natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Da Rådet inden udløbet af perioden i artikel 7, stk. 2, i direktiv 2002/95/EF hverken har vedtaget de foreslåede foranstaltninger eller tilkendegivet, at det er imod dem, jf. artikel 5, stk. 6, i Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen [(EFT L 184, s, 23)], bør foranstaltningerne vedtages af Kommissionen.«
Since on the expiry date of the period laid down in Article 7(2) of Directive 2002/95/EC the Council had neither adopted the proposed measures nor indicated its opposition to them in accordance with Article 5(6) of Council Decision 1999/468/EC of 28 June 1999 laying down the procedures for the exercise of implementing powers conferred on the Commission [(OJ 1999 L 184, p. 23)] the measures should be adopted by the Commission.’
Bilaget til beslutningen bestemmer:
The Annex to the contested decision states:
»I bilaget til direktiv 2002/95/EF foretages følgende ændringer:
‘The Annex to Directive 2002/95/EC is amended as follows:
»Anvendelser af bly, kviksølv, cadmium, hexavalent chrom, polybromerede biphenyler (PBB) og polybromerede diphenylethere (PBDE), som er undtaget fra kravene i artikel 4, stk. 1«.
“Applications of lead, mercury, cadmium, hexavalent chromium, polybrominated biphenyls (PBB) or polybrominated diphenyl ethers (PBDE) which are exempted from the requirements of Article 4(1)”;
2) Der indsættes følgende som nyt punkt 9a:
The following point 9a is added:
DecaBDE i polymerer«.
DecaBDE in polymeric applications;”
Bly i lejebøsninger og lejepander af blybronze«.«
Lead in lead-bronze bearing shells and bushes”.’
DecaBDE er en type flammehæmmer, der er baseret på brom, og som indgår i stofgruppen PBDE.
DecaBDE is a type of bromine-based flame retardant and a member of the PBDE family.
Stoffet anvendes hovedsageligt som flammehæmmer i polymerer, særligt i polymerer, der anvendes i indfatninger til elektrisk og elektronisk udstyr, samt i tekstilbeklædning.
It is principally used as a flame retardant in polymers, particularly those used in casings for electrical and electronic equipment, and also in textile coating.
Stoffet var genstand for vurdering i medfør af forordning nr. 793/93.
DecaBDE underwent assessments in accordance with Regulation No 793/93.
Det Forenede Kongerige havde ansvaret for at vurdere stoffets virkninger på miljøet, mens Den Franske Republik var ansvarlig for at vurdere stoffets virkninger på menneskers sundhed.
The United Kingdom was responsible for evaluating its impact on the environment, while France was responsible for the examination of its impact on human health.
En første rapport, »European Union Risk Assessment Report« (Den Europæiske Unions risikovurderingsrapport) fra 2002 (herefter »rapporten fra 2002«), blev fremlagt for Den Videnskabelige Komité for Toksicitet, Økotoksicitet og Miljø (»VKTØM«), der har afgivet en udtalelse.
A first report — the ‘European Union Risk Assessment Report’ of 2002 (‘the 2002 Report’) — was submitted to the Scientific Committee on Toxicity, Ecotoxicity and the Environment (‘CSTEE’), which gave an opinion.
I maj 2004 udarbejdede Det Forenede Kongerige en ajourføring af den første risikovurdering af decaBDE med hensyn til miljøet, som der henvises til som »Final environment risk assessment report for DecaBDE« (endelig miljørisikovurderingsrapport for decaBDE, herefter »rapporten fra 2004«).
In May 2004 the United Kingdom adopted an update of the environmental section of the first DecaBDE risk assessment, entitled ‘Final Environmental Assessment Report for DecaBDE’ (‘the 2004 Report’).
Denne rapport blev henvist til Den Videnskabelige Komité for Sundheds- og Miljørisici (»VKSM«).
That report was referred to the Commission’s Scientific Committee on Health and Environmental Risks (‘SCHER’).
VKSM erstatter VKTØM i henhold til Kommissionens afgørelse nr. 2004/210/EF af 3. marts 2004 om oprettelse af videnskabelige komitéer inden for forbrugersikkerhed, folkesundhed og miljø (EUT L 66, s. 45).
That committee had replaced the CSTEE pursuant to Commission Decision 2004/210/EC of 3 March 2004 setting up Scientific Committees in the field of consumer safety, public health and the environment (OJ 2004 L 66, p. 45).
VKSM afgav udtalelse den 18. marts 2005.
The SCHER delivered an opinion on 18 March 2005.
Dette dokument konkluderede, at det ikke forekom nødvendigt at ændre sidstnævnte rapport på grund af nye oplysninger, der siden var blevet tilgængelige.
That document concluded that it did not seem necessary to amend the 2004 Report in the light of the new data that had meanwhile become available.
Sagernes genstand
The subjectmatter of the action
Parlamentet har nedlagt påstand om annullation af den anfægtede beslutning.
The Parliament is seeking the annulment of the contested decision.
Kongeriget Danmark har nedlagt påstand om annullation af punkt 2 og følgelig af punkt 1 i bilaget til beslutningen.
The Kingdom of Denmark is seeking the annulment of point 2 of the Annex to the contested decision and, as a consequence, the annulment of point 1.
Kommissionen har anført, at Parlamentet ikke har begrundet, hvorfor punkt 1 og 3 i bilaget til den anfægtede beslutning skal annulleres, og har anmodet om, at sagen begrænses til bilagets punkt 2.
The Commission considers that the Parliament sets out no reasons as to why points 1 and 3 of the Annex to the contested decision should be annulled and requests that the action be restricted to point 2 of the Annex.
Parlamentet har i replikken gjort gældende, at titlen i nævnte punkt 1 henviser til decaBDE, og har anført, at bilagets punkt 3 om fritagelsen for »bly i lejebøsninger og lejepander af blybronze« ikke er begrundet.
The Parliament responds that the title set out in point 1 of the Annex refers to DecaBDE, and points out that there is no statement of reasons for point 3 of that Annex, relating to the exemption in respect of ‘Lead in lead-bronze bearing shells and bushes’.
Parlamentet har subsidiært nedlagt påstand om, at Domstolen fastslår, at institutionens søgsmål kan antages til realitetsbehandling for så vidt angår punkt 1 og 2 i bilaget til den anfægtede beslutning.
In the alternative, the Parliament claims that the Court should declare its application admissible in so far as it concerns points 1 and 2 of the Annex to the contested decision.
Kommissionen har i sin duplik i sag C-14/06 anført, at vedtagelsen af beslutning 2005/618/EF af 18. august 2005 om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/95/EF med henblik på at fastsætte de maksimale koncentrationsværdier for visse farlige stoffer i elektrisk og elektronisk udstyr (EUT L 214, s. 65), for så vidt som den finder anvendelse på urenheder af PBDE og vanskeliggør markedsføringen af decaBDE, vil kunne indskrænke tvistens rækkevidde.
In its rejoinder in Case C-14/06, the Commission draws attention to the fact that the adoption of Decision 2005/618/EC of 18 August 2005 amending Directive 2002/95/EC of the European Parliament and of the Council for the purpose of establishing the maximum concentration values for certain hazardous substances in electrical and electronic equipment (OJ 2005 L 214, p. 65) may, inasmuch as it applies to the impur- ities in PBDE and makes the marketing of DecaBDE difficult, reduce the scope of the present dispute.
En gennemgang af Parlamentets søgsmål har ikke afdækket noget anbringende, der specifikt vedrører punkt 3 i bilaget til den anfægtede beslutning.
The examination of the Parliament’s action reveals no plea specifically referring to point 3 of the Annex to the contested decision.
Derimod vil en annullation af bilagets punkt 2 kunne medføre annullation af punkt 1.
On the other hand, the annulment of point 2 could lead, as a consequence, to the annulment of point 1.
Den ændring af titlen på bilaget til direktiv 2002/95, der foretages ved dette punkt 1, idet der bl.a. indsættes en henvisning til PBDE, synes at skyldes nødvendigheden af at sikre overensstemmelse mellem titlen og indholdet af bilaget, som ændret ved ovennævnte punkt 2.
The amendment of the title of the Annex to Directive 2002/95, which point 1 of the Annex to the contested decision brings about by inserting, inter alia, a reference to PBDE, seems to reflect the need to ensure a link between the title of the Annex to Directive 2002/95 and the content of that Annex, as amended by point 2 of the Annex to the contested decision.
Sidstnævnte indsætter i bilaget et nyt punkt 9a vedrørende decaBDE, som er et stof, der henhører under PBDE-kategorien.
Point 2 of the Annex to the contested decision inserts in the Annex to Directive 2002/95 a new point 9a, devoted to DecaBDE, a substance belonging to the PBDE family.
Heraf følger, at punkt 1 og 2 i bilaget til den anfægtede beslutning eventuelt ikke vil kunne adskilles i forbindelse med en eventuel annullation af nævnte punkt 2.
It follows that points 1 and 2 of the Annex to the contested decision may not be mutually independent in the context of the possible annulment of point 2.
Genstanden for Parlamentets søgsmål skal derfor begrænses til disse to punkter.
It is therefore necessary to restrict the subjectmatter of the Parliament’s action to those two points.
Hvad angår vedtagelsen af beslutning 2005/618, der ifølge Kommissionen kunne vanskeliggøre markedsføring af decaBDE, fremgår det ikke, at denne beslutning har medført, at sagerne er uden genstand, da en vanskelighed med hensyn til markedsføringen ikke har samme virkning som et fuldstændigt anvendelsesforbud, som ville være konsekvensen af en annullation af beslutningen om at undtage dette produkt.
As regards the adoption of Decision 2005/618 which, according to the Commission, could make it difficult to market DecaBDE, that does not appear to have divested the actions of their purpose, since a marketing problem does not have the same effect as a total prohibition on use, which would be the consequence of an annulment of the decision exempting that product.
Om søgsmålene
The actions
Parlamentet og Kongeriget Danmark har gjort følgende anbringender gældende, der kan omgrupperes og sammenfattes som følger: De har for det første gjort gældende, at Kommissionen med vedtagelsen af den anfægtede beslutning ikke har overholdt de betingelser, der er fastsat i artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 2002/95, og at den herved har overskredet de beføjelser, som lovgiver havde delegeret til den; de har for det andet gjort gældende, at den anfægtede beslutning er mangelfuldt begrundet, idet den på ingen måde har angivet, hvorledes de betingelser, der er fastsat i denne bestemmelse, er opfyldt; de har for det tredje anført, at Kommissionen med vedtagelsen af den anfægtede beslutning tilsidesatte forsigtighedsprincippet.
The Parliament and the Kingdom of Denmark rely on the following pleas in law, which can be grouped together and summarised as follows: (i) they claim that the Commission, in adopting the contested decision, did not comply with the conditions laid down in Article 5(1)(b) of Directive 2002/95 and that it thus exceeded the powers conferred upon it by the legislature; (ii) they claim that the contested decision is vitiated by failure to state reasons, in that it in no way indicates how the conditions laid down in Article 5(1)(b) of Directive 2002/95 were met; (iii) they submit that the Commission, in adopting the contested decision, has breached the precautionary principle.
Parlamentet har endvidere fremsat et anbringende om tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, idet den anfægtede beslutning undtager alle anvendelser af decaBDE i polymerer.
Furthermore, the Parliament puts forward a plea alleging breach of the principle of proportionality in that the contested decision exempts all the polymeric applications of DecaBDE.
Om det første anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 2002/95 samt om overskridelse af beføjelser og/eller magtfordrejning
The first plea in law: infringement of Article 5(1)(b) of Directive 2002/95, and action ultra vires and/or misuse of powers
Parlamentet og Kongeriget Danmark har gjort gældende, at Kommissionen ikke har overholdt de betingelser, der er fastsat i artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 2002/95, og at den derved har overskredet de beføjelser, som fællesskabslovgiver havde delegeret til den.
The Parliament and the Kingdom of Denmark claim that the Commission did not comply with the conditions laid down in Article 5(1)(b) of Directive 2002/95 and that it thus exceeded the powers conferred on it by the Community legislature.
Kongeriget Danmark har anført, at når Europa-Parlamentet og Rådet i medfør af artikel 202 EF tildeler Kommissionen beføjelser til at gennemføre forskrifter, må Kommissionen i henhold til princippet om tildelte kompetencer alene lægge vægt på de hensyn og anvende de kriterier, som fællesskabslovgiver har fastsat.
The Kingdom of Denmark points out that, when the Parliament and the Council confer implementing powers on the Commission in accordance with Article 202 EC, the Commission must, pursuant to the principle of conferred powers, take pains to act in conformity with the aims laid down by the Community legislature and to apply the criteria that it has set.
Kommissionen har i den foreliggende sag ikke blot tilsidesat de betingelser, der er fastsat i direktiv 2002/95, men har også anvendt de beføjelser, der var blevet delegeret til den, med henblik på at foretage sin egen evaluering af risiciene i stedet for lovgivers evaluering, hvorved den har begået magtfordrejning.
The Kingdom of Denmark claims that, in the present case, the Commission has not only infringed the conditions laid down in Directive 2002/95 but has also used the powers conferred on it to impose its own risk assessment in place of that of the legislature, thus misusing the powers conferred on it.
Sagsøgerne har anført, at for så vidt som direktiv 2002/95 i artikel 4, stk. 1, fastsætter princippet om forbud mod de stoffer, der er opregnet deri, skal undtagelsesmuligheden i direktivets artikel 5, stk. 1, litra b), fortolkes restriktivt.
The applicants consider that, in so far as Directive 2002/95 lays down in Article 4(1) the principle that the substances listed in that provision are prohibited, the possibility of exemption, provided for in Article 5(1)(b), must be strictly interpreted.
Undtagelsesmuligheden kan kun omfatte anvendelser af stoffer og ikke et stof som sådant uden at tilsidesætte direktivets artikel 4.
The possibility of exemption can arise only in respect of the application of substances and not to a substance as such, since that would infringe Article 4 of that directive.
Sagsøgerne har til støtte for dette argument henvist til andre beslutninger vedtaget med hjemmel i artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 2002/95, der udelukkende omhandler særlige anvendelser, samt fjerde betragtning til den anfægtede beslutning, hvorefter der »for nogle materialer og komponenter [kun] bør […] indrømmes begrænsede undtagelser fra forbuddet«.
In support of that argument, the applicants refer to the other decisions adopted on the basis of Article 5(1)(b) of Directive 2002/95, which cover only specific applications, and to the fourth recital of the contested decision, according to which ‘[e]xemptions from the prohibition for certain specific materials or components should be limited in their scope.’
Sagsøgerne har indledningsvis anført, at betingelsen i artikel 5, stk. 1, i direktiv 2002/95, der omhandler ændringer, »som er nødvendige for at tilpasse bilaget til den videnskabelige og tekniske udvikling«, ikke er opfyldt.
The applicants claim, first, that the condition indicated in Article 5(1) of Directive 2002/95, which covers amendments ‘necessary in order to adapt the Annex to scientific and technical progress’ is not met.
De videnskabelige data, der er tilgængelige efter vedtagelsen af direktivet, bestyrker derimod den tvivl, der er om deca-BDE’s farlighed.
On the contrary, the scientific data available after the adoption of the directive reinforce the existing doubts regarding the dangers of DecaBDE.
Ifølge sagsøgerne har Kommissionen heller ikke påvist, at en af de to betingelser i artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 2002/95 var opfyldt, men har anvendt et kriterium, der ikke er omhandlet i dette direktiv, og derfor er ulovligt, idet den i tredje betragtning til den anfægtede beslutning fastslog, at »vurderingen af risikoen ved decaBDE i medfør af forordning (EØF) nr. 793/938 […] har vist, at der ikke på nuværende tidspunkt er behov for yderligere foranstaltninger for at mindske risikoen for forbrugerne«.
According to the applicants, the Commission did not show that one of the two conditions laid down in Article 5(1)(b) of Directive 2002/95 was met, but used a criterion which is not provided for in that directive — and which is therefore unlawful — stating, in the third recital of the contested decision, that ‘the risk assessment of DecaBDE, under Regulation (EEC) No 793/93 […] has concluded that there is at present no need for measures to reduce the risks for consumers beyond those which are being applied already’.
Kommissionen handlede således på grundlag af en undersøgelse foretaget i henhold til en forordning, der bygger på en anden tankegang, hvilken undersøgelse ikke blev udarbejdet med henblik på at overholde forsigtighedsprincippet og ikke havde til formål at fastslå, om en af betingelserne i artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 2002/95 var opfyldt.
The applicants maintain that, in so doing, the Commission relied on a study adopted in the context of a regulation which is based on a different philosophy, a study which was not prepared with a view to compliance with the precautionary principle and which did not seek to determine whether one of the conditions laid down in Article 5(1)(b) of Directive 2002/95 had been met.
Kommissionen har foretaget en fornyet generel risikovurdering, og da den på dette grundlag fritog det pågældende stof som sådan, omgik den fællesskabslovgivers beslutning og fjernede direktivets effektive virkning.
The Commission carried out a new general assessment of the risk and, by exempting, on the basis of that assessment, the substance at issue itself, it circumvented the decision of the Community legislature and thwarted the practical effect of Directive 2002/95.
Kongeriget Danmark har gjort gældende, at Kommissionen ikke har undersøgt muligheden for at substituere decaBDE, selv om en lang række producenter har udfaset brugen af decaBDE og fremhæver dette i forbindelse med deres miljøpolitikker.
The Kingdom of Denmark claims that the Commission in no way examined the possibilities of replacing DecaBDE even though many producers have stopped using it and point that out in the context of their environmental policy.
Anden betragtning til den anfægtede beslutning, hvorefter »det stadig ikke er gennemførligt at eliminere eller substituere disse farlige stoffer«, er i denne forbindelse fejlagtig.
The second recital of the contested decision, according to which ‘the elimination or substitution of these hazardous substances […] is still impracticable’ is incorrect in that regard.
Den første betingelse i artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 2002/95 er således under alle omstændigheder ikke opfyldt.
The first condition laid down in Article 5(1)(b) of the Directive is therefore not, on any view, met.
Kongeriget Norge har anført, at Kommissionen har anvendt konklusionerne i forskellige rapporter, der er fremlagt inden for rammerne af forordning nr. 793/93, på en selektiv måde, idet den har undervurderet såvel de alvorlige betænkeligheder, der klart er kommet til udtryk i disse rapporter og i de videnskabelige komitéers
The Kingdom of Norway claims that the Commission used the findings of the various reports presented in the context of Regulation No 793/93 in a selective manner, underestimating the genuine concerns which are apparent from those reports and
PARLAMENTET OG DANMARK MOD KOMMISSIONEN udtalelser, som den stigende opmærksomhed på de farer, der er forbundet med decaBDE.
PARLIAMENT AND DENMARK v COMMISSION the opinions of the scientific committees and the growing realisation of the dangers linked to DecaBDE.
Navnlig i tredje betragtning til den anfægtede beslutning henviser Kommissionen kun til den risiko, som forbrugerne løber, mens de nævnte rapporter vedrørte henholdsvis arbejdstagere, forbrugere og offentligheden, der udsættes indirekte via miljøet.
In the third recital of the contested decision, in particular, the Commission refers only to the risk to consumers, while the reports dealt with workers, consumers and people indirectly exposed through the environment.
Kommissionen har henvist til vanskelighederne med at vedtage den anfægtede beslutning og har gjort gældende, at artikel 5 i direktiv 2002/95 ikke skal fortolkes restriktivt.
The Commission emphasises the difficulties surrounding the adoption of the contested decision and contends that Article 5 of Directive 2002/95 need not be interpreted strictly.
Kommissionen har for det første gjort gældende, at direktivets artikel 4, stk. 1, der forbyder farlige stoffer, følges umiddelbart af samme direktivs artikel 4, stk. 2, der foreskriver undtagelser til dette forbud, og at disse bestemmelser derfor har til virkning at fastsætte et forbud med en mere snæver rækkevidde, end det forekommer at have.
The Commission points out, first, that Article 4(1) of that directive, which prohibits the use of certain dangerous substances, is immediately followed by Article 4(2) thereof which provides for exemptions from that prohibition, and argues that those provisions therefore have the effect of establishing a prohibition which is narrower in scope than it appears to be.
Kommissionen har for det andet anført, at artikel 5, stk. 1, i direktiv 2002/95 ikke tildeler Kommissionen en strengt afgrænset beføjelse, men pålægger den at handle, hvis en af betingelserne i direktivets artikel 5, stk. 1, litra b), er opfyldt, hvilket ikke levner Kommissionen nogen skønsmargen.
The Commission notes, secondly, that the effect of Article 5(1) of Directive 2002/95 is not to confer on the Commission a narrowly defined discretionary power but rather to place it under an obligation to act where one of the conditions laid down in Article 5(1)(b) is met, which does not allow the Commission any room for manoeuvre.
Kommissionen har endelig gjort gældende, at mens artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 2002/95 udgør retsgrundlaget for den anfægtede beslutning, skal der imidlertid også tages hensyn til punkt 10 i bilaget til direktivet.
Lastly, the Commission contends that, although Article 5(1)(b) of Directive 2002/95 constitutes the legal basis for the contested decision, it is nevertheless necessary to take into account point 10 of the Annex to that directive.
Dette punkt har retsvirkninger, idet det henfører enhver handling, Kommissionen foretager vedrørende decaBDE, under
That point has legal effects, in that it brings any action on the part of the Commission regarding DecaBDE within
Kommissionen er derfor ikke forpligtet til at påvise, at enhver af dens handlinger vedrørende decaBDE, der henhører under anvendelsesområdet for artikel 5, stk. 1, i direktiv 2002/95, udgør en tilpasning til den videnskabelige og tekniske udvikling.
Consequently, the Commission is not required to show that particular action that it has taken with regard to DecaBDE and which falls within the scope of Article 5(1) of Directive 2002/95 constitutes an adaptation to scientific and technical progress.
Det Forenede Kongerige har i denne forbindelse anført, at dette punkt 10 afspejler fællesskabslovgivers tøven, idet denne anerkender, at en yderligere evaluering var begrundet.
In that regard, the United Kingdom adds that point 10 reflects the hesitation of the Community legislature, which recognised that further evaluation was justified.
Denne medlemsstat har endvidere anført, at Kommissionen med henblik på evalueringen af sådanne tekniske problemer har en vid skønsmargen, og at det skal påvises, at den har begået åbenbare fejl.
The United Kingdom considers, in addition, that the Commission has a broad discretion as regards the evaluation of such technical problems, and it is necessary to show that it has committed a manifest error.