natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Personaleretten fandt, efter at have hørt parterne, at det påhvilede den af hensyn til en god retspleje og, henset til sagsøgerens vedholdende passivitet, af egen drift i®medfør af artikel®75 i®procesreglementet at fastslå, at søgsmålet var blevet uden genstand, og at det var ufornødent at træ©e afgørelse 2.
The Civil Service Tribunal, having heard the parties, held that it was incumbent upon it, in the interests of the sound administration of justice and in the light of the persistent failure of the applicant to act, to ¤nd of its own motion, pursuant to Article 75 of the Rules of Procedure, that the action had become devoid of purpose and that there was no need to adjudicate (2).
Forholdet mellem de afgørelser, der appelleres, og de afsluttede sager, bortset fra sager, hvor en af parterne af egen drift hævede sagen, kan betragtes som mere væsentligt end »anfægtelsesprocenten« for Personalerettens afgørelser end forholdet mellem de appellerede afgørelser og de afgørelser, der kan appelleres, når henses til, at et vist antal sager hvert år afsluttes ved mindelig bilæggelse.
The relation between appealed decisions and cases brought to a close, not including cases unilaterally discontinued by one of the parties, may be considered a better reªection of the‘rate of challenge’of the decisions of the Civil Service Tribunal than the relation between appealed decisions and decisions subject to appeal, given that a certain number of cases is brought to a close by amicable settlement each year.
Jf. i®samme retning kendelse af 22.10.2009, sag®F-10/08, Aayhan mod Parlamentet.
See, to that e¥ect, the order of 22 October 2009 in Case F-10/08 Aayhan v Parliament.
Begrebet akt, der går vedkommende imod
Denition of act adversely a§ecting an ocial
I sagen Violettim.. og Schmit mod Kommissionen (dom af 28.4.2009, forenede sager F-5/05 og F-7/05*, der er blevet appelleret til Den Europæiske Unions Ret) 3besvarede Personaleretten spørgsmålet om, hvorvidt den afgørelse, hvorved direktøren for Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) fremsender de oplysninger, som kontoret har indsamlet i®forbindelse med interne undersøgelser, om forhold, der kan føre til stra©eretlig forfølgning af en tjenestemand, til de retslige myndigheder i®den berørte medlemsstat, udgør en akt, der går vedkommende imod som omhandlet i®vedtægtens artikel®90a, bekræftende.
In Joined Cases F-5/05 and F-7/05* Violetti and Others and Schmit v Commission (judgment of 28 April 2009, under appeal to the General Court) (3), the Civil Service Tribunal, faced with the question whether the decision by the Director of the European Anti-Fraud Oce (OLAF) to forward to the judicial authorities of the Member State concerned the information obtained during internal investigations into matters liable to result in criminal proceedings against an ocial constitutes an act adversely a¥ecting that ocial within the meaning of Article 90a of the Sta¥ Regulations, answered that question in the armative.
Personaleretten fastslog nemlig bl.a., at en sådan afgørelse ikke kan anses for blot at være en foreløbig eller forberedende afgørelse, idet bestemmelsen i®vedtægtens artikel®90a, andet punktum, hvorefter enhver sådan person, der er omfattet af vedtægten, til direktøren for OLAF kan indgive en klage som omhandlet i®vedtægtens artikel®90, stk.®2, over en af OLAF vedtagen akt, der går ham imod, og som vedrører en af OLAF’s undersøgelser, ellers ville blive berøvet enhver rækkevidde.
The Civil Service Tribunal found inter alia that that decision cannot be regarded as a merely intermediate or preparatory decision if Article 90a of the Sta¥ Regulations, according to which any person to whom the Sta¥ Regulations apply may submit to the Director of OLAF a complaint within the meaning of Article 90(2) against an act adversely a¥ecting him in connection with investigations by OLAF, is not to be deprived of all e¥ect.
Personaleretten var endvidere af den opfattelse, at man vanskeligt kan afvise at kvalicere sådanne afgørelser som akter, der går de pågældende imod, eftersom lovgiver selv har indset nødvendigheden af at omkranse OLAF’s interne undersøgelser med strenge processuelle garantier og navnlig af at sikre, at de vigtigste akter, som OLAF udfærdiger inden for rammerne af sådanne undersøgelser, overholder det grundlæggende princip om ret til forsvar, hvilket bl.a. omfatter retten til at blive hørt.
The Civil Service Tribunal also held that it is dicult to conceive that such decisions should be denied the status of ‘act adversely a¥ecting [an ocial]’, especially given that the Community legislature itself has foreseen the need to make OLAF’s internal investigations subject to strict procedural safeguards and, in particular, to make the most signi¤cant acts which OLAF adopts in the course of such investigations subject to observance of the fundamental principle of the rights of the defence, which includes, inter alia, the right to be heard.
I dom af 6. maj 2009, Sergio m.. mod Kommissionen (sag®F-137/07), præciserede Personaleretten, at når det er helt klart, at en klage er indgivet af en advokat på vegne af tjenestemænd eller øvrige ansatte, er administrationen berettiget til at lægge til grund, at advokaten bliver adressat for den afgørelse, der træ©es som svar på klagen.
In the judgment of 6 May 2009 in Case F-137/07 Sergio and Others v Commission, the point was made that, where it is clear that a complaint was lodged by a lawyer on behalf of ocials or other sta¥, the administration is entitled to take the view that the lawyer is the proper addressee of the decision taken in response to that complaint.
Såfremt administrationen ikke har modtaget andre anvisninger, før den meddeler sit svar, anses meddelelsen til advokaten således for at udgøre en meddelelse til de tjenestemænd eller de øvrige ansatte, som vedkommende repræsenterer, og medfører således, at søgsmålsfristen på tre måneder i®vedtægtens artikel®91, stk.®2, begynder at løbe.
In the absence of indications to the contrary received by the administration before service of its reply, service on the lawyer is equivalent to service on the ocials or other sta¥ he represents and thus causes the time limit of three months for bringing an action laid down in Article 91(2) of the Sta¥ Regulations to begin running.
I kendelse af 8. juli®2009, Sevenier mod Kommissionen (sag®F-62/08, der er blevet appelleret til Den Europæiske Unions Ret), udtalte Personaleretten i®relation til beregningen af tidsfrister i®forbin-delse med den administrative procedure, at i®mangel af specikke regler i®vedtægten vedrørende fristerne i®artikel®90 er det bestemmelserne i®Rådets forordning (EØF, Euratom) nr.®1182/71 af 3.®juni®1971 om fastsættelse af regler om tidsfrister, datoer og tidspunkter (EFT 1971 II, s.®311), der nder anvendelse.
In the order of 8 July 2009 in Case F-62/08 Sevenier v Commission (under appeal to the General Court), it was recalled, regarding the calculation of the time limits for the pre-litigation procedure, that, in the absence of speci¤c rules concerning the time limits covered by Article 90 in the Sta¥ Regulations themselves, reference must be made to Regulation (EEC, Euratom) No 1182/71 of the Council of 3 June 1971 determining the rules applicable to periods, dates and time limits (OJ, English Special Edition, 1971(II), p. 354).
I denne kendelse blev det desuden præciseret, at vedtægtens artikel®91, stk.®3, andet led, der bestemmer, at klagefristen løber på ny, »når der på en stiltiende afvisning inden for klagefristen følger en udtrykkelig afvisning af en klage«, ikke kan nde anvendelse på tidspunktet for anmodningens fremsættelse og før klagens indgivelse.
Moreover, that order made clear that the third indent of Article 91(3) of the Sta¥ Regulations, according to which‘where a complaint is rejected by express decision after being rejected by implied decision but before the period for lodging an appeal has expired, the period for lodging the appeal shall start to run afresh’, cannot be applicable to the stage of the request before the lodging of the complaint.
Denne specikke bestemmelse, der vedrører beregningen af klagefristerne, skal nemlig fortolkes strengt efter sin ordlyd.
That speci¤c provision, which relates to the rules for calculating periods for ¤ling appeals, must be interpreted literally and strictly.
Det følger heraf, at en udtrykkelig afvisning af en klage, der følger efter en stiltiende afvisning af den samme anmodning, og som har karakter af en rent bekræftende akt, ikke kan give den berørte tjenestemand adgang til at fortsætte den administrative procedure ved at indrømme en ny frist for indgivelse af en klage.
It follows that the express rejection of a°request after an implied decision rejecting that same request cannot enable the ocial concerned to
De domme, der er markeret med en asterisk, er blevet oversat til alle Den Europæiske Unions o§cielle sprog, bortset fra irsk.
The judgments marked with an asterisk have been translated into all the ocial languages of the European Union except Irish.
Væsentlige nye omstændigheder
Material new fact
I kendelse af 11. juni®2009, Ketselidou mod Kommissionen (sag®F-81/08), udtalte Personaleretten, at en dom afsagt af en af Fællesskabets retsinstanser, hvorved det fastslås, at en forvaltningsafgørelse af generel rækkevidde er i®strid med vedtægten, ikke i®forhold til tjenestemænd, der har undladt i®tide at gøre brug af de rekursmuligheder, der er indrømmet dem ved vedtægten, kan udgøre en ny omstændighed, der kan begrunde fremsættelse af en anmodning om en fornyet behandling af de individuelle afgørelser, som ansættelsesmyndigheden har tru©et vedrørende dem. Med denne retspraksis har Personaleretten fulgt en fast retspraksis fra Domstolen og fra Retten i®Første Instans.
In the order of 11 June 2009 in Case F-81/08 Ketselidou v Commission, it was recalled that a ¤nding by a judgment of a Community court that an administrative decision of general application infringed the Sta¥ Regulations could not constitute, for ocials who have failed to avail themselves in time of the remedies available under the Sta¥ Regulations, a new fact justifying the submission of a request for re-examination of the individual decisions relating to them by the appointing authority.
Aktens ophavsmands manglende kompetence
Lack of authority of the author of a measure
I dom af 30. november 2009, Wenig mod Kommissionen (sag®F-80/08*), præciserede Personaleretten, at overholdelsen af retssikkerhedsprincippet, selv om det ikke fremgår udtrykkeligt af nogen skriftlig bestemmelse, indebærer, at afgørelser vedrørende udøvelsen af de beføjelser, der er tillagt ansættelsesmyndigheden ved henholdsvis vedtægten og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i®De Europæiske Fællesskaber (herefter »ansættelsesvilkårene«), skal o©entliggøres på en hensigtsmæssig måde efter den nærmere fremgangsmåde og under de former, som det tilkommer administrationen at fastsætte.
In the judgment of 30 November 2009 in Case F-80/08* Wenig v Commission it was made clear that, although there is no written provision to that e¥ect, respect for the principle of legal certainty requires that decisions concerning the exercise of powers conferred by the Sta¥ Regulations on the appointing authority and by the conditions of employment of other servants of the European Communities (‘CEOS’) on the authority authorised to conclude contracts should be the subject of appropriate publicity under detailed rules and procedures which it is for the administration to determine.
I mangel af en passende o©entliggørelse kan en sådan afgørelse ikke forringe retsstillingen for en tjenestemand, der er genstand for en individuel afgørelse, som er vedtaget med hjemmel heri.
In the absence of appropriate publicity, such a decision cannot be relied on against an ocial who is the subject of an individual decision adopted on the basis of it.
Et anbringende om, at ophavsmanden til den anfægtede individuelle afgørelse savnede kompetence, skal følgelig tiltrædes, og den pågældende afgørelse annulleres.
A plea alleging the lack of authority of the author of such an individual decision must, accordingly, be upheld and that decision set aside.
Manglende adgang til at påberåbe sig direktiver
Possibility of reliance on directives
I dom af 30. april 2009, Aayhan m.. mod Parlamentet (sag®F-65/07*), og af 4. juni®2009, Adjemian m.. mod Kommissionen (forenede sager F-134/07 og F-8/08), hvoraf sidstnævnte er appelleret til Den Europæiske Unions Ret, præciserede Personaleretten, at direktiverne, der er rettet til medlemsstaterne og ikke til institutionerne, ikke kan anses for i®sig selv at pålægge institutionerne forpligtelser i®forhold til deres ansatte.
In its judgments of 30 April 2009 in Case F-65/07* Aayhan and Others v Parliament and of 4 June 2009 in Joined Cases F-134/07 and F-8/08 Adjemian and Others v Commission, the latter judgment being under appeal to the General Court, the Civil Service Tribunal stated that directives, which are addressed to the Member States and not to the Community institutions, cannot be treated, as such, as imposing any obligations on the institutions in their relations with their sta¥.
Dette kan dog ikke udelukke enhver mulighed for at påberåbe sig et direktiv i®forholdet mellem institutionerne og deres tjenestemænd eller øvrige ansatte.
However, that consideration does not in itself totally preclude a directive being relied upon in relations between institutions and their ocials or servants.
Bestemmelserne i®et direktiv kan nemlig for det første indirekte få retsvirkning for en institution, hvis de er udtryk for et almindeligt retsprincip, som institutionen som sådan skal anvende.
The provisions of a directive may, in the ¤rst place, be indirectly applicable to an institution if they constitute the expression of a general principle of Community law that it must then apply as such.
Personaleretten har i®denne forbindelse bl.a. fastslået, at selv om sikkerhed i®ansættelsen anses for at være et afgørende moment i®beskyttelsen af arbejdstagerne, udgør dette imidlertid ikke et almindeligt princip, der kan anvendes som målestok ved vurderingen af, om en akt hidrørende fra en institution er retsstridig.
In that regard, the Civil Service Tribunal held, inter alia, that, although it is viewed as a major element in the protection of workers, stable employment does not constitute a general principle of law in the light of which the lawfulness of a measure adopted by an institution may be assessed.
For det andet kan et direktiv have bindende virkning for en institution, når den inden for rammerne af sin organisatoriske selvstændighed og inden for vedtægtens rammer har haft til formål at opfylde en særlig forpligtelse, der er fastsat i®et direktiv, eller i®et tilfælde, hvor en intern akt af generel rækkevidde selv udtrykkeligt henviser til de foranstaltninger, som lovgiver har vedtaget i®medfør af traktaterne (jf. herved vedtægtens artikel®1e, stk.®2, hvori®det er fastsat, at tjenestemændene »skal tildeles arbejdsvilkår, der opfylder passende sundheds- og sikkerhedsstandarder, der mindst svarer til de mindstekrav, der gælder i®forbindelse med foranstaltninger, der vedtages på disse områder i®henhold til traktaterne«). For det tredje skal institutionerne i®overensstemmelse med den loyalitetsforpligtelse, der påhviler dem i®henhold til artikel®10, stk.®2,
Secondly, a directive may also be binding on an institution where the latter, within the scope of its organisational autonomy and within the limits of the Sta¥ Regulations, has sought to carry out a speci¤c obligation laid down by a directive or in the speci¤c instance where an internal measure of general application itself expressly refers to measures laid down by the Community legislature pursuant to the Treaties (see, in that connection, Article 1e(2) of the Sta¥ Regulations, which provides that ocials are to be‘accorded working conditions complying with appropriate health and safety standards at least equivalent
EF, så vidt muligt i®deres egenskab af arbejdsgiver tage hensyn til de forskrifter, der er vedtaget på fællesskabsplan med henblik på at sikre en ensartet fortolkning af fællesskabsretten.
Thirdly, the institutions, in accordance with their duty to cooperate in good faith which follows from Article 10 EC, must, as far as possible, in order to guarantee a consistent interpretation of Community law, take into account, in their conduct as employers, legislative provisions adopted at Community level.
Grænserne for administrationens skønsbeføjelse
Limits of the administration’s discretion
Personaleretten har – idet den stedse har haft for øje ikke at sætte sin vurdering i®stedet for administrationens, navnlig inden for områder, hvor sidstnævnte efter de gældende regler råder over en vid skønsbeføjelse – ikke desto mindre måttet annullere afgørelser, der var behæftet med et åbenbart fejlskøn.
While the Civil Service Tribunal is careful not to substitute its own analysis for that of the administration, particularly in areas in which the administration has a wide discretion under the rules, it none the less saw ¤t to censure certain decisions vitiated by manifest errors of assessment.
Personaleretten har af denne årsag®annulleret en afgørelse om afskedigelse (dom af 7.7.2009, sag®F-54/08, Bernard mod Europol) og et afslag på en forfremmelse (dom af 17.2.2009, sag®F-51/08, Stols mod Rådet, der er blevet appelleret til Den Europæiske Unions Ret).
The Civil Service Tribunal set aside a decision to dismiss (judgment of 7 July 2009 in Case F-54/08 Bernard v Europol) and a refusal to promote (judgment of 17 February 2009 in Case F-51/08 Stols v Council, under appeal to the General Court).
Personaleretten har ligeledes udtalt, at når administrationen beslutter at afgrænse sin skønsmargen ved interne regler, er sådanne regler bindende, og de giver retsinstanserne adgang til at foretage en mere intensiv prøvelse (jf. vedrørende »vurderingskriterier«, som bedømmerne ved en institution skal overholde: dom af 17.2.2009, sag®F-38/08, Liottimod Kommissionen, der er appelleret til Den Europæiske Unions Ret).
The Civil Service Tribunal also recalled that where the administration decides to attach internal rules to the exercise of its discretion, such rules are binding and confer authority on the court to exercise a closer review (see, as regards ‘appraisal rules’to be observed by the reporting ocers of an institution, the judgment of 17 February 2009 in Case F-38/08 Liotti v Commission, under appeal to the General Court).
Under alle omstændigheder kan administrationen ikke unddrage sig almindelige retsprincipper (jf. vedrørende en bedømmelse, der fandtes at være i®strid med ligebehandlingsprincippet: dom af 11.2.2009, sag®F-7/08, Schönberger mod Parlamentet).
In any event, the administration may not disregard the general principles of law (see, as regards an assessment held to be contrary to the principle of equal treatment, the judgment of 11 February 2009 in Case F-7/08 Schönberger v Parliament).
Fortolkning af fællesskabsretten
Interpretation of Community law
I dom af 29. september 2009, O mod Kommissionen (forenede sager F-69/07 og F-60/08*), tog Personaleretten stilling til lovligheden af en afgørelse, hvorved Kommissionen havde pålagt sagsøgeren et lægeligt forbehold som omhandlet i®ansættelsesvilkårenes artikel®100, stk.®1 4.
In its judgment of 29 September 2009 in Joined Cases F-69/07 and F-60/08* O v Commission the Civil Service Tribunal had to rule on the lawfulness of a decision by which the Commission had deferred medical cover for the applicant, as provided for by the ¤rst paragraph of Article 100 of the CEOS (4).
Efter at have bemærket, at der ved fortolkningen af en fællesskabsretlig bestemmelse ikke blot skal tages hensyn til bestemmelsens ordlyd, men ligeledes til den sammenhæng, hvori®den indgår, og de formål, der forfølges med det regelsæt, som den er en del af, samt til de fællesskabsretlige bestemmelser set under ét, fortolkede Personaleretten ansættelsesvilkårenes artikel®100 i®lyset af de krav, der følger af princippet om arbejdskraftens frie bevægelighed, der er knæsat ved artikel®39 EF.
The Civil Service Tribunal, having recalled that, in interpreting a provision of Community law, it is necessary to consider not only its wording but also the context in which it occurs, the objects of the rules of which it is part and the provisions of Community law as a whole, interpreted Article 100 of the CEOS in the light of the requirements ªowing from freedom of movement for workers, enshrined in Article 39 EC.
Med henblik på at besvare sagsøgtes argument om, at Personaleretten med støtte i®bl.a. artikel®39 EF – hvilken bestemmelse sagsøgeren ikke havde påberåbt sig i®sine skriftlige indlæg i®sagen – af egen drift skulle prøve lovligheden af en forvaltningsakt hidrørende fra ansættelsesmyndigheden, henset til et anbringende vedrørende tilsidesættelse af en traktatbestemmelse, bemærkede Personaleretten, idet den præciserede den retlige ramme, inden for hvilken en bestemmelse i®a¯edt ret skal fortolkes, at den ikke tager stilling til lovligheden af denne bestemmelse i®forhold til trinhøjere ret, herunder traktatens bestemmelser, men søger en fortolkning af den omtvistede bestemmelse, der i®videst mulig omfang bringer dens anvendelse i®overensstemmelse med den primære fællesskabsret, og som passer bedst ind i®den retlige ramme, som den indgår i.
In order to respond to the defendant’s argument that, in invoking, in particular, Article 39 EC, on which the applicant did not rely in her pleadings, the Tribunal was reviewing of its own motion the lawfulness of an administrative act of the authority authorised to conclude contracts in relation to a plea alleging infringement of a provision of the Treaty, the Civil Service Tribunal held that, in de¤ning the legal framework within which a provision of secondary law must be interpreted, the Community judicature does not rule on the lawfulness of that provision by reference to higher rules of law, including those of the Treaty, but seeks the interpretation of the provision at issue which makes its application as compatible as possible with primary law and as consistent as possible with the legal framework within which it falls.
I denne bestemmelse er det fastsat, at såfremt det ved lægeundersøgelsen forud for ansættelsen er konstateret, at den pågældende lider af en sygdom eller en helbredsmangel, kan ansættelsesmyndigheden beslutte, at de garantier, der er fastsat i®tilfælde af invaliditet eller død, først får virkning for vedkommende fem år efter dennes tiltræden i®institutionen, hvis det drejer sig om følger og eftervirkninger af denne sygdom eller helbredsmangel.
That article provides that, where the medical examination made before a member of the contract sta¥ is engaged shows that he is su¥ering from sickness or invalidity, the authority referred to in the ¤rst paragraph of Article 6 may, in so far as risks arising from such sickness or invalidity are concerned, decide to grant him guaranteed bene¤ts in respect of invalidity or death only after a period of ¤ve years from the date of his entering the service of the institution.
Arbejdet henhører under o©entlig ret.
Proceedings
Den omstændighed, at de ansatte er underlagt en o©entligretlig ordning i®fællesskabsregi, udelukker imidlertid ikke, at institutionen i®relation til iværksættelsen af visse bestemmelser i®ansættelseskontrakten, der supplerer ovennævnte ordning, er underlagt princippet om loyal opfyldelse af kontrakter, hvilket er et fælles retsprincip i®langt de ¯este medlemsstater.
However, the fact that sta¥ are subject to rules of Community administrative law does not preclude the institution’s being required, in implementing certain clauses of an employee’s contract which supplement those rules, to respect the principle of performance in good faith of contracts, which is a principle common to the laws of the great majority of the Member States.