natgillin/translations-raw huggingface dataset:
De gjorde gældende, at Rådet og Kommissionen, ved ikke inden for den af DSB fastsatte frist på 15 måneder at have bragt Fællesskabets importordning for bananer i overensstemmelse med de af Fællesskabet påtagne forpligtelser inden for rammerne af WTO-aftalerne, uanset den pågældende ordnings uforenelighed med WTO-reglerne var blevet fastslået af DSB, havde begået en ulovlighed, der kunne pådrage Fællesskabet erstatningsansvar uden for kontraktforhold.
They maintained that the failure of the Council of the European Union and the Commission to bring the Community regime for importing bananas into conformity with the Community’s obligations under the WTO agreements within the period of 15 months allowed by the DSB, when the DSB had found that regime to be incompatible with the WTO rules, constituted unlawful conduct such as to give rise to noncontractual liability of the Community.
De præciserede, at hvis WTO-aftalerne ikke kunne anses for at have en direkte virkning, hvilket hindrede påvisningen af denne ulovlighed, måtte en sådan karakter tilkendes DSB’s afgørelse, der havde fastslået Fællesskabets overtrædelse.
They stated that even if the WTO agreements were not to be considered to produce direct effects, a determination which would preclude proof of unlawful conduct, the DSB decision finding against the Community should be recognised as having such an effect.
Fællesskabet har for det første ikke haft til hensigt at opfylde en særlig inden for rammerne af WTO påtagen forpligtelse 6 ved efter DSB’s afgørelse af 25. september 1997 at påtage sig forpligtelsen til at overholde WTO-reglerne.
First, the Community did not intend to implement a specific obligation assumed in the context of the WTO 6in undertaking, after the adoption of the DSB decision of 25 September 1997, to comply with the WTO rules.
Således forholder det sig ifølge Retten, da der ikke af forståelsen vedrørende regler og procedurer for tvistbilæggelse
That is so, according to the Court of First Instance, because the dispute settlement understanding (the ‘DSU’) does
6 — I den i sagen Nakajima mod Rådet anvendte forstand, Domstolens dom af 7.5.1991, sag C-69/89, Sml. I, s. 2069.
6 — Within the meaning of Case C-69/89 Nakajima v Council [1991] ECR I-2069.
Som svar herpå bemærkede Retten, at inden der kan foretages en prøvelse af lovligheden af fællesskabsinstitutionernes adfærd, skulle spørgsmålet om muligheden for påberåbelse af WTO-reglerne først afklares, dvs. spørgsmålet, »om WTO-aftalerne afføder en ret for Fællesskabets borgere til ved domstolene at anfægte gyldigheden af en
In reply, the Court of First Instance observed at the outset that examination of the legality of the conduct of the Community institutions required prior resolution of the question whether the WTO rules could be invoked, in other words ‘whether the WTO agreements give rise, for persons subject to Community law, to the right to
FIAMM M.FL. MOD RÅDET OG KOMMISSIONEN for bananer ikke i nogen af dens successive ændringer en direkte henvisning til specifikke bestemmelser i WTO-aftalerne og kan derfor ikke anses for udtrykkeligt at henvise dertil og dermed at give borgerne en rettighed til at påberåbe sig dem 7.
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION regime governing banana imports expressly mentions specific provisions of the WTO agreements, and can therefore not be regarded as making express reference to them and hence as conferring on individuals rights which they can invoke. 7
Retten konkluderede heraf, at sagsøgerne ikke i deres erstatningspåstand med føje kunne gøre gældende, at den adfærd, som Rådet og Kommissionen foreholdtes, var i strid med WTO-reglerne.
The Court of First Instance concluded that the applicants were not entitled to argue, for the purposes of their claim for compensation, that the conduct of which the Council and the Commission were accused was contrary to WTO rules.
Da ulovligheden af den nævnte adfærd ikke kunne godtgøres, var én af de tre kumulative betingelser for at pålægge Fællesskabet ansvar uden for kontraktforhold for dets organers ulovlige adfærd ikke opfyldt.
Since it could not be proved that their conduct was unlawful, one of the three cumulative conditions of noncontractual liability of the Community for unlawful conduct was not met.
(herefter »FTB«) følger en særlig forpligtelse for et WTO-medlem til inden for en fastsat frist at efterkomme DSB’s afgørelse.
not impose a specific obligation on the WTO member to comply with the DSB decision within a set period.
FTB, der giver et WTO-medlem en række fremgangsmåder for at gennemføre en DSB-afgørelse, der fastslår, at en foranstaltning er uforenelig med WTO-reglerne, indrømmer under alle omstændigheder væsentlige muligheder for forhandlinger mellem WTO’s medlemmer, der er indblandet i en tvist, selv efter udløbet af den fastsatte frist, til at bringe den foranstaltning, der er erklæret uforenelig, i overensstemmelse med WTO-reglerne.
By offering the WTO member involved several methods of implementing a decision of the DSB finding a measure incompatible with WTO rules, the DSU in any event accords considerable importance to negotiation between WTO members which are parties to a dispute, even after expiry of the period granted to bring the measure declared to be incompatible into conformity with the WTO rules.
Heraf følger, at en prøvelse ved Fællesskabets retsinstanser af lovligheden af de sagsøgte institutioners adfærd i forhold til WTO-reglerne kunne bevirke, at Fællesskabets lovgivende eller administrative organers stilling svækkes, når der søges en forhandlingsløsning på tvisten, og pålægge et krav om, at de skal undlade at anvende nationale retsregler i tilfælde af fastslåede indbyrdes modstridende afgørelser, hvilket ville fratage de pågældende organer muligheden for en forhandlingsløsning.
It follows that review by the Community courts of the legality of the conduct of the defendant institutions by reference to WTO rules would have the effect of weakening the position of the Community’s legislative and executive organs in the search for a negotiated solution to the dispute; in addition, to require the Community courts to refrain from applying Community rules which are shown to be incompatible with the WTO agreements would deprive those organs of the possibility of a negotiated solution.
Retten påpeger desuden, at Rådet og Kommissionen ved successive ændringer af fællesskabsordningen for import af bananer ikke har haft til hensigt at opfylde en særlig forpligtelse, der følger af WTO-reglerne, i forhold til hvilke DSB havde fastslået uforenelighed med ordningen. Rådet og Kommissionen har søgt at forlige overholdelsen af de indgåede forpligtelser inden for rammerne af WTO og de forpligtelser, der er indgået over for de andre kontraherende parter i den fjerde Lomé-konvention, men også at sikre målsætningerne for den fælles markedsordning for bananer. I sidste instans er det en forhandlingsløsning med De Forenede Stater, som har gjort det muligt at bringe tvisten til ophør.
Moreover, the Court of First Instance noted that, in making successive amendments to the Community regime governing the import of bananas, the Council and the Commission did not in fact intend to implement a specific obligation arising from the WTO rules in the light of which the DSB had found that regime to be incompatible with those rules; they sought to reconcile the Community’s commitments both under the WTO and to the other signatories to the Fourth Lomé Convention, whilst also safeguarding the objectives of the common organisation of the market (COM) in bananas (‘the COM for bananas’).
Sagsøgerne gjorde subsidiært gældende, at betingelserne for at påføre Fællesskabet ansvar uden for kontraktforhold for skader forvoldt af dets organer — endog når der ikke foreligger en ulovlig adfærd — under alle omstændigheder var opfyldt, nemlig at det hævdede tab, årsagssammenhængen mellem tabet og den adfærd, som Fællesskabets institutioner havde udvist, samt tabets usædvanlige og særlige karakter forelå.
In the alternative, the applicants claimed that the conditions for the incurring of noncontractual liability by the Community for damage caused by its institutions even in the absence of unlawful action by them were in any event met, namely the conditions requiring that actual damage has been suffered, that a causal link exists between that damage and the conduct of the institutions and that the damage is unusual and special in nature.
Retten erkender, at »når ulovligheden […] af den adfærd, som lægges fællesskabsinstitutionerne til last, ikke er godtgjort, følger det ikke heraf, at de virksomheder, der som en kategori af erhvervsdrivende skal bære en uforholdsmæssig del af byrderne ved begrænsningen af adgangen til eksportmarkedet, ikke i noget tilfælde kan opnå
The Court of First Instance agreed that ‘[w]here … it has not been established that conduct attributed to the Community institutions is unlawful, that does not mean that undertakings which, as a category of economic operators, are required to bear a disproportionate part of the burden resulting from a restriction of access to export markets
7 — I den i sagen Fediol mod Kommissionen anvendte forstand, Domstolens dom af 22.6.1989, sag 70/87, Sml. s. 1781.
7 — Within the meaning of Case 70/87 Fediol v Commission [1989] ECR 1781.
For det andet indeholder fællesskabslovgivningen vedrørende importordningen
Secondly, none of the successive amendments to the Community legislation on the
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — FORENEDE SAGER C-120/06 P OG C-121/06 P erstatning ved at påføre Fællesskabet ansvar uden for kontraktforhold« 8. Retten aner- amerikanske økonomi led på grund af Fællesskabets importordning for bananer, som blev erklæret for uforenelig med WTO-reglerne, fastsatte DSB det handelsbeløb, som de amerikanske myndigheder fik bemyndigelse til at suspendere toldindrømmelserne med over for Fællesskabet.
OPINION OF MR POIARES MADURO — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P regime governing the import of bananas held to be incompatible with WTO rules that the DSB determined the amount of trade up to which the United States authorities were authorised to suspend their tariff concessions in relation to the Community.
Heraf følger, at de sagsøgte institutioners adfærd nødvendigvis har ført til, at de amerikanske myndigheder vedtog gengældelsesforanstaltningen under overholdelse af de ved FTB indførte og af Fællesskabet accepterede procedurer, hvorfor denne adfærd må anses for den afgørende årsag til sagsøgernes tab som følge af indførelsen af den amerikanske tillægstold.
The conduct of the defendant institutions therefore necessarily led to adoption of the retaliatory measure by the United States authorities in compliance with the procedures established by the DSU and accepted by the Community, so that their conduct had to be regarded as the immediate cause of the damage suffered by the applicants following the increase in customs duty by the United States.
Ved prøvelsen af opfyldelsen af disse betingelser i det foreliggende tilfælde fastslog Retten, at betingelsen vedrørende den reelle og bestemte karakter af det tab, sagsøgerne påstår at have lidt, var opfyldt.
In verifying that these conditions were met in the case in point, the Court of First Instance held that it was proven that the damage alleged by the applicants was actual and certain.
Retten fastslog desuden, at den krævede direkte årsagsforbindelse mellem den af fællesskabsinstitutionerne udviste adfærd og tabet foreligger.
It also found that there was a sufficiently direct causal link between the conduct of the Community institutions and the damage.
De Forenede Stater opnåede ganske vist DSB’s godkendelse til at indføre gengældelsesforanstaltninger, og både udarbejdelsen af listen over ramte produkter og fastsættelsen af højere told på importen fra Fællesskabet henhørte under dets skøn.
It was admittedly true that the United States was simply authorised by the DSB to adopt retaliatory measures, and both the drawing-up of the list of products affected and the setting of the rate of increase in import duties were matters falling within its discretion.
Det forholder sig ikke desto mindre således, at hvis DSB ikke forinden havde fastslået, at Fællesskabets importordning for bananer var uforenelig med WTO-reglerne, ville De Forenede Stater ikke have kunnet hverken ansøge om eller opnå DSB’s godkendelse.
It was none the less the case that, were it not for the prior finding by the DSB that the Community regime governing the import of bananas was incompatible with WTO rules, the United States would not have been able to seek or obtain such authorisation from the DSB.
Sagsøgerne skulle herefter påvise den usædvanlige og særlige karakter af det lidte tab.
It remained for the applicants to prove that the damage they had suffered was unusual and special.
De anførte herved, at de var udsat for forskelsbehandling i forhold til de andre europæiske eksportvirksomheder, hvis produkter ikke var opført på den liste, der var udarbejdet af de amerikanske myndigheder, og for FIAMM’s vedkommende desuden en forskelsbehandling i forhold til de andre virksomheder, som er ramt af tillægstolden, i det omfang den alene skulle bære 6% af det samlede beløb, der er anført i beslutningen om at indføre gengældelsesforanstaltningerne.
First, they claimed in this regard to be victims of discrimination vis-à-vis other European exporters whose products did not appear on the list drawn up by the United States authorities and even, in the case of FIAMM, of discrimination in relation to the other undertakings penalised by the increased customs duty, since it bore, by itself, 6% of the total sum of the retaliatory measures.
Interessen i at opretholde visse regler i importordningen for bananer kunne ikke anses for et formål af grundlæggende almen interesse, hvis væsentlighed kunne berettige sådanne negative konsekvenser.
Nor could the interest in retaining the rules of the COM for bananas be considered to be an objective of public interest whose importance would justify such adverse consequences.
De tilføjede, at muligheden for en tillægstold indført af tredjelande som følge af en handelstvist opstået i en helt anden sektor end deres virkeområde ikke kunne anses for at være en normal risiko for en erhvervsdrivende.
Lastly, they added that the possibility of increased rates of duty introduced by nonmember States as a result of a dispute that has arisen in an entirely different sector to the one in which they operate cannot be regarded as a normal risk for an undertaking.
Retten afviste imidlertid at anerkende, at det af sagsøgerne lidte tab var usædvanligt, da det ikke havde overskredet grænserne for de risici, der knytter sig til økonomisk virksomhed inden for deres eksportvirksomhed.
However, the Court of First Instance refused to acknowledge that the damage suffered by the applicants was unusual since it did not exceed the limits of the economic risks inherent in their export operations.
FIAMM M.FL. MOD RÅDET OG KOMMISSIONEN lovlig retsakt, at dette ansvar kunne finde anvendelse i forbindelse med udeladelse af udøvelse af en lovgivningsbeføjelse af skønsmæssig karakter og anerkendt en direkte årsagssammenhæng mellem institutionernes adfærd og skaden.
Community has failed to exercise a discretionary legislative power and to recognise a direct causal link between the conduct of the institutions and the damage.
En suspension af toldindrømmelser, som er en foranstaltning, der er fastsat i WTO-afta-lerne, kan ikke anses for at ligge uden for de sædvanlige risici i den internationale handel, således som denne nu er organiseret.
beyond the normal hazards of international trade as currently organised.
Denne omskiftelse skal derfor nødvendigvis bæres af enhver erhvervsdrivende, som beslutter at sælge sine produkter på et WTO-medlems marked. Enhver ret til erstatning for en skade forvoldt ved objektivt ansvar må derfor udelukkes i den foreliggende sag.
Accordingly, the risk of this vicissitude has to be borne by every operator who decides to sell his products on the market of one of the WTO members.
II — Gennemgang af appelsagerne
II — Analysis of the appeals
Undersøgelsen af, om disse anbringender er begrundede, indebærer, at jeg først må undersøge, om og på hvilke betingelser en DSB-afgørelse, der fastslår fællesskabslovgivningens uforenelighed med WTO-retten, kan påberåbes i forbindelse med en sag om Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold baseret på ulovligheden af dets institutioners adfærd.
In examining whether these various pleas in law are well founded, I shall first investigate whether and on what conditions a DSB decision finding Community legislation to be incompatible with WTO law may be relied upon in an action seeking to establish noncontractual liability of the Community based on the unlawful conduct of its institutions.
Dernæst skal jeg behandle princippet og betingelserne for Fællesskabets objektive ansvar.
I shall then consider the principle of, and conditions for, no-fault liability on the part of the Community.
Endelig skal jeg vurdere rimeligheden af sagsbehandlingstidens varig- hed ved Retten i Første Instans.
Finally, I shall assess whether the length of the proceedings before the Court of First Instance was reasonable.
A — Muligheden for påberåbelse af en afgørelse fra DSB til støtte for et søgsmål vedrørende Fællesskabets culpaansvar uden for kontraktforhold
A — Entitlement to rely on a DSB decision in support of an action to establish non­contractual Community liability for fault
Det er til prøvelse af disse to afgørelser, Fiammdommen og Fedondommen, afsagt den 14. december 2005, at FIAMM og FEDON har iværksat appel ved Domstolen.
It is against these two decisions, the FIAMM judgment and the Fedon judgment delivered on 14 December 2005, that FIAMM and Fedon respectively have appealed to the Court of Justice.
Til støtte for deres søgsmål har appellanterne fremført identiske anbringender.
The appellants raise identical pleas in support of their actions.
De har for det første anført manglende begrundelse, fordi Retten i de appellerede domme ikke har behandlet et af deres hovedargumenter om muligheden for at påberåbe sig afgørelsen fra DSB for med henblik på erstatningskravet at godtgøre retsstridigheden af Fællesskabets adfærd.
They claim first that the contested judgments lack reasoning since they fail to address one of their principal arguments, relating to their entitlement to rely on the decision adopted by the DSB to establish unlawful conduct on the part of the Community for the purpose of their claim for compensation.
Appellanterne har endvidere fremført en retlig fejl, som angiveligt behæfter Rettens argumentation for konklusionen om tabets manglende usædvanlige karakter.
They also allege an error of law in the reasoning which led the Court of First Instance to conclude that the damage was not unusual.
Endelig kræver de en passende godtgørelse for den urimelige varighed af sagsbehandlingstiden i første instans.
Lastly, they claim fair compensation for the allegedly unreasonable length of the proceedings before the Court of First Instance.
Jeg skal bemærke, at Rådet og Kongeriget Spanien, som har nedlagt påstand om, at hovedappellerne forkastes, desuden har iværksat kontraappeller med påstand om ophævelse af de appellerede domme med den begrundelse, at Retten med urette har fastslået, at der foreligger et ansvar for Fællesskabet for en
It should also be noted that the Council and the Kingdom of Spain, which maintain that the main appeals should be dismissed, have also lodged crossappeals in which they seek to have the contested judgments set aside on the grounds that the Court of First Instance was wrong to establish that the Community can be liable for a lawful act, to rule that such liability could be incurred where the
Med deres første anbringende har de to appellanter formelt påberåbt sig manglende begrundelse for de appellerede domme, idet Retten ikke har behandlet deres argumentation om, at en afgørelse fra DSB, der fastslår en overtrædelse fra Fællesskabets side, udgør en anden undtagelse end den, der anvendtes i tilfældene Nakajima og Fediol vedrørende WTO-aftalernes principielle upåberåbelighed, idet borgerne kan støtte sig herpå for med henblik på anerkendelse af Fællesskabets
In their first plea, the two appellants rely formally on a defect in the reasoning of the contested judgments in that the Court of First Instance did not address their argument that a DSB decision finding against the Community constitutes a different exception from those of the Nakajima and Fediol hypotheses to the principle that the WTO agreements cannot be invoked, enabling an individual to rely on those agreements in order to establish unlawful conduct on the part of the Community for the purpose of
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — FORENEDE SAGER C-120/06 P OG C-121/06 P ansvar at godtgøre dets adfærds retsstridighed.
OPINION OF MR POIARES MADURO — JOINED CASES C-120/06 P AND C-121/06 P finding it liable.
Retten har alene efterprøvet anvendeligheden i det foreliggende tilfælde af de to undtagelser til WTO-aftalernes manglende direkte virkning, der fremgår af Fediol- og Nakajima-dommene.
According to the appellants, the Court of First Instance merely verified whether the two exceptions to the absence of direct effect of the WTO agreements identified in Fediol and Nakajima were applicable in the case in point.
anfægter, og hvorefter indvirkningen af en DSB-afgørelse om overtrædelse kun kan undersøges og vurderes inden for rammerne af kontrollen med, at betingelserne for anvendelse af de to traditionelle undtagelser til principper om, at WTO-retten ikke kan påberåbes, er opfyldt.
according to which the effect of an adverse DSB decision can be examined and assessed only as part of a review of whether the conditions for applying the two traditional exceptions to the principle that the WTO rules cannot be relied upon are met.
Ifølge appellanterne bør foruden undtagelserne i henhold til løsningerne i Fediol- og Nakajima-sagen en afgørelse fra DSB, der har fastslået fællesskabsrettens uforenelighed med WTO-reglerne, kunne påberåbes for at godtgøre retsstridigheden af Fællesskabets adfærd under de følgende kumulative omstændigheder: Retsstridigheden består i Fællesskabets manglende gennemførelse af DSB’s afgørelse inden for den rimelige frist, der er fastlagt til at efterkomme den, den er påberåbt inden for rammerne af et søgsmål vedrørende ansvar uden for kontraktforhold, og dette erstatningssøgsmål havde til formål at opnå erstatning for det lidte tab som følge af Fællesskabets handelspartneres vedtagelse af gengældelsesforanstaltninger godkendt af DSB efter den manglende gennemførelse.
According to the appellants, apart from the exceptions established by Fediol and Nakajima, it should be possible to rely on a DSB decision finding Community law to be incompatible with the WTO rules in order to establish the unlawfulness of the Community’s conduct if the following circumstances are all present: there is unlawful conduct consisting in the Community’s failure to implement that DSB decision within the reasonable period granted for compliance; the unlawful conduct is relied upon in the context of an action for noncontractual liability; and this action for compensation is intended to obtain reparation for the damage suffered as a result of the adoption, by trading partners of the Community, of retaliatory measures authorised by the DSB owing to the failure to implement the DSB decision.