natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Domstolen har i øvrigt tidligere fastslået, at ophavsretten og de beslægtede rettigheder henhører under traktatens anvendelsesområde (dom af 20.10.1993, forenede sager C-92/92 og C326/92, Phil Collins m.fl., præmis 28).
The Court has, moreover, had occasion to rule that copyright and related rights fall within the scope of application of the Treaty (Joined Cases C-92/92 and C-326/92 Phil Collins and Others [1993], paragraph 28).
I henhold til artikel 5 i protokol 28 til EØS-aftalen er de kontraherende parter forpligtet til at tiltræde Bernerkonventionen inden den 1. januar 1995. Da Irland er part i EØS-aftalen, der trådte i kraft den 1. januar 1994, skulle Irland opfylde de hermed forbundne forpligtelser, herunder tiltrædelsen af Bernerkonventionen.
It is for this reason that Ireland, in its defence, requests the Court to grant a further period of six months to enable a vote to be taken on the draft legislation and to enable it to be submitted to the Commission in the hope that the latter might then discontinue the proceedings.
Bernerkonventionen skaber således rettigheder og forpligtelser på områder, der er omfattet af fællesskabslovgivningen.
The Berne Convention thus creates rights and obligations in areas covered by Community law.
Under disse omstændigheder er der en fællesskabsinteresse i, at alle de kontraherende parter i EØS-aftalen tiltræder denne konvention.
That being so, there is a Community interest in ensuring that all Contracting Parties to the EEA Agreement adhere to that Convention.
Efter at Kommissionen havde fastslået, at Irland fortsat ikke var i besiddelse af en retsakt om tiltrædelse af Bernerkonventionen, fremsatte Kommissionen den 17. december 1998 en begrundet udtalelse over for Irland, hvori den opfordrede Irland til at efterkomme udtalelsen inden for en frist på to måneder.
The action for failure to fulfil obligations can have as its subject only the failure to comply with obligations under Community law, so it is necessary, before deciding whether there has been a substantive failure, to examine whether the obligations devolving on Ireland and forming the subject-matter of the present action come within the scope of Community law.
I sin svarskrivelse af 15. februar 1999 anerkendte Irland sin forpligtelse til at tiltræde Bernerkonventionen.
In the present case, there can be no doubt that the provisions of the Berne Convention cover an
Det følger af ovennævnte bemærkninger, at den forpligtelse til at tiltræde den pågældende konvention, som de kontraherende parter er pålagt i henhold til artikel 5 i protokol 28 til EØS-aftalen, falder inden for Fællesskabets rammer, da forpligtelsen er indeholdt i en blandet aftale, der er indgået af Fællesskabet og dets medlemsstater, og vedrører et område, der i stor udstrækning er omfattet af traktaten. Kommissionen har således under Domstolens kontrol kompetence til at sikre, at forpligtelsen overholdes.
It follows that the requirement of adherence to the Berne Convention which Article 5 of Protocol 28 to the EEA Agreement imposes on the Contracting Parties comes within the Community framework, given that it features in a mixed agreement concluded by the Community and its Member States and relates to an area covered in large measure by the Treaty.
Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 228, stk 7 (efter ændring nu artikel 300, stk 7, EF), sammenholdt med artikel 5 i protokol 28 til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992, idet Irland ikke inden den 1. januar 1995 har tiltrådt Bernerkonventionen til værn for litterære og kunstneriske værker (Paris-akten af 24.7.1971).
Declares that, by failing to obtain its adherence before 1 January 1995 to the Berne Convention for the Protection of Literary and Artistic Works (Paris Act of 24 July 1971), Ireland has failed to fulfil its obligations under Article 228(7) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 300(7) EC) in conjunction with Article 5 of Protocol 28 to the Agreement on the European Economic Area of 2 May 1992;
Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer sine egne omkostninger.«
Orders the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland to bear its own costs.'
Generaladvokat J. Mischo fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 27. november 2001.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 27 November 2001.
Sag C-268/00 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Kongeriget Nederlandene Miljø- og forbrugerbeskyttelse
Case C-268/00 Commission of the European Communities ν Kingdom of the Netherlands Environment and consumers
19. marts 2002 mangelfuld gennemførelse af direktiv 76/160/EØF«
(Failure by a Member State to fidfil its obligations — Quality of bathing water implementation of Directive 76/160/EEC) (Third Chamber) the latter had failed to adopt the measures needed to fulfil its obligations under the Directive.
»Traktatbrud — foaliteten af badevand (Tredje Afdeling) badevand, har opfyldt de forpligtelser, der følger af direktivets artikel 4, stk. 1, og artikel 6, stk. 1.
By application lodged at the Court Registry on 3 July 2000, the Commission of the European Communities brought an action under Article 226 EC for a declaration that by failing to fulfil, within the periods prescribed by Council Directive 76/160/EEC of 8 December 1975 concerning the quality of bathing water, its obligations under Articles 4(1) and 6(1) of that directive, the Kingdom of the Netherlands has failed to fulfil its obligations under Community law.
Kommissionen tilstillede den 5. september 1996 Kongeriget Nederlandene en åbningsskrivelse, hvori den anførte, at Kongeriget Nederlandene ikke havde truffet de foranstaltninger, der var nødvendige for at opfylde forpligtelserne i henhold til direktivet.
On 5 September 1996 the Commission sent a letter of formal notice to the Kingdom of the Netherlands in which it expressed the view that
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 3. juli 2000 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af artikel 226 EF anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til fællesskabsretten, idet det ikke inden for de frister, der er fastsat i Rådets direktiv 76/160/EØF af 8. december 1975 om kvaliteten af
On 15 October 1998 the Commission sent the Kingdom of the Netherlands a reasoned opinion in which it reiterated the two complaints set out in its letter of formal notice and called upon the Netherlands to adopt the measures needed to comply with the reasoned opinion within two months of its notification.
opfattelse, at Kongeriget Nederlandene stadig ikke opfyldte sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, har den anlagt denne sag.
has failed to fulfil its obligations under Articles 4(1) and 6(1) of the Directive as regards the quality of bathing water and sampling frequency and defers to the judgment of the Court.
Den nederlandske regering har i svarskriftet anerkendt, at Kongeriget Nederlandene ikke har opfyldt de forpligtelser, der følger af direktivets artikel 4, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, vedrørende kvaliteten af badevandet og hyppigheden af prøveudtagningerne. Den har anført, at den henholder sig til Domstolens skøn.
The Commission took the view, on the basis of the corrected figures for the 1999 bathing season in particular, that the Kingdom of the Netherlands had still not fulfilled its obligations under Articles 4(1) and 6(1) of the Directive, whereupon it brought the present action.
Da Kommissionen navnlig på baggrund af de korrigerede tal for badesæsonen 1999 var af den
The Netherlands Government acknowledges in its defence that the Kingdom of the Netherlands
Da direktivet ikke er blevet gennemført inden for de deri fastsatte frister, må der gives Kommissionen medhold i dens påstand.
Given that the Directive has not been implemented within the periods prescribed therein, the Commission's action must be held to be well founded.
»/) Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1, og artikel 6, stk 1, i Rådets direktiv 76/160/EØF af 8. december 1975 om kvaliteten af badevand, idet det ikke inden for de i direktivet fastsatte frister har opfyldt sine forpligtelser vedrørende kvaliteten af badevand og hyppigheden af prøveudtagninger af badevandet.
Declares that, by failing to fulfil its obligations as regards the quality of bathing water and the frequency of sampling thereof within the periods prescribed by Council Directive 76/160/EEC of 8 December 1975 concerning the quality of bathing water, the Kingdom of the Netherlands has failed to fulfil its obligations under Articles 4(1) and 6(1) ofthat directive;
Kongeriget Nederlandene betaler sagens omkostninger.«
Orders the Kingdom of the Netherlands to pay the costs.'
Generaladvokat F.GJacobs fremsatte forslae til afgørelse i retsmødet (Tredje Afdeling) den 17. januar 2002.
Advocate General F.G.Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Third Chamber on 17 January 2002.
Dansk tekst foreligger endnu ikke.
2) order the Kingdom of Netherlands to pay the costs.'
Sag C-426/98 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Hellenske Republik Fiskale bestemmelser
Case C-426/98 Commission of the European Communities ν Hellenic Republic Taxation
»Traktatbrud — direktiv 69/335/EØF - kapitaltilførselsafgifter — særlige bidrag, der pålægges aktieselskaber og anpartsselskaber ved deres stiftelse, ved bekendtgørelse og ændring af vedtægterne samt ved forhøjelse af selskabskapitalen« (Sjette Afdeling) præsteret over for de afgiftspligtige og således har karakter af vederlag i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktivets artikel 12, stk. 1, litra e).
(Failure by a Member State to fulfil its obligations - Directive 69/335/EEC Indirect taxes on the raising of capital — Special charges imposed on the fonnation of public and private limited liability companies, on the publication and alteration of their statutes and on the increase in their capital) (Sixth Chamber) not indirect taxes and, second, they constituted consideration for services provided to the persons liable for payment and were therefore paid by way of fees or dues within the meaning of Article 12(l)(e) of Directive 69/335.
Kommissionen gentog sine kritikpunkter i den begrundede udtalelse, som den fremsendte til Den Hellenske Republik den 23. februar 1996.
The Commission repeated its complaints in the reasoned opinion sent to the Hellenic Republic on 23 February 1996.
Den Hellenske Republik besvarede den begrundede udtalelse i skrivelse af 19. juni 1996, hvori den gentog de synspunkter, den havde fremsat i sit svar på Kommissionens åbningsskrivelse.
By letter of 19 June 1996, the Hellenic Republic replied to the reasoned opinion, expressing the same view as in its reply to the letter of formal notice.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 26. november 1998 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af artikel EF-traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF) anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat de forpligtelser, som påhviler den i henhold til traktaten og navnlig i henhold til artikel 7 og 10 i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter, som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985, idet den ud over kapitaltilførselsafgift har pålagt aktieselskaber og anpartsselskabers kapital andre særlige bidrag ved selskabernes stiftelse, ved bekendtgørelse og ændring af vedtægterne samt ved kapitalforhøjelser.
By application lodged at the Court Registry on 26 November 1998, the Commission of the European Communities brought an action, pursuant to Article 169 of the EC Treaty (now Article 226 EC), for a declaration that, by imposing, in addition to capital duty, other special charges on the capital of public and private limited liability companies on their formation, on the publication and alteration of their statutes and on the increase in their capital, the Hellenic Republic has failed to fulfil its obligations under the Treaty and, more specifically, under Articles 7 and 10 of Council Directive 69/335/EEC of 17 July 1969 concerning indirect taxes on the raising of capital, as amended by Council Directive 85/303/EEC of 10 June 1985.
Det er under disse omstændigheder, at Kommissionen har besluttet at anlægge denne sag.
In those circumstances, the Commission decided to bring the present action.
Kvalificering af de gebyrer, som er omhandlet i sagen, som »skatter eller afgifter*
The classification as taxes of the charges at issue
Det bemærkes for det første, at det følger af fast retspraksis, at kvalificeringen af afgifter, gebyrer mv. i relation til fællesskabsretten skal foretages efter deres objektive kendetegn, uden hensyn til, hvorledes de er betegnet i national ret.
It should be observed, first, that it is settled caselaw that the nature of a tax, duty or charge must be determined under Community law according to the objective characteristics by which it is levied, irrespective of its classification under national law.
Da Kommissionen var af den opfattelse, at den samlede byrde i Grækenland af indirekte skatter og afgifter, der pålægges aktieselskaber og anpartsselskaber ved deres stiftelse, ved bekendtgørelse og ændring af deres vedtægter samt ved forhøjelse af deres selskabskapital, betydeligt overstiger den sats, der er fastsat i artikel 7 i direktiv 69/335, og således strider mod direktivets bestemmelser, anmodede den ved åbningsskrivelse af 3. februar 1993 Den Hellenske Republik om at fremsætte sine bemærkninger inden for en frist på to måneder.
The Commission considered that, in Greece, the sum of the indirect taxes imposed on the formation of public and private limited liability companies, the publication and alteration of their statutes and the increase in their capital substantially exceeded the rate fixed by Article 7 of Directive 69/335 and was therefore contrary to that directive. By letter of 3 February 1993, the Commission gave the Hellenic Republic formal notice to submit its observations within two months.
For det andet bemærkes, at artikel 10 i direktiv 69/335, fortolket på baggrund af sidste betragtning til direktivet, bl.a. forbyder afgifter med samme kendetegn som afgiften på kapitaltilførsler.
In its reply of 6 May 1993, the Hellenic Republic contended that, first, the charges concerned were
I sit svar af 6. maj 1993 gjorde Den Hellenske Republik gældende dels, at de pågældende gebyrer ikke er indirekte afgifter, dels, at de udgør en modydelse for tjenesteydelser, der er
Second, Article 10 of Directive 69/335, read in the light of the last recital in the preamble to that directive, prohibits in particular indirect taxes with the same characteristics as capital duty.
Eftersom direktiv 69/335 forbyder opkrævning af enhver afgift, uanset dens form, i forbindelse med dispositioner, der falder ind under dets anvendelsesområde, og ikke kun forbyder opkrævning af egentlige kapitaltilførselsafgifter, er den græske regerings anbringende om, at de gebyrer, som er omhandlet i sagen, ikke er egentlige kapitaltilførselsafgifter, men kan sammenlignes med arbejdsgiverbidrag, irrelevant.
Since Directive 69/335 precludes the levying of any taxes whatsoever on transactions falling within its scope and does not prohibit only the imposition of indirect taxes, the Hellenic Government's argument designed to demonstrate that the charges at issue do not constitute indirect taxes but are in the nature of employers' contributions is not relevant.
Under disse omstændigheder skal de gebyrer, som er omhandlet i sagen, undersøges med hensyn til deres kendetegn med henblik på at afgøre, om opkrævningen af disse gebyrer er forbudt i medfør af artikel 10 i direktiv 69/335.
In those circumstances, it is appropriate to examine the characteristics of the charges at issue in order to determine whether their imposition is prohibited under Article 10 of Directive 69/335.
direktiv 69/335, ikke må opkræves, og afgifter, der har karakter af vederlag, og som det er tilladt at opkræve i henhold til direktivets artikel 12, stk. 1, litra e), forudsætter, at sidstnævnte afgifter kun omfatter beløb, hvis størrelse beregnes på grundlag af omkostningerne ved den udførte tjenesteydelse.
In that regard, it should be recalled, first, that it is settled caselaw that the distinction drawn between taxes prohibited by Article 10 of Directive 69/335 and duties paid by way of fees or dues, which can lawfully be imposed under Article 12(l)(e) ofthat directive, implies that the latter comprise only remuneration the amount of which is calculated on the basis of the cost of the service rendered.
Et beløb, hvis størrelse er ganske uden sammenhæng med omkostningerne ved den konkrete tjenesteydelse, eller som ikke beregnes på grundlag af omkostningerne ved den disposition, den er modydelse for, men på grundlag af samtlige drifts- og investeringsomkostninger for den forvaltningsgren, der forestår dispositionen, må anses for en afgift, som alene falder ind under forbudsbestemmelsen i artikel 10 i direktiv 69/335 (jf. bl.a. dom af 29.9.1999, sag C-56/98, Modelo, præmis 29, og af 21.6.2001, sag C206/99, SONAE, præmis 32).
Where the amount of the remuneration is wholly unrelated to the cost of the service in question or is calculated, not by reference to the costs of the transaction for which it constitutes the consideration, but to all the operational and capital costs incurred by the department responsible for that transaction, it must be regarded as a tax falling exclusively within the prohibition laid down in Article 10 of Directive 69/335 (see, inter alia, Case C-56/98 Modelo [1999], paragraph 29; and Case C-206/99 SONAE [2001], paragraph 32).
Indledningsvis bemærkes, for så vidt angår det gebyr, der er fastsat i artikel 10, stk. 1, litra p), aa), i lovdekret nr. 4114/1960, at gebyret skal erlægges, når en kontrakt indgås ved oprettelse af no t a r ia ldoku men t. Såfremt stiftelsesdokumentet for et aktieselskab eller et anpartsselskab skal oprettes som et notarialdokument, udgør notarens attestering af dokumentets ægthed en formalitet, der går forud for udøvelse af en virksomhed i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 10, litra c), i direktiv 69/335, og det gebyr, der bliver opkrævet i den anledning, er umiddelbart omfattet af det i bestemmelsen fastsatte forbud.
As regards, first of all, the charge provided for in Article 10(l)(p)(aa) of Decree-Law No 4114/1960, it should be recalled that it is payable when an agreement is drawn up by notarial act.
Det skal ligeledes præciseres, at en afgift, som ikke fuldt ud og udelukkende opkræves til fordel, uanset hvordan, for den fysiske eller juridiske person, som præsterer eller betaler den tjenesteydelse, som afgiften skal udgøre modydelsen for, ikke kan have karakter af vederlag i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 12, stk. 1, litra e), i direktiv 69/335.
To the extent that the act forming a public or private limited liability company must be drawn up in notarised form, the authentication of that act by a notary constitutes a formality required before the commencement of business by the company within the meaning of Article 10(c) of Directive 69/335 and the charge levied on that occasion is directly covered by the prohibition imposed under that provision.
Endvidere bemærkes, at for så vidt angår det gebyr, der er fastsat i artikel 10, stk. 1, litra p), bb), i lovdekret nr. 4114/1960, og som opkræves ved stiftelsen afalle handelsselskaber på grundlag af bekendtgørelsen af disse selskabers vedtægter, at det er ubestridt i sagen dels, at bekendtgørelse er obligatorisk, dels at de afgiftspligtige er kapitalselskaber i direktiv 69/335's forstand.
It must also be noted that a duty cannot be said to be paid by way of fees or dues within the meaning of Article 12(l)(e) of Directive 69/335 if it is not wholly for the exclusive benefit, in whatever form, of the natural or legal person which provides or finances the service for which the duty is supposed to constitute consideration.
Det er imidlertid for det første ikke godtgjort, at de bekendtgørelser, på grundlag af hvilke en del af de gebyrer, som er omhandlet i sagen, bliver opkrævet, udgør tjenesteydelser, som faktisk udføres af de advokater og notarer, som er medlemmer af juristernes pensionsfond eller af advokaternes socialfond. Det er for det andet ikke godtgjort, at de nævnte gebyrer, som hævdes at være opkrævet med henblik på at vederlægge en bestemt person for en ydelse, som han har præsteret, og som indbetales til de nævnte fonde, fuldt ud og udelukkende opkræves til fordel for denne person selv eller en person, der er indtrådt i hans rettigheder.
It has not been established that the publication in respect of which a part of the charges at issue is levied constitutes services actually provided by advocates or notaries affiliated to the Lawyers' Fund or the Lawyers' Welfare Fund and that those charges, which are allegedly levied in order to pay for the service provided by a particular person and paid to the abovementioned funds, are wholly for the exclusive benefit of that same person or a person claiming under him.
Under hensyn til det ovenfor anførte bemærkes, at de gebyrer, som er omhandlet i sagen, udgør afgifter, der er forbudt i medfør af artikel 10, litra c), i direktiv 69/335.
As regards, next, the charge provided for in Article 10(l)(p)(bb) of Decree-Law No 4114/1960, levied on the formation of any commercial company in respect of the publication of its statutes, it is not in dispute in the present case that, first, that publication is mandatory and, second, that charge is payable by capital companies within the meaning of Directive 69/335.
Spørgsmålet, om de omhandlede gebyrers karakter af vederlag
In those circumstances, it must be concluded that that charge is also directly concerned by the prohibition imposed under Article 10(c) of that directive.
Det bemærkes, at det ikke er godtgjort, at de gebyrer, som er omhandlet i sagen, har karakter af vederlag i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 12, stk. 1, litra e), i direktiv 69/335.
The Court finds that it has not been established that the charges at issue are paid by way of fees or dues within the meaning of Article 12(l)(e) of Directive 69/335.
I denne forbindelse bemærkes i første række, at det fremgår af fast retspraksis, at sondringen mellem afgifter, der i henhold til artikel 10 i
In the light of the foregoing, it must be concluded that the charges at issue constitute taxes prohibited under Article 10(c) of Directive 69/335.
Generaladvokat C. Stix-Hackl fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 7. juni 2001.
Advocate General C. Stix-Hackl delivered her Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 7 June 2001.
Den Hellenske Republiks påstand om tidsmæssig begrænsning tages ikke til følge.
Not available.
Sag C-224/00 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Italienske Republik Grundlæggende fællesskabsretlige principper
Case C-224/00 Commission of the European Communities ν Italian Republic Principles of Community law
»Traktatbrud — EF-traktatens artikel 6 (efter ændring nu artikel 12 EF) — differentieret behandling af personer, der overtræder færdselsloven, på grundlag af køretøjets indregistreringssted — proportionalitet« (Sjette Afdeling)
(Failure by a Member State to fidfil its obligations — Article 6 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 12 EC) — Difference in treatment of persons contravening the highway code according to the place of registration of their vehicle - Proportionality) (Sixth Chamber)
påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 6 (efter ændring nu artikel 12 EF), idet den har opretholdt bestemmelser (den italienske færdselslovs artikel 207), hvorefter lovovertrædere behandles differentieret og på en måde, der ikke står i rimeligt forhold til formålet, på grundlag af køretøjernes indregistreringssted.
requesting that Member State to take the measures necessary to comply therewith within two months of the date of its notification.