natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I dommen i sagen Cytimo mod Kommissionen 101fastslog Retten, at i anledning af forhandlinger vedrørende indgåelse af en kontrakt mellem en oentlig fællesskabsmyndighed og en tilbudsgiver inden for rammerne af en procedure for indgåelse af en oentlig aftale udgør overholdelsen af princippet om berettiget forventning
Furthermore, while it follows from the first paragraph of Article 101 of Regulation No 1605/2002 (102) that the awarding authority has a wide discretion to decline to conclude the contract and, accordingly, to discontinue the pre-contractual negotiations, the Commission had nonetheless committed a suciently serious breach of the principle of good faith and had misused the right conferred on it by that regulation to decline to award the public contract by pursuing for a period of two months pre-contractual negotiations which it knew were bound to fail.
Domstolens dom af 5.3.1998, forenede sager C-46/93 og C-48/93, Brasserie du pêcheur og Factortame, Sml. I, s. 1029.
Joined Cases C-46/93 and C-48/93 Brasserie du pêcheur and Factortame [1996] ECR I-1029.
Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 af 25.6.2002 om nansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT L 248, s. 1).
Council Regulation (EC, Euratom) No 1605/2002 of 25 June 2002 on the Financial Regulation applicable to the general budget of the European Communities (OJ 2002 L 248, p. 1).
Rettens dom af 11.7.2007, sag T-351/03.
Judgment of 11 July 2007 in Case T-351/03.
Retten i Første Instans
), on the other hand, the Court considered that, as norms attributing powers, Articles 211 EC and 133 EC are institutional in nature and therefore are not rules of law conferring rights on individuals.
Tilstrækkelig kvaliceret tilsidesættelse
Suciently serious breach
Begrebet tilstrækkelig kvaliceret tilsidesættelse af en regel, som tillægger borgerne rettigheder, har været genstand for en betydelig udvikling på området for kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser i forbindelse med dommen i sagen Schneider Electric mod Kommissionen.
The concept of a suciently serious breach of a rule conferring rights on individuals was signicantly developed in the eld of the control of concentrations in Schneider Electric v Commission.
Idet Retten i en første dom 105havde annulleret Kommissionens beslutning, hvorefter fusionen mellem Schneider og Legrand blev erklæret for at være i strid med fællesmarkedet, havde Schneider anlagt et erstatningssøgsmål med henblik på at opnå erstatning for den påførte skade som følge af, at denne beslutning var behæftet med ulovligheder.
), had annulled the Commission decision declaring the concentration between Schneider and Legrand incompatible with the common market, Schneider brought an action for damages, seeking compensation for the harm sustained on account of the illegalities vitiating that decision.
Retten erkendte, at det ville virke hæmmende over for Kommissionen, hvilket vil være i strid med Fællesskabets generelle interesse, hvis begrebet kvaliceret overtrædelse blev udstrakt til at omfatte alle sådanne fejl eller forseelser, der, selv om de måtte være af en ubestridelig grovhed, ikke er atypiske for den adfærd, som normalt udvises af en institution, der er blevet pålagt at overvåge gennemførelsen af konkurrencereglerne, der er komplicerede og genstand for en bred fortolkningsmargen.
The Court acknowledged that an inhibiting eect on the Commission, contrary to the general Community interest, might arise if the concept of a serious breach were construed as comprising all errors or mistakes which, even if of some gravity, are not by their nature or extent alien to the normal conduct of an institution with the task of overseeing the application of the competition rules, which are complex and subject to a considerable degree of discretion.
I forbindelse med en interesseafvejning anførte Retten, at den manglende opfyldelse af en retlig forpligtelse, der kan skyldes de objektive begrænsninger, institutionen og dens embedsmænd er underlagt, ikke kan udgøre en tilstrækkelig kvaliceret tilsidesættelse.
The Court proceeded to balance the interests involved and stated that a suciently serious breach could not be constituted by failure to full a legal obligation which can be explained by the objective constraints to which the institution and its ocials are subject.
Derimod kan en adfærd, som består i en handling, som er i åbenbar strid med retsreglerne og i alvorlig grad skadelig for andres interesser, og som hverken kan begrundes eller forklares med de særlige begrænsninger, tjenesten objektivt er underlagt under sin normale funktion, udgøre en sådan kvaliceret tilsidesættelse.
On the other hand, there may be such a breach in the case of conduct which takes the form of an act manifestly contrary to the rule of law and seriously detrimental to the interests of third parties and which cannot be justied or accounted for by the particular constraints to which the staff of the institution, operating normally, is objectively subject.
Hvad angår manglerne ved den økonomiske analyse understregede Retten, at der skal tages hensyn til, at en sådan analyse generelt både med hensyn til de faktiske omstændigheder og det ræsonnement, der udarbejdes, indebærer komplekse intellektuelle fremstillinger, hvori der på grund af den tidsbegrænsning, fristen indebærer for institutionen, kan indsnige sig mangelfuldheder.
As regards the defects in the economic analysis, the Court emphasised that it is necessary to take into account the fact that such an analysis generally involves, as regards both the facts and the reasoning employed, complex intellectual propositions into which certain inadequacies may creep, in view of the time constraints to which the institution is subject.
At en mangel ved dokumentationen eller ræsonnementet er alvorlig, udgør derfor ikke altid en omstændighed, som er tilstrækkelig til at medføre, at Fællesskabet ifalder ansvar.
Accordingly, the gravity of a documentary or logical inadequacy does not always constitute a sucient circumstance to give rise to Community liability.
Med hensyn til tilsidesættelsen af retten til kontradiktion fastslog Retten, at den omstændighed, at Kommissionen i meddelelsen af klagepunkter har udeladt en angivelse, som har væsentlige konsekvenser og afgørende betydning for beslutningen om uforenelighed, udgør en åbenbar og grov tilsidesættelse. Denne tilsidesættelse af retten til kontradiktion kan imidlertid hverken begrundes i eller forklares med de særlige begrænsninger, som Kommissionens tjenester objektivt er underlagt.
As regards the breach of the rights of the defence, the Court held that there had been a manifest and serious infringement in so far as the Commission had omitted, in the statement of objections, a reference to a matter that was essential in its consequences and in the operative part of the incompatibility decision.
Rettens dom af 22.10.2002, sag T-310/01, Schneider Electric mod Kommissionen, Sml. II, s. 4071.
Judgment of 11 July 2007 in Case T-90/03.
Retten præciserede i dommen i sagen Schneider Electric mod Kommissionen, at undersøgelsen af årsagssammenhængen bør ske ved at tage udgangspunkt i en sammenligning af den situation, forseelsen har bragt den berørte part i, og den situation, denne ville have befundet sig i, hvis institutionens adfærd havde været overensstemmende med retsreglerne.
The Court stated in Schneider Electric v Commission that the method used to analyse the causal link must be based on a comparison between the situation arising for the third party concerned from the wrongful measure and the situation which would have arisen if the institution’s conduct had been in conformity with the legal rule.
Når forseelsen indgår i en beslutning, som indebærer, at der meddeles afslag på en godkendelse, kan det ikke lægges til grund, at ansøgeren nødvendigvis ville have opnået denne godkendelse, hvis den konstaterede fejl ikke havde foreligget.
Where the unlawful circumstance is associated with a decision whose eect is to withhold authorisation, it cannot be presumed that, in the absence of the defect identied, the applicant would necessarily have been granted the authorisation.
I det foreliggende tilfælde bemærkede Retten, at selv om sagsøgeren ikke havde ret til, at fusionen blev godkendt, ville sagsøgeren ikke desto mindre have haft en reel mulighed for at opnå en positiv beslutning, eftersom det ikke kan udelukkes, at sagsøgeren gennem sine bemærkninger vedrørende klagepunktet havde kunnet opnå, at Kommissionen – for så vidt den ikke foretog en fejlvurdering – fastslog, at fusionen ville være forenelig med fællesmarkedet.
In this case, the Court observed that, although it did not have a vested right to recognition of the compatibility of the transaction, the applicant might nonetheless have had a meaningful chance of securing a favourable decision, since it could not be ruled out that, as a result of its divestiture proposals, it might have been in a position to require the Commission to nd, on penalty of committing an error of assessment by not doing so, that the transaction was compatible with the common market.
Retten fandt imidlertid, at den vurdering af de økonomiske parametre, som nødvendigvis skulle have ledsaget en eventuel beslutning, hvori fusionen blev erklæret for forenelig med fællesskabsmarkedet, er for usikker til at blive anvendt i en sammenligning med den situation, beslutningen om uforenelighed førte til.
The Court considered, however, that the assessment of the changes to the economic parameters which would necessarily have accompanied any compatibility decision was too uncertain to be a basis for a useful comparison with the situation resulting from the incompatibility decision.
Virkeliggørelsen af denne mulighed ville således have involveret parametre, der er for usikre til at kunne kvantitetsbestemmes overbevisende, således at der ikke er årsagsforbindelse mellem den begåede ulovlighed og fratagelsen af en eventuel beslutning, hvori fusionen blev erklæret for forenelig med fællesmarkedet.
Accordingly, the materialisation of opportunity is linked to parameters that were too uncertain to be the subject of any convincing quantication, so that there was no suciently close causal link between the unlawful act committed and the loss of any opportunity of obtaining a decision finding that the concentration was compatible.
Derimod fandt Retten, at der bestod en sådan årsagsforbindelse mellem den begåede ulovlighed og de to former for skade, nemlig dels udgifter afholdt af virksomheden i forbindelse med dens deltagelse i genoptagelsen af fusionskontrolproceduren efter annullationsdommen, og dels den nedsættelse af salgsprisen for Legrand-aktiverne, som sagsøgeren måtte indrømme køberen for at opnå, at salget blev udsat til et sådant tidspunkt, at de retslige procedurer for Fællesskabets retsinstanser ikke mistede deres genstand, før de var afsluttet.
On the other hand, the Court considered that there was such a link between the wrongful act committed and two types of damage, namely: first, the costs incurred by the undertaking in participating in the resumed investigation of the transaction after the judgment annulling the decision and, second, the reduction of the transfer price which the applicant had to grant to the purchaser of the assets in Legrand in order to secure an agreement that the date on which the disposal was to take eect would be deferred for such time as might be necessary to ensure that the proceedings pending before the Community judicature would not become devoid of purpose before reaching their conclusion.
Retten understregede i denne forbindelse, at det er på grund af de to ulovligheder i beslutningen om uforenelighed, som sagsøgeren kunne opfatte som åbenbare, og som led i et berettiget forsøg på at opnå en lovlig beslutning om, hvorvidt fusionen var forenelig med fællesmarkedet, at sagsøgeren så sig nødsaget til at udsætte den eektive gennemførelse af salget af Legrand og at indrømme køberen en nedsættelse af salgsprisen i forhold til den pris, som sagsøgeren kunne have opnået, hvis der var sket et bindende salg, fordi der ikke var vedtaget en beslutning om uforenelighed, der fra begyndelsen fremstod som behæftet med to åbenbare ulovligheder.
On the latter aspect, the Court stated that it was because the incompatibility decision was vitiated by two irregularities which the applicant could perceive as manifest irregularities that the applicant found itself constrained to defer the eective completion of the sale of Legrand and to oer to sell to the purchaser at a lower price than it would have obtained in the event of a rm sale in the absence of an incompatibility decision which, from the outset, appeared to be tainted by two manifest irregularities.
Endelig illustrerer denne dom den betydning, som sagsøgerens adfærd har for fastlæggelsen af det erstatningsberettigede tab i overensstemmelse med retspraksis, hvoraf følger, at når en sagsøger har bidraget til den skade, som han er blevet påført, kan vedkommende ikke kræve erstatning for den del af skaden, som vedkommende er ansvarlig for 106. På grundlag heraf idømte Retten kun Kommissionen at betale erstatning
Last, this judgment illustrates the impact of the applicant’s conduct on the determination of remediable damage, in accordance with the caselaw to the eect that where an applicant has contributed to its own loss it cannot claim compensation for the part of the
Domstolens dom af 7.11.1985, sag 145/83, Adams mod Kommissionen, Sml. s. 3539.
Case 145/83 Adams v Commission [1985] ECR 3539.
Arbejdet for to tredjedele af den skade, som sagsøgeren havde lidt som følge af nedsættelsen af salgsprisen for Legrand, idet Retten konstaterede, at sagsøgeren ikke, når henses til omfanget af den gennemførte fusion og den betydelige styrkelse af en økonomisk magtposition, den ville medføre til gavn for de to eneste dominerende aktører på det pågældende marked, kunne være uvidende om, at fusionen, hvis den blev gennemført, i det mindste kunne skabe eller styrke en dominerende stilling på en væsentlig del af fællesmarkedet, og at Kommissionen derfor ville forbyde den.
Court of First Instance could not have been unaware that the merger at the very least entailed the risk of creating or strengthening a dominant position in a substantial part of the common market and that, accordingly, it would be prohibited by the Commission, ordered the Commission to make good only two thirds of the loss suered by the applicant as a result of the reduction in the price of the transfer of Legrand.
Retten for EU-personalesager påbegyndte sit judicielle arbejde den 12. december 2005, og der er foreløbig blevet indbragt 37 appelsager for Retten, heraf 27 i 2007.
The Civil Service Tribunal commenced its judicial activities on 12 December 2005 and thus far 37 appeals have been lodged with the Court of First Instance, including 27 in 2007.
I løbet af dette år har Retten afsluttet syv af disse sager 107, heraf en ved dom, hvorved den anfægtede afgørelse blev ophævet.
107), one by a judgment setting aside the
I dommen i sagen Parlamentet mod Eistrup ophævede Retten den kendelse 108, hvorved Personaleretten havde afvist Parlamentets formalitetsindsigelse, hvorefter stævningen kun var forsynet med et stempel, som gengav sagsøgerens advokats underskrift, i stedet for en håndskreven underskrift.
In that judgment, delivered in Parliament v Eistrup, the Court set aside the order (
Retten fastslog, at efter den gældende udformning af de processuelle bestemmelser, der nder anvendelse ved Fællesskabets retsinstanser, er den underskrift, som advokaten egenhændigt har påført det originale eksemplar af stævningen, den eneste måde, hvorpå det kan sikres, at ansvaret for udfærdigelsen og indholdet af dette processkrift påhviler en person, som er beføjet til at repræsentere sagsøgeren for Fællesskabets retsinstanser 109.
) whereby the Civil Service Tribunal had dismissed the objection of inadmissibility raised by Parliament on the ground that the application initiating the proceedings bore, instead of the signature in writing of the lawyer instructed by the applicant, only a stamp reproducing that signature.The Court held that, as the law on Community judicial procedures currently stands, the signature placed in writing by the lawyer on the original of the application initiating the proceedings is the only way of ensuring that responsibility for the preparation and the content of that document is assumed by a person authorised to represent the applicant before the Community courts (109).
Retten skulle i dette år tage stilling til 34 begæringer om foreløbige forholdsregler, hvilket udgør en klar stigning i forhold til antallet af fremsatte begæringer i 2006 (25).
The Court received 34 applications for interim relief in 2007, representing a signicant increase over the number of applications (25) submitted in 2006.
I 2007 traf Retten afgørelse i 41 sager, mod 24 i 2006.
In 2006 41 cases were disposed of, as against 24 in 2006, and applications for interim relief were granted on four occasions, namely in the orders in IMS v Commission, Du Pont de Nemours (France) and
I re sager blev begæringen om foreløbige forholdsregler efterkommet, nemlig i kendelserne i sagen IMS mod Kommissionen, i sagen
Others v Commission, France v Commission and Donnici v Parliament (
Rettens dom af 23.5.2007, sag T-223/06 P, Parlamentet mod Eistrup, af 5.7.2007, sag T-247/06 P, Sanchez Ferriz mod Kommissionen, og af 12.9.2007, sag T-20/07 P, Kommissionen mod Chatziioannidou; Rettens kendelse af 12.6.2007, sag T-69/07 P, Kommissionen mod André, af 9.7.2007, sag T-415/06 P, De Smedt mod Kommissionen, af 12.7.2007, sag T-252/06 P, Beau mod Kommissionen, og af 14.12.2007, sag T-311/07 P, Nijs mod Revisionsretten.
Judgments of 23 May 2007 in CaseT-223/06 P Parliament v Eistrup; of 5 July 2007 in CaseT-247/06 P Sanchez Ferriz v Commission; and of 12 September 2007 in Case T-20/07 P Commission v Chatziioannidou; orders of 12 June 2007 in CaseT-69/07 P Commission v André; of 9 July 2007 in CaseT-415/06 P DeSmedt v Commission; of 12 July 2007 in Case T-252/06 P Beau v Commission; and of 14 December 2007 in Case T-311/07 P Nijs v Court of Auditors.
Personalerettens kendelse af 13.7.2006, sag F-102/05, Eistrup mod Parlamentet.
Order of the Civil Service Tribunal of 13 July 2006 in Case F-102/05 Eistrup v Parliament.
Jf. tillige Rettens kendelse af 17.1.2007, sag T-129/06, Diy-Mar Insaat Sanayi ve Ticaret og Akar mod Kommissionen.
On that point, see also the order of 17 January 2007 in Case T-129/06 Diy-Mar Insaat Sanayi ve Ticaret and Akar v Commission.
Rettens præsident anerkendte, at der forelå fumus boni juris, idet han henviste til, at da den franske beslutning var blevet ophævet af Conseil d’État, uden at de kompetente myndigheder havde truet andre foranstaltninger med samme formål, måtte de af sagsøgeren producerede maskiner umiddelbart anses for at opfylde bestemmelserne i direktiv 98/37.
The President agreed that there was a prima facie case and observed, in particular, that as the French decree had been annulled by the Council of State and the competent authorities had failed to adopt other measures to the same end, the machine parts produced by the applicant must be regarded as prima facie satisfying the provisions of Directive 98/37.
For så vidt angår uopsætteligheden fastslog Rettens præsident, at gennemførelsen af den anfægtede udtalelse kunne indebære fare for fortsættelsen af sagsøgerens aktiviteter, da sagsøgeren var en mindre virksomhed med en stor bankgæld, hvis produktion var begrænset og specialiseret.
As regards urgency, the President considered that implementation of the contested opinion could jeopardise the existence of the applicant, a small undertaking heavily indebted to the banks whose production was limited and specialised.
Rettens præsident understregede, at uopsætteligheden så meget desto mere skulle tages i betragtning, da fumus boni juris var særligt tungtvejende.
The President emphasised that there was all the more reason to recognise urgency because the prima facie case was particularly serious.
Ved afvejningen af de forskellige interesser i sagen antog Rettens præsident, at udsættelsen af gennemførelsen af udtalelsen ikke ville bringe arbejdstagernes sikkerhed og sundhed i fare, da det havde taget Kommissionen mere end fem år at afgive sin udtalelse.
In balancing the various interests involved, the President considered that as the Commission had taken more than ve years to deliver its opinion, the stay of execution of that decision was not prejudicial to the health and safety of workers.
Sagen Donnici mod Parlamentet vedrørte en begæring om udsættelse af Parlamentets afgørelse, hvorved B. Donnicis mandat som medlem af Europa-Parlamentet blev erklæret for ugyldigt til fordel for A. Occhetto, hvilket var i strid med afgørelsen truet af Consiglio di Stato, der som sidste instans havde stadfæstet B. Donnicis mandat.
The case of Donnici v Parliament concerned an application for suspension of the decision of Parliament invalidating the mandate as Member of the European Parliament of Mr Donnici in favour of Mr Occhetto, contrary to the decision of the Consiglio di Stato, which, at last instance, had upheld Mr Donnici’s mandate.
Retten antog, at der forelå fumus boni juris, da sagsøgerens argument om, at Parlamentet ikke havde kompetence til at træe den anfægtede afgørelse, var væsentligt og ikke kunne forkastes, uden at der foretoges en nærmere undersøgelse, som alene skulle foretages af Retten ved behandlingen af hovedsagen.
The judge hearing the application accepted that there was a prima facie case, since the applicant’s argument to the eect that Parliament lacked the power to adopt the contested decision was serious and could not be rejected without a more thorough examination, which was a matter solely for the court dealing with the merits of the case.
For så vidt angår uopsætteligheden forekom det Retten, at såfremt den anfægtede retsakt blev annulleret under behandlingen af hovedsagen, ville det af sagsøgeren lidte tab være uopretteligt, såfremt gennemførelsen af denne retsakt ikke blev udsat, da han ikke ville kunne udøve sit mandat som EP-medlem.
As regards urgency, it was apparent to the judge hearing the application that, if the contested measure were to be annulled by the court dealing with the merits of the action, the harm sustained by the applicant if execution of the measure were not suspended would be irreparable, since it would be impossible to full his mandate as a Member of the European Parliament.
Med hensyn til afvejningen af interesserne skulle der endvidere tages hensyn til A. Occhettos interesse i gennemførelsen af den anfægtede afgørelse, som indebærer, at hans mandat opretholdes.
As regards the balance of interests, it was also necessary to have regard to Mr Occhetto’s interest in having the contested decision executed, which entailed upholding his mandate.
I en sådan situation, hvor sagsøgerens og A. Occhettos interesser måtte ligestilles, fandt Retten afgørende dels Den Italienske Republiks interesse i, at Parlamentet overholder den italienske valglovgivning, dels den solide og store grad af
In that situation of equality between the applicant’s and Mr Occhetto’s interests, the judge hearing the application considered that the decisive factor was, on the one hand, the interest of the Italian Republic in having its election legislation respected by Parliament and, on the other, the solid and serious nature of the pleas relied on to establish the prima facie case. Consequently, the judge granted the stay of execution sought.
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/37/EF af 22.6.1998 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om maskiner (EFT L 207, s. 1).
Directive 98/37/EC of the European Parliament and of the Council of 22 June 1998 on the approximation of the laws of the Member States relating to machinery (OJ 1998 L 207, p. 1).
Arbejdet væsentlighed, der kendetegner de anbringender, der er påberåbt for at godtgøre fumus boni juris.
Court of First Instance suspension of those provisions on the ground that they infringed the precautionary principle.