natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hvad angår anvendelsen af dette princip på den foreliggende sag®mente Domstolen, i®modsætning til Retten, at henset til den omstændighed, at Kommissionen allerede havde ændret sit standpunkt to gange som følge af de bemærkninger, der var blevet forelagt af de interesserede parter, kunne det ikke udelukkes, at Kommissionen kunne have ændret sin holdning endnu en gang på grundlag af de af den pågældende virksomhed fremførte argumenter.
As regards the application of that principle in this case, the Court took the view, contrary to the Court of First Instance (hereafter in this section‘the General Court’), that, in light of the fact that the Commission had already altered its position twice as a result of the observations submitted by the interested parties, it could not be ruled out that the Commission might once again have altered its position because of the arguments put forward by the undertaking concerned.
Følgelig ophævede Domstolen ikke blot Rettens dom, men annullerede også Rådets anfægtede forordning.
Therefore, the Court not only set aside the judgment of the General Court but also annulled the contested Council regulation.
Stadigvæk i®forhold til de almindelige fællesskabsretlige principper bemærkes, at Domstolen nægtede at anse princippet om ligestilling af aktionærerne for et almindeligt fællesskabsretligt princip.
With regard, again, to the general principles of Community law, attention is drawn to the Court’s refusal to regard the principle of equality of shareholders as a general principle of Community law.
I®sagen Audiolux m.. (dom af 15.10.2009, sag®C-101/08) fastslog Domstolen således, at fællesskabsretten ikke indeholder noget generelt princip, hvorefter mindretalsaktionærerne er beskyttet af en forpligtelse for hovedaktionæren, der opnår eller udøver kontrol med et selskab, til at tilbyde mindretalsaktionærerne at købe deres aktier på samme betingelser som dem, der blev aftalt ved erhvervelsen af den andel i®selskabet, hvormed denne hovedaktionær k tildelt eller styrket kontrollen med selskabet.
The Court held in Case C-101/08 Audiolux and Others (judgment of 15 October 2009) that Community law does not include any general principle of law under which minority shareholders are protected by an obligation on the dominant shareholder, when acquiring or exercising control of a company, to o¥er to buy their shares under the same conditions as those agreed when the shareholding conferring or strengthening the control of that dominant shareholder was acquired.
Ifølge Domstolen er alene den omstændighed, at der ndes visse bestemmelser i®a¯edt fællesskabsret om beskyttelsen af mindretalsaktionærer, ikke i®sig selv tilstrækkelig til, at det kan fastslås, at der foreligger et generelt fællesskabsretligt princip, og navnlig ikke, såfremt bestemmelsernes anvendelsesområde er begrænset til bestemte veldenerede rettigheder.
According to the Court, the mere fact that secondary Community legislation lays down certain provisions relating to the protection of minority shareholders is not sucient in itself to establish the existence of a general principle of Community law, in particular if the scope of those provisions is limited to rights which are well de¤ned and certain.
Desuden indebærer det generelle ligebehandlingsprincip hverken en særlig forpligtelse, som udelukkende gælder for hovedaktionæren i®forhold til de andre aktionærer, eller udpeger en særlig situation, hvori®der foreligger en sådan forpligtelse.
Furthermore, the general principle of equal treatment cannot in itself either give rise to a particular obligation on the part of the dominant shareholder in favour of the other shareholders or determine the speci¤c situation to which such an obligation relates.
Dette er således ikke afgørende for valget mellem de forskellige tænkelige midler til beskyttelse af mindretalsaktionærerne.
Nor can it determine the choice between various conceivable means of protection for minority shareholders.
Ifølge Domstolen forudsætter en sådan ligestilling, at der foretages et lovgivningsmæssigt valg på baggrund af en afvejning af de berørte interesser, og at der forinden fastsættes præcise og detaljerede regler, hvilket ikke kunne udledes af det almindelige lighedsprincip.
According to the Court, such treatment presupposes legislative choices, based on a weighing of the interests at issue and the ¤xing in advance of precise and detailed rules, and cannot be inferred from the general principle of equal treatment.
De generelle fællesskabsretlige principper har nemlig forfatningsretlig status, hvorimod den nævnte ligestilling er så detaljeret, at det er nødvendigt at udarbejde forskrifter på lovgivningsniveau, hvilket på fællesskabsplan består i®en a¯edt fællesskabsretsakt.
The general principles of Community law have constitutional status while such treatment is characterised by a degree of detail requiring legislation to be drafted and enacted at Community level by a measure of secondary Community law.
Forbuddet mod enhver forskelsbehandling på grundlag af nationalitet og konsekvenserne af dette forbud er blevet undersøgt inden for nogle usædvanlige processuelle rammer.
The prohibition of any discrimination on the basis of nationality and its implications were considered in an unusual procedural context.
I®ČEZ-sagen (dom af 27.10.2009, sag®C-115/08) tog Domstolen nemlig stilling til dette princip inden for Euratomtraktatens anvendelsesområde.
In Case C-115/08 ČEZ (judgment of 27 October 2009) the Court was prompted to rule on that principle under the EAEC Treaty.
En regional østrigsk ret, som var blevet forelagt et negatorisk søgsmål med påstand om ophør med skadevirkninger på naboejendomme, som var anlagt af nogle grundejere mod atomkraftværket i®Temelín i®Den Tjekkiske Republik, forelagde Domstolen spørgsmålet, hvorvidt den af de tjekkiske myndigheder udstedte godkendelse af atomkraftværkets drift inden for rammerne af et sådant søgsmål skulle anerkendes i®Østrig, eftersom en sådan anerkendelse ikke var fastsat i®østrigsk ret.
In an action for cessation of a nuisance that had been brought before it by property owners against the nuclear power plant at Temelín in the Czech Republic, an Austrian Regional Court asked the Court of Justice whether the authorisation given by the Czech authorities for the operation of the power plant was required to be recognised in Austria in the context of such judicial proceedings, there being no provision for such recognition under Austrian law.
Domstolen fastslog indledningsvis, at industrimæssig virksomhed, som udøves af atomkraftværket i®Temelín, henhører under anvendelsesområdet for traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab (Euratom).
Court of Justice of Community law which is also applicable under the EAEC Treaty.
Den forskellige behandling, som Republikken Østrig har indført til ugunst for atomkraftværker, der har en administrativ godkendelse udstedt i®en anden medlemsstat, skal derfor undersøges inden for rammerne af Euratom-traktaten.
The di¥erence in treatment applied by the Republic of Austria to the detriment of nuclear installations which have received of-¤cial authorisation in another Member State must therefore be considered in relation to the EAEC Treaty.
Derefter fastslog Domstolen, at forskelsbehandling på grundlag af nationalitet ikke kan begrundes med rent økonomiske mål såsom beskyttelsen af nationale erhvervsdrivendes interesser.
Next, the Court stated that discrimination on grounds of nationality cannot be justi¤ed by purely economic aims such as the protection of the interests of domestic economic operators.
Denne forskelsbehandling kan heller ikke begrundes med formålet om beskyttelse af liv, af den o©entlige sundhed, af miljø eller ejendomsret i®det omfang, der ndes fællesskabslovgivning, som denne godkendelse delvis henhører under, og som sikrer denne beskyttelse.
Nor can it be justi¤ed by the aim of protecting life, public health, the environment or property rights, since there is a Community legislative framework, of which that authorisation forms a part, which ensures such protection.
Heraf følger, at Republikken Østrig ikke kunne begrunde forskelsbehandlingen i®forhold til den i®Den Tjekkiske Republik udstedte administrative godkendelse af driften af atomkraftværket i®Temelín.
It follows from this that the Republic of Austria cannot justify the discrimination applied in respect of the ocial authorisation issued in the Czech Republic for the operation of the nuclear power plant at Temelín.
Uanset at betingelserne for at antage et annulationssøgsmål til realitetsbehandling har været genstand for en rig retspraksis, har Domstolen endnu engang i®appelsagen Kommissionen mod Ente per le Ville Vesuviane (dom af 10.9.2009, forenede sager C-445/07®P og C-455/07®P) skullet beskæftige sig med betingelserne for at antage sager, der er anlagt af subnationale organer, som berøres af tildeling af økonomisk støtte, til realitetsbehandling.
Although the conditions governing the admissibility of actions for annulment have been the subject of a considerable body of caselaw, in Joined Cases C-445/07°P and C-455/07°P Commission v Ente per le Ville Vesuviane (judgment of 10 September 2009) the Court, ruling on an appeal, was required once again to address the conditions governing the admissibility of actions brought by authorities within a State which are a¥ected by the grant of ¤nancial assistance.
Efter at have påpeget, at et regionalt eller lokalt organ med hjemmel i®artikel®230, stk.®4, EF, i®det omfang det er en juridisk person i®henhold til national ret, kan anlægge et søgsmål til prøvelse af beslutninger, der er rettet til det, eller som berører det umiddelbart og individuelt, præciserede Domstolen, at betingelsen om umiddelbart at være berørt kræver, at to kumulative kriterier er opfyldt, nemlig for det første, at den anfægtede fællesskabsforanstaltning umiddelbart skal have indvirkning på den pågældendes retsstilling, og for det andet, at foranstaltningen ikke må overlade et skøn til adressaterne, der skal gennemføre den.
After recalling that, under the fourth paragraph of Article 230°EC, a local or regional entity may, to the extent that it has legal personality under national law, institute proceedings against a decision addressed to it or which is of direct and individual concern to it, the Court explained that the condition of being directly concerned requires two cumulative criteria to be met, namely, the contested Community measure must, ¤rst, directly a¥ect the legal situation of the individual and, second, leave no discretion to the addressees entrusted with the task of implementing it.
I®denne henseende mente Domstolen, i®modsætning til Retten, at det af det forhold, at et regionalt eller lokalt organ i®en beslutning om tildeling af en fællesskabsstøtte angives som ansvarlig myndighed for gennemførelse af et projekt støttet af Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, ikke indebærer, at dette organ selv er indehaver af retten til støtten.
In that regard, unlike the General Court, the Court of Justice took the view that the designation of a regional or local entity in a decision to grant Community ¤nancial assistance as the authority responsible for the implementation of a European Regional Development Fund project does not imply that that entity is itself entitled to the assistance.
Tilsvarende er selve den omstændighed, at de nationale myndigheder har redegjort for deres hensigt med hensyn til at tilbagesøge de beløb, der fejlagtigt er udbetalt til det nævnte regionale eller lokale organ, udtryk for, at der foreligger en selvstændig vilje hos myndighederne, når der ikke foreligger forpligtelser i®denne henseende i®henhold til fællesskabsretten, hvilket beviser den pågældende medlemsstats skøn.
Also, the very fact that the national authorities stated their intention to recover the sums wrongly received by that regional or local entity was, in the absence of obligations in that regard pursuant to Community law, an expression of an autonomous will on their part, which clearly demonstrated a discretion on the part of the Member State concerned.
Følgelig besluttede Domstolen, at det pågældende subnationale organ ikke var umiddelbart berørt af Kommissionens beslutning og derfor kun kunne gå til de nationale domstole for at anfægte lovligheden af nationale foranstaltninger, der vedrører anvendelsen af en fællesskabsretsakt.
Therefore, the Court decided that the entity in question was not directly concerned by the Commission’s decision and, as a result, could only turn to its national courts in order to challenge the legality of national measures relating to the application of a Community act.
Domstolen har også haft anledning til at henlede opmærksomheden på de krav i®kontradiktions-princippet, som styrer rettergangen for Fællesskabets retsinstanser.
Accordingly, except in particular cases such as, inter alia, those provided for by the rules of procedure of the Community Courts, those Courts cannot base their decisions on a plea raised of their own motion, even one involving a matter of public policy and — as in the present case — based
Udviklingen og arbejdet
Proceedings on the absence of a statement of reasons for the decision at issue, without ¤rst having invited the parties to submit their observations on that plea.
I®sagen Kommissionen mod Irland m.¯. (dom af 2.12.2009, sag®C-89/08®P) fastslog Domstolen nemlig, at dette princip som hovedregel ikke blot giver hver part i®en tvist ret til at få kendskab til de aktstykker og indlæg, som modparten har fremlagt for retsinstansen, og kommentere disse, og ikke blot er til hinder for, at Fællesskabets retsinstanser baserer deres afgørelse på faktiske omstændigheder og dokumenter, som parterne eller en af disse ikke havde kunnet ska©e sig kendskab til, og som de således ikke har kunnet tage stilling til, men ligeledes indebærer retten for parterne til at få kendskab til de anbringender, som retsinstansen af egen drift har rejst, og hvorpå den agter at basere sin afgørelse, og kommentere dem.
The Court stated that, in the analogous context of Article 6 of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms (ECHR), it had already held that it is precisely in deference to that article and to the very purpose of every individual’s right to adversarial proceedings and to a fair hearing within the meaning of that provision that the Court may of its own motion, on a proposal from the Advocate General or at the request of the parties order that the oral procedure be reopened, in accordance with Article 61 of its Rules of Procedure, if it considers that it lacks sucient information, or that the case must be dealt with on the basis of an argument which has not been debated between the parties (see order in Case C-17/98 Emesa Sugar [2000] ECR I-665, paragraphs 8, 9 and 18, and Joined Cases C-270/97 and C-271/97 Deutsche Post [2000] ECR I-929, paragraph 30).
For således at opfylde de krav, der er forbundet med retten til en retfærdig rettergang, er det væsentligt, at parterne har kendskab til og kontradiktorisk kan diskutere såvel de faktiske som de retlige forhold, der er afgørende for udfaldet af proceduren.
In the present case, it was apparent from the ¤le and from the hearing before the Court of Justice that, by the judgment under appeal, the General Court annulled the Commission’s decision on the basis of a plea that it had raised of its own motion concerning an infringement of Article 253°EC without ¤rst having invited the parties, in the course of the written or oral procedures, to submit their observations on that plea.
Derfor kan Fællesskabets retsinstanser, bortset fra særlige tilfælde, såsom de tilfælde, der er nævnt i®Fællesskabets retsinstansers procesreglementer, ikke støtte deres afgørelse på et retligt anbringende, som rejses af egen drift, selv om det er et anbringende, der angår grundlæggende retsprincipper og – som det er tilfældet i®nærværende sag®– vedrører en manglende begrundelse af den anfægtede beslutning, uden forinden at have opfordret parterne til at fremsætte deres bemærkninger om det pågældende anbringende.
In so doing, the General Court failed to have regard to the rule that the parties should be heard, thereby adversely a¥ecting the interests of the Commission.
Domstolen præciserede, at den i®en tilsvarende kontekst i®forbindelse med artikel®6 i®den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (EMRK) allerede havde fastslået, at det netop er under hensyntagen til denne artikel®og selve målsætningen med retten for enhver berørt part til en kontradiktorisk sagsbehandling og en retfærdig rettergang i®den nævnte bestemmelses forstand, at den ex o§cio, på forslag af generaladvokaten eller på parternes begæring i®overensstem-melse med artikel®61 i®Domstolens procesreglement, kan træ©e bestemmelse om genåbning af den mundtlige forhandling, såfremt den nder, at sagen er utilstrækkeligt oplyst, eller at den skal afgøres på grundlag af et argument, som ikke har været drøftet af parterne (jf. kendelse af 4.2.2000, sag®C-17/98, Emesa Sugar, Sml.
The Court of Justice explained that, as the Advocate General had noted, while an inadequate statement of reasons is a defect which, in principle, cannot be remedied, the ¤nding of such a defect nevertheless follows from an assessment which, as has consistently been held, must take certain matters into consideration.
I, s.®665, præmis®8, 9 og 18, og dom af 10.2.2000, forenede sager C-270/97 og C-271/97, Deutsche Post, Sml. I, s.®929, præmis®30).
Such an assessment may be open to debate, particularly where it relates to the reasons for a spe-ci¤c point of fact and of law rather than to the total absence of reasons.
I®den foreliggende sag®fremgik det ifølge Domstolen af sagen og retsmødet for Domstolen, at Retten ved den appellerede dom annullerede Kommissionens beslutning på grundlag af et anbringende, som Retten påkendte af egen drift, om tilsidesættelse af artikel®253 EF, uden forinden at have opfordret parterne til at fremsætte deres bemærkninger om det pågældende anbringende under den skriftlige eller mundtlige forhandling.
As regards the enforcement of that liability, the Court observed that, in the absence of Community legislation, it is on the basis of the rules of national law on liability that the State must make reparation for the consequences of the loss or damage caused to individuals by the breach of Community law, provided that the conditions, including time limits, for reparation of loss or damage laid down by national law accord with the principles of equivalence and e¥ectiveness.
Retten havde herved tilsidesat kontradiktionsprincippet, hvilket således skadede Kommissionens interesser.
The laying down in advance of reasonable time limits for bringing proceedings has already been held to be compatible with Community law.
Domstolen forklarede, som generaladvokaten havde anført, at selv om en manglende begrundelse udgør en fejl, der i®princippet ikke kan afhjælpes, sker konstateringen af en sådan fejl ikke desto mindre på grundlag af en vurdering, der ifølge fast retspraksis skal tage hensyn til en række forhold.
The Court added that such a time limit must also be suciently foreseeable for individuals.
En sådan vurdering kan føre til en diskussion, særligt hvis den vedrører ikke en fuldstændig mangel på begrundelse, men et konkret faktisk eller retligt spørgsmål.
It is for the national court, taking account of all the features of the legal and factual situation at the material time, to determine whether that is the case.
I®det foreliggende tilfælde kunne Kommissionen, hvis den havde været i®stand til at fremsætte sine bemærkninger, bl.a. have gjort de samme anbringender gældende som dem, der blev fremført med hensyn til det ¹erde og femte anbringende i®appellen.
It is likewise for the national court to determine whether, as a result of the application by analogy of the time limit laid down in national legislation, the conditions for reparation of loss or damage caused to individuals by the breach of Community law by the Member State concerned are less favourable than those applicable to the reparation of similar domestic loss or damage.
Hvad angår forpligtelser, som fællesskabsretten pålægger medlemsstaterne, har Domstolen i®sa-gen Danske Slagterier (dom af 24.3.2009, sag®C-445/06) haft anledning til at henlede opmærksomheden på principperne for medlemsstaters erstatningsansvar uden for kontraktforhold for tilsidesættelsen af fællesskabsretten, samtidigt med at den fremkom med visse præciseringer og forklaringer angående deres konkrete anvendelse.
Next, ruling on the speci¤c application of the limitation period, the Court held that Community law does not require the period to be interrupted or suspended where the European Commission has brought infringement proceedings under Article 226°EC. Likewise, in the case of an action for damages against the State for incorrect transposition of a directive, as in the case in point, Community law does not preclude the limitation period from beginning to run on the date on which the ¤rst injurious e¥ects of the incorrect transposition have been produced and on which the further
Hvad angår gennemførelsen af dette ansvar påpegede Domstolen, at når der ikke ndes fællesskabsretlige bestemmelser på området, gennemføres statens erstatningsansvar for tab, der er forvoldt borgerne på grund af en tilsidesættelse af fællesskabsretten, efter nationale erstatningsregler, dog således, at betingelserne, navnlig om frister, i®medlemsstaternes nationale lovgivning for erstatning af tab skal overholde ækvivalensprincippet og e©ektivitetsprincippet.
Finally, as regards the requisite attitude on the part of the injured party, the Court decided that national legislation which lays down that an individual cannot obtain reparation for loss or damage which he has wilfully or negligently failed to avert by utilising a legal remedy is compatible with Community law, provided that utilisation of that remedy can reasonably be required of the injured party, a matter which was for the referring court to determine.
I®denne forbindelse havde den allerede fastslået, at den forudgående fastsættelse af rimelige, præklusive søgsmålsfrister var forenelig med fællesskabsretten.
The likelihood that a national court will make a reference for a preliminary ruling under Article 234°EC or the existence of infringement proceedings pending before the Court of Justice cannot, in itself, constitute a sucient reason for concluding that it is not reasonable to have recourse to a legal remedy.
Domstolen tilføjede, at en sådan frist desuden skal kunne forudses af borgeren med tilstrækkelig sikkerhed.
With regard to the law governing the Community’s external relations, an opinion and three cases are particularly noteworthy.
Det tilkommer den nationale ret under hensyntagen til samtlige de forhold, der karakteriserede den retlige og faktiske situation på det tidspunkt, da de faktiske omstændigheder fandt sted, at undersøge, om dette er tilfældet. Det er også den nationale rets opgave at kontrollere, at der, henset til den analoge anvendelse af den i®national ret fastsatte frist, ikke gælder mindre gunstige betingelser for erstatning for tab, der forvoldes borgere på grund af den pågældende medlemsstats tilsidesættelse af fællesskabsretten, end for tilsvarende erstatningskrav efter national ret.
In Opinion 1/08 of 30 November 2009, the Court ruled pursuant to Article 300(6)°EC, at the request of the Commission, on whether the European Community’s competence to conclude with certain members of the World Trade Organisation (WTO) agreements modifying the Schedules of Speci¤c Commitments of the Community and its Member States under the General Agreement on Trade in Services (GATS) is exclusive or merely shared with the Member States, and on what the appropriate legal basis is to which recourse must be had when concluding those agreements.