natgillin/translations-raw huggingface dataset:
På det tidspunkt, hvor ansøgeren var ansat og betalte sociale sikringsbidrag i henhold til belgisk lovgivning, var vedkommende britisk
At the time when he was employed and paid social security contributions in accordance with Belgian legislation, the claimant was a national of the United
17 — Sagsøgeren, der var født i Nigeria, var britisk statsborger indtil Nigeria blev uafhængigt i 1960, 13 år før Det Forenede Kongerige tiltrådte EF, og blev derefter nigerianer.
17 — The plaintiff, who was born in Nigeria, was a British national until Nigeria became independent in 1960, 13 years before the United Kingdom’s accession to the EC, and then became Nigerian.
Han havde boet og arbejdet i Belgisk Congo fra 1937 og indbetalt bidrag til en belgisk pensionsordning, indtil dette område blev uafhængigt den 1.7.1960.
He had lived and worked in the Belgian Congo since 1937, and paid contributions to a Belgian pension system until this territory became independent on 1 July 1960.
18 — Jf. i den forbindelse Belbouab-dommen, nævnt i fodnote 14 ovenfor, præmis 7.
18 — See, to this effect, Belbouab, cited in footnote 14, paragraph 7.
16 — Dom af 14.11.1990, sag C-105/89, Sml. I, s. 4211.
15 — See Belbouab, cited in footnote 14, paragraph 8.16 — Case C-105/89 [1990] ECR I-4211.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MAZÁK — SAG C-331/06 i forordning nr. 1408/71, navnlig forordningens artikel 48, stk. 2 19.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-331/06 in Regulation No 1408/71, and especially with Article 48(2) of the Regulation.
Henset til de af SVB og den nederlandske regering afgivne indlæg, og med henblik på at forsyne den forelæggende ret med en hensigtsmæssig besvarelse af det forelagte spørgsmål, er det nødvendigt at fremsætte følgende bemærkninger til den sidstnævnte problemstilling.
Given the observations submitted by SVB and the Netherlands Government and in order to provide the referring court with a useful answer to the question referred, it appears necessary to make the following remarks on the latter issue.
I den foreliggende sag har sagsøgeren altid været britisk statsborger og har som arbejdstager været medlem af de nederlandske og danske sociale sikringsordninger.
In the present case, Mr Chuck has always been a British national and has been affiliated as a worker to the Netherlands and Danish social security systems.
Følgelig opfylder han betingelserne for anvendelsen af forordning nr. 1408/71 for så vidt angår hans bidrag til den sociale sikringsordning i EF-medlemsstaterne.
He thus fulfils the conditions for the application of the rules of Regulation No 1408/71 so far as his contributions to the social security systems of the Member States of the Community are concerned.
Mens artikel 10 i forordning nr. 1408/71 giver et retskrav på at få udbetalt pension i enhver medlemsstat i Fællesskabet, indeholder forordningen og fællesskabsretten i almindelighed ingen bestemmelser, hvorved medlemsstaterne skal udbetale pension til ikkemedlemsstater.
While Article 10 of Regulation No 1408/71 provides for an enforceable right to receive a pension paid in any Member State of the Community, the Regulation, and Community law in general, do not contain a provision requiring Member States to pay pensions to nonmember countries.
Dette indebærer, at sagsøgeren ikke på grundlag af forordningen har et retskrav på at få udbetalt pensionen til en bankkonto i De Forenede Stater 20.
This implies that, on the basis of the provisions of the Regulation, Mr Chuck does not have an enforceable right to have the pension paid into a bank account in the United States. 20
Dette resultat skal imidlertid adskilles fra spørgsmålet, om det er muligt at få
This conclusion must however be distinguished from the question whether it is
Udbetaling af pension til en ikkemedlemsstat er derfor underlagt bestemmelserne i lovgivningen i den medlemsstat,
The payment of a pension to a nonmember country therefore remains subject
20 — Jf. i denne retning generaladvokat Mischos forslag til afgørelse i Buhari Haji-sagen (nævnt i fodnote 16 ovenfor), præmis 11.
20 — See, to this effect, Opinion of Advocate General Mischo in Buhari Haji (cited in footnote 16), point 11.
Generaladvokat Mischo var af den opfattelse, at selv om ansøgeren havde været statsborger i et EF-land, kunne han ikke påberåbe sig artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 for at tvinge den nationale pensionsmyndighed til at udbetale pensionen på en konto hos et pengeinstitut i Zaire eller i Nigeria.
Advocate General Mischo took the view that even if the claimant had been a national of a Member State of the Community, he could not rely on Article 10(1) of Regulation No 1408/71 to compel a national pension authority to pay him his pension into an account with a financial establishment located in Zaire or Nigeria.
Således kan den holdning, der følger af SVB’s indlæg, hvorefter rettighederne i henhold til en bilateral overenskomst kun vedrører pensionsrettigheder, der er erhvervet i henhold til nederlandsk ret, ikke tiltrædes.
22Thus the position, which follows from SVB’s submissions, that the benefit of the application of a bilateral treaty would be limited exclusively to pension rights acquired on the basis of Netherlands law cannot be followed.
hvor den pensionsmyndighed, der har modtaget ansøgning om udbetaling af pension, befinder sig.
to the provisions of the national law of the Member State in which the pension authority required to pay the pension is located.
Dette betyder i praksis, at muligheden for at få udbetalt pension i en ikkemedlemsstat og den konkrete udførelse af betalingen varierer ud fra lovgivningen i den medlemsstat, der har kompetence til at udbetale pensionen. Denne nationale lovgivning kan være påvirket af bilaterale konventioner om social sikring, som medlemsstater har vedtaget individuelt med flere ikkemedlemsstater.
This means, in practice, that the possibility of having the pension paid to a nonmember country and the practical options for such payment will vary depending on the provisions of the national law of the Member State which is competent to pay the pension.
Sådanne konventioner fastsætter sædvanligvis bl.a. muligheden for at få pension udbetalt direkte til den pågældende ikkemedlemsstat.
Such conventions usually provide, among other things, for the possibility of having the pension rights paid out directly in the nonmember country in question.
Hvis der derfor foreligger en bestemmelse i en bilateral aftale, hvorved pensionsrettigheder erhvervet i henhold til nederlandsk lov skal udbetales i De Forenede Stater, har sagsøgeren krav på udbetaling af pension beregnet i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning nr. 1408/71, herunder artikel 48, stk. 2, i De Forenede Stater i henhold til bestemmelserne i den relevante bilaterale konvention.
Therefore, if there is a provision of a bilateral convention allowing for pension rights acquired in accordance with Netherlands law to be paid in the United States, Mr Chuck has a right to receive payment, in the United States, according to the terms of the relevant bilateral convention, of a pension calculated in accordance with the provisions of Regulation No 1408/71, including Article 48(2).
Det følger af ovenstående, at anvendelsen af artikel 48 i forordning nr. 1408/71 i forbindelse med beregningen af sagsøgerens pension efter min opfattelse ikke er betinget af, at ansøgeren er bosiddende inden for Fællesskabet på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen om udbetaling af pension.
It follows from the foregoing that the application of Article 48 of Regulation No 1408/71 to the calculation of Mr Chuck’s pension is in my view not subject to the requirement that the claimant resides within the Community at the time of submitting the request for payment of a pension.
Det følger af sagsakterne, at der foreligger en bilateral konvention mellem Nederlandene og De Forenede Stater, som omhandler pensionsrettigheder.
It appears from the file that there is a bilateral convention between the Netherlands and the United States which deals with pension rights.
Princippet om gensidig anerkendelse af forsikringsperioder og princippet om forbud mod forskelsbehandling af forsikringsperioder, der er tilbagelagt i andre medlemsstater 21, hvilke principper ligger til grund for forordning nr. 1408/71, indebærer, at bestemmelserne i en sådan konvention, der finder anvendelse på pensionsrettigheder optjent i perioder tilbagelagt i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, som har indgået en bilateral overenskomst med en ikkemedlemsstat, skal anvendes på samme måde i forbindelse
The principle of the mutual recognition of insurance periods and that of non-discriminatory treatment of insurance periods completed under the legislation of other Member States, 21which are both inherent in Regulation No 1408/71, imply that the provisions of such a convention, applicable to pension rights arising from pension periods completed under the laws of the Member State which concluded a bilateral treaty with a nonmember country, must be equally applied to rights arising from pension periods completed under the legis-
22 — Jf. i denne retning dom af 15.1.2002, sag C-55/00, Gottardo, Sml. I, s. 413. I dette tilfælde forelå der en bilateral social sikringstraktat mellem en medlemsstat og en ikkemedlemsstat, hvorved statsborgere i medlemsstaten kunne få taget forsikringsperioder i ikkemedlemsstater i betragtning med henblik på at erhverve ret til alderdomsydelser.
22 — See, to this effect, Case C-55/00 Gottardo [2002] ECR I-413.
Domstolen fastslog, at når medlemsstater indgår sådanne internationale aftaler, skal de overholde de forpligtelser, der følger af fællesskabslovgivningen.
The Court held that when giving effect to commitments under such international agreements, Member States have to comply with the obligations that Community law imposes on them.
Dette indebar i den omhandlede sag, at medlemsstatens sociale sikringsmyndighed skulle tildele en statsborger i en anden medlemsstat de ydelser, som førstnævnte stats egne statsborgere havde ret til i henhold til den bilaterale sociale sikringstraktat.
This implied in that case that the social security authority of that Member State had to grant the national of another Member State the advantages which its own nationals enjoyed under the bilateral social security treaty.
21 — Det er i den forbindelse vigtigt at huske på, at selv om forsikringsperioder skal anerkendes gensidigt af pensionsmyndighederne, er dette ikke ensbetydende med, at perioderne konverteres til nationale forsikringsperioder.
21 — In this respect it is important to bear in mind that while the insurance periods must be mutually recognised by pension authorities, this does not mean that they are converted into national insurance periods.
På baggrund af ovenstående er jeg af den opfattelse, at det præjudicielle spørgsmål skal besvares således:
In the light of the foregoing, I am of the view that the answer to the question referred to the Court should be:
»Når en arbejdstager har bopæl uden for Fællesskabet på tidspunktet for pensionsalderen, finder Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1386/2001 af 5. juni 2001, anvendelse på samme måde, som hvis den pågældende arbejdstager havde bopæl på Fællesskabets område.«
‘Where a worker is resident outside the Community on the date on which he reaches pensionable age, Article 48 of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within the Community, as amended by Regulation (EC) No 1386/2001 of the European Parliament and of the Council of 5 June 2001, should be applied in the same way as in a case where the worker concerned is resident in the territory of the Community.’
I sag C-331/06, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Rechtbank te Amsterdam (Nederlandene) ved afgørelse af 27. juli 2006, indgået til Domstolen den 31. juli 2006, i sagen:
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, from the Rechtbank te Amsterdam (Netherlands), made by decision of 27 July 2006, received at the Court on 31 July 2006, in the proceedings
DOM AF 3.4.2008 — SAG C-331/06 generaladvokat: J. Mazák justitssekretær: ekspeditionssekretær M. Ferreira, på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 27. september 2007, efter at der er afgivet indlæg af:
Advocate General: J. Mazák, Registrar: M. Ferreira, Principal Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 27 September 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
— den nederlandske regering ved H. Sevenster, som befuldmægtiget
— the Netherlands Government, by H. Sevenster, acting as Agent,
— den græske regering ved K. Georgiadis, Z. Chatzipavlou og O. Patsopoulou, som befuldmægtigede
— the Greek Government, by K. Georgiadis, Z. Chatzipavlou and O. Patsopoulou, acting as Agents,
— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved V. Kreuschitz og M. van Beek, som befuldmægtigede, og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 16. januar 2008,
— the Commission of the European Communities, by V. Kreuschitz and M. van Beek, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 16 January 2008
Anmodningen er blevet fremsat i en sag mellem K.D. Chuck og Raad van Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank (den sociale sikringskasse, herefter »SVB«) angående SVB’s afslag på at tage hensyn til de socialsikringsbidrag, som K.D. Chuck havde indbetalt i Danmark, eftersom han ikke havde bopæl i en medlemsstat, da han indgav sin pensionsansøgning.
The reference has been made in the course of proceedings between Mr Chuck and the Raad van Bestur van de Sociale Verzekeringsbank (Management Board of the Social Insurance Bank; ‘the SVB’) regarding the latter’s refusal to take into account the social security contributions paid by Mr Chuck in Denmark on the ground that he was not resident in a Member State when he applied for a pension.
Det bestemmes i artikel 10 i forordning nr. 1408/71, som har overskriften »Ophævelse af bopælsbestemmelser — Den tvungne forsikrings indvirkning på refusion af bidrag«:
Under Article 10 of Regulation No 1408/71, headed ‘Waiving of residence clauses — Effect of compulsory insurance on reimbursement of contributions’:
Kontantydelser ved invaliditet eller alderdom eller til efterladte, erstatning i anledning af arbejdsulykker eller erhvervssygdomme samt ydelser ved dødsfald, hvortil der er erhvervet ret efter lovgivningen i en eller flere medlemsstater, kan, medmindre andet er bestemt i denne forordning, ikke nedsættes, ændres, stilles i bero, inddrages eller beslaglægges som følge af, at den berettigede er bosat i en anden medlemsstat end den, hvori den institution, som det påhviler at udrede ydelsen, er beliggende.
Save as otherwise provided in this Regulation, invalidity, old-age or survivors’ cash benefits, pensions for accidents at work or occupational diseases and death grants acquired under the legislation of one or more Member States shall not be subject to any reduction, modification, suspension, withdrawal or confiscation by reason of the fact that the recipient resides in the territory of a Member State other than that in which the institution responsible for payment is situated.
Uanset artikel 46, stk. 2, er en medlemsstats institution ikke forpligtet til at tilkende ydelser på grundlag af perioder, der er tilbagelagt efter den for denne institution gældende lovgivning, og som skal tages i betragtning ved forsikringsbegivenhedens indtræden, såfremt
Notwithstanding Article 46(2), the institution of a Member State shall not be required to award benefits in respect of periods completed under the legislation it administers which are taken into account when the risk materialises, if:
— de nævnte perioder sammenlagt er på under ét år og
— the duration of the said periods does not amount to one year, and
— der ikke alene på grundlag af disse perioder består ret til ydelser i medfør af bestemmelserne i denne lovgivning.
— taking only these periods into consideration, no right to benefit is acquired by virtue of the provisions of that legislation.
Såfremt anvendelsen af stk. 1 ville medføre, at samtlige institutioner i de pågældende stater blev fritaget for pligten til at udrede ydelser, skal ydelserne udredes alene efter lovgivningen i den stat, hvis betingelser den pågældende senest har opfyldt, som om samtlige forsikrings- og bopælsperioder, der er tilbagelagt og medregnet efter artikel 45, stk. 14, havde været tilbagelagt efter den pågældende stats lovgivning.«
If the effect of applying paragraph 1 would be to relieve all the institutions of the Member States concerned of their obligations, benefits shall be awarded exclusively under the legislation of the last of those States whose conditions are satisfied, as if all the periods of insurance and residence completed and taken into account in accordance with Article 45(1) to (4) had been completed under the legislation of that State.’
Rådets forordning (EF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning nr. 1408/71 (EFT 1972 I, s. 159, herefter »gennemførelsesforordningen«) bestemmer i artikel 36, stk. 3:
Regulation (EEC) No 574/72 of the Council of 21 March 1972 laying down the procedure for implementing Regulation No 1408/71 (OJ, English Special Edition 1972 (I), p. 159; ‘the implementing regulation’), provides, in Article 36(3) thereof:
»Er ansøgeren bosat i en ikkemedlemsstat, skal han indgive sin begæring [om alderdomsydelse] til den kompetente institution i den af medlemsstaterne, af hvis lovgivning han senest har været omfattet.«
‘Where a claimant resides in the territory of a State which is not a Member State, he shall submit his claim [for old-age benefits] to the competent institution of that Member State to whose legislation the employed or selfemployed person was last subject.’
Artikel 6, stk. 1, i lov om alderdomsforsikring (Algemene Ouderdomswet, herefter »AOW«) har følgende ordlyd:
Article 6(1) of the Law on old-age pensions (Algemene Ouderdomswet, ‘the AOW’) is worded as follows:
K.D. Chuck, som er britisk statsborger, har boet og arbejdet i Nederlandene i perioderne fra den 1. september 1972 til den 1. april 1975 og fra den 1. januar 1976 til den 31. december 1977.
Mr Chuck, a United Kingdom national, worked and was resident in the Netherlands from 1 September 1972 to 1 April 1975 and from 1 January 1976 to 31 December 1977.
I de ni måneder mellem disse to perioder arbejdede han i Danmark og betalte socialsikringsbidrag dér.
In the nine months between those two periods the applicant worked in Denmark, where he paid social security contributions.
Da han fyldte 65 år, indgav han ansøgning om alderspension til SVB.
On reaching the age of 65, he submitted a claim for an old-age pension to the SVB.
SVB tildelte K.D. Chuck en alderspension med tillæg med virkning fra december 2000, dog nedsat med 90% for den periode på 45 år, hvor han ikke havde været forsikret.
The SVB granted Mr Chuck an old-age pension with a supplement as from December 2000, reduced by 90% in respect of the 45 years during which he had not been insured.
Ved beregningen af pensionsbeløbet tog SVB ikke hensyn til den forsikringsperiode, som var tilbagelagt i Danmark, idet K.D. Chuck ikke længere havde bopæl i en medlemsstat, og derfor ikke ifølge SVB kunne påberåbe sig artikel 48 i forordning nr. 1408/71.
For the calculation of the amount of the pension the SVB did not take account of the periods of insurance completed in Denmark, on the ground that Mr Chuck no longer resided in a Member State and, according to the SVB, could not claim the benefit of Article 48 of Regulation No 1408/71.
K.D. Chuck klagede over afgørelsen, men SVB afviste den 2. januar 2002 klagen som ugrundet. K.D. Chuck anlagde derefter sag ved Rechtbank te Amsterdam.
Mr Chuck appealed against that decision to the SVB, which rejected his appeal by a decision of 2 January 2002.
Den omstændighed, at han ikke havde bopæl på en medlemsstats område på det tidspunkt, hvor han indgav sin ansøgning, kan ikke hindre anvendelsen af artikel 48.
The fact that he was not resident in a Member State when he made his claim should not preclude the application of Article 48 of that regulation.
Rechtbank te Amsterdam har den 27. juli 2006 besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
On 27 July 2006, the Rechtbank te Amsterdam decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
»Skal […] artikel 48 [i forordning nr. 1408/71] i et tilfælde, hvor en arbejdstager på den dato, da han når den pensionsberettigede alder, er bosat i en ikkemedlemsstat, anvendes på samme måde, som den skulle anvendes, såfremt den pågældende arbejdstager boede på Fællesskabets område?«
‘Where a worker is resident outside the [European] Community on the date on which he reaches pensionable age, should Article 48 of … Regulation [No 1408/71] be applied in the same way as in a case where the worker concerned is resident in the territory of the Community?’
Den forelæggende ret ønsker med sit spørgsmål nærmere bestemt oplyst, om artikel 48, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 pålægger den kompetente institution i den medlemsstat, hvor en arbejdstager, der er statsborger i en anden medlemsstat, senest har haft bopæl — ved beregning af alderspension for denne arbejdstager, som på tidspunktet for ansøgningen om pensionsudbetaling har bopæl i et tredjeland — at tage hensyn til de perioder, hvor arbejdstageren har arbejdet i en anden medlemsstat, på samme betingelser, som om arbejdstageren fortsat havde bopæl på Fællesskabets område.
By its question, the referring court asks, in essence, whether Article 48(2) of Regulation No 1408/71 requires the competent institution of the last Member State in which a worker who is a national of a Member State resided to take into account, in calculating the old-age pension of that worker, who, when he submits his pension claim, is resident in a nonMember State, of the periods worked in another Member State under the same conditions as if that worker was still resident in the territory of the Community.
SVB har anført, at forordningen kun sikrer rettigheder og ydelser til arbejdstagere, der flytter inden for Fællesskabet, og at det ikke kan udledes af Domstolens praksis, at personer, der er omfattet af forordningens personelle anvendelsesområde, automatisk kan udlede rettigheder heraf.
The SVB submits that Regulation No 1408/71 guarantees rights and benefits only to workers moving within the Community and that it cannot be inferred from the Court’s caselaw that persons falling under the scope of the Regulation can automatically derive rights from it.
SVB har videre anført, at SVB kun har pligt til at anvende forordningens artikel 48 i tilfælde, hvor pensionsansøgeren er bosiddende uden for Fællesskabet, såfremt de ydelser, der skal sammenlægges, kan eksporteres i medfør af forordningens artikel 10.
Furthermore, it would be required to apply Article 48 of that regulation in the case of a claimant who resided outside the Community only if the benefits to be aggregated were exportable on the basis of Article 10 of the Regulation.
Denne bestemmelse sikrer kun eksport af pension til en anden medlemsstat.
It contends that Article 10 guarantees the exportability of a pension only to another Member State.
Dette indebærer, at de danske myndigheder ikke er forpligtet til at eksportere pension til et tredjeland, hvorfor det vil være ulogisk, hvis nævnte artikel 48 indeholder en forpligtelse for de nederlandske myndigheder til at tage de socialsikringsbidrag, som K.D. Chuck har indbetalt i Danmark, i betragtning.
This implies that the Danish authorities are not obliged to export a pension to a nonMember State, so it would be illogical if Article 48 obliged the Netherlands authorities to take into account the social security contributions made by Mr Chuck in Denmark.