natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Alle i dette stykke omhandlede forskrifter skal være i overensstemmelse med fællesskabsrettens generelle principper, herunder principperne i EU-traktatens artikel 6, stk. 1 og 2.
All the measures referred to in this paragraph shall be in accordance with the general principles of Community law, including those referred to in Article 6(1) and (2) of the Treaty on European Union.
Henvisninger til det ophævede direktiv skal læses som henvisninger til dette direktiv.«
References made to the repealed Directive shall be construed as being made to this Directive.’
Artikel 12 i lov nr. 34/2002 om tjenesteydelser i informationssamfundet og om elektronisk handel (Ley de Servicios de la Sociedad de la Información y de Comercio Electrónico) af 11. juli 2002 (BOE nr. 166 af 12.7.2002, s. 25388, herefter »LSSI«) med overskriften »Forpligtelsen til at opbevare trafikdata vedrørende elektroniske kommunikationer« lyder som følger:
Under Article 12 of Law 34/2002 on information society services and electronic commerce (Ley 34/2002 de servicios de la sociedad de la información y de comercio electrónico) of 11 July 2002 (BOE No 166 of 12 July 2002, p. 25388, ‘the LSSI’), headed ‘Duty to retain traffic data relating to electronic communications’:
Forelæggelse af disse data for sikker-
Communication of the data to the
PROMUSICAE hedsstyrkerne og -organerne sker med forbehold af bestemmelserne i lovgivningen om beskyttelse af personlige oplysninger.
PROMUSICAE forces of order shall be effected in accordance with the provisions of the rules on personal data protection.
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
The main proceedings and the order for reference
Promusicae er en sammenslutning, der arbejder uden vinding for øje, hvis medlemmer er producenter og udgivere af musikoptagelser samt af audiovisuelle optagelser.
Promusicae is a non-profit-making organisation of producers and publishers of musical and audiovisual recordings.
Ved skrivelse af 28. november 2005 anlagde Promusicae ved Juzgado de lo Mercantil no 5 de Madrid sag vedrørende foreløbige foranstaltninger mod Telefónica, der er et erhvervsdrivende selskab, hvis virksomhed navnlig består i at levere ydelser vedrørende adgang til internettet.
By letter of 28 November 2005 it made an application to the Juzgado de lo Mercantil no 5 de Madrid (Commercial Court No 5, Madrid) for preliminary measures against Telefónica, a commercial company whose activities include the provision of internet access services.
Promusicae fremsatte begæring om, at Telefónica afslører identiteten og bopælen for bestemte personer, som selskabet leverer ydelser vedrørende adgang til internettet, og hvis »IP-adresser« er kendt såvel som datoen og tidspunktet for tilslutningen.
Promusicae asked for Telefónica to be ordered to disclose the identities and physical addresses of certain persons whom it provided with internet access services, whose IP address and date and time of connection were known.
Ifølge Promusicae anvender disse personer programmet for udveksling af arkiver (benævnt »peer to peer« eller »P2P«), det såkaldte »KaZaA«, og giver via deres fælles filer i deres computere adgang til fonogrammer, som medlemmerne af Promusicae har udnyttelsesrettighederne til.
According to Promusicae, those persons used the KaZaA file exchange program (peer-to-peer or P2P) and provided access in shared files of personal computers to phonograms in which the members of Promusicae held the exploitation rights.
Promusicae har ved den forelæggende ret gjort gældende, at brugerne af KaZaA bedriver illoyal konkurrence og tilsidesætter de intellektuelle ejendomsrettigheder.
Promusicae claimed before the national court that the users of KaZaA were engaging in unfair competition and infringing intellectual property rights.
Promusicae har derfor krævet at få meddelt ovennævnte oplysninger med henblik på at kunne anlægge en civil retssag mod de pågældende.
It therefore sought disclosure of the above information in order to be able to bring civil proceedings against the persons concerned.
Ved kendelse af 21. december 2005 tog Juzgado de lo Mercantil no 5 de Madrid Promusicaes påstand om foreløbige foranstaltninger til følge.
By order of 21 December 2005 the Juzgado de lo Mercantil nthe preliminary measures requested by Promusicae.
Telefónica anfægtede denne kendelse, idet selskabet gjorde gældende, at den af Promusicae krævede meddelelse af oplysninger i henhold til LSSI kun er tilladt under en strafferetlig undersøgelse eller med henblik på at beskytte den offentlige sikkerhed og det nationale forsvar og ikke under en civil retssag eller som foreløbig foranstaltning i forbindelse med en sådan retssag.
Telefónica appealed against that order, contending that under the LSSI the communication of the data sought by Promusicae is authorised only in a criminal investigation or for the purpose of safeguarding public security and national defence, not in civil proceedings or as a preliminary measure relating to civil proceedings.
Promusicae har gjort gældende, at LSSI’s artikel 12 skal fortolkes i overensstemmelse med flere bestemmelser i direktiv 2000/31, 2001/29 og 2004/48 og med chartrets artikel 17, stk. 2, og artikel 47, hvilke bestemmelser ikke gør det muligt for medlemsstaterne at begrænse pligten til at videregive de pågældende oplysninger alene af de i denne lov udtrykkeligt fastsatte grunde.
Promusicae submitted for its part that Article 12 of the LSSI must be interpreted in accordance with various provisions of Directives 2000/31, 2001/29 and 2004/48 and with Articles 17(2) and 47 of the Charter, provisions which do not allow Member States to limit solely to the purposes expressly mentioned in that law the obligation to communicate the data in question.
På denne baggrund har Juzgado de lo Mercantil no 5 de Madrid besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
In those circumstances the Juzgado de lo Mercantil no 5 de Madrid decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
»Tillader fællesskabsretten — og konkret artikel 15, stk. 2, og artikel 18 i [direktiv 2000/31], artikel 8, stk. 1 og 2, i [2001/29], artikel 8 i [direktiv 2004/48] og [chartrets] artikel 17, stk. 2, og artikel 47 […] — at medlemsstaterne begrænser den pligt til opbevaring og tilrådighedsstillelse af tilslutnings- og trafikdata, der skabes ved kommunikationer, som etableres i forbindelse med leveringen af en
‘Does Community law, specifically Articles 15(2) and 18 of Directive [2000/31], Article 8(1) and (2) of Directive [2001/29], Article 8 of Directive [2004/48] and Articles 17(2) and 47 of the Charter … permit Member States to limit to the context of a criminal investigation or to safeguard public security and national defence, thus
PROMUSICAE informationssamfundstjeneste, og som påhviler netoperatører og tjenesteydere inden for elektronisk kommunikation, leverandører af adgang til telekommunikationsnet og leverandører af dataoplagringstjenester, til en strafferetlig undersøgelse eller til formål vedrørende beskyttelse af den offentlige sikkerhed og det nationale forsvar, således at forpligtelsen ikke finder anvendelse i civile retssager?«
PROMUSICAE excluding civil proceedings, the duty of operators of electronic communications networks and services, providers of access to telecommunications networks and providers of data storage services to retain and make available connection and traffic data generated by the communications established during the supply of an information society service?’
Formaliteten vedrørende spørgsmålet
Admissibility of the question referred
Den italienske regering har i sit skriftlige indlæg gjort gældende, at det fremgår af formuleringerne i forelæggelsesafgørelsens punkt 11, at det forelagte spørgsmål kun vil være begrundet, såfremt den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning fortolkes således, at den begrænser pligten til at videregive personoplysninger under en strafferetlig undersøgelse eller med det formål at beskytte den offentlige sikkerhed og det nationale forsvar.
In its written observations the Italian Government submits that the statements in point 11 of the order for reference indicate that the question referred would be justified only in the event that the national legislation at issue in the main proceedings were interpreted as limiting the duty to disclose personal data to the field of criminal investigations or the protection of public safety and national defence.
Eftersom den forelæggende ret ikke udelukker, at denne lovgivning kan fortolkes således, at den ikke indebærer en sådan begrænsning, forekommer dette spørgsmål ifølge den italienske regering at være hypotetisk, således at det ikke kan antages til realitetsbehandling.
Since the national court does not exclude the possibility of that legislation being interpreted as not containing such a limitation, the question thus appears, according to the Italian Government, to be hypothetical, so that it is inadmissible.
Hertil bemærkes, at det inden for rammerne af samarbejdet mellem Domstolen og de nationale retter i henhold til artikel 234 EF udelukkende tilkommer den nationale ret, for hvilken en tvist er indbragt, og som har ansvaret for den retsafgørelse, som skal træffes, på grundlag af de konkrete omstændigheder i den sag, der er indbragt for den, at vurdere såvel, om en præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at den kan afsige dom, som relevansen af de spørgsmål, den forelægger Domstolen (dom af 14.12.2006, sag C-217/05, Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, Sml. I, s. 11987, præmis 16 og den deri nævnte retspraksis).
In this respect, it should be recalled that, in the context of the cooperation between the Court of Justice and the national courts provided for by Article 234 EC, it is solely for the national court before which the dispute has been brought, and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court (Case C-217/05 Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio [2006] ECR I-11987, paragraph 16 and the caselaw cited).
Når spørgsmål, som er stillet af nationale retsinstanser, vedrører fortolkning af en fællesskabsretlig bestemmelse, er Domstolen derfor principielt forpligtet til at træffe afgørelse, medmindre det er åbenbart, at anmodningen om præjudiciel afgørelse i virkeligheden har til formål at få Domstolen til at træffe afgørelse ved hjælp af en konstrueret tvist eller at afgive responsa om generelle eller hypotetiske spørgsmål, at den fortolkning af fællesskabsretten, der anmodes om, ikke har nogen forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, eller at Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan foretage en relevant besvarelse af de forelagte spørgsmål (jf. dommen i sagen Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, præmis 17).
Where questions submitted by national courts concern the interpretation of a provision of Community law, the Court of Justice is thus bound, in principle, to give a ruling unless it is obvious that the request for a preliminary ruling is in reality designed to induce the Court to give a ruling by means of a fictitious dispute, or to deliver advisory opinions on general or hypothetical questions, or that the interpretation of Community law requested bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, or that the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, paragraph 17).
Hvad desuden angår ansvarsfordelingen inden for rammerne af det samarbejde, der er etableret ved artikel 234 EF, er det korrekt, at det tilkommer de nationale domstole og ikke Domstolen at fortolke de nationale bestemmelser, og at Domstolen ikke under en sag i henhold til denne artikel kan tage stilling til, om nationale bestemmelser er forenelige med fællesskabsretten.
Moreover, as regards the division of responsibilities under the cooperative arrangements established by Article 234 EC, the interpretation of provisions of national law is admittedly a matter for the national courts, not for the Court of Justice, and the Court has no jurisdiction, in proceedings brought on the basis of that article, to rule on the compatibility of national rules of law with Community law.
Hvad angår den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse fremgår det imidlertid klart af den samlede begrundelse for denne afgørelse, at den forelæggende ret mener, at fortolkningen af LSSI’s artikel 12 afhænger af denne bestemmelses forenelighed med bestemmelserne i fællesskabsretten, som skal tages i betragtning, og at det er spørgsmålet om fortolkningen af disse bestemmelser, som forelægges Domstolen.
However, in the case of the present reference for a preliminary ruling, it is perfectly clear from the grounds of the order for reference as a whole that the national court considers that the interpretation of Article 12 of the LSSI depends on the compatibility of that provision with the relevant provisions of Community law, and hence on the interpretation of those provisions which it asks the Court to provide.
Da udfaldet af hovedsagen således afhænger af denne fortolkning, forekommer det forelagte spørgsmål derfor ikke åbenbart at være af hypotetisk art, hvorfor den italienske regerings anbringende om, at sagen ikke antages til realitetsbehandling, ikke kan tiltrædes.
Since the outcome of the main proceedings is thus linked to that interpretation, the question referred clearly does not appear hypothetical, so that the ground of inadmissibility put forward by the Italian Government cannot be accepted.
Anmodningen om præjudiciel afgørelse kan derfor antages til realitetsbehandling.
The reference for a preliminary ruling is therefore admissible.
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om fællesskabsretten og særligt direktiv 2000/31, 2001/29 og 2004/48 fortolket i lyset af chartrets artikel 17 samt chartrets artikel 47 skal fortolkes således, at det påhviler medlemsstaterne at fastsætte pligten til at videregive personoplysninger under en civil retssag med det formål at sikre en effektiv beskyttelse af ophavsretten.
By its question the national court asks essentially whether Community law, in particular Directives 2000/31, 2001/29 and 2004/48, read also in the light of Articles 17 and 47 of the Charter, must be interpreted as requiring Member States to lay down, in order to ensure effective protection of copyright, an obligation to communicate personal data in the context of civil proceedings.
Selv om den forelæggende ret på det formelle plan har begrænset sit spørgsmål til fortolkningen af direktiv 2000/31, 2001/29 og 2004/48 samt af chartret, er en sådan omstændighed ikke til hinder for, at Domstolen oplyser den om alle de momenter angående fortolkningen af fællesskabsretten, som kan være til nytte ved afgørelsen af den sag, som verserer for den, uanset om den henviser til dem i sit spørgsmål (jf. dom af 26.4.2007, sag C-392/05, Alevizos, Sml. I, s. 3505, præmis 64 og den deri nævnte retspraksis).
Even if, formally, the national court has limited its question to the interpretation of Directives 2000/31, 2001/29 and 2004/48 and the Charter, that circumstance does not prevent the Court from providing the national court with all the elements of interpretation of Community law which may be of use for deciding the case before it, whether or not that court has referred to them in the wording of its question (see Case C-392/05 Alevizos [2007] ECR I-3505, paragraph 64 and the caselaw cited).
Det skal straks bemærkes, at de fællesskabsretlige bestemmelser, som således er nævnt i det forelagte spørgsmål, sigter på, at medlemsstaterne, navnlig i informationssamfundet, sikrer den effektive beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, og særligt ophavsretten, som Promusicae påberåber sig i hovedsagen.
It should be observed to begin with that the intention of the provisions of Community law thus referred to in the question is that the Member States should ensure, especially in the information society, effective protection of industrial property, in particular copyright, which Promusicae claims in the main proceedings.
Den forelæggende ret antager imidlertid, at de pligter, der henhører under fællesskabsretten, og som kræver denne beskyttelse, inden for rammerne af national ret må vige for bestemmelserne i LSSI’s artikel 12.
The national court proceeds, however, from the premiss that the Community law obligations required by that protection may be blocked, in national law, by the provisions of Article 12 of the LSSI.
Skønt denne lov i 2002 gennemførte direktiv 2000/31 i national ret, er det ubestridt, at denne lovs artikel 12 tilsigter at gennemføre bestemmelserne om beskyttelsen af privatlivets fred, hvilket fællesskabsretten i øvrigt pålægger i henhold til direktiv 95/46 og 2002/58, idet sidstnævnte direktiv vedrører behandling af personoplysninger samt beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor, hvilket er det, hovedsagen drejer sig om.
While that law, in 2002, transposed the provisions of Directive 2000/31 into domestic law, it is common ground that Article 12 of the law is intended to implement the rules for the protection of private life, which is also required by Community law under Directives 95/46 and 2002/58, the latter of which concerns the processing of personal data and the protection of privacy in the electronic communications sector, which is the sector at issue in the main proceedings.
Desuden er det ubestridt, at den kommunikation, som Promusicae har anmodet om — navne og adresser på visse brugere af KaZaA — indebærer videregivelsen af personlysninger, hvilket i henhold til definitionen i artikel 2, litra a), i direktiv 95/46 betyder information om en identificeret eller identificerbar fysisk person (jf. i denne retning dom af 6.11.2003, sag C-101/01, Lindqvist, Sml. I, s. 12971, præmis 24).
It is not disputed that the communication sought by Promusicae of the names and addresses of certain users of KaZaA involves the making available of personal data, that is, information relating to identified or identifiable natural persons, in accordance with the definition in Article 2(a) of Directive 95/46 (see, to that effect, Case C-101/01 Lindqvist [2003] ECR I-12971, paragraph 24).
Det må derfor erkendes, at denne videregivelse henhører under direktiv 2002/58’s anvendelsesområde, da spørgsmålet om selve datalagringens overensstemmelse med kravene i sidstnævnte direktiv ikke er omhandlet i hovedsagen.
It must therefore be accepted that that communication falls within the scope of Directive 2002/58, although the compliance of the data storage itself with the requirements of that directive is not at issue in the main proceedings.
Under disse omstændigheder skal det indledningsvis efterprøves, om direktiv 2002/58 udelukker, at medlemsstaterne med det formål at sikre en effektiv beskyttelse af ophavsretten fastsætter pligten til at videregive personoplysninger, der kan gøre indehaveren af en sådan ret i stand til at anlægge en civil retssag med hjemmel i en sådan ret.
In those circumstances, it should first be ascertained whether Directive 2002/58 precludes the Member States from laying down, with a view to ensuring effective protection of copyright, an obligation to communicate personal data which will enable the copyright holder to bring civil proceedings based on the existence of that right.
Hvis dette besvares benægtende, skal det dernæst efterprøves, hvorvidt det af de tre direktiver, som den forelæggende ret udtrykkeligt nævner, direkte følger, at medlemsstaterne skal fastsætte en sådan pligt.
If that is not the case, it will then have to be ascertained whether it follows directly from the three directives expressly mentioned by the national court that the Member States are required to lay down such an obligation.
Hvis efterprøvelsen heraf også må besvares benægtende, skal det endeligt med henblik på at give den forelæggende ret en hensigtsmæssig besvarelse og med udgangspunkt i dennes henvisning til chartret undersøges, om andre fællesskabsretlige normer kan indebære en anderledes fortolkning af de tre sidstnævnte direktiver i en situation som den i hovedsagen foreliggende.
Finally, if that is not the case either, in order to provide the national court with an answer of use to it, it will have to be examined, starting from the national court’s reference to the Charter, whether in a situation such as that at issue in the main proceedings other rules of Community law might require a different reading of those three directives.
Bestemmelserne i artikel 5, stk. 1, i direktiv 2002/58 fastsætter, at medlemsstaterne skal sikre kommunikationshemmeligheden ved brug af offentlige kommunikationsnet og offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester, både for så vidt angår selve kommunikationen og de dermed forbundne trafikdata, og i princippet skal de navnlig forbyde lagring af disse data af andre end brugerne, uden at de pågældende brugere har indvilget heri.
Article 5(1) of Directive 2002/58 provides that Member States must ensure the confidentiality of communications by means of a public communications network and publicly available electronic communications services, and of the related traffic data, and must inter alia prohibit, in principle, the storage of that data by persons other than users, without the consent of the users concerned.
Den eneste undtagelse herfra er tilfælde, hvor det i henhold til dette direktivs artikel 15, stk. 1 er tilladt ifølge lovgivningen, og den tekniske lagring er nødvendig for overføring af en kommunikation.
The only exceptions relate to persons lawfully authorised in accordance with Article 15(1) of that directive and the technical storage necessary for conveyance of a communication.
Hvad desuden angår trafikdata fastsættes det i artikel 6, stk. 1, i direktiv 2002/58, at de data, som lagres, skal slettes eller gøres anonyme, når de ikke længere er nødvendige for fremføringen af kommunikationen, jf. dog samme artikels stk. 2, 3 og 5 samt artikel 15, stk. 1, i dette direktiv.
In addition, as regards traffic data, Article 6(1) of Directive 2002/58 provides that stored traffic data must be erased or made anonymous when it is no longer needed for the purpose of the transmission of a communication without prejudice to paragraphs 2, 3 and 5 of that article and Article 15(1) of the directive.
Hvad for det første angår artikel 6, stk. 2, 3 og 5, som omhandler trafikdata vedrørende formål, der er knyttet til debiteringstjenester, markedsføring heraf eller levering af tillægstjenester, omhandler disse bestemmelser ikke videregivelse af disse oplysninger til andre personer end dem, der handler efter bemyndigelse fra udbydere af de offentligt tilgængelige kommunikationsnet og -tjenester.
With respect, first, to paragraphs 2, 3 and 5 of Article 6, which relate to the processing of traffic data in accordance with the requirements of billing and marketing ser -vices and the provision of value added services, those provisions do not concern the communication of that data to persons other than those acting under the authority of the providers of public communications networks and publicly available electronic communications services.
Hvad angår bestemmelserne i artikel 6, stk. 6, tager disse ikke sigte på andre tvister end sådanne mellem udbydere og brugere, der vedrører grunde til lagring af oplysninger, der indtræder i medfør af aktiviteter, der er omfattet af andre bestemmelser i denne artikel.
As to the provisions of Article 6(6) of Directive 2002/58, they do not relate to disputes other than those between suppliers and users concerning the grounds for storing data in connection with the activities referred to in the other provisions of that article.