natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Selv om en farve i sig selv ikke fra begyndelsen har fornødent særpræg i direktivets artikel 3, stk. 1, litra b)'s forstand, kan den imidlertid få det som følge af brug i overensstemmelse med direktivets artikel 3, stk. 3, i forhold til de omhandlede varer og tjenesteydelser.
However, even if a colour per se does not initially have any distinctive character within the meaning of Article 3(l)(b) of the Directive, it may acquire such character in relation to the goods or services claimed following the use made of it, pursuant to Article 3(3) of the Directive.
Et sådant fornødent særpræg kan bl.a. erhverves efter en normal tilvænningsproces hos den relevante kundekreds.
That distinctive character may be acquired, inter alia, after the normal process of familiarising the relevant public has taken place.
I et sådant tilfælde er den kompetente myndighed forpligtet til at foretage en samlet vurdering af de elementer, som kan godtgøre, at varemærket er blevet egnet til at identificere den pågældende vare som hidrørende fra en bestemt virksomhed og dermed til at adskille denne vare fra andre virksomheders.
In such cases, the competent authority must make an overall assessment of the evidence that the mark has come to identify the product concerned as originating from a particular undertaking, and thus to distinguish that product from goods of other undertakings.
Andet spørgsmål, punkt b)
Question 2(b)
Med sit andet spørgsmål, punkt b). ønsker den forelæggende ret oplyst, om den omstændighed, at der er ansøgt om registrering af en farve i sig selv som varemærke for en lang række varer og/eller tjenesteydelser eller for en bestemt vare eller tjenesteydelse, henholdsvis gruppe af varer eller tjenesteydelser, er relevant for bedømmelsen af, om denne farve har fornødent særpræg i direktivets artikel 3, stk. 1, litra b)'s forstand.
By Question 2(b), the national court is asking whether it is relevant to assessing whether a colour has a distinctive character within the meaning of Article 3(l)(b) of the Directive that registration of the colour per se as a trade mark is sought for a large number of goods and services, or for a specific product or service, or for a specific group of goods or services.
(Se ovenstående betragtninger)
(See the considerations above)
Med sit fjerde spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om der ved vurderingen af, om et varemærke har fornødent særpræg i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktivets artikel 3, stk. 1, litra b), og stk. 3, skal foretages en abstrakt eller konkret undersøgelse under hensyntagen til alle de konkrete omstændigheder i det pågældende tilfælde, herunder den brug, der er gjort af varemærket.
By its fourth question the national court is asking, essentially, whether, in assessing whether a trade mark has distinctive character within the meaning of Article 3(l)(b) and Article 3(3) of the Directive, the competent authority for registering trade marks must carry out an examination in the abstract or by reference to the actual situation, taking account of all the circumstances of the case, and in particular use which has been made of the mark.
bedømmes dels i forhold til de varer og tjenesteydelser, for hvilket varemærket søges registreret, dels i forhold til den relevante kundekreds' opfattelse af varemærket.
Accordingly, a trade mark's distinctiveness must be assessed by reference, first, to the goods or services in respect of which registration is sought, and, second, by reference to the relevant public's perception of that mark.
Denne sidste betingelse kan ikke opfyldes udelukkende ved en gengivelse på papir af den omhandlede farve, men kan opfyldes ved en beskrivelse af denne farve ved en international anerkendt farveidentificeringskode.
The latter condition cannot be satisfied merely by reproducing on paper the colour in question, but may be satisfied by designating that colour using an internationally recognised identification code.
Ved bedømmelsen af, om en bestemt farve har fornødent særpræg som varemærke, er det nødvendigt at tage hensyn til den almene interesse i ikke utilbørligt at begrænse rådigheden over farver for andre erhvervsdrivende, der udbyder varer eller tjenesteydelser af den samme art som de varer eller tjenesteydelser, for hvilke varemærket søges registreret.
In assessing the potential distinctiveness of a given colour as a trade mark, regard must be had to the general interest in not unduly restricting the availability of colours for the other traders who offer for sale goods or services of the same type as those in respect of which registration is sought.
En farve i sig selv kan have fornødent særpræg i direktivets artikel 3, stk. 1, litra b)'s forstand, såfremt varemærket, som det opfattes af den relevante kundekreds, er egnet til at identificere den vare eller tjenesteydelse, for hvilken varemærket søges registreret, som hidrørende fra en bestemt virksomhed og dermed til at adskule denne vare eller tjenesteydelse fra andre virteomheders.
A colour per se may be found to possess distinctive character within the meaning of Article 3(1)(b) and Article 3(3) of Directive 89/104, provided that, as regards the perception of the relevant public, the mark is capable of identifying the product or service for which registration is sought as originating from a particular undertaking and distinguishing that product or service from those of other undertakings.
Den omstændighed, at der er ansøgt om registrering af en farve i sig selv som varemærke for en lang række varer og/eller tjenesteydelser eller for en bestemt vare eller tjenesteydelse, henholdsvis gruppe af varer eller tjenesteydelser, sammen med andre omstændigheder i det enkelte tilfælde, er relevant både for bedømmelsen af, om den farve, for hvilken der er ansøgt om registrering har fornødent særpræg og for bedømmelsen af, om registreringen strider imod den almene interesse i ikke utilbørligt at begrænse rådigheden over farver for andre erhvervsdrivende, der udbyder varer eller tjenesteydelser af den samme art som de varer eller tjenesteydelser, varemærket søges registreret for.
The fact that registration as a trade mark afa colour per se is sought for a large number of goods or services, or for a specific product or service or for a specific group of goods or services, is relevant, together with all the other circumstances of the particular case, to assessing both the distinctive character of the colour in respect of which registration is sought, and whether its registration would run counter to the general interest in not unduly limiting the availability of colours for the other operators who offer for sale goods or services of the same type as those in respect of which registration is sought.
Ved vurderingen af, om et varemærke har fornødent særpræg i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktivets artikel 3, stk 1, litra b), og stk 3, skal den myndighed, der er kompetent til al registrere varemærker, foretage en konkret undersøgelse under hensyntagen til alle de konkrete omstændigheder i det pågældende tilfælde, herunder den brug der er gjort af varemærket.«
In assessing whether a trade mark has distinctive character within the meaning of Article 3(l)(b) and Article 3(3) of Directive 89/104, the competent authority for registering trade marks must carry out an examination by reference to the actual situation, taking account of all the circumstances of the case and in particular any use which has been made of the mark.1
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 12. november 2002.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 12 November 2002.
Dansk tekst föreligger endnu ikke.
Not available.
Præjudiciel »Mælk og mejeriprodukter — forordning (EØF) nr. 3950192 - ordning gældende for den tidligere Tyske Demokratiske Republiks område — referencemængder begreberne producent og bedrift — forpagter af en bedrift beliggende på det pågældende område« (Anden Afdeling)
Preliminary ruling (Milk and milk products — Council Regulation (EEC) No 3950/92 — Scheme applicable to the territory of the former German Democratic Republic — Reference quantities — Concepts of producer and holding — Lessee of a holding situated within that territory) (Second Chamber)
Ved kendelse af 23. maj 2001 har Verwaltungsgericht Weimar forelagt tre præjudicielle spørgsmål om fortolkningen af artikel 3, stk. 2, artikel 4, stk. 4, artikel 5 og artikel 9, litra c) og d), i Rådets forordning (EØF) nr."3950/92 af 28. december 1992.
By order of 23 May 2001 the Verwaltungsgericht (Administrative Court) Weimar referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Articles 3(2), 4(4), 5 and 9(c) and (d) of Council Regulation (EEC) No 3950/92 of 28 December 1992.
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
The main proceedings and questions referred
Sagsøgeren rådede over en midlertidig referencemængde på 7 625 797 kg, som det havde fået tildelt af den pågældende delstat.
The plaintiff had a provisional reference quantity of 7 625 797 kg of milk which had been allocated to it by Thuringia.
I løbet af sommeren 1998 forpagtede sagsøgeren en del af et mælkeproduktionsanlæg på en bedrift i Kaarßen.
During the summer of 1998, the plaintiff leased a part of the milk-production facilities of an agricultural holding in Kaarßen.
Derefter flyttede sagsøgeren sin samlede malkekvægbesætning til den forpagtede bedrift i Kaarßen og indstillede foreløbig fuldstændig mælkeproduktionen i Alkersleben. I de folgende ar blev mælkeproduktionen i Alkersleben imidlertid genoptaget i mindre omfang.
Subsequently, it transferred its dairy herd to the leased part-holding in Kaarßen and, initially, completely ceased producing milk in Alkersleben.
Under anvendelse af de relevante bestemmelser i Milch-Garantiemengen-Verordnung af 21. marts 1994 herefter »MGV«) inddrog Landesverwaltungsamt Thüringen ved afgørelse af 14. juni 1999 den referencemængde, der midlertidigt var blevet tildelt sagsøgeren, primært på grund af, at sagsøgeren var ophørt med mælkeproduktionen i Alkersleben.
Pursuant to the relevant provisions of the Milchgarantiemengen-Verordnung (regulation on guaranteed milk quantities) of 21 March 1994 (hereinafter the 'MGV'), the Landesverwaltungsamt Thuringia, by decision of 14 June 1999, withdrew the reference quantity which had been provisionally allocated to the plaintiff in the main proceedings on the ground that it had abandoned milk production in Alkersleben.
Sagsøgeren i hovedsagen påklagede denne afgørelse og gjorde bl.a. gældende dels, at kooperativet ikke var ophørt med mælkeproduktionen, men at det udelukkende havde fordelt produktionen på to steder (Alkersleben og Kaarßen), dels at der i henhold til Domstolens praksis ikke var noget retsgrundlag for at binde mælkeproduktionen til bedriftens forretningssted.
The plaintiff in the main proceedings raised an objection to that decision, submitting, in particular, first, that it had not abandoned milk production but had merely located production in two sites (Alkersleben and Kaarßen) and, secondly, that under the Court's case-law there was no legal basis for attaching milk production to the main holding.
Ved afgørelse af 9. februar 2000 afviste Landesverwaltungsamt Thüringen klagen fra sagsøgeren i hovedsagen.
By a decision of 9 February 2000 the Landesverwaltungsamt dismissed the objection by the plaintiff in the main proceedings.
Sagsøgeren indledte herefter et søgsmål ved Verwaltungsgericht Weimar med påstand om annullation af de pågældende afgørelser.
The plaintiff thereupon brought proceedings before the Verwaltungsgericht Weimar for the annulment of the abovementioned decisions.
Da Verwaltungsgericht Weimar fandt, at en fortolkning af fællesskabsretten var nødvendig for at træffe afgørelse i sagen, har den udsat sagen og forelagt Domstolen tre præjudicielle spørgsmål.
Taking the view that resolution of the dispute before it necessitated an interpretation of Community law, the Verwaltungsgericht Weimar decided to stay the proceedings and to refer a number of questions to the Court.
Første og andet spørgsmål
First and second questions
Med de to første spørgsmål, der behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 9. litra c) og d), i forordning nr. 3950/92, sammenholdt med denne forordnings artikel 3, stk. 2, artikel 4. stk. 4. og artikel 5, skal fortolkes således, at den samlede mælkeproduktion, som en landmand, hvis bedrift ligger på det tidligere DDR's område, selvstændigt foretager i anlæg, han har forpagtet, og som er beliggende på dette område, men i forskellige delstater, skal medregnes i den referencemængde, som han midlertidigt har fået tildelt.
In its first two questions referred for a preliminary ruling, which it is appropriate to examine together, the national court is essentially seeking to ascertain whether Article 9(c) and (d) of Regulation No 3950/92, read with Articles 3(2), 4(4) and 5 thereof, should be interpreted as meaning that all the milk production of a farmer established in the territory of the former GDR obtained on an independent basis in leased facilities situated in that territory but in different länder should be imputed to the reference quantity provisionally allocated to him.
Artikel 9, litra c) og d), i forordning nr. 3950/92 er til hinder for, at en mælkeproducent, der har fået tildelt en referencemængde, er forpligtet til for ikke at miste sin egenskab af producent at producere denne mængde helt eller delvist i de produktionsenheder, som han drev på det tidspunkt, hvor han fik tildelt referencemængden.
Article 9(c) and (d) of Regulation No 3950/92 preclude a milk producer who has obtained a reference quantity from being required, at the risk of losing his status as a producer, to produce that quantity in its totality, or even merely in part, in the production units which he was operating at the time when that quantity was allocated.
Derimod kan en producent frit producere den referencemængde, som han har fået tildelt af en medlemsstat, på et produktionssted efter eget valg, såfremt dette er beliggende på denne medlemsstats omrade, uanset om han er ejer eller forpagter af produktionsanlæggene.
On the contrary, a producer is free to produce the reference quantity allocated to him by a Member State in the place of production of his choice where that is situated within the territory of that state, whether he is the owner or lessee of the production facilities.
Hvad navnlig angår Forbundsrepublikken Tyskland skal der ikke desto mindre yderligere tages hensyn til, at forordning nr. 3950/92 indeholder visse bestemmelser, der særlig vedrører anvendelsen af tillægsafgiftsordningen for mælk på det tidligere DDR's område.
None the less, in the specific case of the Federal Republic of Germany it is also necessary to take into account the fact that Regulation No 3950/92 includes certain specific provisions concerning the application of the additional milk levy scheme to the territory of the former GDR.
For at lette omstruktureringen af landbrugsbedrifterne på den tidligere Tyske Demokratiske Republiks omrade fastsætter tabellen i artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 3950/92 i en fodnote den del af de for Forbundsrepublikken Tyskland garanterede samlede mængder, som er forbeholdt levering og direkte salg fra producenter i de nye delstater.
Thus, in order to facilitate restructuring of the agricultural holdings established in the territory of the former GDR, the table appearing in Article 3(2) of Regulation No 3950/92 fixes in a footnote the share of the total guaranteed quantities for the Federal Republic of Germany which is reserved to direct deliveries and sales by producers established within the territory of the new länder.
De tyske myndigheder var således forpligtet til udelukkende at fordele denne del mellem disse producenter på en sådan måde, at summen af de individuelle referencemængder ikke oversteg de for denne del fastsatte grænser.
The competent German authorities were thus obliged to divide that share solely amongst those producers in such a way that the sum total of individual reference quantities did not exceed the limits laid down in respect of that share.
Det må fastslås, at artikel 9, litra c) og d), i forordning nr. 3950/92, sammenholdt med tabellen i samme forordnings artikel 3, stk. 2, skal fortolkes således, at en mælkeproducent, der er etableret på det tidligere DDR's omrade, frit kan producere den referencemængde, som han har fået tildelt, på et produktionssted efter eget valg, såfremt dette er beliggende på dette område, uanset om han er ejer eller forpagter af produktionsanlæggene.
Article 9(c) and (d) of Regulation No 3950/92, read with the table in Article 3(2) thereof, must be interpreted as meaning that a milk producer established within the territory of the former GDR is free to produce the reference quantity allocated to him in the place of production of his choice, provided that it is situated within that territory, whether he is the owner or the lessee of the production facilities.
Med sit tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 9, litra c) og d), i forordning nr. 3950/92, sammenholdt med denne forordnings artikel 3, stk. 2, artikel 4, stk. 4, og artikel 5, skal fortolkes således, at de kompetente nationale myndigheder kan forbyde en producent, der er etableret på det tidligere DDR's omrade, at overflytte sin mælkeproduktion til anlæg i en kommune, der, selv om den var en del af nævnte område på tidspunktet for Tysklands forening, nu som følge af en Staatsvertrag indgået efter dette tidspunkt hører til en af Forbundsrepublikken Tysklands gamle delstater.
In its third question the referring court is essentially asking whether Article 9(c) and (d) of Regulation No 3950/92, read with Articles 3(2), 4(4) and 5 thereof, must be interpreted as meaning that the competent national authorities may prohibit a producer established within the territory of the former GDR from transferring his milk production to facilities located in a commune which, although forming part of that territory at the time of reunification of Germany, is now attached to one of the pre-existing länder of the Federal Republic of Germany following a treaty concluded after that date.
Ifølge Domstolen gælder den særlige midlertidige ordning for det tidligere DDR's område vedrørende tillægsafgift på mælk for hele dette område, således som det var afgrænset på tidspunktet for Tysklands forening.
According to the Court the specific regime provisionally provided for in the case of the former GDR in regard to the additional milk levy is applicable to the whole of its territory, as delineated on the date of the reunification of Germany.
Den omstændighed, at en del af dette område efter dette tidspunkt sammenlægges med en af Forbundsrepublikken Tysklands gamle delstater, kan ikke påvirke muligheden for, at en producent, der er etableret i det tidligere DDR, kan overføre sin mælkeproduktion til denne del af området, for så vidt som de mælkemængder, der er produceret dér, kan medregnes i den samlede garantimængde for det tidligere DDR.
Accordingly, the subsequent incorporation of a part of that territory within a pre-existing land of the Federal Republic of Germany cannot prejudice the possibility afforded to a producer established in the former GDR to transfer his milk production to that area provided that the quantities of milk thus produced are included in the total guaranteed quantity for the former GDR.
Artikel 9, litra c) og d), i forordning nr. 3950/92, som ændret ved forordning nr. 751/1999, sammenholdt med denne forordnings artikel 3, stk 2, artikel 4, stk 4, og artikel 5, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for, at de kompetente nationale myndigheder forbyder en producent, der er etableret på den tidligere Tyske Demokratiske Republiks område, at overflytte sin mælkeproduktion til anlæg i en kommune, der, selv om den var en del af nævnte område på tidspunktet for Tysklands forening, nu som følge af en Staatsvertrag indgået efter dette tidspunkt hører til en af Forbundsrepublikken Tysklands gamle delstater.«
Article 9(c) and (d) of Regulation No 3950/92, as amended by Regulation No 751/99, and read with Articles 3(2), 4(4) and 5 of the former regulation, must be interpreted as precluding the competent national authorities from prohibiting a producer established in the former German Democratic Republic from transferring his milk production to facilities in a commune which, although forming part of that territory on the date of reunification of Germany, is henceforth incorporated in one of the pre-existing länder of the Federal Republic of Germany under a treaty concluded after that date.'
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Anden Afdeling) den 14. november 2002.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Second Chamber on 14 November 2002.
Præjudiciel »Sjette momsdirektiv artikel 6, stk. 2, første afsnit, litra a), og artikel 13, punkt B, litra b) - anvendelse til privat bmg for den afgiftspligtige person af en bolig i en bygning, der udelukkende er bestemt for virksomheden — ingen sidestilling af en sådan anvendelse med bortforpagtning eller udlejning affasi ejendom« (Femte Afdeling)
(2) The incorporation of the commune in which the leased facilities are located into a former Land of the Federal Republic of Germany has no effect on the interpretation of Article 9(c) and (d) of Regulation No 3950/92, as amended.'
Ved kendelse af 25. maj 2000 har Bundesfinanzhof forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 6, stk. 2, første afsnit, litra a), artikel 13, punkt B, litra b), og artikel 17, stk. 2, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977.
By order of 25 May 2000 the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Articles 6(2)(a), 13B(b) and 17(2)(a) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977.
Wolfgang Seeling er indehaver af en træpleje- og gartnerivirksomhed, der er omfattet af den normale afgiftsordning.
Mr Seeling owns a tree-surgery and horticultural business which is subject to the normal tax rules.
I 1995 lod han opføre en bygning, som han udelukkende bestemte for virksomheden.
In 1995 he erected a building which he treated as forming, in its entirety, part of the assets of his business.
Siden færdiggørelsen af bygningen, benytter han den dels erhvervsmæssigt, dels som privat bolig.
Since its completion he has used it partly for business and partly for residential purposes.
I sin momsangivelse for 1995 foretog Wolfgang Seeling fuldt fradrag for den indgående moms, der var erlagt for opførelsen af bygningen.
In his VAT declaration for 1995 Mr Seeling claimed the deduction in full of the amount of VAT paid as input tax for the construction of the building.
Han angav den private anvendelse af en bolig i bygningen som afgiftspligtigt privatforbrug.
He declared as taxable personal use the private use of a dwelling in the building.
Finanzamt anså imidlertid anvendelsen af en del af bygningen til privat brug for afgiftsfrit privatforbrug og tillod derfor ikke et tilsvarende fradrag.
However, the Finanzamt regarded the private use of part of the building as being exempt personal use and refused the corresponding deductions.
Finanzgericht (Tyskland) opretholdt Finanzamts afgørelse og frifandt Finanzamt i den af Wolfgang Seeling anlagte sag.
The Finanzgericht (Finance Court) (Germany) confirmed the decision of the Finanzamt and dismissed Mr Seeling's appeal.
Wolfgang Seeling indbragte denne afgørelse for Bundesfinanzhof ved revisionsanke.
Mr Seeling brought an appeal on a point of law ('Revision') against that decision before the Bundesfinanzhof.
Bundesfinanzhof har på denne baggrund udsat sagen og forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål.
In those circumstances, the Bundesfinanzhof has decided to stay proceedings and refer a question to the Court for a preliminary ruling.