natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den skriftlige forhandling vil som udgangspunkt være begrænset til stævning og svarskrift. Der vil ikke kunne afgives replik og duplik eller interventionsindlæg.
However, it is only the text of the judgments and opinions published in the European Court Reports that is authentic.
De processkrifter, der indleveres, skal være korte og koncise.
This information may be reproduced provided the source is acknowledged.
Bestemmelse om, at der ikke kan afgives replik og duplik - ændring af artikel 47
Original version: French Completed on 10.05.2001 Catalogue No: QD-AC-Ol-008-EN-C
Ugen 19. - 23. marts 2001
19 to 23 March 2001 n° 09/01
Sag T-18/99 10 Cordis Obst und Gemüse Großhandel GmbH / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Landbrug
Case T-30/99 Bocchi Food Trade International GmbH v Commission of the European Communities Agriculture
Sag C-33/99 Hassan Fahmi, M. Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado / Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank Forbindelserne udadtil
Case C-33/99 Hassan Fahmi, M. Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado v Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank External relations
Sag T-30/99 Bocchi Food Trade International GmbH / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Landbrug
Case T-52/99 16 T. Port GmbH & Co. KG v Commission of the European Communities Agriculture Case C-17/99 French Republic v Commission of the European Communities State aid
Sag C-261/99 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Franske Republik Statsstøtte
Case C-261/99 Commission of the European Communities v French Republic State aid
Sag C-84/00 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Franske Republik
Case C-84/00 25 Commission of the European Communities ν French Republic
Sag C-212/99 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Italienske Republik
Case C-212/99 24 Commission of the European Communities ν Italian Republic
20. marts 2001
20 March 2001
Præjudiciel »Artikel 41 i samarbejdsaftalen EØF-Marokko — artikel 3 i forordning (EØF) nr. 1408/71 - social sikring - artikel 7 i forordning (EØF) nr. 1612/68 - EF-traktatens artikel 48 og 52 (efter ændring nu artikel 39 EF og 43 EF) — fä bevægelighed for personer — forbud mod forskelsbehandling — modtagere af invalidepension, som ikke længere har bopæl i den kompetente medlemsstat — ændring af lovgivning om uddannelsesstøtte« (Domstolens plenum)
Preliminary ruling (Article 41 of the EEC-Morocco Cooperation Agreement — Article 3 of Regulation (EEC) No 1408171 —Social security —Article 7 of Regulation (EEC) No 1612/68 — Articles 48 and 52 of the EC Treaty (now, after amendment, Articles 39 EC and 43 EC) — Freedom of movement for persons — Non-discrimination — Recipients of an invalidity pension no longer residing in the competent Member State — Amendment of the legislation on study finance) (Full Court)
Tredje og fjerde spørgsmål, som vedrører fortolkningen af artikel 3 i forordning nr. 1408/71, af artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1612/68 og af traktatens artikel 48 og 52, er blevet rejst i forbindelse med en retssag mellem M. Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado, som er spansk statsborger, og SVB, vedrørende sidstnævntes afslag på at udbetale hende børnetilskud for fjerde kvartal 1996 og for første kvartal 1997.
The third and fourth questions, which concern the interpretation of Article 3 of Regulation No 1408/71, Article 7(1) of Regulation No 1612/68 and Articles 48 and 52 of the Treaty, were raised in proceedings between Mrs Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado, who is of Spanish nationality, and the SVB concerning the latter's refusal to grant her a dependent child's allowance for the fourth quarter of 1996 and the first quarter of 1997.
Ved kendelse af 28. januar 1999 har Arrondissementsrechtbank, Amsterdam, forelagt fire præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 41 i samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Kongeriget Marokko, undertegnet i Rabat den 27. april 1976 og godkendt på Fællesskabets vegne ved Rådets forordning (EØF) nr. 2211/78 af 26. september 1978 (herefter »samarbejdsaftalen«), af artikel 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971, af artikel 7 i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, samt af EF-traktatens artikel 48 og 52 (efter ændring nu artikel 39 EF og 43 EF).
By an order of 28 January 1999, the Arrondissementsrechtbank te Amsterdam (District Court, Amsterdam) referred to the Court four questions concerning the interpretation of Article 41 of the Cooperation Agreement between the European Economic Community and the Kingdom of Morocco, signed at Rabat on 27 April 1976 and approved on behalf of the Community by Council Regulation (EEC) No 2211/78 of 26 September 1978 (hereinafter the Cooperation Agreement' or 'the Agreement'), Article 3 of Regulation (EEC) No 1408/71 of the Council of 14 June 1971, Article 7 of Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community, and Articles 48 and 52 of the EC Treaty (now, after amendment, Articles 39 EC and 43 EC).
Hassan Fahmi og M. Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado blev begge, efter at have arbejdet i Nederlandene, ramt af uarbejdsdygtighed i dette land.
After working in the Netherlands, Mr Fahmi and Mrs Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado both became unfit for work.
De rejste derefter hjem til Marokko og Spanien, hvor de fortsat modtog ydelser i anledning af uarbejdsdygtighed.
They then returned to Morocco and Spain respectively and continued to receive an allowance for incapacity for work.
Disse ydelser gav dem ret til at oppebære børnetilskud i henhold til Algemene Kinderbijslagwet (den nederlandske lov om børnetilskud, herefter »AKW«) for det barn, som de hver især forsørger.
By virtue of that allowance, each was entitled to allowances under the Algemene Kinderbijslagwet (General Law on Dependent Children's
De to første spørgsmål, som vedrører fortolkningen af samarbejdsaftalens artikel 41, er blevet rejst i forbindelse med en retssag mellem Hassan Fahmi, som er marokkansk statsborger, og Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank (den sociale sikringsinstitution, herefter »SVB«) vedrørende sidstnævntes afslag på at udbetale ham børnetilskud for fjerde kvartal 1996.
The first two questions, which concern the interpretation of Article 41 of the Cooperation Agreement, were raised in proceedings between Mr Fahmi, who is of Moroccan nationality, and the Bestuur van de Sociale Verzekeringsbank (Board of the Social Insurance Bank)
Genstanden for de præjudicielle spørgsmål og formaliteten
Allowances, hereinafter the AKW') for his or her dependent child.
Imidlertid afslog SVB at yde Hassan Fahmi og M. Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado børnetilskud, for den førstnævntes vedkommende for fjerde kvartal 1996, for sidstnævntes vedkommende for samme kvartal samt for første kvartal 1997.
However, the SVB refused to pay those allowances to Mr Fahmi and to Mrs Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado, in Mr Fahmi's case for the fourth quarter of 1996 and in Mrs Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado's case for the same quarter and also for the first quarter of 1997.
Disse afslag var begrundet med, at deres respektive børn begge var fyldt 18 år på de pågældende tidspunkter og ikke længere opfyldte betingelserne i den overgangsordning, som havde været i kraft siden 1. januar 1996.
It did so on the ground that at the material time their children had already reached the age of 18 years and no longer satisfied the conditions of the transitional arrangement which had been in force since 1 January 1996.
Efter at Hassan Fahmi's søn og M. Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado's datter havde afsluttet deres gymnasieuddannelser i skoleåret 1995-1996 i henholdsvis Marokko og Spanien, påbegyndte de begge en videregående uddannelse fra året 1996/1997.
Having completed their secondary education in 1995/96, in Morocco and Spain respectively, Mr Fahmi's son and Mrs Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado's daughter had both commenced a course of higher education in 1996/97.
Med de præjudicielle spørgsmål ønskes det nærmere bestemt oplyst, om de forskellige fællesskabsretlige bestemmelser, som den forelæggende ret har henvist til, skal fortolkes således, at de er til hinder for, at et børnetilskud som det ved AKW indførte ophæves for studerende mellem 18 og 27 år og erstattes af en ret til uddannelsesstøtte, som direkte tilfalder de studerende og som hovedregel kun tildeles de studerende, der er statsborgere i den pågældende medlemsstat eller har bopæl i denne, og som er optaget i en institution i denne medlemsstat, når en sådan ændring har til virkning, at personer, som befinder sig i en situation som sagsøgerne i hovedsagen, afskæres fra at modtage den ydelse, som er indført ved den førstnævnte lovgivning, uden at deres børn opnår ret til at modtage uddannelsesstøtte i henhold til den sidstnævnte lovgivning.
By those questions the national court is essentially seeking to ascertain whether the various provisions of Community law to which it refers are to be interpreted as meaning that they do not permit a right to a dependent child's allowance, such as that guaranteed by the AKW, to be abolished in respect of students aged between 18 and 27 years and replaced by a right to study finance, which is granted directly to those children and generally available only to those having the nationality of the Member State concerned or residing in that State and attending an institution there, where the effect of such an amendment is to deprive persons in the plaintiffs' situation of the allowance guaranteed under the original legislation without conferring on their children the right to the finance provided for in the new legislation.
Hassan Fahmi og M. Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado indgav hver især klage over SVB's afslag.
Mr Fahmi and Mrs Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado lodged complaints against the SVB's decision refusing to pay the allowance.
Sidstnævnte behandlede disse klager og afviste dem begge ved afgørelse af henholdsvis 26. marts og 7. maj 1997.
The SVB made a determination in respect of those complaints on 26 March and 7 May 1997 respectively and declared them unfounded.
Hassan Fahmi og M. Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado anlagde herefter sager til prøvelse af disse afgørelser for Arrondissementsrechtbank, Amsterdam.
Mr Fahmi and Mrs Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado appealed against those decisions before the Arrondissementsrechtbank te Amsterdam.
Derved antager den forelæggende ret tilsyneladende, at det er hele denne dobbelte lovgivningsproces — som indebærer en delvis ophævelse af en gældende lov og udstedelsen af en ny lov som erstatning for den første — som reelt skal bedømmes i relation til kravene i fællesskabsretten, snarere end at det skal undersøges, om AKW og WSF hver for sig er forenelige med fællesskabsretten.
The national court thus seems to suggest that, rather than examine separately the compatibility of the AKW and the WSF with Community law, the Court should in reality compare the entire two-stage legislative process comprising the partial repeal of existing rules and the adoption of new rules in their stead with the requirements of Community law.
Imidlertid må det konstateres, at den blotte omstændighed, at de pågældende to lovændringer indgår i en samlet reform af det nationale uddannelsesstøttesystem, ikke i sig selv — medmindre der foreligger særlige omstændigheder — kan danne grundlag for at antage, at de to lovgivninger skal betragtes samlet med henblik på undersøgelsen af, om de er forenelige med fællesskabsretten.
The Member States are free to organise their social security systems, in particular by determining the conditions for entitlement to benefits, provided that they do not infringe Community law when exercising that power.
Arrondissementsrechtbank, Amsterdam, finder, at der — som følge af ændringen af AKW i forbindelse med indførelsen af Wet op de studiefinanciering (lov om uddannelsesstøtte, herefter »WSF«) og som følge af de nationalitets- og bopælskriterier, som benyttes i WSF med hensyn til de studerende — er opstillet en sondring på grundlag af nationalitet.
The Arrondissementsrechtbank te Amsterdam considers that the amendment of the AKW upon the entry into force of the Wet op de studiefinanciering (Law on Study Finance, hereinafter 'the WSF') and the nationality and residence criteria applied to students on the basis of the WSF introduced a distinction based on nationality.
Denne sondring påvirker også den AKW-forsikrede selv, dels fordi AKW-forsikredes børn, som ikke er nederlandske statsborgere, i langt de fleste tilfælde er børn af forældre, som ikke er nederlandske statsborgere, dels fordi AKW-forsikredes børn, som studerer i udlandet, i de fleste tilfælde er børn af forældre, som selv har bopæl uden for Nederlandene.
It considers that that distinction also affects those insured under the AKW themselves, since, first, the overwhelming majority of the non-Netherlands children of those insured are children of non-Netherlands parents and, second, children of persons insured under the AKW who study abroad are for the main part children whose parents themselves live outside the Netherlands.
Ifølge den forelæggende ret kan ingen af formålene med den ved WSF indførte uddannelsesstøtte berettige en sådan sondring.
According to the national court, the aims of the study finance provided for in the WSF are such that a distinction of this nature cannot be justified.
Således er medlemsstaterne beføjet til selv udforme deres sociale sikringsordninger, navnlig ved at fastlægge betingelserne for at få ret til ydelserne, idet de imidlertid skal overholde fællesskabsretten ved udøvelsen af denne kompetence.
The rules on freedom of movement for workers within the Community referred to by the national court and the Cooperation Agreement must therefore be interpreted separately, in the light of each of the two national laws.
Da Arrondissementsrechtbank, Amsterdam, fandt, at en fortolkning af fællesskabsretten var nødvendig for at afgøre de for denne indbragte sager, besluttede den at udsætte sagerne og at forelægge Domstolen nogle præjudicielle spørgsmål.
The Arrondissementsrechtbank te Amsterdam considered that the disputes before it required an interpretation of Community law. It therefore decided to stay proceedings and to refer a
til, og af forelæggende ret har henvist samarbejdsaftalen.
entitlement only to family allowances, to the exclusion of other family benefits (Case 313/86 Lenoir [1988] ECR 5391).
Hvad angår AKW må det konstateres, at den ved denne lovgivning indførte gradvise afskaffelse af børnetilskuddet for studerende mellem 18 og 27 år og uanset deres nationalitet ikke som sådan indebærer nogen tilsidesættelse af de regler om arbejdskraftens fri bevægelighed inden for Fællesskabet, som den forelæggende ret har henvist til, eller af samarbejdsaftalen.
As regards the AKW, the gradual abolition of the dependent child allowance by that law in respect of students aged between 18 and 27 years, without regard to their nationality, does not as such disclose any infringement of the rules on freedom of movement for workers within the Community to which the national court refers, or of the Cooperation Agreement.
Hvad hovedsagerne angår er det på ingen måde åbenbart, at den fortolkning af fællesskabsretten, som den forelæggende ret har anmodet om — for så vidt som den snarere vedrører WSF end AKW — ville miste enhver forbindelse med realiteten i hovedsagerne eller disses genstand eller ville være uden betydning for deres udfald, hvorfor der ikke er grundlag for at afvise den forelæggende rets anmodning.
In the cases before the national court, it is by no means obvious that, in so far as it concerns the WSF rather than the AKW, the interpretation of Community law sought by that court bears no relation to the purpose or facts of the main action or is likely to have no effect on the outcome of the proceedings, so that there is no need to reject the requests made by the national court.
Det skal understreges, at forordningens artikel 77 specifikt tilsigter at præcisere de betingelser, hvorunder pensionsmodtageren kan gøre krav på børnetilskud over for den medlemsstat, hvis lovgivning danner grundlag for udbetaling af pension til ham, og at denne bestemmelses anvendelsesområde udtrykkeligt er begrænset, idet den alene omtaler børnetilskud.
It should be emphasised that the specific purpose of Article 77 is to define the conditions in which a person in receipt of a pension may claim a dependent child's allowance from a Member State under whose legislation he receives a pension and that that provision expressly restricts its scope to family allowances.
Under disse betingelser kan hverken reglen om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, som er indeholdt i artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, eller enhver anden bestemmelse i forordningen fortolkes således, at en pensionsmodtager, som er bosiddende uden for debitormedlemsstaten, for dennes regning kan oppebære andre ydelser til forsøgelsesberettigede børn end børnetilskud.
In those circumstances, neither the rule prohibiting discrimination on the basis of nationality laid down in Article 3(1) of Regulation No 1408/71 nor any other provision of that regulation can be interpreted as meaning that it enables the recipient of a pension who resides outside the territory of the paying Member State to obtain from that Member State dependent child allowances other than family allowances.
De præjudicielle spørgsmål i Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado-sagen
As regards the arrangement for study finance introduced by the WSF, the questions referred to the Court must be examined separately according to whether they relate to a situation such as Mrs Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado's or Mr Fahmi's.
Første spørgsmål, litra b), og andet spørgsmål
The questions in Mrs Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado's case
Med første spørgsmål, litra b), og andet spørgsmål, som med fordel kan behandles sammen, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om dels artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1612/68, dels traktatens artikel 48 og 52 skal fortolkes således, at de er til hinder for anvendelsen af en national lovgivning, hvorefter uddannelsesstøtten forbeholdes nationale studerende eller studerende, som sidestilles med disse som følge af, at de har bopæl på området i den medlemsstat, som har indført denne støtte, idet begge grupper studerende i princippet er forpligtet til at følge den undervisning, der udbydes i den institution, som er beliggende på denne stats område, såfremt det følger af disse betingelser, at børn af personer, der befinder sig i en situation som sagsøgeren i hovedsagen, udelukkes fra denne uddannelsesstøtte.
By Question 1(b) and Question 2, which must be examined together, the national court is asking in substance whether Article 7(1) of Regulation No 1612/68 and Articles 48 and 52 of the Treaty must be interpreted as meaning that they preclude the application of national legislation which limits the grant of study finance solely to national students or to those treated as such by virtue of their residence on the territory of the Member State which has introduced such finance, both categories of students, moreover, being required in principle to be studying in an institution on that territory, where it follows from those conditions that the children of a person in a situation such as the plaintiffs are not eligible for that finance.
Med det første spørgsmål, litra a), ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 3 i forordning nr. 1408/71 eller enhver anden bestemmelse heri skal fortolkes således, at forordningen er til hinder for anvendelsen af en national lovgivning, hvorefter uddannelsesstøtten forbeholdes nationale studerende eller studerende, som sidestilles med disse som følge af, at de har bopæl på området i den medlemsstat, som har indført denne støtte, idet begge grupper af studerende endvidere i princippet er forpligtet til at følge den undervisning, der udbydes i en institution, som er beliggende på denne stats område, såfremt det følger af disse betingelser, at børn af personer, der befinder sig i en situation som sagsøgeren i hovedsagen, udelukkes fra denne uddannelsesstøtte.
By Question 1(a), the national court is asking essentially whether Article 3 of Regulation No 1408/71 or any other provision of that regulation must be interpreted as meaning that that regulation prevents the application of national legislation which limits study finance solely to national students or to those treated as national students by virtue of their residence on the territory of the Member State which has introduced that finance, both categories, moreover, being required in principle to be studying in an institution on that territory, where it follows from those conditions that the children of a person in a situation such as the plaintiffs are not eligible for that finance.
Med henblik på at besvare de således omformulerede spørgsmål bemærkes for det første, at traktatens artikel 52 ikke kan finde anvendelse i en sag som den, der er anlagt ved den forelæggende ret, eftersom M. Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado ikke har udnyttet den etableringsfrihed, som er sikret ved bestemmelsen.
to ascertain whether the dispute before the national court falls within the scope of those provisions and, in particular, whether Mrs Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado has the status of migrant worker for the purpose of those provisions.
Hvad for det andet angår traktatens artikel 48 og forordning nr. 1612/68, skal det indledningsvis undersøges, om tvisten i hovedsagen er omfattet af anvendelsesområdet for disse bestemmelser, og særligt om M. Esmoris Cerdeiro-Pinedo Amado er en vandrende arbejdstager i disse bestemmelsers forstand.
Furthermore, it must be remembered that Regulation (EEC) No 1251/70 of the Commission of 29 June 1970 on the right of workers to remain in the territory of a Member State after having been employed in that State expressly provides in Article 7 that the right to equality of treatment established by Regulation No 1612/68 is to apply also to migrant workers who have ceased to exercise their occupational activity where they have decided to remain in the host Member State.
Endvidere skal det bemærkes, at det udtrykkelig følger af artikel 7 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1251/70 af 29. juni 1970 om arbejdstageres ret til at blive boende på en medlemsstats område efter at have haft beskæftigelse dér, at retten til ligebehandling som fastsat i forordning nr. 1612/68 også gælder for vandrende arbejdstagere, som har afsluttet deres erhvervsmæssige beskæftigelse, når de har besluttet sig for at blive i værtsmedlemsstaten.
In the present case, however, the question is whether such provisions may be interpreted as meaning that they may be relied upon in order to defeat national legislation such as the WSF by a worker who has ceased to exercise her occupational activity in the host Member State and returned to her Member State of origin.
De præjudicielle spørgsmål i Fahmi-sagen
The questions in Mr Fahmi's case
I nærværende sag er spørgsmålet imidlertid, om sådanne bestemmelser kan fortolkes således, at de — med henblik på at anfægte en national lovgivning som WSF — kan påberåbes af en arbejdstager, som har afsluttet sin erhvervsmæssige beskæftigelse i værtsmedlemsstaten og er vendt tilbage til sin oprindelsesmedlemsstat.
In that regard, the Court has held that, once the employment relationship has ended, the person concerned as a rule loses his status of worker within the meaning of Article 48 of the Treaty, although that status may produce certain effects after the relationship has ended.
I den forbindelse har Domstolen allerede udtalt, at når arbejdsforholdet er ophørt, mister den pågældende som udgangspunkt sin status som arbejdstager, idet der af denne status dog kan udspringe retsvirkninger efter arbejdsforholdets ophør.
As regards Regulation No 1612/68, it should first of all be observed that Article 7(1) relates to the conditions of employment and work, in particular as regards remuneration, dismissal and reinstatement or re-employment, so that it cannot as such apply in the context of the main proceedings.