke kan være mulighed for påberåbelse af en DSB-afgø-relse uafhængigt af muligheden for påberåbelse af WTO-reglerne 47.
The Court of Justice had, in fact, already indicated that it is impossible to rely on a DSB decision unless the WTO rules can also be relied on.
Spørgsmålet om, hvorvidt en DSB-afgørelse om Fællesskabets overtrædelse kunne indvirke på princippet om WTO-rettens upåberåbelighed, var ganske vist fortsat et uafklaret punkt.
47 Admittedly, the question whether a DSB decision finding against the Community can overturn the principle that WTO law cannot be relied upon remained in suspension.
Og det er rigtigt, at Domstolen på dette punkt i første omfang tilsyneladende åbner døren, idet den havde kritiseret Retten for ikke at have taget stilling til argumentet om, at retsvirkningen for Det Europæiske Fællesskab af en DSB-afgørelse »kunne skabe tvivl om Rettens vurdering af, at WTO-reglerne ikke havde direkte virkning, og kunne begrunde, at Fællesskabets retsinstanser under erstatningssøgsmålet prøvede lovligheden af direktiverne […] på grundlag af disse regler« 48.
Moreover, the Court of Justice had, it is true, appeared initially to have opened the door on this point, having reproached the Court of First Instance for having failed to respond to an argument that the legal effects of a DSB decision vis-à-vis the European Community ‘called into question the Court’s finding that the WTO rules did not have direct effect and provided grounds for a review by the Community courts of the legality of Directives … in the light of those rules in the action for damages brought by the then applicant’.
Men døren blev hurtigt lukket igen, idet Domstolen fastslog, at uforeneligheden af en fællesskabsretsakt med WTO-retten kun kunne konstateres, også selv om den var fastslået ved en afgørelse fra DSB, inden for rammerne af en præjudiciel forelæggelse til vurdering af gyldighed 49eller til støtte for et erstatningssøgsmål 50 — uanset WTO- reglernes manglende direkte virkning — inden for de afgrænsede rammer af løsningerne i Nakajima- og Fediol-sagerne.
48The door was swiftly closed again, however, the Community courts ruling that reliance could be placed, notwithstanding the lack of direct of effect of the WTO rules, on the incompatibility of a Community act with WTO law — even where that incompatibility was found by a DSB decision — in the context of a reference for a preliminary ruling as to validity 49or in support of an action for damages 50 only within the narrow framework defined by the Nakajima and Fediol solutions.
Det er inden for de af denne retspraksis skitserede rammer, at appellanternes argumentation befinder sig.
The appellants’ arguments fall within the framework of this case-law.
De anmoder Domstolen om at afgøre, om og i hvilket omfang en DSB-afgørelse, der fastslår en fællesskabsbestemmelses uforenelighed med en bestemmelse i WTO-aftalerne, også kan indvirke på den principielle afvisning af muligheden for at påberåbe sig disse aftaler og følgelig udelukke enhver kontrol af afledt fællesskabsrets forenelighed i forhold til disse aftaler.
They ask the Court to determine whether and to what extent a DSB decision finding Community legislation to be incompatible with a provision of the WTO agreements can also overturn the refusal as a matter of principle to allow the agreements to be relied upon, thus precluding any review of the compatibility of secondary Community legislation with the agreements.
Appellanterne insisterer på den bindende karakter af DSB’s afgørelse og hævder, at de bør kunne påberåbe den og klage over dens manglende gennemførelse, selv om WTO-aftalerne ikke kan påberåbes.
To that end, they stress the binding nature of the DSB decision in order to maintain that they must be able to rely on it and complain that it has not been implemented, even though the WTO agreements themselves cannot be invoked.
Således fremstillet er argumentationen ubestrideligt uheldig.
Presented in this manner, the argument is undeniably clumsy.
Som Rådet med føje har anført, kan en DSB-afgørelse ikke have mere udstrakte virkninger end de WTO-regler, hvis tilsidesættelse afgørelsen har fastslået.
As the Council has rightly retorted, a DSB decision cannot produce wider effects than the WTO rules which it has found to have been infringed.
Spørgsmålet, som Domstolen anmodes om at besvare, er således mere nøjagtigt, hvorvidt — for at gentage Rettens ordlyd i de appellerede domme —»WTO-aftalerne afføder en ret for Fællesskabets borgere til ved domstolene at anfægte gyldigheden af en fællesskabsbestemmelse i det tilfælde, hvor DSB har fastslået, at såvel fællesskabsbestemmelsen som senere bestemmelser vedtaget af Fællesskabet, navnlig med henblik på at overholde de pågældende WTO-regler, var uforenelige med sidstnævnte« 46.
The question that the Court is asked to answer is therefore more precisely whether, to repeat the words of the Court of First Instance in the contested judgments, ‘the WTO agreements give rise, for persons subject to Community law, to the right to rely on those agreements when contesting the validity of Community legislation if the DSB has declared that both that legislation and the subsequent legislation adopted by the Community in order to comply with the WTO rules in question are incompatible with those rules’. 46
47 — Domstolen har præciseret, at hvis en borger påberåber sig tilsidesættelse af en DSB-afgørelses bindende karakter for Fællesskabet, er dette ensbetydende med at påstå tilsidesættelse af WTO-overenskomstens bindende virkning, hvilket kun er muligt, såfremt denne overenskomst har en direkte virkning, jf. Domstolens dom af 14.10.1999, sag C-104/97 P, Atlanta mod Det Europæiske Fællesskab, Sml. I, s. 6983, præmis 17-23.
47 — Indeed, the Court has already stated that, if an individual pleads failure to have regard to the compulsory nature of a DSB decision for the Community, that is tantamount to alleging infringement of the compulsory effect of the WTO agreement, which is possible only if that agreement has direct effect (see Case C-104/97 P Atlanta and Others v European Community [1999] ECR I-6983, paragraphs 17 to 23).
48 — Dommen i sagen Biret International mod Rådet, præmis 57.49 — Jf. Van Parys-dommen.
46 — The FIAMM judgment, paragraph 108, and the Fedon judgment, paragraph 101.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — FORENEDE SAGER C-120/06 P OG C-121/06 P har mulighed for — i de foreliggende sagers særlige sammenhæng — at gøre DSB gældende for at godtgøre ulovligheden af Fællesskabets adfærd med henblik på at opnå erstatning for den lidte skade som følge af De Forenede Staters pålæggelse af tillægstold som gengæld for Fællesskabets manglende gennemførelse af DSB-afgørelsen, krænker Fællesskabets lovgivende og administrative organers politiske frihed inden for rammerne af WTO.
OPINION OF MR POIARES MADURO — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P the contracting parties with regard to the application of the provisions of those agreements. It is therefore necessary to determine whether, in the particular context of the cases at issue, allowing the appellants to rely on the DSB decision to establish the unlawfulness of the conduct of the Community with a view to obtaining reparation for the damage suffered as a result of the increased customs duty imposed by the United States in retaliation for the Community’s failure to implement the DSB decision would adversely affect the political freedom of the Community’s legislative and executive organs in the framework of the WTO.
FIAMM og FEDON er ikke uvidende om denne retspraksis.
FIAMM and Fedon are not ignorant of this case-law.
De insisterer ikke desto mindre på deres sagers særegenhed i forhold til tidligere sager for at kræve en anden løsning.
They nevertheless dwell on the particular features of their case compared with the earlier cases in order to claim a different outcome.
De har gjort gældende, at Domstolen anmodes om at udtale sig om muligheden for påberåbelse af en afgørelse fra DSB efter udløbet af den rimelige frist, der var fastlagt til at overholde den, for at opnå erstatning af faktisk lidte tab som følge af gengældelsesforanstaltningerne.
To that end, they state that the Court is being asked to rule on the possibility of relying on a DSB decision after expiry of the reasonable period laid down for compliance therewith in order to obtain compensation for damage actually suffered as a result of retaliatory measures.
Det drejer sig således angiveligt om en sag, der ikke tidligere er blevet belyst, idet Van Parys-dommen behandlede muligheden for påberåbelse af en afgørelse fra DSB med henblik på inden for rammerne af en præjudiciel forelæggelse at vurdere gyldigheden af en fællesskabsretsakt. I Chiquita Brands-sagen var der ganske vist ligeledes tale om en påstand om erstatning for et lidt tab som følge af en fortsat tilsidesættelse af WTO-reglerne, der var fastslået af DSB, men sagsøgeren havde alene krævet anvendelse af Nakajima-undtagelsen.
In their opinion, it is therefore a novel case, since the judgment in Van Parys dealt with the inability to rely on a DSB decision for the purpose of assessing the validity of a Community act in the context of a reference for a preliminary ruling; it is also novel because in Chiquita Brands and Others v Commission, a case which likewise concerned a claim for compensation for damage suffered as a result of a persisting infringement of WTO rules ascertained by the DSB, the applicant had, however, confined itself to claiming application of the Nakajima exception.
Ud fra denne synsvinkel omhandler det første spørgsmål den vedvarende beståen af en sådan politisk frihed under de foreliggende sagers særlige omstændigheder.
From that perspective, the first question relates to whether such political freedom continued to exist in the specific circumstances of the cases in point.
Besvarelsen ville ganske givet være positivt, såfremt den rimelige frist for at gennemføre DSB-afgørelsen endnu ikke var udløbet.
The answer would certainly be in the affirmative if the reasonable period for implementation of the DSB decision had not yet expired.
Domstolen har præciseret, at »Fællesskabets retsinstanser […] ikke kan prøve lovligheden af de pågældende fællesskabsbestemmelser, uden ganske at ophæve virkningen af tildelingen af den rimelige frist for at efterkomme henstillinger eller afgørelser, der er foreskrevet inden for ordningen for bilæggelse af tvister som indført ved WTO-afta-lerne, navnlig ikke under en erstatningssag i henhold til traktatens artikel 178« 51.
The Court has already stated that ‘the Community courts cannot, in any event, carry out a review of the legality of the Community measures in question, particularly not in the context of an action for damages under Article 178 of the Treaty, without rendering ineffective the grant of a reasonable period for compliance with the DSB recommendations or rulings, as provided for in the dispute settlement system put in place by the WTO agreements’.
Men som FIAMM og FEDON med føje har understreget, udløb Fællesskabets rimelige frist til at efterkomme DSB-afgørelsen den 1. januar 1999, og ved afgørelse af 19. april 1999 havde DSB fastslået, at samme 1. januar bestod fællesskabsbestemmelsens uforenelighed med WTO-reglerne stadigvæk.
51 But as FIAMM and Fedon rightly point out, the reasonable period that the Community had been allowed to comply with the DSB decision had expired on 1 January 1999 and, in a decision of 19 April 1999, the DSB had found that on 1 January the Community legislation continued to be incompatible with the rules of the WTO.
Vurderingen af, om appellanternes argumentation er begrundet, gør det nødvendigt at vende tilbage til grundlaget for princippet om WTO-rettens upåberåbelighed.
In order to assess whether the appellants’ arguments are well founded, it is necessary to return to the basis of the very principle that WTO law cannot be relied on before the courts.
Jeg gør atter opmærksom på, at efter deres art og opbygning er muligheden for påberåbelse af WTO-aftalerne samlet principielt blevet afvist, og at der kun foreligger en retslig anvendelse af WTO-reglerne, såfremt dette ikke påvirker hverken muligheden for forhandling, som WTO-aftalerne giver de underskrivende parter, selv i tilfælde af tvist, eller gensidigheden og ligevægten i anvendelsen af de indgåede forpligtelser i henhold til WTO — dvs. i det omfang, det ikke begrænser den politiske frihed, som arten og opbygningen af WTO-aftalerne overlader de kontraherende parter i forhold til anvendelsen af aftalernes bestemmelser. Det må derfor afgøres, om appellanterne
It should again be remembered that the possibility of relying on the WTO agreements as a whole has been categor ically refused in principle, given their nature and structure, and that there can be room for application of the WTO rules by the courts only in so far as that would affect neither the scope for negotiations that the WTO agreements accord to contracting parties, even in the event of a dispute, nor the reciprocity and balance in the application of the commitments undertaken with regard to the WTO; in short, only in so far as that would not restrict the political freedom that the nature and structure of the WTO agreements allow
51 — Dommen i sagen Biret International mod Rådet, præmis 62.
51 — Biret International v Council, paragraph 62.
FIAMM M.FL. MOD RÅDET OG KOMMISSIONEN påpeget 54, og Retten har gentaget i de appellerede domme 55, at selv ved udløbet af den udløbet, kunne Fællesskabet ikke længere anvende forhandlingsløsninger.
Justice has already noted 54 and the Court of First Instance recalled in the contested judgments, 55 even at the expiry of the period satisfactory compensation had been agreed during the 20 days following the date of expiry of the reasonable period of time — a possibility provided for in Article 22(2) of the DSU — the Community could no longer seek negotiated solutions.
Det havde ikke andre valg end at efterkomme DSB-afgørelsen eller, hvis det afviste at gøre det, at udsætte sig for gengældelsesforanstaltninger.
It had no choice but to comply with the DSB decision or to lay itself open to retaliatory measures by refusing to do so.
Som det ses, vedrører debatten i sidste instans DSB-afgørelsens bindende kraft: Forholder det sig således, at FTB pålægger den fuldstændige gennemførelse af DSB’s afgørelser og henstillinger?
As we can see, the debate hinges ultimately on the binding force of the DSB decision: does the DSU require the rulings and recommendations of the DSB to be implemented in full?
Jeg skal umiddelbart bemærke, at jeg ikke deler appellanternes analyse på dette punkt 52.
To be frank, I do not share the appellants’ analysis on this point.