natgillin/translations-raw huggingface dataset:
III — De faktiske omstændigheder og tvisten i hovedsagen
III — The facts and procedure of the main proceedings
Kempters appel til prøvelse af Finanzgericht Hamburgs afgørelse med påstand om ophævelse blev forkastet af Bundesfinanzhof ved kendelse af 11. maj 2000.
Kempter’s appeal against the judgment was dismissed by order of the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) of 11 May 2000.
I perioden fra 1990 til 1992 eksporterede Willy Kempter KG (herefter »Kempter« eller »sagsøgeren«) kvæg til en række lande i Mellemøsten og det tidligere Jugoslavien og modtog efter ansøgning eksportrestitution fra Hauptzollamt Hamburg-Jonas (herefter »Hauptzollamt«).
In the years 1990 to 1992 Willy Kempter KG (‘Kempter’ or ‘the applicant’) exported cattle to a number of Arab countries and to the former Yugoslavia. On that basis it applied for and received export refunds from the Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Principal Customs Office Hamburg-Jonas; ‘the Hauptzollamt’).
I forbindelse med en markedsordningskontrol fastslog Betriebsprüfungsstelle Zoll ved Oberfinanzbezirk Freiburg, at visse dyr enten var døde eller var blevet nødslagtet under transporten eller under karantæne i bestemmelseslandet.
On conduct of an inquiry, the Betriebsprüfungsstelle Zoll (Customs Inspectorate) of the Oberfinanzdirektion (Principal Revenue Office), Freiburg, established that some animals had died or been slaughtered out of necessity during transport or in the course of quarantine in the countries of destination.
Den 14. december 2000 afsagde Domstolen sin dom i Emsland-Stärke-sagen, hvori den som nævnt bl.a. fastslog, at betingelsen — uanset om der er tale om differentieret eller udifferentieret restitution — om, at produktet, medmindre det er gået til grunde under transporten som følge af force majeure, er indført til et tredjeland og i givet fald til et bestemt tredjeland, kun kan kræves opfyldt forud for tildelingen af restitutionen.
On 14 December 2000 the Court of Justice delivered the judgment in Emsland-Stärke, in which, as will be recalled, the Court found that the condition for payment of the differentiated or non- differentiated refund under which the product — save where it has perished in transit as a result of force majeure — must have been imported into a nonmember country and, where appropriate, into a specified nonmember country could be imposed only prior to the grant of the refund.
I en dom af 21. marts 2002, hvori Emsland-Stärke-sagen var nævnt, anvendte Bundesfinanzhof Domstolens fortolkning.
In a judgment of 21 March 2002 the Bundesfinanzhof applied the foregoing interpretation of the Court, mentioning the judgment in Emsland-Stärke.
endelig forvaltningsafgørelse som fastlagt af Domstolen i Kühne & Heitzdommen opfyldt, og at tilbagebetalingsafgørelsen af 10. august 1995 følgelig skulle ophæves. IV — De præjudicielle spørgsmål
IV — The reference for a preliminary ruling
Ved skrivelse af 16. september 2002 anmodede sagsøgeren Hauptzollamt om at tage sagen op til fornyet behandling og om ophævelse af afgørelsen om tilbagebetaling af eksportrestitutionen.
By letter of 16 September 2002, Kempter requested that the Hauptzollamt reopen the procedure and revoke the decision on repayment of the export refunds.
Til støtte herfor henviste Kempter til, at der i mellemtiden var sket en ændring af de retlige omstændigheder.
In support of this application, Kempter claimed that the legal situation had changed in the meantime.
Sagsøgeren henviste herved til Bundesfinanzhofs dom af 21. marts 2002, som selskabet anførte at være blevet bekendt med den 1. juli 2002 ved en fax, som var fremsendt af selskabet SAB.
In that connection Kempter relied on the judgment delivered by the Bundesfinanzhof on 21 March 2002, of which it states that it was informed on 1 July 2002 by a fax from the company SAB.
I sin forelæggelsesafgørelse konstaterer Finanzgericht Hamburg for det første, at sagens parter er enige om, at tilbagebetalingsafgørelsen af 10. august 1995 i lyset af Emsland-Stärke-dommen må anses for retsstridig. Sagens parter er imidlertid uenige om, hvorvidt Hauptzollamt — for at tage hensyn til Domstolens fortolkning i denne dom — har pligt til at omgøre sin forvaltningsafgørelse, som er blevet endelig forud for afsigelsen af den nævnte dom.
In the order for reference, the Finanzgericht Hamburg observes, first, that the parties agree that, in the light of Emsland-Stärke, the repayment decision of 10 August 1995 must be considered unlawful.
Hauptzollamt afviste ved afgørelse af 5. november 2002 at tage sagsøgerens anmodning til følge med henvisning til, at den stedfundne ændring i retspraksis, ikke i forhold til den konkrete sag indebar nogen ændring i den retlige situation, der i sig selv kunne begrunde en fornyet vurdering af sagen i medfør af VwVfG’s § 51, stk. 1, nr. 1.
The Hauptzollamt refused the application by decision of 5 November 2002, stating that this alteration in caselaw did not mean any change in the legal situation, which alone would justify reopening the procedure under Paragraph 51(1)(1) of the VwVfG.
Sagsøgerens appel til prøvelse af denne afgørelse blev forkastet ved appelafgørelse af 25. marts 2003.
The applicant’s administrative appeal against that decision was rejected by decision of 25 March 2003.
Med hensyn til de fire betingelser, Domstolen har fastsat i Kühne & Heitzdommen 8, er den forelæggende ret af den opfattelse, at de to første er opfyldt. 8 — Den forelæggende ret nævner her udelukkende de fire led i dommens konklusion, og ikke hvad der kunne anses for at udgøre den første betingelse, nemlig at forvaltningsorganet er blevet forelagt en anmodning om fornyet prøvelse.
With regard to the four conditions set out by the Court in Kühne & Heitz, 8the national court considers that the first two are fulfilled. Indeed, the Hauptzollamt does have power, on the basis of the first sentence of 8 — Here the national court refers only to the four indents of the operative part of the judgment, and not to what could be regarded as constituting the first condition, namely that an application for review must be made to the administrative body.
Kempter forelagde derefter sagen for Finanzgericht Hamburg den 26. april 2004 og henviste bl.a. til, at i den foreliggende sag var betingelserne for at omgøre en
Kempter then brought an action before the Finanzgericht Hamburg on 26 April 2004, submitting in particular that in the case in point the conditions for review of a final administrative decision set out by the
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT BOT — SAG C-2/06 en urigtig fortolkning af fællesskabsretten, nemlig bestemmelsen i artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 3665/87.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 not plead misinterpretation of Community law, namely of Article 5(1) of Regulation No 3665/87, either before the Finanzgericht Hamburg or before the Bundesfinanzhof.
Hauptzollamt har således i medfør af VwVfG’s § 48, stk. 1, første punktum, kompetence til at omgøre tilbagebetalingsafgørelsen.
Paragraph 48(1) of the VwVfG, to reopen the repayment decision.
Denne afgørelse er i øvrigt blevet endelig som følge af en dom afsagt af en national ret, der traf afgørelse som øverste instans 9.
In addition, the decision has become final as a result of a judicial decision of a national court ruling at final instance. 9
Den forelæggende ret mener imidlertid, at det kan udledes af dommen i Kühne & Heitz-sagen, at den sag, som Domstolen da tog stilling til, også var karakteriseret ved, at sagsøgeren ikke anmodede om, at der skulle forelægges et spørgsmål for Domstolen med henblik på præjudiciel afgørelse. Den forelæggende ret hælder desuden til den opfattelse, at det ikke skal komme den berørte borger til skade, såfremt nationale retter overser betydningen af et spørgsmål vedrørende fortolkning af fællesskabsretten. 28.
The national court considers, however, that it can be seen from the judgment in Kühne & Heitz that, in the case which gave rise to that judgment, the claimant likewise did not request that a preliminary ruling be sought from the Court of Justice. Furthermore, the national court is inclined to the view that the fact that national courts have overlooked the significance of a question of interpretation of Community law should not be held against the individual concerned. 28.
Den forelæggende ret mener derimod, at det er tvivlsomt, om den tredje betingelse, der er opstillet i Kühne & Heitzdommen, hvorefter dommen fra den nationale ret, der træffer afgørelse som øverste instans — i betragtning af en efterfølgende afgørelse fra Domstolen — er baseret på en urigtig fortolkning af fællesskabsretten, der blev foretaget, uden at Domstolen var blevet forelagt en præjudiciel anmodning i henhold til artikel 234, stk. 3, EF, er opfyldt. 31.
On the other hand, the national court is uncertain as to whether the third condition in Kühne & Heitz has been fulfilled. The third condition is that the judgment of the national court ruling at final instance must, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, be based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC. 31.
Den forelæggende ret er desuden i tvivl om rækkevidden af den fjerde betingelse, som Domstolen har opstillet i Kühne & Heitzdommen, nemlig om den berørte person ufortøvet skal klage til forvaltningsorganet efter at have fået kendskab til Domstolens praksis. 29.
In addition, the national court is uncertain as to the implications of the fourth condition laid down by the Court of Justice in Kühne & Heitz, namely that the person concerned must have complained to the administrative body immediately after becoming aware of the Court’s decision. 29.
Finanzgericht Hamburg mener, at hvis betingelsen må forstås således, at den indebærer, at sagsøgeren skal have anfægtet forvaltningsafgørelsen ved en national ret med henvisning til fællesskabsretten, men at den nationale ret ikke gav selskabet medhold uden at forelægge et spørgsmål for Domstolen med henblik på præjudiciel afgørelse, bør sagsøgerens påstand forkastes, idet denne hverken under sagen ved Finanzgericht eller under appelsagen ved Bundesfinanzhof gjorde gældende, at der var tale om
According to the national court, if the condition were to be understood as meaning that a claimant must have relied on Community law when he contested the administrative decision in court and that the national court must have dismissed the action without seeking a preliminary ruling from the Court of Justice, the action brought by the applicant should be dismissed. The applicant did
9 — Efter den forelæggende rets opfattelse er det på grund af de særlige nationale procesregler uden betydning, at Bundesfinanzhof traf afgørelse i form af en kendelse og ikke ved en dom.
9 — In the eyes of the Finanzgericht Hamburg, the fact that, owing to the particular characteristics of the national rules of procedure, the Bundesfinanzhof decided the case by means of an order and not a judgment is not germane.
Det afgørende er, om den pågældende person har udtømt alle de retsmidler, han har til rådighed i medfør af national ret, idet det er uden betydning, hvilken form rettens afgørelse antager.
The form of the judicial decision is irrelevant provided that the claimant has exhausted all the judicial remedies available to him under national law.
Finanzgericht Hamburg forklarer i denne forbindelse, at et særligt kendetegn i denne sag er, at sagsøgeren først anmodede Hauptzollamt om omgørelse af tilbagebetalingsafgørelsen af 10. august 1995 i sin skrivelse af 16. september 2002, altså 19 måneder efter at Domstolens dom af 14. december 2000 i Emsland-Stärke-sagen blev afsagt.
On that point the national court explains that a special feature of the case before it is that Kempter applied to the Hauptzollamt for withdrawal of the repayment decision of 10 August 1995 by letter of 16 September 2002, that is to say, 21 months after the Court delivered judgment in Emsland-Stärke on 14 December 2000.
KEMPTER opstod før denne dom, er det ikke helt klart for den forelæggende ret, hvorfor muligheden for — på grundlag af Emsland-Stärke-dommen — at anmode om omgørelse af en endelig forvaltningsafgørelse, der er i strid med fællesskabsretten, undtagelsesvis skulle være tidsbegrænset.
KEMPTER which have arisen before the Court’s judgment, the national court does not see why an application, on the basis of Emsland-Stärke, for the revocation of an administrative decision that is final and infringes Community law should, exceptionally, be subject to a limit in time.
Den forelæggende ret har derfor besluttet at udsætte sagen i afventning af Domstolens besvarelse af de to følgende præjudicielle spørgsmål:
Consequently it has decided to stay proceedings pending the Court’s reply to the following two questions referred by it for a preliminary ruling:
Finanzgericht Hamburg har endvidere anført, at fristen for at anmode om omgørelse af en endelig forvaltningsafgørelse bør være knyttet til den berørte persons positive kendskab til Domstolens praksis.
The national court then observes that, in its opinion, the timelimit as regards an application for the review of a final administrative decision should depend on positive awareness of the Court’s decision on the part of the person concerned.
Den forelæggende ret angiver ligeledes, at hvad angår fortolkningen af biordet »ufortøvet«, som Domstolen anvender i Kühne & Heitzdommen, knytter dette sig i tysk ret til kausalitetsbetragtninger 10. På dette grundlag hælder Finanzgericht Hamburg til den opfattelse, at »ufortøvet« snarere betyder »uden culpøs forsinkelse«. En sådan forståelse af begrebet vil ifølge Finanzgericht Hamburg indebære, at fremsættelse af anmodningen inden for en frist på tre måneder fra det tidspunkt, hvor Domstolens fortolkning kom til sagsøgerens kundskab, opfylder den fjerde betingelse, som Domstolen har opstillet i Kühne & Heitz-dommen. 34.
It adds that, with regard to the interpretation of the adverb ‘immediately’ used by the Court in Kühne & Heitz, the word in question is used in relation to the assessment of issues of causality in German law. 10 The national court is inclined to understand the word as meaning ‘without delay’ or ‘without culpable delay’. From that viewpoint, according to the national court, an application for review lodged three months after the person in question becomes aware of the Court’s interpretation should be regarded as meeting the fourth condition laid down by the Court in Kühne & Heitz. 34.
Den forelæggende ret er mere generelt i tvivl om, hvorvidt muligheden for at omgøre en endelig forvaltningsafgørelse, som er i strid med fællesskabsretten, er tidsmæssigt begrænset af hensyn til retssikkerheden, eller om den omvendt er tidsmæssigt ubegrænset.
However, the national court is uncertain, more generally, whether the possibility of amending a final administrative decision which is contrary to Community law is subject to a timelimit on grounds of legal certainty or whether, on the contrary, it is not subject to a limit in time.
»1) Forudsætter fornyet prøvelse og omgørelse af en endelig forvaltningsafgørelse — for at tage hensyn til en fortolkning af de relevante fællesskabsbestemmelser, som EF-Domstolen i mellemtiden har foretaget — at den berørte part har anfægtet forvaltningsafgørelsen ved de nationale domstole og herunder gjort fællesskabsretten gældende?
‘(1) Are the review and amendment of a final administrative decision in order to take account of the interpretation of the relevant Community law carried out in the meantime by the Court of Justice of the European Communities subject to the requirement that the party concerned relied on Community law when contesting the administrative decision before the national courts?
For så vidt som et forvaltningsorgan bør anvende den fortolkning af en fællesskabsretlig bestemmelse, som Domstolen har fastlagt i en dom vedrørende et præjudicielt spørgsmål, i relation til retsforhold, som
Inasmuch as administrative authorities must apply the interpretation of a provision of Community law supplied by the Court in a preliminary ruling to legal relationships
2) Skal en anmodning om fornyet prøvelse og omgørelse af en endelig forvaltningsafgørelse, der er i strid med fællesskabsretten — ud over de i EF-Domstolens dom af 13. januar 2004 i sag C-453/00 fastsatte betingelser — anses for at være begrænset i tidsmæssig henseende på grundlag af overordnede fællesskabsretlige principper?«
(2) Is an application for the review and amendment of a final administrative decision which is contrary to Community law subject to a limit in time for overriding reasons of Community law, apart from the conditions set out in [Kühne & Heitz]?’ I - 421
V — Bedømmelse lesskabsretligt princip
V — Analysis principle of legal certainty is ambivalent in so far as it aims to safeguard the quality and integrity of the rule as well as the stability of legal situations. 12
A — Indledende bemærkninger om Domstolens nuværende praksis
A — Preliminary remarks on the present line of caselaw
Dette krav om retstilstandens stabilitet er kernen blandt de hensyn, Domstolen har fremført i flere af dens nyligt afsagte domme.
The need for the stability of legal situations lies at the heart of the concerns expressed by the Court in several of its recent judgments.
For så vidt som det bidrager til at opfylde kravet om stabil retstilstand, er princippet om retskraft genstand for en særlig kontrol fra Domstolens side.
The Court is particularly vigilant with regard to the principle of res judicata, inasmuch as it contributes to the requirement for stability of legal situations.
Før min bedømmelse af de to præjudicielle spørgsmål finder jeg det nødvendigt at redegøre for Domstolens nuværende praksis vedrørende problematikken om fornyet prøvelse af endelige forvaltnings- og retsafgørelser, der viser sig at være i strid med fællesskabsretten som efterfølgende fortolket af Domstolen.
Before examining the two questions referred to the Court, it seems to me necessary to review the current caselaw of the Court relating to the issue of reviewing administrative and judicial decisions which have become final and which prove to be contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court.
Jeg vil således kunne identificere de forskellige situationer, der er forelagt Domstolen, måden hvorpå Domstolen har vurderet dem, og de særlige kendetegn ved den situation, der er omfattet af Kühne & Heitz-dommen. 42.
It will thus be possible to identify the different situations which have been referred to the Court, the way in which they have been dealt with by it and the particular characteristics of the situation covered by Kühne & Heitz. 38.
13 — Sag C-224/01, Sml. I, s. 10239.
13 — Case C-224/01 [2003] ECR I-10239.
KEMPTER juni 1999 18princippet om, at »en national ret ikke efter fællesskabsretten [er] forpligtet til at undlade at anvende nationale processuelle regler, hvorved en afgørelse tillægges retskraft, uanset at dette ville gøre det muligt at afhjælpe en tilsidesættelse af fællesskabsretten ved den omhandlede afgørelse« 19.
KEMPTER so would enable it to remedy an infringement of Community law by the decision at issue’.
betydningen af princippet om retskraft og bemærkede, at »[s]åvel hensynet til at sikre en stabil retstilstand og stabile retlige relationer som retsplejehensyn gør det påkrævet, at retsafgørelser, der er blevet endelige, efter at de hjemlede appelmuligheder er udnyttet, eller efter at appelfristerne er udløbet, ikke længere kan anfægtes« 14.
19 of justice, it is important that judicial decisions which have become definitive after all rights of appeal have been exhausted or after expiry of the timelimits provided for in that connection can no longer be called in question’.
Domstolen har tilføjet, at »en anerkendelse af princippet om statens erstatningsansvar for en afgørelse truffet af en ret i sidste instans indebærer imidlertid ikke i sig selv, at en sådan afgørelses retskraft anfægtes, [for så vidt som] et søgsmål, hvorunder staten søges draget til ansvar, ikke [har] den samme genstand og ikke nødvendigvis angår de samme parter som det søgsmål, der resulterede i den retskraftige afgørelse« 15, og fordi den under alle omstændigheder ikke indebærer, at den retsafgørelse, som har forvoldt tabet, ændres.
14 The Court added that ‘recognition of the principle of State liability for a decision of a court adjudicating at last instance does not in itself have the consequence of calling in question that decision as res judicata [because] proceedings seeking to render the State liable do not have the same purpose and do not necessarily involve the same parties as the proceedings resulting in the decision which has acquired the status of res judicata’ 15 and because, in any case, they do not entail a review of the judicial decision which caused the damage.
Ifølge denne retspraksis har Kühne & Heitzdommen hvad angår endelige forvaltningsafgørelser givet Domstolen mulighed for at redegøre for, hvorledes den vil forene de krav, der følger af princippet om fællesskabsrettens forrang samt af dens præjudicielle dommes tilbagevirkende kraft, med de krav, der følger af retssikkerhedsprincippet i tilknytning til princippet om retskraft. 43.
In the same line of case-law, this time in relation to final administrative decisions, Kühne & Heitz gave the Court an opportunity to set out the way in which it seeks to reconcile the requirements arising from the primacy of Community law and from the retrospective effect of judgments giving a preliminary ruling with the requirements deriving from the principle of legal certainty in conjunction with the principle of res judicata. 43.
I Kapferer-dommen af 16. marts 2006 16fremhævede Domstolen atter kravet om
17It inferred from this, referring also to its judgment in Eco Swiss, 18the principle that ‘Community law does not require a national court to disapply domestic rules of procedure conferring finality on a decision, even if to do
I Kühne & Heitz-sagen drejede problemet sig navnlig om, hvorvidt en national myndigheds forpligtelse til at anvende en fællesskabsretlig regel som fortolket af Domstolen på retsforhold, der var opstået og stiftet inden afsigelsen af dommen fra Domstolen, der traf afgørelse efter anmodning om fortolkning, fortsat kunne bestå trods en stabilitet af retsafgørelser, der er blevet endelige, og betydningen af princippet om retskraft i fællesskabsretsordenen og i de nationale retsordener 17. Domstolen udledte heraf under henvisning til Eco Swiss-dommen af 1. 18 — Sag C-126/97, Sml. I, s. 3055, præmis 46 og 47.
Kühne & Heitz concerned in particular whether a national authority’s obligation to apply a rule of Community law as interpreted by the Court even to legal relationships which arose or were formed before the Court’s preliminary ruling on a question of interpretation could prevail notwithstanding that 19 — Kapferer, paragraph 21.
14 — Præmis 38.15 — Præmis 39.16 — Sag C-234/04, Sml. I, s. 2585.17 — Præmis 20.
14 — Paragraph 38.15 — Paragraph 39.16 — Case C-234/04 [2006] ECR I-2585.17 — Paragraph 20.18 — Case C-126/97 [1999] ECR I-3055, paragraphs 46 and 47.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT BOT — SAG C-2/06 forvaltningsafgørelse, der var blevet endelig, før der blev anmodet om ændring heraf af hensyn til Domstolens dom.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 an administrative decision had become final before an application was made for its review to take account of the Court’s judgment.
som kendetegner hovedsagen, og som set gennem prismet i artikel 10 EF påbyder et forvaltningsorgan, der er blevet forelagt en anmodning herom, at genoptage en endelig afgørelse.
Thus it lists four ‘circumstances’ characterising the main proceedings which, taken together, will give rise, through Article 10 EC, to an obligation of review on the part of the administrative body to which an application to that effect is addressed.
Nedenfor gengives de omstændigheder, som Domstolen opstiller såvel i dommens præmisser som i dens konklusion:
The circumstances to which the Court refers in the grounds and in the operative part of the judgment should be recalled:
— Forvaltningsorganet efter national ret har kompetence til at omgøre afgørelsen.
— national law grants the administrative body the power to reopen the final administrative decision;