natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kompetencen til at træffe afgørelse om spørgsmål vedrørende forældreansvar over for et barn ligger hos retterne i den medlemsstat, hvor barnet har sit sædvanlige opholdssted på det tidspunkt, hvor sagen anlægges.
The courts of a Member State shall have jurisdiction in matters of parental responsibility over a child who is habitually resident in that Member State at the time the court is seised.
Stk. 1 finder anvendelse med forbehold af artikel 9, 10 og 12.«
Paragraph 1 shall be subject to the provisions of Articles 9, 10 and 12.’
»I tilfælde af ulovlig fjernelse eller tilbageholdelse af et barn bevarer retterne i den medlemsstat, hvor barnet havde sit sædvanlige opholdssted umiddelbart før den ulovlige fjernelse eller tilbageholdelse, deres kompetence, indtil barnet har fået sædvanligt opholdssted i en anden medlemsstat […]«
‘In case of wrongful removal or retention of the child, the courts of the Member State where the child was habitually resident immediately before the wrongful removal or retention shall retain their jurisdiction until the child has acquired a habitual residence in another Member State …’
Når en forældremyndighedsindehavende person, institution eller anden myndighed anmoder de kompetente myndigheder i en medlemsstat om at træffe afgørelse på grundlag af [Haagerkonventionen af 1980] med henblik på at opnå tilbagegivelse af et barn, som ulovligt er blevet fjernet til eller ulovligt tilbageholdes i en anden medlemsstat end den medlemsstat, hvor barnet havde sit sædvanlige opholdssted umiddelbart før den ulovlige fjernelse eller tilbageholdelse, finder stk. 28 anvendelse.
Where a person, institution or other body having rights of custody applies to the competent authorities in a Member State to deliver a judgment on the basis of the [1980 Hague Convention], in order to obtain the return of a child that has been wrongfully removed or retained in a Member State other than the Member State where the child was habitually resident immediately before the wrongful removal or retention, paragraphs 2 to 8 shall apply.
Når artikel 12 og 13 i Haagerkonventionen af 1980 finder anvendelse, sikres det, at barnet får mulighed for at blive hørt under sagen, medmindre dette forekommer uhensigtsmæssigt under hensyntagen til barnets alder eller modenhedsgrad.
When applying Articles 12 and 13 of the 1980 Hague Convention, it shall be ensured that the child is given the opportunity to be heard during the proceed-
En ret, til hvilken der er indgivet en anmodning om tilbagegivelse af et barn som omhandlet i stk. 1, fremmer sagen hurtigt under anvendelse af de hurtigste procedurer, der er til rådighed efter national lovgivning.
A court to which an application for return of a child is made as mentioned in paragraph 1 shall act expeditiously in proceedings on the application, using the most expeditious procedures available in national law.
Uden at dette berører første afsnit, træffer retten sin afgørelse senest seks uger efter, at anmodningen er indgivet, medmindre særlige omstændigheder gør dette umuligt.
Without prejudice to the first subparagraph, the court shall, except where exceptional circumstances make this impossible, issue its judgment no later than six weeks after the application is lodged.
En ret kan ikke afslå at tilbagegive et barn i medfør af artikel 13, litra b), i Haagerkonventionen af 1980, hvis det godtgøres, at der er truffet passende foranstaltninger til at sikre beskyttelsen af barnet efter dets tilbagegivelse.
A court cannot refuse to return a child on the basis of Article 13(b) of the 1980 Hague Convention if it is established that adequate arrangements have been made to secure the protection of the child after his or her return.
En ret kan ikke afslå at tilbagegive et barn, medmindre den person, der har anmodet om tilbagegivelse af barnet, har haft mulighed for at blive hørt.
A court cannot refuse to return a child unless the person who requested the return of the child has been given an opportunity to be heard.
Har en ret i medfør af artikel 13 i Haagerkonventionen af 1980 bestemt, at et barn ikke skal tilbagegives, fremsender den straks, enten direkte eller gennem den pågældende medlemsstats centralmyndighed, en genpart af retsafgørelsen samt af de relevante dokumenter, herunder navnlig en udskrift af retsbogen, til den kompetente ret eller centralmyndigheden i den medlemsstat, hvor barnet havde sit sædvanlige opholdssted umiddelbart før den ulovlige fjernelse eller tilbageholdelse, som fastsat i national lovgivning.
If a court has issued an order on nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention, the court must immediately either directly or through its central authority, transmit a copy of the court order on nonreturn and of the relevant documents, in particular a transcript of the hearings before the court, to the court with jurisdiction or central authority in the Member State where the child was habit -ually resident immediately before the wrongful removal or retention, as determined by national law.
Alle de nævnte dokumenter skal være retten i hænde inden en måned efter, at afgørelsen om ikke at tilbagegive barnet er truffet.
The court shall receive all the mentioned documents within one month of the date of the nonreturn order.
Medmindre en af parterne allerede har anlagt sag ved retterne i den medlemsstat, hvor barnet havde sit sædvanlige opholdssted umiddelbart før den ulovlige fjernelse
Unless the courts in the Member State where the child was habitually resident immediately before the wrongful removal or retention have already been seised
RINAU eller tilbageholdelse, underretter den ret eller centralmyndighed, der modtager de i stk. 6 omhandlede oplysninger, parterne og opfordrer dem til at indgive indlæg til retten i overensstemmelse med national lovgivning inden tre måneder regnet fra datoen for underretningen af parterne, således at retten kan tage stilling til forældremyndigheden over barnet.
RINAU by one of the parties, the court or central authority that receives the information mentioned in paragraph 6 must notify it to the parties and invite them to make submissions to the court, in accordance with national law, within three months of the date of notification so that the court can examine the question of custody of the child.
Med forbehold af denne forordnings regler for kompetence afslutter retten sagen, hvis den ikke har modtaget indlæg inden fristens udløb.
Without prejudice to the rules on jurisdiction contained in this Regulation, the court shall close the case if no submissions have been received by the court within the time-limit.
Uanset om det i medfør af artikel 13 i Haagerkonventionen af 1980 er blevet bestemt, at et barn ikke skal tilbagegives, er en senere retsafgørelse, der beordrer barnet tilbagegivet, truffet af en ret, der har kompetence i medfør af denne forordning, eksigibel i henhold til kapitel III, afdeling 4, for at sikre tilbagegivelse af barnet.«
Notwithstanding a judgment of nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention, any subsequent judgment which requires the return of the child issued by a court having jurisdiction under this Regulation shall be enforceable in accordance with Section 4 of Chapter III below in order to secure the return of the child.’
Kapitel III, afdeling 4, som har overskriften »Eksigibiliteten af visse retsafgørelser om samværsret og visse retsafgørelser om tilbagegivelse af barnet«, omfatter forordningens artikel 40-45.
Section 4 of Chapter III, entitled ‘Enforceability of certain judgments concerning rights of access and of certain judgments which require the return of the child’, contains Articles 40 to 45 of the Regulation.
En berettiget part kan efter proceduren i afdeling 2 få fastslået, at en retsafgørelse skal anerkendes, eller at en retsafgørelse ikke skal anerkendes, jf. dog afdeling 4.«
Without prejudice to Section 4 of this Chapter, any interested party may, in accordance with the procedures provided for in Section 2 of this Chapter, apply for a decision that the judgment be or not be recognised.
»En retsafgørelse om forældreansvar kan ikke anerkendes: a) såfremt en anerkendelse åbenbart vil stride mod grundlæggende retsprincipper i den medlemsstat, som anmodningen rettes til, under hensyntagen til barnets bedste
(a) if such recognition is manifestly contrary to the public policy of the Member State in which recognition is sought taking into account the best interests of the child;
»Kompetencen for retten i domsstaten kan ikke efterprøves.
‘The jurisdiction of the court of the Member State of origin may not be reviewed.
Den i artikel 22, litra a), og artikel 23, litra a), omhandlede efterprøvelse vedrørende grundlæggende retsprincipper kan ikke foretages i forhold til kompetencereglerne i artikel 3-14.«
The test of public policy referred to in Articles 22(a) and 23(a) may not be applied to the rules relating to jurisdiction set out in Articles 3 to 14.’
»En i en medlemsstat truffet retsafgørelse om forældreansvar over for et barn, som er eksigibel i den pågældende medlemsstat, og som er blevet forkyndt, kan fuldbyrdes i en anden medlemsstat, når den på anmodning af en berettiget part er blevet erklæret for eksigibel i denne medlemsstat.«
‘A judgment on the exercise of parental responsibility in respect of a child given in a Member State which is enforceable in that Member State and has been served shall be enforced in another Member State when, on the application of any interested party, it has been declared enforceable there.’
Den ret, som behandler anmodningen [om, at en retsafgørelse erklæres for eksigibel], træffer sin afgørelse snarest muligt.
The court applied to [for a declaration of enforceability] shall give its decision without delay.
Hverken den person, mod hvem der anmodes om fuldbyrdelse, eller barnet kan på dette tidspunkt af sagens behandling fremsætte bemærkninger over for retten.
Neither the person against whom enforcement is sought, nor the child shall, at this stage of the proceedings, be entitled to make any submissions on the application.
Anmodningen kan kun afslås af en af de i artikel 22-24 anførte grunde.
The application may be refused only for one of the reasons specified in Articles 22, 23 and 24.
En retsafgørelse kan i intet tilfælde efterprøves med hensyn til sagens realitet.«
Under no circumstances may a judgment be reviewed as to its substance.’
[…] b) tilbagegivelse af et barn i medfør af en retsafgørelse truffet i henhold til artikel 11, stk. 8.
(b) the return of a child entailed by a judgment given pursuant to Article 11(8).
Denne afdeling er ikke til hinder for, at en indehaver af forældreansvar kan anmode om anerkendelse og fuldbyrdelse efter afdeling 1 og 2.«
The provisions of this Section shall not prevent a holder of parental responsibility from seeking recognition and enforcement of a judgment in accordance with the provisions in Sections 1 and 2 of this Chapter.’
Forordningens artikel 42, som har overskriften »Tilbagegivelse af barnet«, har følgende ordlyd:
Under Article 42 of the Regulation, entitled ‘Return of the child’:
En eksigibel retsafgørelse om tilbagegivelse af barnet, jf. artikel 40, stk. 1, litra b), der er truffet i en medlemsstat, anerkendes i en anden medlemsstat og er eksigibel dér, uden at der kræves en afgørelse om eksigibilitet, og uden at der kan gøres indsigelse mod anerkendelsen, hvis retsafgørelsen er blevet attesteret i domsstaten i overensstemmelse med stk. 2.
The return of a child referred to in Article 40(1)(b) entailed by an enforceable judgment given in a Member State shall be recognised and enforceable in another Member State without the need for a declaration of enforceability and without any possibility of opposing its recognition if the judgment has been certified in the Member State of origin in accordance with paragraph 2.
Den dommer i domsstaten, som har truffet den i artikel 40, stk. 1, litra b), omhandlede retsafgørelse, udsteder kun den i stk. 1 omhandlede attest: a) hvis barnet har haft mulighed for at blive hørt, medmindre en høring er fundet uhensigtsmæssig under hensyntagen til barnets alder eller modenhedsgrad b) hvis parterne har haft mulighed for at blive hørt, og c) hvis retten i sin afgørelse har taget hensyn til de grunde og det bevismateriale, som dannede grundlag for den retsafgørelse, der blev truffet i medfør af artikel 13 i Haagerkonventionen af 1980.
(c) the court has taken into account in issuing its judgment the reasons for and evidence underlying the order issued pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention.
Træffer retten eller en anden myndighed foranstaltninger til at sikre beskyttelsen af barnet efter dets tilbagevenden til den medlemsstat, hvor det har sit sædvanlige opholdssted, skal attesten indeholde nærmere oplysninger om sådanne foranstaltninger.
In the event that the court or any other authority takes measures to ensure the protection of the child after its return to the State of habitual residence, the certificate shall contain details of such measures.
Dommeren i domsstaten udsteder attesten af egen drift og udfærdiger den på formularen i bilag IV (retsafgørelser om tilbagegivelse af barnet).
The judge of origin shall of his or her own motion issue that certificate using the standard form in Annex IV (certificate concerning return of the child(ren)).
Attesten udfærdiges på det sprog, som retsafgørelsen er affattet på.«
The certificate shall be completed in the language of the judgment.’
Enhver berigtigelse af attesten sker efter domsstatens lovgivning.
The law of the Member State of origin shall be applicable to any rectification of the certificate.
Anden appel i forbindelse med udstedelsen af en attest i henhold til artikel 41, stk. 1, eller artikel 42, stk. 1, er ikke mulig.«
No appeal shall lie against the issuing of a certificate pursuant to Articles 41(1) or 42(1).’
Det følger af forordningens artikel 44, at »attesten [kun] har […] virkning, i den udstrækning retsafgørelsen er eksigibel«.
Under Article 44 of the Regulation, ‘[t]he certificate shall take effect only within the limits of the enforceability of the judgment’.
»Denne forordning har i forbindelserne mellem medlemsstaterne forrang for følgende konventioner, for så vidt disse vedrører spørgsmål, der er omfattet af denne forordning:
‘In relations between Member States, this Regulation shall take precedence over the following Conventions in so far as they concern matters governed by this Regulation:
[…] e) [Haagerkonventionen af 1980].«
(e) the [1980 Hague Convention]’.
»Medlemsstaterne fremsender til Kommissionen de lister over kompetente retter og retsmidler, som er omhandlet i artikel 21, 29, 33 og 34, og underretter Kommissionen om eventuelle ændringer.
‘The Member States shall notify to the Commission the lists of courts and redress procedures referred to in Articles 21, 29, 33 and 34 and any amendments thereto.
Kommissionen ajourfører oplysningerne og stiller dem til rådighed for offentligheden gennem offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende og på enhver anden hensigtsmæssig måde.«
The Commission shall update this information and make it publicly available through the publication in the Official Journal of the European Union and any other appropriate means.’
Det fremgår af oplysningerne vedrørende kompetente retter og retsmidler, som er fremsendt i overensstemmelse med artikel 68 i forordning nr. 2201/2003 (EUT 2005 C 40, s. 2), at Republikken Litauen i overensstemmelse med denne forordnings artikel 68 har oplyst Kommissionen om, at de anmodninger, som er omhandlet i forordningens artikel 21 og 29, og den appel, som er omhandlet i forordningens artikel 33, skal indgives til Lietuvos apeliacinis teismas (appelret), og at den afgørelse, der træffes i appelsagen, i henhold til artikel 34 kun kan anfægtes ved en kassationsappel til Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (højesteret).
According to the information relating to courts and redress procedures pursuant to Article 68 of Regulation No 2201/2003 (OJ 2005 C 40, p. 2), pursuant to the first paragraph of Article 68 of the Regulation, the Republic of Lithuania informed the Commission that the applications provided for by Articles 21 and 29 of that regulation and the appeals provided for by Article 33 thereof are to be brought before the Lietuvos apeliacinis teismas (Court of Appeal of Lithuania), and that the appeals provided for by Article 34 of the Regulation may be brought only by an appeal in cassation before the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Supreme Court of Lithuania).
Det fremgår af de pågældende oplysninger, at en anmodning om, at en retsafgørelse, som er truffet af en ret i en anden medlemsstat end Republikken Litauen, erklæres for eksigibel, jf. forordningens artikel 28, stk. 1, skal indbringes for Lietuvos apeliacinis teismas.
It is apparent from that information that an application for a declaration of enforceability of a judgment issued by a court of a Member State other than the Republic of Lithuania, pursuant to Article 28(1) of the Regulation, must be lodged before the Lietuvos apeliacinis teismas.
I henhold til forordningens artikel 72, anvendes den i det væsentlige fra den 1. marts 2005.
Pursuant to Article 72, the Regulation is to apply essentially from 1 March 2005.
Forordningen finder ikke anvendelse for så vidt angår Kongeriget Danmark.
The Regulation does not apply in respect of the Kingdom of Denmark.
Deres datter, Luisa, blev født den 11. januar 2005.
Their daughter, Luisa, was born on 11 January 2005.
I løbet af marts 2005 begyndte ægtefællerne Rinau at bo hver for sig, idet Luisa blev boende med sin mor.
In the course of March 2005 the spouses began to live sep -arately, Luisa remaining with her mother.
På dette tidspunkt blev der ifølge forelæggelseskendelsen indledt en skilsmissesag ved Amtsgericht Oranienburg (Tyskland).
It was then that, according to the order for reference, divorce proceedings were initiated before the Amtsgericht Oranienburg (Oranienburg Local Court) (Germany).
Efter at have fået samtykke fra Michael Rinau til at forlade Tyskland med sin datter for at tage på ferie i to uger, rejste Inga Rinau den 21. juli 2006 med datteren og en søn fra første ægteskab til Litauen, hvor hun forblev og har boet lige siden.
On 21 July 2006, having obtained Mr Rinau’s consent to leaving Germany with their daughter for two weeks’ holidays, Mrs Rinau travelled with Luisa and a son from an earlier relationship to Lithuania, where she has remained ever since.
Amtsgericht Oranienburg tilkendte den 14. august 2006 midlertidigt faderen forældremyndigheden over Luisa. Den 11. oktober 2006 forkastede Brandenburgisches Oberlandesgericht den af Inga Rinau iværksatte appel og stadfæstede Amtsgericht Oranienburgs afgørelse.
On 14 August 2006, the Amtsgericht Oranienburg provisionally awarded custody of Luisa to her father.
Den 30. oktober 2006 henvendte Michael Rinau sig til Klaipėdos apygardos teismas (distriktsdomstolen i Klaipeda) (Republikken Litauen) for at udvirke datterens tilbagegivelse til Tyskland under henvisning til Haagerkonventionen af 1980 og forordningen.
On 30 October 2006, Mr Rinau applied to the Klaipėdos apygardos teismas (Klaipėda Regional Court) (Lithuania) in order to obtain the return of his daughter to Germany, relying on the 1980 Hague Convention and the Regulation.
Ved afgørelse af 22. december 2006 afslog retten denne anmodning.
That court dismissed the application by a decision of 22 December 2006.
I henhold til de oplysninger, der er fremlagt for Domstolen under retsmødet, blev afgørelsen af 22. december 2006 fremsendt til den tyske centralmyndighed af Michael Rinaus advokat, og denne myndighed sendte selv afgørelsen videre til Amtsgericht Oranienburg.
According to information provided to the Court of Justice at the hearing, the decision of 22 December 2006 was transmitted to the German central authority by Mr Rinau’s lawyer, and that authority itself forwarded that decision to the Amtsgericht Oranienburg.
Efter denne fremsendelse fremsendte den litauiske centralmyndighed en oversættelse til tysk af den pågældende afgørelse.
Subsequent to that transmission, the Lithuanian central authority sent a translation of that decision into German.
Ved afgørelse af 15. marts 2007 ophævede Lietuvos apeliacinis teismas afgørelsen afsagt af Klaipėdos apygardos teismas og bestemte, at barnet skulle tilbagegives til Tyskland.
By a decision of 15 March 2007, the Lietuvos apeliacinis teismas overturned the decision of the Klaipėdos apygardos teismas and ordered that the child be returned to Germany.
I løbet af april 2007 udstedte Klaipėdos apygardos teismas en kendelse om udsættelse af gennemførelsen af Lietuvos apeliacinis teismas afgørelse af 15. marts 2007.
In the course of April 2007, the Klaipėdos apygardos teismas made an order suspending the enforcement of the decision of the Lietuvos apeliacinis teismas of 15 March 2007.
Sidstnævnte ret ophævede kendelsen ved afgørelse af 4. juni 2007.
The latter court set aside that order by a decision of 4 June 2007.
Som det er blevet præciseret under retsmødet, er gennemførelsen af afgørelsen af 15. marts 2007 blevet udsat flere gange.
As was made clear at the hearing, the enforcement of the decision of 15 March 2007 has been suspended several times.
Inga Rinau og statsadvokaten anmodede henholdsvis den 4. juni og den 13. juni 2007 Klaipėdos apygardos teismas om at genåbne sagen, idet de påberåbte sig nye omstændigheder og hensynet til barnets tarv som omhandlet i artikel 13, stk. 1, i Haagerkonventionen af 1980.
On 4 June 2007 and 13 June 2007 respectively, Mrs Rinau and the Head of the Public Prosecution Service of the Republic of Lithuania applied to the Klaipėdos apygardos teismas to have the proceedings reopened, relying on new circumstances and the interest of the child in accordance with the first paragraph of Article 13 of the 1980 Hague Convention.
Retten afviste den 19. juni 2007 disse anmodninger med den begrundelse, at den ikke havde kompetence til at tage stilling hertil, idet det tilkom de tyske retsinstanser.
On 19 June 2007, that court dismissed those applications on the ground that the jurisdiction to adjudicate on them did not belong to it, but to the German courts.
Inga Rinau ankede afvisningsafgørelsen, som blev stadfæstet af Lietuvos apeliacinis teismas ved afgørelse af 27. august 2007.
Mrs Rinau lodged an appeal against that dismissal, but the Lietuvos apeliacinis teismas upheld the decision by a decision of 27 August 2007.
De to sidstnævnte afgørelser blev ophævet ved dom af 7. januar 2008 afsagt af Lietuvos Aukščiausiasis Teismas, som hjemviste anmodningerne til Klaipėdos apygardos teismas.
Both those decisions were quashed by the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas by a judgment of 7 January 2008, which referred the applications back to the Klaipėdos apygardos teismas.
Ved afgørelse af 21. marts 2008 afviste Klaipėdos apygardos teismas på ny disse anmodninger.
By a decision of 21 March 2008, the Klaipėdos apygardos teismas once again dismissed the applications for a reopening.
Denne afgørelse blev stadfæstet af Lietuvos apeliacinis teismas ved afgørelse af 30. april 2008.
That decision was upheld by the Lietuvos apeliacinis teismas by a decision of 30 April 2008.
På begæring af Inga Rinau besluttede Lietuvos Aukščiausiasis Teismas den 26. maj 2008 at træffe afgørelse i appelsagen vedrørende disse anmodninger og udsatte gennemførelsen af beslutning af 15. marts 2007 om tilbagegivelsen af Luisa til Tyskland, indtil den havde truffet afgørelse i sagen.
On an application by Mrs Rinau, the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas decided, on 26 May 2008, to adjudicate in cassation on those decisions and suspended the enforcement of the decision of 15 March 2007 requiring the return of Luisa to Germany pending its decision on the substance of the case.
I mellemtiden fastslog Amtsgericht Oranienburg ved dom af 20. juni 2007 skilsmissen mellem ægtefællerne Rinau.
Meanwhile, by a judgment of 20 June 2007, the Amtsgericht Oranienburg granted the divorce of Mr and Mrs Rinau.
Retten tildelte Michael Rinau den endelige forældremyndighed over Luisa.
It awarded permanent custody of Luisa to Mr Rinau.