natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Endelig medfører omkostningsreglerne, at den sidste indehaver ikke bliver fristet til at skaffe sig af med produktet på ulovlig vis for derved at spare omkostningerne ved bortskaffelsen.
Lastly, this arrangement for costs removes any incentive for the final holder to dispose of the product illegally in order to save disposal costs.
Det er dog nødvendigt at afveje visse af de mål og principper, der er omhandlet i artikel 174, mod hinanden.
There is however a need to strike a balance between certain of the objectives and principles mentioned in Article 174.
Det er også kompliceret at anvende kriterierne.
The implementation of those criteria is also complex.
Domstolen må derfor nødvendigvis ved prøvelsen begrænse sig til at undersøge, om der er anlagt et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til betingelserne for anvendelse af EF-traktatens artikel 174 81.
The review by the Court must therefore necessarily be limited to the question whether there was a manifest error of appraisal regarding the conditions for the application of Article 174 EC. 81
De særlige regler om producentens ansvar taler imidlertid også for, at der kræves udtrykkelige bestemmelser for at kunne bebyrde dem, der fremstiller produkterne, med omkostningerne ved bortskaffelsen.
However, the special rules on the responsibility of the producer also suggest that the imposition of the disposal costs on the producer of the product requires express provision to that effect.
Det gælder navnlig, at de omtalte fordele kun indtræder, hvis producenten og den sidste indehaver kender omkostningsreglerne.
In particular, the benefits described occur only if the producer and the final holder are aware of the arrangements governing costs.
På baggrund heraf kan man principielt ikke kritisere en beslutning fra fællesskabslovgiver eller den nationale lovgiver om at pålægge producenten af et produkt, som affald hidrører fra, omkostningerne ved bortskaffelsen af affaldet.
Against this background, there can be no objection in principle to a decision by the Community legislature or by the national legislature to order the producer of a product from which waste came to bear the cost of its disposal.
Ved de fleste produkter må allerede producenten nemlig gå ud fra, at produkterne, hvis de bruges efter deres bestemmelse, på et eller andet tidspunkt bliver til affald.
In the case of most products the producer must assume that they will become waste at some time when they are used as intended.
Producenten frembringer således affald ved sin produktion af økonomiske goder og er følgelig også ansvarlig i henhold til princippet om, at forureneren betaler.
By producing economic goods the producer therefore causes waste and is therefore also responsible in accordance with the polluterpays principle.
I øvrigt kan overvejelserne vedrørende spørgsmålet om, hvem der skal afholde omkostningerne, når produkter er blevet anvendt efter deres bestemmelse, ikke overføres helt til affald, der opstår ved usædvanlige hændelser.
Moreover, the considerations relating to responsibility for costs where products are used as intended cannot be applied unreservedly to waste which is created through extraordinary events.
Dette kan illustreres af følgende tilfælde: Hvis fuelolien var blevet anvendt efter sin bestemmelse, dvs. ved forbrænding heraf, var der opstået glasagtige
This is illustrated by the present case: when heavy fuel oil is used as intended, that is to say when it is combusted, gaseous derivatives which do not fall within the scope of the law on waste under Article 2(1)(a) of the Waste Framework
COMMUNE DE MESQUER affaldsrammedirektivet, ville det følge af ovenstående overvejelser, at de i deres egenskab af producent af fuelolie og/eller sælger eller befragter efter en tankerulykke pålægges omkostningerne ved bortskaffelsen af olieaffald, såfremt det kan påvises, at de selv har medvirket til, at fuelolien er blevet udledt.
COMMUNE DE MESQUER solely on the basis of Article 15 of the Waste Framework Directive, it would follow from the above considerations that as the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier they may be ordered to bear the cost of disposing of oil waste following a shipping accident in so far as they can be accused of contributing personally to causing the leak of the heavy fuel oil.
udledninger i atmosfæren, som i henhold til artikel 2, stk. 1, litra a), i affaldsrammedirektivet ikke falder under anvendelsesområdet for affaldsretten, og muligvis fast affald i mindre omfang.
Directive accumulate in the atmosphere, and possibly to a lesser extent solid waste.
Dette affald kunne være bortskaffet relativt billigt, da det opstår på et kraftværk, som allerede er indrettet hertil.
Its disposal would have been relatively inexpensive since it accumulates in a power station which is already equipped for that purpose.
Ved at fuelolien er blevet udledt og blandet med vand og sedimenter, opstår der derimod meget større mængder affald, som det er særdeles vanskeligt at indsamle og bortskaffe.
After the heavy fuel oil leaks and mixes with water and sediment, however, very much larger quantities of waste are created which can be collected and disposed of only with great difficulty.
Bestemmelserne i artikel 15 kan for så vidt kun anvendes over for de pågældende selskaber i virksomhedsgruppen Total, hvis der er hjemmel herfor i fransk ret.
82The stipulations of Article 15 can therefore be applied as against the Total companies only in so far as they have a basis in French law.
Det er forklaringen på dommen i sagen Van de Walle m.fl.: Risikoen for, at der opstår affald ved et uheld, bærer den, der kan forebygge uheldet.
This is the explanation for the judgment in Van de Walle: the risk of the creation of waste as a result of an accident is borne by the person who is able to prevent the accident.
Kun undtagelsesvis er yderligere personer ansvarlige, nemlig når det kan påvises, at de selvstændigt har medvirket til at skabe affaldet.
Other persons are responsible only exceptionally where they can be accused of contributing independently to causing the waste.
Fransk ret er muligvis til hinder for at pålægge selskaberne ansvar.
French law might preclude liability on the part of the Total companies.
Artikel III, stk. 4, litra c), i ansvarskonventionen, der gælder i Frankrig, udelukker nemlig principielt alle erstatningskrav imod enhver befragter.
Article III(4)(c) of the Liability Convention, which applies in France, precludes in principle any claim for compensation against a charterer.
Der gøres kun undtagelser hertil, såfremt skaderne ved forureningen sker som følge af en personlig handling eller undladelse fra befragteren med hensigt om at forvolde sådan skade eller hensynsløst og vel vidende, at en sådan skade sandsynligvis ville blive forvoldt.
Exceptions arise only when the damage resulted from the charterer’s personal act or omission, committed with the intent to cause such damage, or recklessly and with knowledge that such damage would probably result.
Det tilkommer de kompetente retsinstanser at tage stilling til, om denne ansvarsudelukkelse kan anvendes på selskaberne 83.
The competent courts must decide whether that exclusion from liability is applicable to the Total companies. 83
Anvendelse af principperne i det konkrete tilfælde
Application to the present case
83 — Dommen fra Tribunal de grande instance de Paris af 16.1.2008, nævnt ovenfor i fodnote 15, s. 235, udelukkede dette for så vidt angår Total S.A.
83 — The judgment of the Tribunal de grande instance de Paris of 16 January 2008 (cited in footnote 15, p. 35) ruled this out in the case of Total S.A.
Hvis spørgsmålet, om selskaberne i virksomhedsgruppen Total er forpligtet til at afholde omkostningerne, alene skulle bedømmes ud fra artikel 15 i
If responsibility for costs on the part of the Total companies were to be assessed
Men selv hvis de begunstigede personer har medvirket til at skabe affaldet, er ansvarsudelukkelsen næppe uforenelig med artikel 15 i affaldsrammedirektivet men derimod udtryk for en lovlig anvendelse af det spillerum, som medlemsstaterne har ved gennemførelsen af princippet om, at forureneren betaler.
However, the exclusion from liability does not appear to be incompatible with Article 15 of the Waste Framework Directive, even if the persons concerned contributed to causing the waste, but is a permissible full utilisation of the scope which the polluterpays principle allows the Member States in connection with implementation.
kan der gøres krav gældende direkte mod disse personer, hvis der er tale om et skærpet ansvar, nemlig såfremt skaderne ved forureningen sker som følge af en personlig handling eller undladelse med den hensigt at forvolde sådan skade eller hensynsløst og vel vidende, at en sådan skade sandsynligvis ville blive forvoldt.
First of all, claims can be made directly against those persons, in the event of increased responsibility, where the damage resulted from their personal act or omission, committed with the intent to cause such damage, or recklessly and with knowledge that such damage would probably result.
For det andet har ejeren ret til regres mod dem i henhold til artikel III, stk. 5, i ansvarskonventionen.
Secondly, the owner may have recourse against them under Article III(5) of the Liability Convention.
Det er således sikret, at disse personer i henhold til princippet om, at forureneren betaler, ligeledes kan pålægges omkostninger, der skyldes deres medvirken.
It is therefore ensured that these persons too may be ordered to bear costs for their contribution in accordance with the polluterpays principle.
Det skal især undersøges, om der foreligger et sådant krav, såfremt selskaber i virksomhedsgruppen Total helt eller delvis er ansvarlige for tankerulykken, således som Tribunal de grande instance har konstateret 85, og som Kommissionen samt Frankrig også mener, det er muligt.
It would be necessary to examine such a claim in particular if the Total companies are partially or wholly responsible for the ship’s accident, as the Tribunal de grande instance found 85 and as the Commission and France also consider to be possible.
Ansvarskonventionen og fondskonventionen præciserer spørgsmålet om fordeling af de omkostninger, der opstår som følge af olieuheld på havet.
The Liability Convention and the Fund Convention clarify the apportionment of responsibility for costs in connection with oil accidents at sea.
Det er i overensstemmelse med princippet om, at forureneren betaler, at ansvarskonventionen kanaliserer afholdelsen af omkostningerne hen til ejeren af skibet.
The channelling of responsibility for costs to the owner of the ship under the Liability Convention is consistent with the polluterpays principle.
Ved uheld er det i reglen ejeren af skibet, der har ansvaret for, at hans skibs ladning blev til affald, eftersom han har ansvaret for føring og tilstanden af det skib, som han driver eller lader drive.
As a rule, in the event of an accident the owner is responsible for the cargo of his ship becoming waste since he has responsibility for the command and condition of the ship which he operates or has operated.
For så vidt angår visse tilfælde, hvor tredjemand er ansvarlig for skaden, fritager artikel III, stk. 2 og 3, ejeren af skibet for ansvar.
For certain cases where third parties are responsible for the damage, Article III(2) and (3) provide for exemption from liability for the ship’s owner.
Denne form for ansvar svarer til det ansvar, som Domstolen fastslog for bestyreren af en tankstation for så vidt angår kulbrinter, der siver ud af opbevaringstankene og ned i den omgivne jord 84.
This form of liability is consistent with the liability which the Court established in connection with the manager of a service station in relation to hydrocarbons leaked from storage facilities into the surrounding ground. 84
I henhold til artikel V i ansvarskonventionen er skibsejerens ansvar dog begrænset, hvis det ikke godtgøres, at forureningsskaden skyldtes dennes personlige handling eller undladelse begået i den hensigt at forvolde sådan skade eller hensynsløst og vel vidende, at en sådan skade sandsynligvis ville blive forvoldt.
However, under Article V of the Liability Convention liability on the part of the owner is limited if it is not proved that the pollution damage resulted from his personal act or omission, committed with the intent to cause such damage, or recklessly and with knowledge that such damage would probably result.
Hvis denne ansvarsbegrænsning skal anvendes, opfyldes de enkelte krav i henhold til artikel V, stk. 4, kun pro rata, altså delvis, af ejeren af skibet.
If this limitation of liability applies, the individual claims under Article V(4) are settled only pro rata, that is to say partially, by the owner of the ship.
Ud fra en første betragtning virker dette som en afvigelse fra princippet om, at forureneren betaler.
This appears prima facie to be a breach of the polluterpays principle.
84 — Dommen i sagen Van de Walle m.fl., nævnt ovenfor i fodnote 27, præmis 59.
84 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 59).
85 — Dom af 16.1.2008, nævnt ovenfor i fodnote 15, s. 228.
85 — Judgment of 16 January 2008 (cited in footnote 15, p. 228).
Det ville være uforeneligt med princippet om, at forureneren betaler, at pålægge private parter omkostningerne til bortskaffelsen af affald, som de ikke har forårsaget 87.
The imposition on individuals of the cost of disposing of waste which they have not caused would be incompatible with the polluterpays principle.
Hvis statslige institutioner gør et sådant krav gældende, kan de berørte derfor protestere under henvisning til artikel 15 i affaldsrammedirektivet.
87Those concerned could therefore apply Article 15 of the Waste Framework Directive vis-à-vis such a demand made by State authorities.
I henhold til fondskonventionen bliver skibsejerens begrænsede ansvar imidlertid suppleret af den erstatningsforpligtelse, der påhviler fonden for erstatning af skader ved olieforurening.
However, the limited liability of the owner of the ship is supplemented under the Fund Convention by liability under the International Oil Pollution Damage Compensation Fund.
I henhold til artikel 12 i fondskonventionen finansieres fonden af dem, som får leveret større mængder råolie eller brændselsolie, der har været transporteret til søs.
Under Article 12, the Fund is financed by those who have received large quantities of crude oil or heavy fuel oil after sea transport.
Som følge af deres efterspørgsel foranlediger disse virksomheder olietransporter, der indebærer risiko for olieuheld på havet.
Through their demand those undertakings cause the oil transportation which creates the risk of oil accidents at sea.
Omkostninger ved bortskaffelsen af olieaffald, som opstår ved olieuheld, kan derfor også pålægges disse virksomheder i henhold til princippet om, at forureneren betaler.
They too may therefore be apportioned the cost of disposing of oil waste which is created in the event of oil accidents in accordance with the polluterpays principle.
I tilfælde af krigsskader er fonden i henhold til artikel 4, stk. 2, uden ansvar, og ansvaret kan indskrænkes i henhold til artikel 4, stk. 3, hvis skadelidte har medvirket til skaden.
Liability under the Fund is excluded in the event of damage resulting from an act of war under Article 4(2) of the Fund Convention and may be limited, under Article 4(3), if the party which suffered the damage is partially at fault.
I øvrigt er det i henhold til artikel 9 i fondskonventionen muligt at gøre regres gældende mod yderligere ansvarlige for så vidt angår de omkostninger, som fonden dækker.
In addition, under Article 9 of the Fund Convention there is the right of recourse against other responsible persons in relation to costs borne by the Fund.
I det foreliggende tilfælde har fonden således for en sikkerheds skyld anlagt sag mod forskellige parter, herunder navnlig de selskaber i virksomhedsgruppen Total, der er involveret i den foreliggende sag 86.
In the present case the Fund has therefore brought proceedings as a precaution against various persons, including the Total companies which are party to the present case. 86
Det er derimod foreneligt med princippet om, at forureneren betaler, som omhandlet i artikel 15 i affaldsrammedirektivet, hvis offentligheden pålægges de resterende omkostninger.
On the other hand, the imposition of the remaining costs of disposal on the general public is compatible with the polluterpays principle under Article 15 of the Waste Framework Directive.
Offentligheden tager i hvert fald også de pågældende risici med i købet, eftersom staterne tillader olietransporterne på havet, selv om de er forbundet med risiko.
The general public at least accepts the relevant risks, since the States permit risky maritime oil transportation.
Samtidig sikrer staterne gennem de krav, der er opstillet i Marpol 73/78 88en minimumsstandard inden for skibssikkerhed.
At the same time, through the requirements laid down in Marpol 73/78 88the States guarantee a minimum level of maritime safety.
Offentligheden drager fordel af disse transporter, da de sikrer forsyninger af en efterspurgt energikilde.
The general public benefits from these transportation operations because they ensure the supply of a desired energy source.
Hvis der ikke var nogen efterspørgsel efter olieprodukter, ville der heller ikke være nogen transporter.
Without demand for oil products there would be no transportation.
Det er således berettiget at anse offentligheden for at medvirke til at forårsage olieuheld og tilregne den en del af risikoen.
It is thus justified to apportion to the general public a causal contribution for oil accidents and some of the risk.
Fondens erstatningsforpligtelse er ligeledes begrænset.
Liability under the Fund is also limited.
Begrænsningen kan medføre, at dele af omkostningerne ved bortskaffelsen af affald, der hidrører fra skader ved olieforurening på havet, hverken afholdes af ejeren af skibet eller fonden.
This limited liability can mean that neither the ship’s owner nor the Fund bears some of the cost of disposing of waste resulting from oil pollution damage at sea.
De resterende omkostninger hviler enten på
These remaining costs are borne either by the state, i.e. the community of taxpayers, or by certain
87 — Jf. ovenfor, punkt 120.
87 — See point 120 above.
86 — Note 92FUND/EXC.33/5 fra direktøren for fonden for erstatning af skader ved olieforurening af 4.5.2006 (http://www.iopcfund-docs.org/ds/pdf/92exc33-5_e.pdf, s. 5 f).
88 — International Convention for the Prevention of Pollution from Ships 1973, as modified by the Protocol of 1978 thereto (UN Treaty Series, Vol. 1341, No. 22484).
88 — International konvention om forebyggelse af forurening fra skibe, som affattet ved protokollen fra 1978 (Recueil des traités des Nations unies/UN Treaty Series, bind 1341, nr. 22484.
86 — Note 92FUND/EXC.33/5 by the Director of the International Oil Pollution Compensation Fund of 4 May 2006, http://www.iopcfund-docs.org/ds/pdf/92exc33-5_e.pdf, p. 5 et seq.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT KOKOTT — SAG C-188/07
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-188/07 is also to be financed by oil importers and raises the liability coverage considerably.
Ansvarskonventionen og fondskonventionen viser, at de kontraherende stater, herunder næsten alle medlemsstater, anser begrænsningen af ansvaret for rimelig og tager risikoen for at måtte afholde yderligere omkostninger med i købet.
The Liability Convention and the Fund Convention show that the Contracting States, including nearly all the Member States, consider the limitation of liability to be reasonable and accept the risk of having to bear further costs.
Hvis olieskader overskrider grænserne for skibsejerens og fondens ansvar, kan de nemlig næppe dækkes af midler fra private aktører.
If oil damage exceeds the limits of the liability of the ship’s owner and of the Fund, the costs cannot really be afforded by private funds.
Videregående forsikringsløsninger er nok heller ikke sandsynlige.
More extensive insurance solutions also appear unlikely.
Det er følgelig foreneligt med artikel 15 i affaldsrammedirektivet og princippet heri om, at forureneren betaler, når man på den ene side i overensstemmelse med ansvarskonventionen og fondskonventionen kanaliserer ansvaret for olieuheld på havet hen til skibsejeren og fonden for erstatning af skader ved olieforurening og på den anden side begrænser ansvarssummen.
Consequently, it is compatible with Article 15 of the Waste Framework Directive and the polluterpays principle contained therein to channel liability for oil accidents at sea to the owner of the ship and to limit the level of that liability in accordance with the Liability Convention and the Fund Convention.
Dette resultat er i overensstemmelse med forpligtelsen til ved fortolkning af fællesskabsretten så vidt muligt at undgå konflikter i forhold til ansvarskonventionen 90.
This conclusion accords with the obligation to avoid contradictions with the Liability Convention as far as possible when interpreting Community law. 90
Hertil kommer, at en skibsejers ansvar og suppleringen gennem fonden ikke er afhængig af, at der er udvist skyld.
Furthermore, the liability on the part of the ship’s owner and the supplement under the Fund are not linked to fault.
Der er altså ret stor sandsynlighed for, at skader ved olieforurening dækkes helt eller i hvert fald delvist.
There is therefore a relatively high probability that oil pollution damage will be covered wholly or at least in part.
Dette gælder endnu mere, efter at den supplerende protokol til fondskonventionen 89er trådt i kraft i 2005; herved er der skabt en supplerende fond for erstatning af skader, som skal finansieres af olieimportører, og erstatningssummen forhøjes betragteligt.
This is especially the case since the Supplementary Protocol to the Fund Convention 89 entered into force in 2005, creating a Supplementary Compensation Fund which
Det tredje spørgsmål skal derfor besvares således, at det i henhold til artikel 15 i affaldsrammedirektivet kan pålægges producenten af fuelolien og/eller sælger og befragteren at afholde omkostningerne ved bortskaffelsen af olieaffald efter en skibsulykke, såfremt det kan påvises, at de selv medvirkede ved fueloliens udledning. Det er imidlertid også foreneligt med denne bestemmelse, at ansvaret begrænses for producenten af fuelolien og/eller sælgeren og befragteren i henhold til ansvarskonventionen og fondskonventionen.
The answer to the third question must therefore be that the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier may be ordered under Article 15 of the Waste Framework Directive to bear the cost of disposing of oil waste following a shipping accident if they can be accused of contributing personally to causing the leak of the heavy fuel oil.
90 — Jf. ovenfor, punkt 99 ff.
90 — See point 99 et seq. above.
Jeg foreslår derfor Domstolen at besvare de præjudicielle spørgsmål således:
I therefore suggest that the Court give the following answers to the reference for a preliminary ruling:
»1) Fuelolie som et produkt, der er resultat af en raffineringsproces i overensstemmelse med brugerens krav og ifølge producenten skal sælges som brændsel, og som er nævnt i Rådets direktiv 68/414/EØF af 20. december 1968 om forpligtelse for EØF’s medlemsstater til at opretholde minimumslagre af mineralolie og/eller mineralolieprodukter, skal ikke som sådan kvalificeres som affald i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald.
‘(1) Heavy fuel oil, as the product of a refining process, meeting the user’s specifications and intended by the producer to be sold as a combustible fuel, and referred to in Directive 68/414/EEC of 20 December 1968 imposing an obligation on Member States of the EEC to maintain minimum stocks of crude oil and/or petroleum products, cannot as such be treated as waste within the meaning of Article 1 of Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975 on waste.
2) Fuelolie, som udledes ved en tankskibsulykke og derved sammenblandes med vand og sedimenter, er affald i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktiv 75/442.
(2) Heavy fuel oil is to be treated as waste for the purposes of Directive 75/442 if it is discharged in a tanker accident and is mixed with water and sediment.