natgillin/translations-raw huggingface dataset:
På den baggrund må det undersøges, om Kommissionen med føje kunne fastslå i den anfægtede beslutning, at sagsøgeren i de to perioder, hvortil der blev henvist i præmis 94 og 95 ovenfor, havde tilstrækkeligt råderum til at forhøje detailpriserne, således at det prispres, der fastslås i den anfægtede beslutning, blev elimineret eller mindsket.
In those circumstances, it is necessary to consider whether the Commission was correct to find in the contested decision that the applicant had sufficient scope during the two periods identified in paragraphs 94 and 95 above to increase its retail prices, so as to end or reduce the margin squeeze identified in the contested decision.
iii) Manglende misbrug som følge af, at sagsøgeren ikke havde tilstrækkeligt råderum til at undgå prispres ved at forhøje sine detailpriser i perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001
(iii) Absence of an abuse because the applicant had insufficient scope to avoid a margin squeeze by increasing its retail prices in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001
Ifølge den anfægtede beslutning (betragtning 164 og 199) havde sagsøgeren tilstrækkeligt råderum til at eliminere prispresset i perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 ved at forhøje sine detailpriser for adgang til analoge tilslutninger og ISDN-tilslutninger.
According to the contested decision (recitals 164 and 199), the applicant had sufficient scope to end the margin squeeze in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 by increasing its retail charges for access to analogue and ISDN lines.
For at vurdere rigtigheden af denne konklusion er det for det første nødvendigt at undersøge de tyske retsforskrifter, der finder anvendelse.
In order to assess the merits of that finding it is necessary, in the first place, to consider the German legislative framework applicable.
Hvad dette angår bemærkes, at sagsøgerens detailpriser for adgang til analoge tilslutninger og ISDN-tilslutninger ifølge § 27, stk. 1, andet punktum, og § 25, stk. 1, i TKG samt §§ 4 og 5 i bekendtgørelsen om prisregulering skulle godkendes af RegTP inden for rammerne af en price capordning.
In that respect, it must be observed that, under the second sentence of Paragraph 27(1) and Paragraph 25(1) of the TKG, and Paragraphs 4 and 5 of the Charges Order, the applicant’s retail prices for access to analogue and ISDN lines had to be approved by RegTP in the context of a price cap system.
Price cap-ordningen gjaldt for to kurve (tjenester til privatkunder og tjenester til erhvervskunder), som i perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 både omfattede adgangstjenester og telefonopkald, herunder lokalopkald, indenlandske fjernopkald og udlandsopkald.
The price cap applied to two baskets (residential services and business services) which, for the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, consisted of both access services and telephone calls, in particular, local, regional, long-distance and international calls.
På grund af det loft, der var fastsat i BMPT’s afgørelse af 17. december 1997, måtte sagsøgeren nedsætte den samlede pris for begge kurve med 4,3% i perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 1999, og som følge af RegTP’s afgørelse af 23. december 1999 med 5,6% i perioden fra den 1. januar 2000 til den 31. december 2001.
In view of the cap imposed by the decision of the BMPT of 17 December 1997, the applicant had to reduce the aggregate price for each of the two baskets by 4.3% in the period from 1 January 1998 to 31 December 1999 and, following the decision of RegTP of 23 December 1999, by 5.6% in the period from 1 January 2000 to 31 December 2001.
Inden for disse rammer kunne sagsøgeren imidlertid ændre sine priser efter at havde indhentet forhåndsgodkendelse fra RegTP.
However, it must be held that, within that framework, the applicant was able to adjust its prices after obtaining the prior authorisation of RegTP.
Sagsøgeren har ikke bestridt oplysningen i betragtning 37 og 166 til den anfægtede beslutning om, at sagsøgeren i perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 nedsatte sine samtaleafgifter i et omfang, der klart oversteg de niveauer på henholdsvis 4,3% og 5,6%, RegTP havde fastsat for kurvene som helhed.
The applicant does not dispute the statement in recitals 37 and 166 to the contested decision that, in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, it lowered its telephone call charges by much more than the 4.3% and 5.6% reductions required by RegTP for the baskets as a whole.
Det svar fra RegTP af 3. april 2002 på begæringen om oplysninger af 23. marts 2002, hvortil der henvises i betragtning 37 til den anfægtede beslutning, bekræfter således, at »de afgifter for telefonitjenester, som reguleres inden for price cap-ordningen, blev nedsat med [fortroligt]1 DEM (omkring [fortroligt] EUR) ud over, hvad price cap-ordningen krævede«.
RegTP’s reply of 3 April 2002 to the request for information of 23 March 2002 referred to in recital 37 to the contested decision thus confirms that ‘the charges for telephone services regulated under the price cap system were reduced by DEM [confidential] 1 [or approximately EUR [confidential]] over and above the price cap requirements’.
Denne afgiftsnedsættelse skabte et råderum, der gjorde det muligt for sagsøgeren at forhøje sine detailpriser for adgang til analoge tilslutninger og ISDN-tilslutninger.
1 — Confidential data omitted.
Desuden har sagsøgeren, som anført i betragtning 167 til den anfægtede beslutning, medgivet i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, at der fandtes et råderum, der gjorde det muligt for selskabet at forhøje de månedlige afgifter for privatkundetilslutninger med [fortroligt] EUR i price cap-perioden 1998/1999.
As stated in recital 167 to the contested decision, the applicant also admitted in its reply to the statement of objections that there was scope for it to be able to increase the monthly charge per residential line by EUR [confidential] during the 1998 and 1999 price cap period.
At sagsøgeren havde et råderum, der tillod selskabet at forhøje sine detailpriser, fremgår ligeledes af den tyske regerings meddelelse til Kommissionen af 8. juni 2000. Heri anførte den tyske regering:
The fact that the applicant did have scope to increase its retail charges is also apparent from remarks made by the German Government in its communication to the Commission of 8 June 2000, in which the German Government stated:
»Der er ikke grundlag for [indvendingen] om, at RegTP ved sine afgørelser vedrørende en øvre grænse for detailpriserne har begrænset [sagsøgerens] råderum, således at denne ikke længere kan forhøje grundabonnementsafgiften […] [Sagsøgeren] havde [faktisk] et råderum, der gjorde det muligt for selskabet at forhøje grundabonnementsafgiften for analoge tilslutninger (21,39 DEM) med henblik på at opnå en bedre tilpasning af grundabonnementet til den afgift for adgang til abonnentledninger på 25,40 DEM, der blev godkendt den 8. februar 1999.«
‘The … complaint that, by its retail price cap decisions, RegTP limited the [applicant’s] discretion to such an extent that an increase in the basic charge would not have been possible is unfounded. … [In fact the applicant] had the scope to raise the basic charge for analogue connections (DEM 21.39) so as better to align the basic charge with the charge of DEM 25.40 authorised on 8 February 1999 for local network access.’
Desuden bekræfter RegTP’s afgørelse af 8. februar 1999, hvortil sagsøgeren har henvist i stævningen og replikken til støtte for sin argumentation om, at selskabet ikke kan gøres ansvarligt for en tilsidesættelse af artikel 82 EF, at det »inden for rammerne af den i price cap-proceduren fastsatte kurv fortsat har et råderum, der gør det muligt at tilpasse de forskellige detailpriser«.
Furthermore, RegTP’s decision of 8 February 1999 — to which the applicant refers in its application and in its reply to support its argument that it cannot be held responsible for an infringement of Article 82 EC — confirms that ‘the applicant retains a discretion as regards the adjustment of the various retail prices, subject to the limits applicable to the basket established in the price cap procedure’.
Det er derfor med rette, når Kommissionen i betragtning 166 og 167 til den anfægtede beslutning fastslår, at sagsøgeren i betragtning af de seks ansøgninger om nedsættelser af samtalepriserne, der blev indgivet i perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001, i denne periode havde et råderum, der gjorde det muligt for
The Commission was correct therefore to find in recitals 166 and 167 to the contested decision that, having regard to the six applications for reductions in call charges between 1 January 1998 and 31 December 2001, the applicant had scope during that period to apply for increases in the prices of its access services for analogue and ISDN
Sagsøgeren medgav da også under retsmødet, at selskabet havde et sådant råderum.
Moreover, the applicant admitted at the hearing that it had such scope.
For det andet skal det undersøges, om RegTP’s indgriben i sagsøgerens afgiftsfastsættelse på trods af det råderum, der er fastslået i præmis 105 ovenfor, medførte, at sagsøgeren ikke længere kan stilles til ansvar i henhold til artikel 82 EF.
In the second place, it is necessary to consider whether, notwithstanding the discretion noted in paragraph 105 above, the applicant is no longer subject to Article 82 EC as a result of RegTP’s intervention in fixing the applicant’s charges.
Hvad dette angår bemærkes indledningsvis, at den omstændighed, at sagsøgerens afgifter skulle godkendes af RegTP, ikke fratager selskabet dettes ansvar i henhold til artikel 82 EF (jf. i denne retning Domstolens dom af 30.1.1985, sag 123/83, BNIC, Sml. s. 391, præmis 21-23).
In that respect, it must be borne in mind at the outset that the fact that the applicant’s charges had to be approved by RegTP does not absolve it from responsibility under Article 82 EC (see, to that effect, Case 123/83 BNIC [1985] ECR 391, paragraphs 21 to 23).
Da sagsøgeren — således som selskabet selv har medgivet i replikken — øver indflydelse på sine detailpriser gennem de ansøgninger om godkendelse, det indgiver til RegTP i henhold til § 28, stk. 1, i TKG, var de med prispresset forbundne konkurrencebegrænsende virkninger, der fastslås i den anfægtede beslutning, ikke udelukkende en følge af de nationale retsforskrifter, som fandt anvendelse (dommen i sagen Consiglio nazionale degli spedizionieri doganali mod Kommissionen, nævnt i præmis 87 ovenfor, præmis 61).
Since the applicant (as it also admits in its reply) influences the level of its retail charges through applications to RegTP for authorisation pursuant to Paragraph 28(1) of the TKG, the restrictive effects on competition associated with the margin squeeze found in the contested decision did not originate solely in the applicable national legal framework (Consiglio nazionale degli spedizionieri doganali v Commission, cited in paragraph 87 above, paragraph 61).
Sagsøgeren har imidlertid hævdet, at selskabet ikke har noget ansvar i henhold til artikel 82 EF, da RegTP på forhånd kontrollerer, at dets afgifter er forenelige med artikel 82 EF.
The applicant nevertheless maintains that it did not have any responsibility under Article 82 EC, as RegTP had checked the compatibility of its charges with Article 82 EC beforehand.
Hertil bemærkes indledningsvis, at de detailpriser for adgang til analoge tilslutninger, der gjaldt i hele perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001, ikke var blevet godkendt af RegTP, men byggede på afgørelser truffet i henhold til den lovgivning, der gjaldt før vedtagelsen af TKG.
In that respect, first, it must be noted that the retail charges for access to analogue lines which applied throughout the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 had not been authorised by RegTP, but were based on decisions taken under the legislation in force before the adoption of the TKG.
Sagsøgeren har således som svar
In response to a written
DEUTSCHE TELEKOM MOD KOMMISSIONEN på et skriftligt spørgsmål fra Retten bekræftet, at selskabets detailpriser for analoge tilslutninger for perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 byggede på en tidsubegrænset godkendelse, som Forbundsministeriet for Post og Telekommunikation gav i 1990 på grundlag af bekendtgørelsen om telekommunikation (Telekommunikationsordnung).
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION question of the Court, the applicant thus confirmed that its retail charges for analogue lines in relation to the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 were based on an open-ended authorisation granted by the Federal Ministry of Post and Telecommunications in 1990 on the basis of the Telecommunications Code (Telekommunikationsordnung).
Imidlertid har sagsøgeren hverken i stævningen eller i replikken gjort gældende, at de afgifter, der blev fastsat i henhold til den i 1990 gældende lovgivning, var blevet godkendt, efter at den kompetente myndighed havde undersøgt, om de var forenelige med artikel 82 EF.
However, neither in its application nor in its reply did the applicant claim that the charges fixed under the legislation in force in 1990 had been authorised after the competent authority had considered them as to their conformity with Article 82 EC.
Dernæst bemærkes, at det ikke fremgår af bestemmelserne i TKG, der har været gældende siden den 1. august 1996, at RegTP undersøger, om ansøgninger om ændring af detailpriserne for adgang til analoge tilslutninger og ISDN-tilslutninger er forenelige med artikel 82 EF.
Second, it must be noted that the provisions of the TKG in force since 1 August 1996 do not indicate that RegTP considers whether applications for the adjustment of retail charges for access to analogue or ISDN lines are compatible with Article 82 EC.
Sagsøgeren har imidlertid til støtte for sit argument henvist dels til § 27, stk. 3, i TKG, hvorefter RegTP skal undersøge, om de afgiftsændringer, sagsøgeren ansøger om, er i overensstemmelse »med […] andre retsforskrifter«, herunder ifølge sagsøgeren artikel 82 EF, dels til de forskellige af RegTP trufne afgørelser, der er nævnt i præmis 78 ovenfor, og hvori det blev undersøgt, om der forekom prispres.
In support of its argument, the applicant refers however to Paragraph 27(3) of the TKG, under which RegTP is to examine the conformity of the requested adjustment of charges ‘with … other legal provisions’ (said by the applicant to include Article 82 EC) and to the various decisions of RegTP mentioned in paragraph 78 above in which the existence of a margin squeeze was investigated.
Hertil bemærkes for det første, at selv om det på samme måde som ethvert andet statsorgan påhviler RegTP at overholde EF-traktatens bestemmelser (jf. i denne retning CIF-dommen, nævnt i præmis 86 ovenfor, præmis 49), udgjorde RegTP på tidspunktet for tvistens omstændigheder den myndighed i Tyskland, der var ansvarlig for anvendelsen af retsforskrifterne på teleområdet, og ikke medlemsstatens konkurrencemyndighed.
In that respect it must be stated, first, that even though RegTP is obliged, like all organs of the State, to respect the provisions of the EC Treaty (see, to that effect, CIF, cited in paragraph 86 above, paragraph 49), it was, at the material time, the German body responsible for regulating the telecommunications sector, rather than the competition authority of the Member State concerned.
De nationale tilsynsmyndigheder handler imidlertid efter national lovgivning, som kan have mål baseret på telepolitiske overvejelser, der
However, the national regulatory authorities operate under national law which may, as regards telecommunications policy, have objectives which differ from those of Community competition
For det andet bemærkes, at de forskellige af RegTP trufne afgørelser, hvortil sagsøgeren har henvist til støtte for sin argumentation, ikke indeholder nogen henvisning til artikel 82 EF.
Next, it must be noted that the various decisions of RegTP to which the applicant refers in support of its case do not include any reference to Article 82 EC.
Det er korrekt, at RegTP i flere af afgørelserne — herunder afgørelserne af 8. februar 1999, 30. marts 2001, 21. december 2001, 11. april 2002 og 29. april 2003 — undersøger spørgsmålet om prispres.
It is true that RegTP examined the issue of the margin squeeze in a number of its decisions, particularly those of 8 February 1999, 30 March 2001, 21 December 2001, 11 April 2002 and 29 April 2003.
RegTP fandt imidlertid i alle de nævnte afgørelser efter at have fastslået, at der var et negativt spænd mellem sagsøgerens engrospriser og detailpriser, at krydssubsidiering mellem afgifterne for adgangstjenester og samtaleafgifterne burde gøre det muligt for andre operatører at tilbyde deres slutbrugere konkurrencedygtige priser.
However, in those decisions, having found a negative spread between the applicant’s wholesale and retail prices, RegTP took the view in each case that other operators should be able to offer their endusers competitive prices by resorting to cross-sub-sidised charges for access services and call charges.
RegTP fastslog således i sin afgørelse af 29. april 2003:
Thus, RegTP finds in its decision of 29 April 2003 that:
»[D]en ringe forskel mellem detailpriserne og engrospriserne påvirker ikke konkurrenternes muligheder for at konkurrere inden for abonnentnettet i en sådan grad, at de ikke har økonomisk mulighed for med held at optage virksomhed på markedet eller forblive herpå […] [Denne forskel] var ikke så stor, at den fratog konkurrenterne enhver mulighed for selv at krydssubsidiere deres detailpriser med henblik
‘[C]ompetitors are not so prejudiced with regard to their competitive opportunities in the local network by the slight difference between retail and wholesale prices as to make it economically impossible for them to enter the market successfully or even to remain in the market. … [That difference] was not so significant as to deprive competitors of any opportunity themselves to cross-subsidise their retail prices in
DEUTSCHE TELEKOM MOD KOMMISSIONEN på at kunne tilbyde deres slutbrugere tilslutninger til en lige så attraktiv pris som ansøgeren, eller endog til en lavere pris.
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION order to be able to offer their endusers connections at a price as attractive as that offered by the applicant, or even at a lower price.
Det gælder navnlig de mere værdifulde og bekostelige ISDN- og ADSL-tilslutninger, hvis antal er steget stærkt som følge af den store stigning i udbredelsen af internet og markedsføringen af hurtigere og mere velfungerende internetadgang.«
That applies particularly to the higher-value and costlier ISDN and ADSL connections, which have increased markedly in number on account of the significant expansion of internet penetration, as well as of the marketing of faster and better access to the internet.’
RegTP fulgte et tilsvarende ræsonnement i sine afgørelser af 8. februar 1999, 30. marts 2001, 21. december 2001 og 11. april 2002.
RegTP follows a similar reasoning in its decisions of 8 February 1999, 30 March 2001, 21 December 2001 and 11 April 2002.
At RegTP ikke havde nogen indvendinger mod de afgifter, sagsøgeren havde ansøgt om, efter at RegTP havde fastslået, at sagsøgerens konkurrenter måtte gribe til krydssubsidiering for at kunne tilbyde deres slutbrugere konkurrencedygtige priser for adgangstjenester, viser, at RegTP enten ikke undersøgte, om de pågældende afgifter var forenelige med artikel 82 EF, eller i det mindste anvendte bestemmelsen urigtigt (jf. præmis 198-202 og 238 nedenfor).
However, the fact that RegTP does not object to the charges requested by the applicant, after finding that the applicant’s competitors must resort to cross-sub-sidisation in order to be able to offer their endusers competitive prices for access, shows that RegTP did not consider the compatibility of the charges in question with Article 82 EC or, at any rate, that it applied Article 82 EC incorrectly (see paragraphs 198 to 202 and 238 below).
Selv hvis det forudsættes, at RegTP er forpligtet til at undersøge, om de afgifter, hvorom sagsøgeren ansøger, er forenelige med artikel 82 EF, ville dette under alle omstændigheder ikke være til hinder for, at Kommissionen fastslog, at sagsøgeren er ansvarlig for en overtrædelse.
In any event, even on the assumption that RegTP is obliged to consider whether retail charges proposed by the applicant are compatible with Article 82 EC, the Commission would not thereby be precluded from finding that the applicant was responsible for an infringement.
Kommissionen kan nemlig ikke være bundet af en afgørelse, der er truffet af en national myndighed i medfør af artikel 82 EF (jf. i denne retning Domstolens dom af 14.12.2000, sag C-344/98, Masterfoods og HB, Sml. I, s. 11369, præmis 48).
The Commission cannot be bound by a decision taken by a national body pursuant to Article 82 EC (see, to that effect, Case C-344/98 Masterfoods and HB [2000] ECR I-11369, paragraph 48).
Endelig bemærkes, at det, der i det foreliggende tilfælde har betydning med hensyn til, om sagsøgeren kan gøres ansvarlig for en overtrædelse, er, om selskabet på tidspunktet for tvistens omstændigheder havde et råderum, som var tilstrækkeligt til, at det kunne eliminere eller mindske det prispres, dette er blevet foreholdt.
Third, it must be noted that attribution of any infringement to the applicant in the present case depends on whether the applicant had sufficient scope at the material time to fix its charges at a level that would have enabled it to end or reduce the margin squeeze at issue.
Det er allerede blevet fastslået, at sagsøgeren kunne øve indflydelse på sine detailpriser gennem de til RegTP indgivne ansøgninger om godkendelse (jf. præmis 98-105 ovenfor).
It has already been held that the applicant was able to influence the level of its retail charges through applications to RegTP for authorisation (see paragraphs 98 to 105 above).
Desuden bekræftede Bundesgerichthof udtrykkeligt i sin dom af 10. februar 2004 (jf. præmis 79 ovenfor), at der påhvilede sagsøgeren et ansvar for at fremsætte ansøgninger om ændring af sine afgifter.
Furthermore, in its judgment of 10 February 2004 (paragraph 79 above), the Bundesgerichtshof expressly confirmed the applicant’s responsibility to make applications for the adjustment of its charges.
Desuden udtalte Bundesgerichthof, at de tyske retsforskrifter ikke var til hinder for, at RegTP godkendte afgifter, hvorom der var ansøgt, og som var i strid med artikel 82 EF.
In addition, it noted that the German legal framework did not preclude RegTP from authorising proposed charges which are contrary to Article 82 EC.
Bundesgerichthof fastslog således: »I modsætning til de tilfælde, hvor den dominerende virksomheds adfærd er direkte bestemt af de nationale retsforskrifter, bygger den afgiftsgodkendelse, der kræves ifølge lovgivningen om telekommunikation, på de ansøgninger derom, der fremsættes af tjenesteyderen«; »at den administrative undersøgelsesprocedure tager sigte på, at der ikke godkendes afgifter, der viser sig at udgøre et misbrug af dominerende stilling, udelukker ikke muligheden for, at en virksomhed i praksis forelægger en afgift, som indebærer misbrug af dens dominerende stilling, og opnår godkendelsen, fordi misbruget ikke opdages under undersøgelsesproceduren«.
The Bundesgerichtshof held, in fact, that, ‘[u]nlike those cases in which the conduct of the undertaking in a dominant position is directly determined by national legal provisions, the authorisation of charges that is prescribed by telecommunications law is nevertheless based on the application for authorisation made by the provider’, and that, ‘[e]ven if the administrative examination procedure is intended not to authorise tariffs which prove to constitute an abuse of a dominant position …, that does not preclude the possibility in practice of an undertaking submitting a charge by which it abuses its dominant position and obtains authorisation for it because the abuse is not revealed during the examination procedure’.