natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Der blev ikke fremlagt en mere forståelig, ikke-fortrolig udgave — end ikke en sammenfatning af dokumenternes indhold — under den administrative procedure.
No more comprehensible nonconfidential version, or even a summary of the content of those documents, was provided during the administrative procedure.
Chissos skrivelse af 17. december 2002 var kun forsynet med en fortegnelse over de pågældende dokumenter med dato, afsender og modtager samt, i påkommende tilfælde, en angivelse af emnet.
Only a list setting out the date, sender and addressee of the documents and, where appropriate, the subject-matter, were mentioned in Chisso’s letter of 17 December 2002.
Den ikke-fortrolige udgave af Chissos skrivelse af 17. december 2002 med bilag kan i den form, hvori den blev gjort tilgængelig for Hoechst under den administrative procedure, således reelt sidestilles med en manglende fremlæggelse af de omhandlede dokumenter, der var relevante for undersøgelsen, eftersom de indgik i sagens akter.
In those circumstances, the nonconfidential version of Chisso’s letter of 17 December 2002, with the annexes, in the form make available to Hoechst during the administrative procedure, bears a close relationship to failure to disclose the documents in question, which, in so far as they formed part of the file, were of relevance to the investigation.
For det fjerde anmodede Hoechst gentagne gange under den administrative procedure om mere fyldestgørende aktindsigt i Chissos skrivelse af 17. december 2002 med bilag.
Fourth, it must be emphasised that more appropriate access to Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes, was requested by Hoechst on a number of occasions during the administrative procedure.
Dette blev ifølge ordlyden af betragtning 26 til beslutningen afslået med den begrundelse, at Chisso havde anmodet om fortrolig behandling af dokumenterne.
That access was refused, according to the terms of recital 26 to the Decision, on the ground that Chisso had requested confidential treatment for them.
Kommissionen kan imidlertid ikke generelt henvise til fortrolighedshensynet som begrundelse for sit fuldstændige afslag på fremsendelse af dokumenter fra Kommissionens sagsakter (Rettens dom af 20.4.1999, forenede sager T-305/94 — T-307/94, T-313/94 — T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 og T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 931, præmis 1017).
The Commission cannot make a general reference to confidentiality to justify a total refusal to disclose documents in its file (Joined Cases T-305/94 to T-307/94, T-313/94 to T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 and T-335/94 Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission [1999] ECR II-931, paragraph 1017).
Under omstændighederne i det foreliggende tilfælde burde Kommissionen i betragtning af Hoechsts udtrykkelige anmodning derom have udarbejdet, eller ladet udarbejde, en ikke-fortrolig udgave af de pågældende dokumenter, eller om nødvendigt, hvis dette havde vist sig vanskeligt, udarbejdet en liste over dokumenterne og en tilstrækkeligt fuldstændig sammenfatning af deres indhold.
In the circumstances of the present case, taking account of Hoechst’s express request to that effect, the Commission ought to have drawn up, or to have had drawn up, a nonconfidential version of the documents in issue or, where appropriate, if that proved difficult, to have prepared a list of the documents concerned and a sufficiently precise nonconfidential summary of their content.
Af alle disse grunde må det fastslås, at Kommissionen ikke gav Hoechst forskriftsmæssig aktindsigt i Chissos skrivelse af 17. december 2002 med bilag.
For all of those reasons, the Court considers that Hoechst’s access to Chisso’s letter 17 December 2002, together with the annexes thereto, was not properly organised by the Commission.
Imidlertid kan en tilsidesættelse af retten til aktindsigt som nævnt kun medføre en hel eller delvis annullation af en af Kommissionen vedtaget beslutning, såfremt den omstændighed, at den eller de berørte virksomheder ikke havde haft forskriftsmæssig aktindsigt i de forberedende sagsakter under den administrative procedure, havde afskåret dem fra at få kendskab til dokumenter, som de kunne have anvendt til deres forsvar, og at deres ret til forsvar dermed var blevet tilsidesat.
However, it must be borne in mind that a breach of the right of access to a file can lead to annulment in whole or in part of a Commission decision only where the lack of proper access to the investigation file during the administrative procedure prevented the undertaking or undertakings concerned from perusing the documents that were likely to be of use in their defence and thus infringed their rights of defence.
Dette var baggrunden for, at Retten traf de foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, hvortil der henvises i præmis 32-35 ovenfor, og for, at Hoechst har kunnet fremsætte supplerende bemærkninger vedrørende de fuldstændige dokumenter, der på den måde blev bragt til selskabets kendskab.
It was in those circumstances that the Court adopted the measures of organisation of procedure set out at paragraphs 32 to 35 above and that Hoechst was able to submit further observations on the complete documents which had thus been made available to it.
Det bemærkes herved indledningsvis, at nogle af de dokumenter, som er indeholdt i de forberedende sagsakter, bl.a. en skrivelse fra Chisso af 11. januar 1999, er blevet fremlagt efter anmodning fra Retten, fordi der i beslutningen blev henvist til dem som grundlag for at fastslå, at Chisso under mødet den 13. november 1998 gav en mundtlig redegørelse for kartellets virksomhed og fremlagde en række beviser.
It must be noted in that regard, by way of preliminary observation, that certain documents in the investigation file, in particular a letter from Chisso dated 11 January 1999, were produced at the request of the Court since the Decision referred to them in order to find that Chisso had supplied an oral description of the cartel’s activities and also certain evidence at the meeting of 13 November 1998.
Endvidere er det ubestridt, at de pågældende dokumenter indgik i de sagsakter, der var blevet gjort tilgængelige for parterne i proceduren, hvilket Kommissionen har bekræftet i sine bemærkninger, uden at Hoechst har bestridt det.
It is common ground, moreover, that those documents formed part of the investigation file made available to the parties to the proceedings, which the Commission confirmed in its observations without that point being disputed by Hoechst.
På den baggrund kan Hoechst ikke med føje hævde, at selskabets ret til aktindsigt blev tilsidesat på dette punkt.
In those circumstances, Hoechst cannot validly maintain that there has been a breach of the right of access to the file in that regard.
Hoechsts supplerende bemærkninger til Chissos skrivelse af 17. december 2002 med bilag drejer sig specifikt om et af bilagene, nemlig en skrivelse fra Chisso af 26. marts 1999.
As regards Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes, Hoechst’s further observations specifically concern one of those annexes, namely a letter from Chisso dated 26 March 1999.
Det bemærkes, at Kommissionens endelige standpunkt med hensyn til, hvilken virksomhed der havde været den første til at fremlægge afgørende elementer, i det foreliggende tilfælde blev fastlagt, da beslutningen blev vedtaget.
It must be emphasised, in that regard, that the Commission’s final position on which undertaking had been first to adduce decisive evidence was taken, in the present case, at the time when it adopted the Decision.
Kommissionen oplyste på intet tidspunkt under proceduren virksomhederne om, hvorvidt de ville blive indrømmet bødeimmunitet.
At no point during the procedure did the Commission inform the undertakings whether or not they would be immune from a fine.
Den manglende fremlæggelse af Chissos skrivelse af 26. marts 1999 kan derfor ikke have påvirket Hoechsts ret til forsvar under den administrative procedure.
In those circumstances, the non-disclosure of Chisso’s letter of 26 March 1999 could not affect Hoechst’s rights of defence during the administrative procedure.
Under alle omstændigheder kunne Chissos skrivelse af 26. marts 1999 ikke have ændret Kommissionens konklusion, hvorefter Chisso var den første virksomhed til at fremlægge afgørende elementer med henblik på at bevise kartellets eksistens, uanset om denne konklusion var rigtig eller ej.
In any event, it must be made clear that Chisso’s letter of 26 March 1999 cannot alter the Commission’s conclusion that Chisso was the first undertaking to adduce decisive evidence of the cartel’s existence, independently of whether or not that conclusion was well founded.
Formålet med Chissos skrivelse af 26. marts 1999 var nemlig at forklare, hvorfor selskabets fremlæggelse af en »fremstilling af de faktiske omstændigheder« var blevet forsinket.
The purpose of Chisso’s letter of 26 March 1999 was to explain why Chisso was late in supplying an ‘account of the facts’.
Dette mindsker ikke betydningen af, at Chisso ifølge Kommissionen under mødet den 13. november 1998 gav en mundtlig redegørelse for kartellets virksomhed og fremlagde skriftlige beviser.
That cannot attenuate the fact that, at the meeting of 13 November 1998, and according to the Commission, Chisso provided an oral description of the cartel’s activities and also certain written evidence.
På samme måde kan det forhold, at Kommissionen under mødet den 13. november 1998 kan have givet Chisso en yderligere frist til at fremlægge supplerende faktuel dokumentation, ikke have nogen indvirkning på, at Chisso var den første virksomhed, der samarbejdede, eftersom den nævnte konklusion udelukkende bygger på det materiale, der blev fremlagt under mødet.
Likewise, the fact that the Commission was able to grant Chisso further time to provide supplementary factual evidence following the meeting of 13 November 1998 cannot have any effect on the fact that Chisso was the first to cooperate, once that conclusion is based solely on the evidence adduced at that meeting.
På baggrund af det ovenstående må Hoechsts anbringende forkastes, i den udstrækning det vedrører Chissos skrivelse af 17. december 2002 med bilag.
In light of the foregoing, Hoechst’s plea, so far as Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes, is concerned, must be rejected.
Indledningsvis bemærkes, at Hoechst under den administrative procedure kun anmodede om aktindsigt i de interne dokumenter vedrørende de telefoniske kontakter mellem Kommissionen og Chisso i perioden fra september 1998 til april 1999.
As a preliminary point, it must be noted that during the administrative procedure Hoechst requested access only to the internal documents relating to the telephone conversations between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999.
Det fremgår bl.a. af en skrivelse fra Hoechst til høringskonsulenten af 22. januar 2003 og blev bekræftet under retsmødet.
That is clear, in particular, from a letter which Hoechst sent to the hearing officer on 22 January 2003, and was confirmed at the hearing.
Endvidere bemærkes, at retten til aktindsigt indebærer, at Kommissionen skal give den pågældende virksomhed mulighed for at undersøge samtlige dokumenter blandt de forberedende sagsakter, der kan være relevante for virksomhedens forsvar, med undtagelse af Kommissionens interne dokumenter (jf. i denne retning dommen i sagen Aalborg Portland m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 145 ovenfor, præmis 68).
It must be borne in mind, next, that the right of access to the file implies that the Commission provides the undertaking concerned with the opportunity to examine all the documents in the investigation file that might be relevant for its defence, with the exception, in particular, of the Commission’s internal documents (see, to that effect, Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraph 68).
Begrænsningen af adgangen til sådanne dokumenter er begrundet i hensynet til at sikre Kommissionens funktionsdygtighed ved forfølgelse af overtrædelser af traktatens konkurrenceregler.
The restriction on access to such documents is justified by the need to ensure the proper functioning of the Commission when it deals with infringements of the Treaty competition rules.
Kommissionens interne dokumenter må kun gøres tilgængelige, såfremt sagens ganske særlige omstændigheder kræver det på grundlag af vægtige indicier, som det påhviler den interesserede part at fremlægge (jf. cementdommen, nævnt i præmis 153 ovenfor, præmis 420 og den deri nævnte retspraksis, og Rettens dom af 29.4.2004, forenede sager T-236/01, T-239/01, T-244/01 — T-246/01, T-251/01 og T-252/01, Tokai Carbon m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1181, præmis 40).
The Commission’s internal documents can be made available only if the exceptional circumstances of the case so require, on the basis of serious indicia which it is for the party concerned to supply (see Cement, paragraph 153 above, paragraph 420 and the caselaw cited, and Joined Cases T-236/01, T-239/01, T-244/01 to T-246/01, T-251/01 and T-252/01 Tokai Carbon and Others v Commission [2004] ECR II-1181, paragraph 40).
I det foreliggende tilfælde er Hoechsts argumenter om tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik og ligebehandlingsprincippet blevet forkastet af de grunde, hvortil der blev henvist i præmis 128-144 ovenfor, dog ikke for så vidt angår den forsikring, der blev givet Chisso under mødet den 13. november 1998, om, at selskabet ville blive advaret, hvis en anden virksomhed forsøgte at komme foran det i relation til samarbejdsmeddelelsen af 1996.
In the present case, for the reasons set out at paragraphs 128 to 144 above, the arguments put forward by Hoechst concerning a breach of the principles of sound administration and equal treatment were rejected, save as regards the assurance given to Chisso at the meeting of 13 November 1998 that it would be warned if another undertaking attempted to overtake it in the context of the 1996 Leniency Notice.
Som anført i præmis 143 ovenfor, kan den retsstridige handling, der blev fastslået i denne henseende, dog ikke påvirke beslutningens gyldighed med hensyn til fastslåelsen dels af overtrædelsen, dels af, hvilken virksomhed der var den første til at samarbejde og derfor blev indrømmet bødeimmunitet.
As stated at paragraph 143 above, however, the illegality found in that regard is not of such a kind as to affect the validity of the Decision as regards, first, the finding of the infringement and, second, the determination of the undertaking which was the first to cooperate and therefore the granting of immunity from a fine.
Der foreligger følgelig ingen vægtige indicier som omhandlet i førnævnte retspraksis, der kunne begrunde, at Hoechst blev givet aktindsigt i de pågældende interne dokumenter.
Accordingly, the Court considers that no serious indicia exist, for the purposes of the caselaw cited above, that would justify access by Hoechst to the internal documents in question.
Af denne grund må Hoechsts anbringende forkastes, i den udstrækning det drejer sig om tilsidesættelse af retten til aktindsigt i de interne dokumenter vedrørende de telefoniske kontakter mellem Kommissionen og Chisso i perioden fra september 1998 til april 1999.
For that reason, Hoechst’s plea, in so far as it concerns the breach of the right of access to the internal documents relating to the telephone conversations between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999, must be rejected.
For fuldstændighedens skyld og for at fastslå de reelle omstændigheder med hensyn til den ovenfor konstaterede tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik og ligebehandlingsprincippet er Kommissionen på grundlag af procesreglementets artikel 65, litra b), og artikel 67, stk. 3, andet afsnit, blevet pålagt at fremlægge de pågældende interne dokumenter, således at Retten kunne undersøge dem.
In the interest of completeness, and in the desire to demonstrate the truth in light of the breach of the principles of sound administration and equal treatment referred to above, the Commission was ordered, on the basis of Article 65(b) and the second subparagraph of Article 67(3) of the Rules of Procedure, to produce the internal documents in question to enable the Court to verify them.
I overensstemmelse med procesreglementets artikel 67, stk. 3, andet afsnit, er de af Kommissionen fremsendte dokumenter ikke blevet fremlagt for sagsøgeren, mens Retten har undersøgt, om de er af fortrolig karakter og relevante for løsningen af tvisten.
In accordance with the second subparagraph of Article 67(3) of the Rules of Procedure, the documents transmitted by the Commission were not communicated to the applicant while the Court verified their confidentiality and their relevance to the outcome of the case.
Retten finder som følge af denne undersøgelse, at det er åbenbart, at de pågældende interne dokumenter ikke indeholder beviser, som er relevante for løsningen af tvisten.
In the context of that verification, the Court considered that the internal documents in question did not apparently contain evidence relevant for the result of the case.
B — Det fjerde anbringende: Høringskonsulentens endelige rapport er ufuldstændig
B — The fourth plea, alleging that the hearing officer’s final report is incomplete
Hoechst har anført, at selskabet over for høringskonsulenten kritiserede forløbet af den administrative procedure på en række punkter, herunder navnlig, for det første, at Hoechst ikke havde fået tilladelse til at samarbejde i form af mundtlige vidneudsagn, skønt denne samarbejdsform var blevet accepteret for Chissos vedkommende, for det andet, at Hoechst var blevet nægtet yderligere møder med Kommissionens tjenestemænd, skønt Chisso var blevet tilbudt sådanne møder, og for det tredje, at Chisso retsstridigt havde fået løfte om, at selskabet ville blive advaret, hvis andre parter forsøgte at »komme foran« det med hensyn til samarbejde.
Hoechst observes that it raised a number of criticisms with the hearing officer concerning the conduct of the administrative procedure and in particular the fact that, first, it was not allowed to cooperate by means of oral testimony whereas that form of cooperation had been permitted in Chisso’s case; second, the applicant was refused new meetings with the Commission’s agents although such meetings had been proposed to Chisso; and, third, Chisso was unlawfully promised that it would be warned if other parties attempted to ‘overtake’ it in the context of cooperation.
Da kritikken blev forbigået i høringskonsulentens endelige rapport, fik kommissionsmedlemmernes kollegium, der vedtog beslutningen, ikke korrekte oplysninger om tilsidesættelsen af Hoechsts ret til forsvar.
In so far as those criticisms were ignored in the hearing officer’s final report, the College of Members of the Commission that adopted the Decision was not correctly informed about the breach of Hoechst’s rights of defence.
Ifølge Hoechst fandt høringskonsulenten med urette — og uden at angive nogen særlig begrundelse — at det var uden betydning, om der var grundlag for førnævnte kritik eller ej.
In Hoechst’s submission, the hearing officer considered, wrongly — and without stating particular reasons — that whether or not the criticisms set out above were well founded was irrelevant.
Hoechst har henvist til dommen i sagen ABB Asea Brown Boveri mod Kommissionen, nævnt i præmis 75 ovenfor (præmis 104), og gjort gældende, at det
The applicant refers to ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above (paragraph 104), and submits that it is possible that
HOECHST MOD KOMMISSIONEN er muligt, at mangel på objektivitet i gennemførelsen af proceduren ikke indvirker markant, og i strid med retten til forsvar, på en beslutnings forskriftsmæssighed, hvis manglen på objektivitet kun skyldes en »partisk tankegang« hos Kommissionens tjenestemænd.
HOECHST v COMMISSION the lack of objectivity in the conduct of the procedure does not affect the lawfulness of a decision markedly and contrary to the rights of the defence, if that lack of objectivity is not the result of ‘biased thinking’ on the part of the Commission’s agent.
Hoechst finder derimod, at der må anlægges en anden retlig vurdering, når den, som i den foreliggende sag, har virkninger i procedureakter, som ensidigt gavner den ene part.
On the other hand, Hoechst contends that a different legal assessment must be made where, as in the present case, there are repercussions in procedural acts that unilaterally favour one party.
Heraf har Hoechst sluttet, at høringskonsulenten burde have efterprøvet de nævnte oplysninger og redegjort for dem i sin endelige rapport, således at de medlemmer af Kommissionen, der var ansvarlige for vedtagelsen af beslutningen, var blevet forelagt et korrekt billede af procedurens forløb.
Hoechst concludes that the hearing officer ought to have verified those elements and to have set them out in her final report, in order to provide the Members of the Commission responsible for adopting the Decision with a true picture of the conduct of the proceedings.
Høringskonsulentens endelige rapport har til formål at supplere det udkast til beslutning, der forelægges Kommissionens medlemmer.
The purpose of the hearing officer’s final report is to supplement the draft decision submitted to the Members of the Commission.
Kommissionen, der har henvist til artikel 15, stk. 1, i afgørelse 2001/462/EF, EKSF af 23. maj 2001 om høringskonsulentens kompetenceområde under behandlingen af visse konkurrencesager (EFT L 162, s. 21, herefter »mandatet«), finder, at høringskonsulentens endelige rapport fuldt ud opfyldte sit formål i det foreliggende tilfælde.
The Commission refers to the first paragraph of Article 15 of Commission Decision 2001/462/EC, ECSC of 23 May 2001 on the terms of reference of hearing officers in certain competition proceedings (OJ 2001 L 162, p. 21; ‘the terms of reference’) and submits that in the present case the hearing officer’s final report fully complied with its function.
Det fremgår af rapporten, at parternes ret til at blive hørt ikke blev tilsidesat i nogen henseende.
The report shows that the parties’ right to be heard was not infringed from any aspect whatsoever.
Desuden finder Kommissionen, idet den har henvist til dommen af 29. april 2004, Tokai Carbon m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 165 ovenfor (præmis 53), at det ikke påhvilede høringskonsulenten at behandle enkeltheder i klager vedrørende proceduren i sin endelige rapport.
Referring, moreover, to the judgment of 29 April in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above (paragraph 53), the Commission contends that in the final report the hearing officer was not required to address the details of the complaints of a procedural order.
Høringskonsulenten gik faktisk i sin endelige rapport ud over det strengt nødvendige, idet han henviste til de pågældende klager og angav, hvorfor de ikke var afgørende.
In the final report, the hearing officer even went further than was strictly necessary by referring to those complaints and stating why they were not decisive.
Det nævnes således i rapporten, at der var blevet nedlagt påstand om »procedurefejl«, herunder navnlig »forskelsbehandling i forhold til Chisso på en hel række punkter med hensyn til samarbejde«. Høringskonsulenten anførte desuden, at han
Thus, the report states that ‘procedural defects’ were alleged, in particular ‘discrimination by comparison with Chisso on a whole series of points linked with cooperation’. In
Det bestemmes i artikel 13, stk. 1:
Article 13(1) of the terms of reference provides:
»Høringskonsulenten aflægger rapport til det kompetente medlem af Kommissionen om høringen og om de konklusioner, han drager af høringen for så vidt angår overholdelsen af retten til at blive hørt.
‘The hearing officer shall report to the competent member of the Commission on the hearing and the conclusions he draws from it, with regard to the respect of the right to be heard.