natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ifølge Gemeente Rotterdam og Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant giver artikel 21, stk. 1, i forordning nr. 4253/88 ikke medlemsstaterne nogen beføjelse til at tilbagekræve fejlagtigt udbetalte midler.
In the view of Gemeente Rotterdam and Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant, Article 23(1) of Regulation No 4253/88 does not authorise Member States to recover sums unduly paid.
Bestemmelsen pålægger derimod medlemsstaterne at fastsætte procedurer herfor.
On the other hand, that provision, requires the Member States to lay down procedures for that purpose.
Den tyske og tjekkiske regering har foreslået, at det første spørgsmål besvares bekræftende.
The German Government and the Czech Government propose the first questions should be answered in the affirmative.
Den nederlandske regering er af den opfattelse, at selv om en medlemsstat har en direkte beføjelse i medfør af en fællesskabsforordning, gælder dette ikke for artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 4253/88, da denne bestemmelse ganske vist fastslår princippet om tilbagekrævning af midlerne, men overlader det til den nationale ret at fastsætte de nærmere bestemmelser for tilbagekrævningen.
The Netherlands Government considers that although a Member State may derive a power directly from a Community regulation, that cannot be the case in regard to Article 23(1) of Regulation No 4253/88 since that provision, although it certainly lays down the principle that sums should be recovered, leaves it to national law to make detailed arrangements for such recovery.
Den tyske regering er dog af den opfattelse, at anvendelsen af forordningens artikel 23, stk. 1, ikke er til hinder for, at de nationale myndigheder påberåber sig bestemmelsen med henblik på midlernes tilbagekrævning, såfremt dette er muligt efter national ret.
However, the German Government considers that the application of Article 23(1) does not prevent the national authorities availing themselves of that provision for the purposes of recovery in so far as national law so permits.
Efter den tjekkiske regerings opfattelse er det ikke nødvendigt, at beføjelsen har særskilt hjemmel i national ret, men blot, at national ret fastsætter procedureregler for tilbagekrævningen.
In the view of the Czech Government, an authorisation under national law is not necessary, since that law merely has to lay down procedural arrangements.
Vedrørende det syvende spørgsmål har den nederlandske regering og Kommissionen anført, at forordning nr. 2988/95 ikke indeholder en selvstændig hjemmel for de nationale myndigheder til at træffe foranstaltninger over for uregelmæssigheder, men blot fastsætter generelle bestemmelser, idet forordning nr. 4253/88 specielt vedrører de europæiske strukturfonde.
With regard to the seventh question, the Netherlands Government and the Commission argue that Regulation No 2988/95 does not constitute an independent legal basis for the national authorities to take steps in the event of irregularities. That measure contains only general provisions whereas Regulation No 4253/88 applies specifically to the European Structural Funds.
Det skal indledningsvis fastslås, at det fremgår af selve ordlyden af artikel 249, stk. 2, EF, at fællesskabsforordninger gælder umiddelbart i medlemsstaterne.
It must at the outset be noted that it is clear from the very terms of the second paragraph Article 249 EC that Community regulations are directly applicable in all Member States.
Hvad angår anvendelsen af strukturfondene bemærkes, at det bestemmes i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 2052/88, at fællesskabsaktionen fastlægges ved et snævert samråd mellem Kommissionen, den pågældende medlemsstat og de myndigheder på nationalt, regionalt, lokalt eller andet plan, som udpeges af medlemsstaten.
With regard to the use of the Structural Funds, it should be borne in mind that, according to Article 4(1) of Regulation No 2052/88, Community operations are to be established through close consultations between the Commission, the Member State concerned and the competent authorities and bodies designated by the Member State at national, regional, local or other level.
I øvrigt fremgår det af sjette betragtning til forordning nr. 2082/93, at i medfør af
In addition, according to the sixth recital in the preamble to Regulation No 2082/93, in application of the principle
Domstolen har fastslået, at dette princip fremgår af artikel 23, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 4253/88, hvorefter medlemsstaterne for at sikre et godt resultat af de aktioner, der gennemføres af offentlige eller private initiativtagere, i forbindelse med iværksættelsen af aktionerne skal træffe de nødvendige foranstaltninger til regelmæssigt at konstatere, om de af Fællesskabet finansierede aktioner er gennemført korrekt, forebygge og forfølge uregelmæssigheder samt kræve tilbagebetalt midler, der er gået tabt som følge af misbrug eller forsømmelighed (jf. dom af 22.1.2004, sag C-271/01, COPPI, Sml. I, s. 1029, præmis 40).
The Court has held that that principle is enshrined in the first subparagraph of Article 23(1) of Regulation No 4253/88, which provides that, in order to guarantee completion of operations carried out by public or private promoters, Member States are to take the necessary measures in implementing the operations to verify on a regular basis that operations financed by the Community have been properly carried out, to prevent and to take action against irregularities and to recover any amounts lost as a result of an irregularity or negligence (see Case C-271/01 COPPI [2004] ECR I-1029, paragraph 40).
Desuden ville det være uforeneligt med den pligt, som de nationale myndigheder har i henhold til artikel 23, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 4253/88 til at tilbagesøge beløb, der er udbetalt med urette eller på grund af uregelmæssigheder, at en medlemsstat kunne udøve et skøn med hensyn til, om det er hensigtsmæssigt at kræve tilbagebetaling af sådanne fællesskabsmidler, der er udbetalt med urette eller på grund af uregelmæssigheder (jf. analogt, hvad angår artikel 8, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 af 21.4.1970 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (EFT 1970 I, s. 196) dom af 21.9.1983, forenede sager 205/82-215/82, Deutsche Milchkontor m.fl., Sml. s. 2633, præmis 22).
Similarly, the exercise of any discretion to decide whether or not it would be expedient to demand repayment of Community funds unduly or irregularly granted would be inconsistent with the duty imposed on national administrations by the first subparagraph of Article 23(1) of Regulation No 4253/88 to recover any amounts unduly or irregularly paid (see, by analogy, with regard to Regulation (EEC) No 729/70 of the Council of 21 April 1970 on the financing of the common agricultural policy (OJ, English Special Edition 1970 (I), p. 218), Joined Cases 205/82 to 215/82 Deutsche Milchkontor and Others [1983] ECR 2633, paragraph 22).
Det skal herom endelig tilføjes, at forordning nr. 4253/88, og ikke forordning nr. 2988/95, udgør det relevante retsgrundlag for tilbagesøgningspligten, idet sidstnævnte forordning, som anført af Kommissionen, kun indeholder generelle
Finally, it should be added that, Regulation No 4253/88 is the relevant legal basis for the obligation to recover and not Regulation No 2988/95 which, as the Commission points out, merely lays down general rules for supervision and sanctions for the
Tilbagesøgningen skal derfor ske på grundlag af den førstnævnte forordnings artikel 23, stk. 1.
Recovery must therefore be carried out on the basis of Article 23(1).
Det følger af samtlige de anførte betragtninger, at det første og sjette spørgsmål skal besvares med, at artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 4253/88 medfører en forpligtelse for medlemsstaterne til at kræve midler tilbagebetalt, som er gået tabt på grund af misbrug eller forsømmelighed, uden at det er nødvendigt, at national ret hjemler en beføjelse hertil.
It follows from those considerations that the answer to the first and seventh questions referred to the Court should be that Article 23(1) of Regulation No 4253/88 requires the Member States to recover any amounts lost as a result of an irregularity or negligence without there being any need for authority to do so under national law.
Besvarelsen af dette spørgsmål gør det overflødigt at besvare det andet spørgsmål, som er stillet i de tre sager.
The answer given to those questions makes it unnecessary to answer the second questions.
Spørgsmålene om anvendelsen af principperne om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet, om betydningen af, at tilskudsmodtageren er en offentligretlig person, og om tilbagebetalingen af tilskuddet til Fællesskabet
The questions concerning the application of the principles of the protection of legit­imate expectations and legal certainty, the effect of the fact that the recipient of the subsidies is a public­law person and the repayment to the Community of those subsidies
Spørgsmålene fra den forelæggende ret må forstås således, at denne anser det for hensigtsmæssigt at få oplyst, om der ved anvendelsen af artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 4253/88 skal tages hensyn til retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, som disse principper opfattes i fællesskabsretten.
Thus, it would be useful for the national court to know whether the principles of the protection of legitimate expectations and legal certainty, as they are understood in Community law, are to be taken into account when applying Article 23(1) of Regulation No 4253/88.
I bekræftende fald spørger den forelæggende ret, om disse principper kan forstås i videre betydning i national ret end i fællesskabsretten, og navnlig, om en tilskudsmodtager, som har gjort sig skyldig i forsømmelighed eller misbrug i den forstand, hvori disse udtryk er anvendt i artikel 23, stk. 1, kan påberåbe sig disse principper, når den forvaltningsmyndighed, som har behandlet sagen, har begået en fejl ved bevillingen af midlerne.
If that is the case, the national court is unsure as to whether those principles may be understood in a broader sense in national law than in Community law and, in particular, whether a recipient of funds who has acted negligently or wrongfully within the meaning of Article 23(1) may rely on those principles when the administrative authority responsible for granting such funds committed an error in so doing.
I øvrigt ønsker den forelæggende ret med sit femte og sjette spørgsmål oplyst, om det kan have nogen betydning for anvendelsen af de principper, som ligger til grund for tilbagekrævningen af midlerne, at tilskudsmodtageren er en offentligretlig person, eller at den pågældende medlemsstat har tilbagebetalt Fællesskabet midlerne.
In addition, the national court, in its fifth and sixth questions, wishes to know whether the fact that the recipient is a publiclaw person or that the Member State has repayed the funds to the Community can have an influence on the application of those same principles to the recovery of the funds.
Gemeente Rotterdam og Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant har anført, at der ikke i den foreliggende sag gælder noget fællesskabsretligt princip om beskyttelse af den berettigede forventning, som har forrang for det nationale princip herom.
Gemeente Rotterdam and Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant claim that there is no Community legitimate expectation in this case which takes precedence over the principle of the protection of legitimate expectations in national law.
Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant finder i øvrigt, at Fællesskabets interesser ikke berøres af, at man på nationalt plan undlader at tilbagekræve midlerne af tilskudsmodtageren.
Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant also argues that the interests of the Community are not affected by failure to recover the funds from the recipient.
Den nederlandske regering har anført, at der ikke, når tilbagesøgningen sker på grundlag af national lovgivning, er noget til hinder for, at de nationale principper om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning er mere vidtgående end de tilsvarende generelle principper på fællesskabsplan. Ved anvendelsen af disse principper kan der tages hensyn til handlemåden hos den myndighed, som har bevilget midlerne.
The Netherlands Government considers that, in so far as recovery takes place under the rules of national law, the national principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations may be wider in scope than the same general principles at Community level.
Under den mundtlige forhandling har den nederlandske regering præciseret, at de beløb fra strukturfondene, som er bevilget med urette, er blevet tilbagebetalt Fællesskabet.
The Netherlands Government pointed out at the hearing that the sums improperly granted from the Structural Funds had been repaid to the Community.
Kommissionen har foreslået en omgruppering af spørgsmålene og en besvarelse af dem under hensyntagen til de principper, Domstolen har opstillet i dommen i sagen Deutsche Milchkontor m.fl. og i dommen af 19. september 2002, Huber (sag C-336/00, Sml. I, s. 7699).
The Commission suggests merging the questions and answering them on the basis of the principles laid down by the Court in Deutsche Milchkontor and Others, cited above, and in Case C-336/00 Huber [2002] ECR I-7699.
I modsat fald er fællesskabsretten ikke til hinder for, at der tages hensyn til disse principper ved tilbagesøgningen af midler, der er udbetalt med urette, når de nationale myndigheder har begået fejl eller forsømmeligheder, dog forudsat, at Fællesskabets interesse tilgodeses fuldt ud.
In the contrary case, Community law does not prevent those principles being taken into account when recovering funds unduly paid where the national authorities have committed faults or have been negligent, on condition, however, that the interests of the Community are fully taken into account.
Alle intervenienter ved Domstolen er af den opfattelse, at det er uden betydning for anvendelse af reglerne om tilbagesøgning, at tilskudsmodtageren er en offentligretlig person.
All the interveners before the Court consider that the fact that the recipient of the funds is a publiclaw person is irrelevant to the application of the rules concerning recovery.
Domstolens bemærkninger
The Court’s answer
Det skal indledningsvis bemærkes, at det fremgår af Domstolens praksis, at tvister vedrørende tilbagesøgning af beløb, der er udbetalt med urette i henhold til fællesskabsretten, i mangel af fællesskabsretlige forskrifter skal afgøres af de nationale domstole under anvendelse af disses nationale ret, med de begrænsninger, der følger af fællesskabsretten (jf. dommen i sagen Deutsche Milchkontor m.fl., præmis 19, Huber-dommen, præmis 55, og dom af 21.6.2007, sag C-158/06, ROM-projecten, Sml. I, s. 5103, præmis 23).
It follows from the caselaw of the Court that, in the absence of provisions of Community law, disputes concerning the recovery of amounts wrongly paid under Community law must be decided by national courts in application of their own domestic law, subject to the limits imposed by Community law (Deutsche Milchkontor and Others, cited above; Huber, cited above; and Case C-158/06 ROM­projecten [2007] ECR I-5103, paragraph 23).
Domstolen har fastsat visse af disse begrænsninger.
The Court has laid down some of those limits.
For det første må anvendelsen af national ret ikke berøre fællesskabsrettens anvendelse og effektivitet.
First of all, the application of national law must not hinder the application or the effectiveness of Community law.
Dette vil navnlig være tilfældet, såfremt anvendelsen heraf i praksis umuliggør tilbagesøgningen af retsstridigt udbetalte midler (jf. dommen i sagen Deutsche Milchkontor m.fl., præmis 21 og 22).
That would be the case, in particular, if such an application made it impossible in practice to recover the sums improperly granted (Deutsche Milchkontor and Others, cited above, paragraphs 21 and 22).
Det tilkommer derfor i
It follows
Anvendelsen af national ret må endvidere ikke medføre forskelsbehandling i forhold til de procedurer, der gælder for nationale tvister af samme art, og de nationale myndigheder skal udvise den samme omhu og følge en fremgangsmåde, som ikke gør tilbagesøgningen af de pågældende beløb mere vanskelig end i lignende tilfælde om gennemførelsen af tilsvarende nationale bestemmelser (jf. dommen i sagen Deutsche Milchkontor m.fl., præmis 23).
National legislation must also be applied in a manner which is not discriminatory as compared to procedures for deciding similar national disputes and the national authorities must act with the same degree of care, and in accordance with rules and procedures which do not make the recovery of the sums in question more difficult, as in comparable cases concerning solely the application of corresponding national legislation (Deutsche Milchkontor and Others, cited above, paragraphs 23).
Den nationale ret i hovedsagerne er således forpligtet til, når der er indbragt en sag for den med krav om tilbagesøgning af midler, der er gået tabt på grund af misbrug eller forsømmelighed, at påse overholdelsen af den forpligtelse, som fremgår af artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 4253/88, og om nødvendigt tilsidesætte eller fortolke en national retsregel, såsom bestemmelsen i Awb, der er udfærdiget til regulering af rent interne situationer, såfremt denne er til hinder for tilbagesøgningen.
In the main proceedings, the national court is thus required to implement the obligation which flows from Article 23(1) of Regulation No 4253/88 when it has before it an application to recover sums lost as a result of abuse or negligence and, if need be, to set aside or interpret a rule of national law such as the AWB which would prevent such recovery but has been drawn up with purely domestic situations in mind.
Som det fremgår af Domstolens faste praksis, kan det således ikke anses for at være i strid med fællesskabsretten, at den nationale ret hvad angår ophævelsen af forvaltningsakter og tilbagesøgning af finansielle ydelser, som den offentlige forvaltning har udbetalt med urette, tager hensyn til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet samtidig med, at legalitetsprincippet iagttages, da disse principper udgør en del af Fællesskabets retsorden (jf. dommen i sagen Deutsche Milchkontor m.fl., præmis 30, dom af 9.10.2001, forenede sager C-80/99 — C-82/99, Flemmer m.fl., Sml. I, s. 7211, præmis 60, Huber-dommen, præmis 56, og dommen i sagen ROM-projecten, præmis 24).
It is common ground that the Court has also decided that it cannot be regarded as contrary to Community law for national law, as far as the withdrawal of administrative measures and the recovery of sums wrongly paid by public authorities are concerned, to take into account, in addition to the principle of legality, the principles of the protection of legitimate expectations and legal certainty, since those principles form part of the legal order of the Community (Deutsche Milchkontor and Others, cited above, paragraph 30; Joined Cases C-80/99 to C-82/99 Flemmer and Others [2001] ECR I-7211, paragraph 60; Huber, cited above, paragraph 56; and ROM­projecten, cited above, paragraph 24).
Disse principper må anvendes særligt strikte, hvor der er tale om regler, som kan have økonomiske virkninger (jf. dom af
Those principles must be observed all the more strictly in the case of rules liable to have financial consequences (Case
Som det er fastslået ovenfor i den foreliggende doms præmis 40, medfører artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 4253/88 imidlertid en forpligtelse for medlemsstaterne til at kræve tilbagebetalt midler, der er gået tabt på grund af misbrug eller forsømmelighed, uden at det er nødvendigt, at national ret hjemler en beføjelse hertil.
However, as was stated in paragraph 40 of the present judgment, Article 23(1) of Regulation No 4253/88 requires the Member States to recover any amounts lost as a result of an irregularity or negligence without there being any need for authority to do so under national law.
Følgelig skal anvendelsen af principperne om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning ske i overensstemmelse med fællesskabsrettens regler.
It follows that the principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations must be applied in accordance with the rules of Community law.
Herved bemærkes, at det bestemmes i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 2052/88 vedrørende strukturfondene, at fællesskabsaktionen fastlægges ved et snævert samråd mellem Kommissionen, medlemsstaterne og de kompetente myndigheder og organer i medlemsstaterne.
It should be borne in mind that, in regard to the Structural Funds, Article 4(1) of Regulation No 2052/88 provides that Community operations are to be established through close consultations between the Commission, the Member State concerned and the competent authorities and bodies in the Member State.
Dette samråd er endvidere kendetegnet ved, at medlemsstaterne er subsidiært ansvarlige over for Fællesskabet for beløb fra strukturfondene, som er gået tabt på grund af misbrug eller forsømmelighed.
Those consultations are also reflected in the residual responsibility of the Member States towards the Community where sums from the Structural Funds are lost as a result of abuse or negligence.
Gennemførelsesbestemmelserne hertil er indeholdt i artikel 23 og 24 i forordning nr. 4253/88, som Domstolen har angivet må fortolkes under ét (jf. COPPI-dommen, præmis 27-29), og i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1681/94.
The detailed rules for the enforcement of that responsibility are contained in Articles 23 and 24 of Regulation No 4253/88 which, the Court has decided, cannot be interpreted separately (see COPPI, cited above, paragraphs 27 to 29) and Article 5(2) of Regulation No 1681/94.
Det er herved uden betydning for anvendelsen af de omhandlede principper, at tilskudsmodtageren er en offentligretlig person.
The fact that the recipient of the funds is a publiclaw person is irrelevant to the application of those principles.
I øvrigt kræver princippet om, at anvendelsen af den nationale lovgivning ikke må skade fællesskabsrettens anvendelse og effektivitet, at Fællesskabets interesser tilgodeses fuldt ud ved anvendelsen af en retsforskrift som Awb’s artikel 4:49 og 4:57, som ifølge den forelæggende ret giver de nationale forvaltningsmyndigheder et skøn til at tilbagekræve midler, der er udbetalt med urette, og hvorefter modtageren af midlerne kan påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (jf. i denne
Moreover, the principle that the application of national law must not hinder the application or the effectiveness of Community law requires that the interests of the Community must be taken fully into consideration in the application of provisions such as Articles 4.49 and 4.57 of the AWB, which, according to the national court, give the national administrative authorities a discretionary power to recover sums unduly paid and which permit the recipient of such sums to rely, in their defence, on the principle of the protection of legitimate expectations (see, to that effect, Deut­sche Milchkontor and Others, cited above, paragraph 32; Joined Cases C-80/99 to
Det bemærkes herved, at Domstolen tidligere har fastslået, at den ordning for ydelse af tilskud, som er fastlagt i Fællesskabets lovgivning, navnlig er baseret på, at tilskudsmodtageren skal opfylde en række forpligtelser, som giver den pågældende ret til udbetaling af det fastsatte finansielle tilskud.
In this respect, it should be pointed out that it has been held that the system of subsidies developed in the Community rules is based, inter alia, on compliance by the recipient with a series of conditions of entitlement to financial assistance.
Det fremgår af artikel 24, stk. 2, i forordning nr. 4253/88, at hvis tilskudsmodtageren ikke opfylder alle disse forpligtelser, er Kommissionen berettiget til at revurdere omfanget af sine forpligtelser.
If the recipient does not fulfil all his obligations, it follows from Article 24(2) of Regulation No 4253/88 that the Commission is entitled to reconsider the scope of its obligations.