natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Skal EF-traktatens artikel 215, stk. 2, jf. artikel 178, sammenholdt med bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 2187/93, fortolkes således, at Domstolen også er kompetent i tvister, der beror på en aftale, som de kompetente nationale myndigheder har indgået i Rådets og Kommissionens navn og for disses regning ifølge de nærmere bestemmelser herom i Rådets forordning (EØF) nr. 2187/93 om tilbud om erstatning til visse producenter af mælk og mejeriprodukter, som midlertidigt har været forhindret i at udøve deres virksomhed?
It is clear from the grounds of the orders for reference that the national court is inclined to consider that the actions before it concern contractual liability within the meaning of the first paragraph of Article 215 of the Treaty and therefore accepts that it has jurisdiction.
I sag C-82/99 er Marike Leitensdorfer arving efter en producent, der selv ved arv havde overtaget bedriften efter en anden producent, som havde påtaget sig en forpligtelse til ikkemarkedsføring i henhold til forordning nr. 1078/77. Marike Leitensdorfer har rejst krav om betaling af et beløb på 14 328,15 DEM med rente 8% pro anno fra den 1. oktober 1993, som andrager i alt 12 913,02 DEM.
However, in view of the judgment in Case Τ­Ι 12/95 Dethlefs and Others ν Council, the referring court is in some doubt as to whether it has jurisdiction.
Såfremt dette spørgsmål besvares benægtende, og såfremt EF-traktatens artikel 215, stk. 1, finder anvendelse med den følge, at de nationale domstole er kompetente efter traktatens artikel 183, spørges der, om de nationale forvaltningsprocessuelle regler eller de almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer, gælder for en sådan aftale, hvis intet herom er foreskrevet i forordning (EØF) nr. 2187/93.
As the question of determining the correct jurisdiction and, hence, that of the law applicable to the contracts which are the subject of the actions before it thus present serious difficulties, the Verwaltungsgericht, Frankfurt am Main, decided to stay proceedings and refer the following questions, worded identically in all three cases, C-80/99 to C-82/99, to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Det fremgår af forelæggelseskendelsernes præmisser, at den nationale ret hælder til den opfattelse, at spørgsmålet i de verserende sager vedrører erstatning inden for kontraktforhold i traktatens artikel 215, stk. l's forstand, hvorfor retten selv har fornøden kompetence til at afgøre sagen.
The applicants in the main proceedings assume that, because the producers concluded an administrative contract for amicable settlement, the disputes relating to such a settlement fall within the jurisdiction of the German administrative courts.
Hvis de almindelige retsgrundsætninger gælder, spørges videre, om og på hvilke betingelser de kompetente nationale myndigheder helt eller delvis kan opsige en aftale, som er indgået på Rådets og
First, it must be observed that, in accordance with the first paragraph of Article 14 of Regulation No 2187/93, the contracts which are
Rettens dom af 24. september 1998 i sagen Dethlefs m.fl. mod Rådet og Kommissionen (sag T-112/95) har imidlertid foranlediget den nationale ret til at nære tvivl om sin kompetence. Efter dens opfattelse kan det ikke udelukkes, at
'(1) Is the second paragraph of Article 215 of the EC Treaty and Article 178 of the EC Treaty, in conjunction with the provisions of Regulation (EEC) No 2187/93, to be interpreted as meaning that the Court of Justice also has jurisdiction in disputes which derive from a contract concluded by the competent national authority in the
Ingen bestemmelse i traktaten tillægger Domstolen kompetence til at påkende tvister vedrørende Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold, bortset fra EF-traktatens artikel 181 (nu artikel 238 EF), som ikke har relevans for hovedsagerne.
the subject of the actions in the main proceedings were concluded by the applicants with the Council and Commission.
Kommissionens vegne og for disses regning, hvis det efterfølgende viser sig, at betingelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 2187/93 for at afgive et tilbud om erstatning helt eller delvis ikke var opfyldt, eller betingelserne for at afgive et tilbud om erstatning kun er opfyldt, fordi de kompetente nationale myndigheder af hensyn til beskyttelsen af en berettiget forventning finder, at de er afskåret fra på ny at ophæve en endelig tildeling af en specifik referencemængde, som var betingelsen for at yde erstatningen«.
concerned, which fall within the jurisdiction of the Community courts, disputes concerning compensation under Regulation No 2187/93 do not fall within the jurisdiction of the Court of Justice.
Tvister af den karakter, som er indbragt for den forelæggende ret, vedrører imidlertid Fællesskabets ansvar inden for kontraktforhold, da retsgrundlaget for sagsøgeren i hovedsagens krav er en aftale. Domstolen har derfor ikke kompetence.
As regards the danger of differing interpretations of Regulation No 2187/93 by the national courts, it must be borne in mind that the uniform application of Community law can be ensured by judicial cooperation between those courts and the Court of Justice.
Sagsøgerne i hovedsagen har gjort gældende, at producenterne har indgået forvaltningsaftaler om forlig, hvorfor tvister om disse forlig må henhøre under de tyske forvaltningsdomstoles kompetence.
Thus, contrary to the submissions of the applicants in the main proceedings, the attribution of jurisdiction established by the Treaty does not allow the parties to opt for either the Community courts or the national courts in disputes such as those in the main proceedings.
Indledningsvis skal det påpeges, at aftaler af den karakter, tvisterne i hovedsagen vedrører, som fastsat i artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 2187/93 indgås mellem sagsøgerne på den ene side og Rådet og Kommissionen på den anden side.
Since, under that system, the jurisdiction of the Community courts precludes that of the national courts, it must be considered whether the Community courts have jurisdiction to rule, in an action for damages, in disputes such as those before the referring court.
Denne fortolkning bekræftes af den femtende betragtning til forordning nr. 2187/93. Heraf fremgår, at i modsætning til, hvad der gælder for tvister opstået som følge af, at en producent ikke har accepteret det tilbud, den kompetente myndighed i den pågældende medlemsstat har fremsat over for ham — hvilke tvister henhører under Fællesskabets retsinstansers kompetence — har Domstolen ikke kompetence i tvister vedrørende erstatning i henhold til forordning nr. 2187/93.
The first paragraph of Article 215 of the Treaty refers, as regards the law applicable to a contract, to the Member States' own laws and not to the general principles common to the legal systems of the Member States.
Hvad angår spørgsmålet om, hvilken ret der er kompetent til at afgøre tvister, som Fællesskabet er part i, har de nationale domstole, ifølge EF-traktatens artikel 183 (nu artikel 240 EF) kompetence til at afgøre sådanne tvister, medmindre Domstolen efter traktaten har enekompetence.
No provision of the Treaty confers jurisdiction on the Court of Justice to hear disputes relating to the contractual liability of the Community, apart from Article 181 of the EC Treaty (now Article 238 EC), which is not relevant to the cases in the main proceedings.
Ifølge den ordning, der gælder efter traktaten for fordelingen af kompetencen mellem retsinstanserne, har parterne derfor ikke, som hævdet af sagsøgerne i hovedsagen, i tvister som de konkret foreliggende mulighed for at vælge mellem at anlægge sag enten ved Fællesskabets retsinstanser eller de nationale domstole.
Under Article 178 of the Treaty, the Court of Justice has jurisdiction in disputes relating to compensation for damage provided for in the second paragraph of Article 215 thereof, a provision which only concerns the non-contractual liability of the Community, its contractual liability being covered by the first paragraph of Article 215.
Hvad angår risikoen for, at de nationale domstole fortolker forordning nr. 2187/93 forskelligt, bemærkes, at en ensartet fortolkning af fællesskabsretten kan sikres ved det retlige samarbejde mellem de nationale retter og Domstolen, som er etableret inden for rammerne af den præjudicielle procedure.
Moreover, in so far as Community law, including its general principles, does not include common rules, according to settled case-law, the national authorities when implementing Community regulations must act in accordance with the procedural and substantive rules of their own national law.
På dette punkt er situationen ikke forskellig fra den situation, som normalt består, når medlemsstaterne gennemfører en fællesskabsordning, og de nationale domstole påkender tvister, der er opstået på grund af de nationale myndigheders gennemførelsesforanstaltninger.
However, as the Court has held, recourse to rules of national law is possible only in so far as it is necessary for the implementation of provisions of Community law and in so far as the application of those rules of national law does not jeopardise the scope and effectiveness of that Community law, including its general principles (Joined Cases 146/81, 192/81 and 193/81 BayWa and Others [1982]; Joined Cases 205/82 to 215/82 Deutsche Milchkontor and Others).
Traktatens artikel 215, stk. 1, henviser, hvad angår den lovgivning, der finder anvendelse på den pågældende kontrakt, til medlemsstaternes nationale ret og ikke til de almindelige
That interpretation is supported by the 15th recital of the preamble to Regulation No 2187/93. It makes clear that, unlike disputes arising over failure to accept an offer of compensation made to a producer by the competent authority of the Member State
Når følgen af denne ordning er, at kompetencen for Fællesskabets retsinstanser udelukker de nationale domstoles kompetence, må det undersøges, om Fællesskabets retsinstanser under et erstatningssøgsmål har kompetence til at træffe afgørelse vedrørende tvister af den karakter, som er indbragt for den forelæggende ret.
The interpretation derived from the case-law stated in the previous paragraph cannot be dismissed, as regards the disputes in the main proceedings, on the ground that the implementation of Regulation No 2187/93 takes the specific form of a contract concluded not only on behalf of the Council and the Commission but also in their name. The
fælles for retsgrundsætninger, der er medlemsstaternes retssystemer.
contract none the less constitutes the implementation by the competent national authorities of Community legislation.
Hvad angår det tredje spørgsmål bemærkes, at selv om national ret finder anvendelse på de pågældende aftaler, fremgår det af foregående præmis, at de nationale bestemmelser skal anvendes under skyldig hensyntagen til fællesskabsrettens almindelige retsgrundsætninger.
As regards the third question, even though national law is applicable to the contracts in question, it is clear from the preceding paragraph that national rules must be applied in accordance with the general principles of Community law.
Det fremgår af fast domspraksis, at for så vidt fællesskabsretten, herunder dennes almindelige principper, ikke indeholder forskrifter herom, skal de nationale kompetente myndigheder ved gennemførelsen af en fællesskabsordning følge de processuelle og formelle bestemmelser i den pågældende medlemsstats retssystem.
As regards the principle of legitimate expectations raised by the national court, it must be observed that the requirements flowing from
Da princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet udgør en del af Fællesskabets retsorden, kan det ikke anses for stridende mod denne retsorden, at nationale retsregler beskytter den berettigede forventning og retssikkerheden (jf. dommen i sagen Deutche Milchkontor m.fl., præmis 30).
Since the principles of the protection of legitimate expectations and assurance of legal certainty are part of the legal order of the Community, the fact that national legislation provides for the protection of legitimate expectations and legal certainty cannot, therefore, be considered contrary to that same legal order (Deutsche Milchkontor, cited above, paragraph 30).
»1) EF-traktatens artikel 215, stk.2,jf. artikel 178 (nu hhv. artikel 288, stk 2, EF og artikel 235 EF) skal fortolkes således, at de ikke tillægger Domstolen kompetence til at påkende tvister opstået på grund af en aftale om erstatning, som den kompetente nationale myndighed har indgået i medfør afRådetsfowrdning (EØF) nr. 2187/93 af 22. juli 1993 om tilbud om erstatning til visse producenter af mælk og mejeriprodukter, som midlertidigt har været forhindret i at udøve deres virksomhed på Rådets og Kommissionens vegne og for disses regning.
The provisions of the second paragraph of Article 215 and Article 178 of the EC Treaty (now the second paragraph of Article 288 EC and Article 235 EC) read in conjunction must be interpreted as meaning that the Court of Justice does not have jurisdiction to rule in disputes arising from a contract for compensation concluded in the name and on behalf of the Council and the Commission by the competent national authority, in accordance with Council Regulation (EEC) No 2187/93 of 22 July 1993 providing for an offer of compensation to certain producers of milk and milk products temporarily prevented from carrying on their trade.
I mangel af angivelser herom i forordning nr. 2187/93 er de aftaler om erstatning, som indgås i medfør af denne forordning reguleret af bestemmelserne i national ret, forudsat at anvendelsen heraf ikke begrænser fællesskabsrettens rækkevidde og effektivitet
In the absence of any indication in Regulation No 2187/93, the contracts for compensation concluded pursuant to that regulation are governed by the rules of national law, provided that their application does not prejudice the scope and effectiveness of Community law.
Ved vurderingen af rækkevidden af de aftaler, som er indgået af de nationale myndigheder på Rådets og Kommissionens vegne og for disses regning, er fællesskabsretten ikke til hinder for at anvende det princip om beskyttelse af den
Community law does not preclude the application of the principle of legitimate expectations provided for by the national legal order of the Member State concerned for the purposes of assessing the scope of contracts concluded by national authorities in the name and on behalf of the Council and Commission, provided that the Community interest is also taken into account.'
berettigede forventning, som er fastsat i den pågældende medlemsstats nationale ret, forudsat at der også tages hensyn til Fællesskabets interesse*
Case C-400/99 Italian Republic ν Commission of the European Communities State aid
»1) Tvister om gyldigheden af aftaler om erstatning og muligheden for at ophæve disse, som de kompetente nationale myndigheder har indgået med producenter af mælk og mejeriprodukter i medfør af den erstatningsordning, som blev indført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2187/93 af 22. juli 1993 om tilbud om erstatning til visse producenter af mælk og mejeriprodukter, som midlertidigt har været forhindret i at udøve deres virksomhed, henhører i princippet under de nationale domstoles kompetence.
Following those exchanges, the Commission considered that there were serious doubts as to the compatibility with the common market of measures capable of constituting State aid in favour of undertakings in the Tirrenia group, and, by the contested decision, it initiated the procedure under Article 88(2) EC in relation to that presumed aid.
Så længe der ikke findes nogen bestemmelser herom i nævnte forordning, finder de nationale forvaltningsprocessuelle regler anvendelse på aftaler om erstatning, som er indgået i medfør af forordningen, forudsat anvendelsen af bestemmelserne ikke begrænser fællesskabsrettens rækkevidde og effektivitet.
In the part of its letter headed 'Conclusions', the Commission stated that it reserved the right to require the Italian authorities to suspend payment of any aid in excess of the net additional cost of providing services of general economic interest.
Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at myndighederne i en medlemsstat tager hensyn til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ved vurderingen af, om betingelserne i en fællesskabsbestemmelse er opfyldt eller ej, dog forudsat, at dette princip anvendes på samme betingelser og efter samme fremgangsmåde som i rent nationale retsforhold, og forudsat, at der fuldt ud tages hensyn til Fællesskabets interesser.«
Having received complaints that the Italian authorities were granting unauthorised State aid to internal ferry transport services operated by undertakings of the Gruppo Tirrenia di Navigazione ('the Tirrenia group'), Commission officials questioned the Italian authorities on that subject by letter of 12 March 1999.
Sag C-400/99 Den Italienske Republik / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Statsstøtte
By a memorandum of 19 August 1999, the Italian authorities first asked the Commission for an extension of the time-limit for replying on the substance of the matter, and also put a question to the Commission as to the scope of its statements in its letter of 6 August 1999 concerning the suspension of the financial aid measures in question.
»Annullationssøgsmål — statsstøtte — støtte til en søtransportvirksomhed — kontrakt om forsyningspligt — eksisterende eller ny støtte — indledning af proceduren i artikel 88, stk 2, EF — suspensionspligt — stillingtagen til sagen ufornøden eller afvisning« (Domstolens plenum)
By letter of 13 September 1999, the Commission's services granted the extension of the time-limit requested and replied as follows to the question concerning the suspension of the financial aid measures:
Kommissionens beslutning, som blev meddelt Den Italienske Republik ved skrivelse af 6. august 1999, SG(99) D/6463, offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende den 23.
The Italian authorities gave a cursory reply by note of 11 May 1999, and a meeting was then held between Commission officials and representatives of the Italian authorities on 3 June 1999.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 18. oktober 1999 har Den Italienske Republik i medfør af artikel 230 EF anlagt sag med påstand om annullation af
'In that respect, the Commission invites Italy to suspend immediately the granting of all aid that is excessive in amount and to notify it of such suspension (with detailed explanations as to the amount of the aid suspended) within 10 days following service of the Commission's letter to
Oktober 1999, om indledning af proceduren efter artikel 88, stk. 2, EF, vedrørende statsstøtte C64/99 (ex NN 68/99) - Italien - til selskaber i Gruppo Tirrenia di Navigazione (herefter »den anfægtede beslutning«), for så vidt som denne beslutning vedrører suspension af den omhandlede støtte.
regulation on procedure in State aid cases, and considers that that point is not seriously being challenged by the Italian Government.
Ved skrivelse af 13. september 1999 meddelte Kommissionens tjenestegrene den ønskede udsættelse af fristen og besvarede spørgsmålet om indstilling af den økonomiske støtte som følger:
The Commission adds that, because it had doubts both as to the classification of the measures in question as State aid within the meaning of Article 87(1) EC and, in the affirmative, as to their compatibility with the common market (without, in particular, excluding the possibility that aid compensating for the additional cost incurred in meeting public service obligations might be compatible), it initiated the procedure provided for in Article 88(2) EC.
Efter at have modtaget klager, hvori det anførtes, at de italienske myndigheder ydede ulovlig statsstøtte til indenlandsk færgesejlads, der drives af selskaber i Gruppo Tirrenia di Navigazione (herefter »Tirrenia-koncernen«), rettede Kommissionens tjenestegrene ved skrivelse af 12 marts 1999 henvendelse til de italienske myndigheder med en række spørgsmål vedrørende dette forhold.
On 18 October 1999, the Italian Republic brought the present action for the annulment of the contested decision 'in the part where it rules on the suspension [of the] aid declared unlawful'.
Såfremt Italien ikke følger denne opfordring, forbeholder Kommissionen sig (i overensstemmelse med dens sædvanlige praksis) retten til at kræve, at Italien indstiller den omhandlede støtte ('påbud om indstilling af støtten').
The Commission indicates, moreover, that, when it took the decision to initiate the procedure under Article 88(2) EC, it was being threatened by an action from one of the complainants for failure to act.
Denne anmodning om oplysninger vedrørte især de forsyningspligtydelser, som påhviler virksomhederne i Tirreniakoncernen, og betingelserne for fastlæggelse af de meromkostninger, der følger af disse forpligtelser, og kompensationen herfor.
On 19 October 1999, Tirrenia di Navigazione SpA, Adriatica di Navigazione SpA, Caremar SpA, Toremar SpA, Siremar SpA and Saremar SpA, companies in the Tirrenia group, lodged an application at the Registry of the Court of First Instance, registered under number T-246/99, for the annulment of the contested decision as a whole.
De italienske myndigheder besvarede spørgsmålene ved skrivelse af 11. maj 1999, hvorefter der blev afholdt et møde mellem Kommissionens tjenestegrene og repræsentanter for de italienske myndigheder den 3. juni 1999.
It emphasises in that respect that the Italian Government challenges only that part of the contested decision which rules on the suspension of the aid considered unlawful.
Den 19. oktober 1999 har Tirrenia di Navigazione SpA Adriatica di Navigazione SpA, Caremar SpA, Toremar SpA, Siremar SpA og Saremar SpA, som er selskaber i Tirreniakoncernen, indleveret en stævning til Rettens Justitskontor, indregistreret under nr. T-246/99, med påstand om annullation af den anfægtede beslutning i sin helhed.
By a separate document lodged at the Registry of the Court of Justice on 25 November 1999, the Commission requested the Court, under Article 91(1) of its Rules of Procedure, to declare that there was no need to adjudicate or to allow an objection of inadmissibility, without a hearing on the substance of the case.
Ved særskilt dokument indleveret til Domstolens Justitskontor den 25. november 1999 har Kommissionen i henhold til artikel 91, stk. 1, i Domstolens procesreglement anmodet Domstolen om at fastslå, at det er ufornødent at træffe afgørelse eller at afvise sagen, uden at tage stilling til sagens realitet.
In accordance with Article 88 EC, as interpreted by the Court of Justice, and with the provisions of the regulation on procedure in State aid cases, where the Commission is aware of a measure already implemented which, after requesting information on the matter from the Member State concerned, it considers to be capable of constituting new aid or the amendment of existing aid which raises doubts as to its compatibility with the common market, it must initiate the procedure under Article 88(2) EC.
I den del af skrivelsen, som hører under afsnittet 'Konklusion', anførte Kommissionen bl.a., at den forbeholdt sig retten til at anmode de italienske myndigheder om at indstille al udbetaling af støtte, der overstiger de ekstra nettoomkostninger ved at levere tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
Where the Member State concerned does not suspend the implementation of the measure in order to comply with the duty under the last sentence of Article 88(3) EC and Article 3 of the regulation on procedure in State aid cases not to put new aid or the alteration of existing aid into effect before authorisation is obtained from the Commission or, as the case may be, from the Council, the Commission has the power under Article 11(1) ofthat regulation, having given the Member State the opportunity to submit its comments, to adopt a decision requiring it to suspend such implementation until the final decision as to the compatibility of the aid.