natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For det første følger det af fast retspraksis, at en ordning med forudgående administrativ godkendelse ikke kan begrunde, at de nationale myndigheder træffer skønsmæssige afgørelser, som kan føre til, at fællesskabsrettens bestemmelser, herunder bestemmelserne om de grundlæggende friheder, som hovedsagen angår, mister deres effektive virkning (jf. dom af 23.2.1995, forenede sager C-358/93 og C-416/93, Bordessa m.fl., præmis 25, af 20.2.2001, sag C205/99, Analir m.fl., præmis 37, og af 12.7.2001, sag C-157/99, Smits og Peerbooms, præmis 90).
First, it is settled case-law that a system of prior administrative authorisation cannot legitimise discretionary conduct on the part of the national authorities which is liable to negate the effectiveness of provisions of Community law, particularly those relating to the fundamental freedoms at issue in the main proceedings (Joined Cases C-358/93 and C-416/93 Bordessa and Others, paragraph 25; Case C-205/99 Analir and Others, paragraph 37; Case C-157/99 Smits and Peerbooms, paragraph 90).
Hvis en ordning med forudgående administrativ godkendelse skal være begrundet, skønt den bryder med en grundlæggende frihed, må den i alt fald bygge på objektive kriterier, der ikke er udtryk for forskelsbehandling, og på kendte forhold, således at de lægger en ramme for de nationale myndigheders skønsudøvelse, der dermed ikke anvendes vilkårligt (Analir m.fl.dommen, præmis 38).
Therefore, if a prior administrative authorisation scheme is to be justiñed even though it derogates from such fundamental freedoms, it must, in any event, be based on objective, non-discriminatory criteria which are known in advance to the undertakings concerned, in such a way as to circumscribe the exercise of the national authorities' discretion, so that it is not used arbitrarily {Analir, paragraph 38).
For det andet kan en foranstaltning, som er truffet af en medlemsstat, og som i det væsentlige går ud på at gentage en kontrol, der allerede er blevet udført inden for rammerne af andre procedurer, enten i samme medlemsstat eller i en anden medlemsstat, ikke anses for nødvendig for at opnå det forfulgte formål.
Second, a measure introduced by a Member State cannot be regarded as necessary to achieve the aim pursued if it essentially duplicates controls which have already been carried out in the context of other procedures, either in the same State or in another Member State.
Inden for telekommunikationsområdet er det imidlertid vanskeligt på generel vis at fastslå, om det er aspektet vedrørende varernes frie bevægelighed eller vedrørende den frie udveksling af tjenesteydelser, der vejer tungest.
In the field of telecommunications, however, it is difficult to determine generally whether it is free movement of goods or freedom to provide services which should take priority.
De to aspekter er nemlig, som det fremgår af tvisten i hovedsagen, ofte tæt forbundet.
As the case in the main proceedings shows, the two aspects are often intimately linked.
Levering aftelekommunikationsudstyr er ofte væsentligere end de installationstjenester eller lignende, der er knyttet hertil.
The supply of telecommunication equipment is sometimes more important than the installation or other services connected therewith.
Under andre omstændigheder er det derimod virksomheden med at stille knowhow til rådighed eller andre tjenester, der leveres af de pågældende operatører, der er fremherskende, mens levering af telekommunikationsapparater, -udstyr, -anordninger eller -systemer til adgangsstyring, som operatørerne udbyder eller markedsfører, blot er accessorisk.
In other circumstances, by contrast, it is the economic activities of providing know-how or other services of the operators concerned which are dominant, whilst delivery of the apparatus, equipment or conditionalaccess telecommunication systems which they supply or market is only accessory.
Spørgsmålet om berettigelsen af de begrænsninger, der er omtalt ovenfor, skal derfor undersøges samtidigt i forhold til traktatens
First, it is well established in case-law that a product which is lawfully marketed in one Member State must in principle be able to be marketed in any other Member State without being subject to additional controls, save in the case of exceptions provided for or allowed by Community law (see, in particular, Case 120/78 Rewe-Zentral ('Cassis de Dijon'), paragraph 14,
Dels fremgår det af fast retspraksis, at et produkt, der lovligt er bragt i omsætning i en medlemsstat, i princippet skal kunne markedsføres i enhver anden medlemsstat uden at blive underkastet yderligere
Accordingly, the question whether the restrictions referred to above are justified must be examined simultaneously in the light of both Article 30 and Article 59 of the Treaty, in order to determine whether the national measure at issue in the main proceedings pursues an objective of public interest and whether it
kontrolforanstaltninger, medmindre der er tale om undtagelser, der er fastsat eller anerkendt i fællesskabsretten (jf. bl.a. dom af 20.2.1979, sag 120/78, Rewe-Zentral, den såkaldte »Cassis de Dijon-dom«, præmis 14, og af 5.4.2001, sag C123/00, Bellamy og English Shop Wholesale, præmis 18).
and Case C-123/00 Bellamy and English Shop Wholesale, paragraph 18).
Endvidere må kravene om indførelse i et register og opnåelsen af en attest, såfremt det antages, at de er berettigede, ikke medføre uforholdsmæssigt store administrative omkostninger (jf. Corstendommen, præmis 47 og 48).
assuming they are justified, must not give rise to disproportionate administrative expenses (Corsten, paragraphs 47 and 48).
For det tredje er en procedure med forudgående godkendelse kun nødvendig, hvis en efterfølgende kontrol må anses for at ske på for sent et tidspunkt til at sikre kontrollens reelle effektivitet og til, at det forfulgte formål kan opnås.
Third, a prior authorisation procedure will be necessary only where a subsequent control is to be regarded as being too late to be genuinely effective and to enable it to achieve the aim pursued.
Den forelæggende ret har med det tredje spørgsmål nærmere bestemt spurgt dels, om en national bestemmelse, der pålægger operatører af adgangsstyringstjenester en forpligtelse til at lade sig indføre i et register, heri angive de produkter, de har til hensigt at markedsføre, og opnå en forudgående attest for produkterne, udgør en »teknisk forskrift« i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 1, nr. 9, i direktiv 83/189, dels, om en sådan national bestemmelse skal meddeles Kommissionen i overensstemmelse med dette direktiv.
By its third question, the referring court is asking, first, essentially, whether national legislation which requires operators of conditionalaccess services to have their name entered in a register and indicate therein the products which they propose to market, and to obtain prior certification for those products, constitutes a 'technical regulation' within the meaning of Article 1, point 9, of Directive 83/189, and, second, whether such national legislation must be notified to the Commission in accordance with that directive.
For at bedømme, om dette er tilfældet, skal der tages hensyn til dels muligheden for at fastslå mangler ved de pågældende produkter og tjenesteydelser allerede på det tidspunkt, hvor kontrollen af de erklæringer, som operatører af adgangsstyringstjenester har afgivet, gennemførtes, dels de risici og den fare, der følger af, at disse mangler først konstateres efter markedsføringen af disse produkter eller leveringen af de pågældende tjenesteydelser til deres modtagere.
In order to determine whether that is the case, it is necessary to consider, on the one hand, whether it is possible to discover defects in the products and services concerned at the time when the statements made by the operators of conditionalaccess services are checked, and, on the other hand, the risks and dangers that would result from not discovering those defects until after the products have been marketed or the services supplied to end-users.
Hvad angår den første del af dette spørgsmål har Domstolen allerede udtalt, at nationale bestemmelser, der begrænser sig til at fastlægge betingelserne for oprettelse af virksomheder, såsom bestemmelser, der underlægger udøvelsen af en erhvervsmæssig virksomhed en forudgående godkendelse, ikke udgør tekniske forskrifter i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 1, nr. 9, i direktiv 83/189.
As regards the first part of that question, the Court has already held that national provisions which merely lay down conditions governing the establishment of undertakings, such as provisions making the exercise of an activity subject to prior authorisation, do not constitute technical regulations within the meaning of Article 1, point 9, of Directive 83/189.
Tekniske forskrifter i denne bestemmelses forstand er specifikationer, der fastlægger karakteristika for produkterne og ikke specifikationer, der omhandler de erhvervsdrivende (jf. dom af 30.4.1996, sag C194/94, CIA Security International, præmis 25, og af 8.3.2001, C-278/99, Van der Burg, præmis 20).
Technical regulations within the meaning of that provision are specifications defining the characteristics of products and not specifications concerning economic operators (Case C-194/94 CIA Security, paragraph 25; Case C-278/99 Van der Burg, paragraph 20).
En national bestemmelse må derimod anses for at være en »teknisk forskrift« i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 1, nr. 9, i direktiv 83/189, når den pålægger de berørte virksomheder en pligt til at ansøge om
However, a national provision must be classified as a technical regulation within the meaning of Article 1, point 9, Directive 83/189 if it requires the undertakings concerned to apply for prior approval of their equipment (CIA Security, paragraph 30).
Endelig skal det understreges, at en procedure med forudgående godkendelse, så længe den står på, og på fuldstændig og generel vis forhindrer de erhvervsdrivende i at markedsføre de pågældende produkter og tjenesteydelser.
Finally, it should be noted that, for as long as it lasts, a prior authorisation procedure completely prevents traders from marketing the products and services concerned.
Det følger heraf, at en sådan procedure for at være i overensstemmelse med de grundlæggende principper for varernes frie bevægelighed og den frie udveksling af tjenesteydelser ikke må kunne afholde de pågældende erhvervsdrivende fra at gennemføre markedsføringen på grund af procedurens varighed, omkostningerne herved eller en manglende nøjagtighed i de betingelser, der skal opfyldes.
It follows that, in order to comply with the fundamental principles of the free movement of goods and the freedom to provide services, such a procedure must not, on account of its duration, the amount of costs to which it gives rise, or any ambiguity as to the conditions to be fulfilled, be such as to deter the operators concerned from pursuing their business plan.
forudgående godkendelse for deres materiel (jf. CIA Security International-dommen, præmis 30).
Moreover, the requirements of entry on a register and the obtaining of certification,
I det omfang de nationale bestemmelser, der er omtvistet i hovedsagen, gennemfører direktiv 95/47, og alene i dette omfang, er der således ikke nogen forpligtelse til at give meddelelse i henhold til direktiv 83/189.
notification under Directive 83/189.
Det følger heraf, at en national bestemmelse, der pålægger operatører af adgangsstyringstjenester en forpligtelse til at lade apparater, udstyr, dekodere eller systemer til digital transmission eller modtagelse af tv-signaler via satellit, som de har til hensigt at markedsføre, indføre i et register og opnå en forudgående attest for disse produkter, inden de kan markedsføres, udgør en »teknisk forskrift« i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 1, nr. 9, direktiv 83/189.
However, having regard to the content of Directive 95/47 referred to in paragraphs 26 and 27 of this judgment, the national legislation in question, in so far as it establishes a system of prior administrative authorisation, cannot qualify as legislation whereby the Member State complies with a binding Community measure resulting in the adoption of technical specifications.
De pågældende nationale bestemmelser kan imidlertid — under hensyn til indholdet af direktiv 95/47, der er gengivet ovenfor i denne doms præmis 26 og 27 — ikke anses for bestemmelser, hvorved medlemsstaten opfylder en bindende fællesskabsretsakt, der tager sigte på vedtagelse af tekniske specifikationer, i det omfang der ved bestemmelserne oprettes en ordning med forudgående administrativ godkendelse.
Directive 83/189 to communicate any draft technical regulation to the Commission, Article 10 of that directive shows that Articles 8 and 9 do not apply to laws, regulations or administrative provisions of Member States, or to voluntary agreements entered into by them, whereby Member States comply with binding Community measures which result in the adoption of technical specifications.
Hvad angår den anden del af det tredje spørgsmål, der vedrører forpligtelsen til at give meddelelse i henhold til artikel 8 i direktiv 83/189, fremgår det af direktivets artikel 10, at artikel 8 og 9 ikke finder anvendelse på
So, to the extent that the national legislation at issue in the main proceedings transposes Directive 95/47, and to that extent only, there will be no duty of
For at være berettiget i forhold til disse grundlæggende friheder skal sådanne bestemmelser dermed forfølge almene hensyn, der er anerkendt i fællesskabsretten, og overholde proportionalitetsprincippet, dvs. være egnet til at sikre virkeliggørelsen af det formål, de forfølger, og ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt, for at formålet opnås.
Therefore, in order to be justified with regard to those fundamental freedoms, such legislation must pursue a public-interest objective recognised by Community law and comply with the principle of proportionality; that is to say, it must be appropriate to ensure achievement of the aim pursued and not go beyond what is necessary in order to achieve it.
For at bedømme, om nationale bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede overholder pmportionalitetsprincippet, skal den forelæggende ret navnlig tage hensyn til følgende forholdFor at en ordning med forudgående administrativ godkendelse skal være begrundet, skønt den bryder med disse grundlæggende friheder, må den i alt fald bygge på objektive kriterier, der ikke er udtryk for forskelsbehandling og på kendte forhold, således at de lægger en ramme for de nationale myndigheders skønsudøvelse, der dermed ikke anvendes vilkårligt.
In determining whether national legislation such as that at issue in the main proceedings complies with the principle of proportionality, the referring court must take into account the following considerations in particular: for a prior administrative authorisation scheme to be justified even though it derogates from those fundamental freedoms, it must, in any event, be based on objective, ηΌη-discriminatory criteria which are known in advance, in such a way as to circumscribe the exercise of the national authorities' discretion, so that it is not used arbitrarily; a measure introduced by a Member State cannot be regarded as necessary to achieve the aim pursued if it essentially duplicates controls which have already been carried out in the context of other procedures, either in the same State or in another Member State; a prior authorisation procedure will be necessary only where subsequent control must be regarded as being too late to be genuinely effective and to enable it to achieve the aim pursued; a prior authorisation procedure does not comply with the fundamental principles of the free movement of goods and the freedom to provide services if, on account
En procedure med forudgående godkendelse er kun nødvendig hvis en efterfølgende kontrol kan anses for at ske på for sent et tidspunkt til at sikre kontrollens reelle effektivitet og tu, at det forfulgte formål kan opnås.
of its duration and the disproportionate costs to which it gives rise, it is such as to deter the operators concerned from pursuing their business plan.
3) En national bestemmelse, der pålægger operatører af adgangsstyringstjenester en forpligtelse til at lade apparater, udstyr, dekodere eller systemer til digital transmission og modtagelse af tv-signaler via satellit, som de har til hensigt at markedsføre, indføre i et register og opnå en forudgående attest for disse produkter, inden de kan markedsføres, udgør en »teknisk forskrift* i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 1, nr. 9, i Rådets direktiv 83/189/EØF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter, som ændret og ajourført ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/10/EF af 23. marts 1994.*
National legislation which requires operators of conditionalaccess services to enter the equipment, decoders or systems for the digital transmission and reception of television signah by satellite which they propose to market in a register and to obtain prior certification for those products before being able to market them constitutes a "technical regulation" within the meaning of Article 1, point 9, of Council Directive 83/189/EEC of 28 March 1983 laying down a procedure for the provision of information in the field of technical standards and regulations, as amended and updated by Directive 94/10/EC of the European Parliament and of the Council of 23 March 1994.'
Generaladvokat C. Stix-Hackl fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 8. marts 2001.
Advocate General C. Stix-Hackl delivered her Opinion at the sitting of the Full Court on 8 March 2001.
Sag C-31/00 Conseil national de l'ordre des architectes / Nicolas Dreessen Etableringsfrihed
Case C-31/00 Conseil National de l'Ordre des Architectes ν Nicolas Dreessen Freedom of establishment
Præjudiciel »Præjudiciel forelæggelse — artikel 10 EF og 43 EF — national lovgivning, hvorefter der til udøvelse af arkitekterhvervet kræves eksamensbevis eller visse faglige kvalifikationer -fællesskabsstatsborger med et eksamensbevis, der ikke er medtaget i opregningen i direktiv 85/384/EØF — værtsmedlemsstatens forpligtelse til, når den får forelagt en ansøgning om tilladelse til at udøve arkitekterhvervet på dens område, at foretage en sammenligning af de kundskaber, som bekræftes ved dette ehamensbevis samt ansøgerens faglige erfaring, og de kvalifikationer, der stilles krav om i den nationale lovgivning* (Femte Afdeling)
Preliminary ruling (Reference for a preliminary ruling — Articles 10 EC and 43 EC — National legislation restricting access to the profession of architect to the possession of a diploma or professional qualification — Community national holding a diploma not listed in Directive 85/384/EEC — Obligation on the host Member State when presented with an application to practise the profession of architect on its territory to make a comparison between the specialised knowledge and abilities certified by the diploma and the experience acquired, and the qualifications required by its national legislation) (Fifth Chamber)
På baggrund af denne dom forkastede conseil d'appel ved afgørelse af 15. februar 1995 Dreessen's anke.
The main action and the question referred for a preliminary ruling
Den 25. oktober 1997 indgav Dreessen en fornyet ansøgning til conseil provincial og gjorde herved navnlig gældende, at det eksamensbevis, han var i besiddelse af, ved en fejltagelse fra de tyske myndigheders side ikke var medtaget i den i artikel 11, litra a), i direktiv 85/384 omhandlede liste, og at der skulle være sket en undersøgelse af den uddannelse og de kvalifikationer, han havde erhvervet i henholdsvis Tyskland og Belgien, i overensstemmelse med dommen af 7. maj 1991 i Vlassopoulou-sagen (sag C-340/89).
On 25 October 1997 Mr Dreessen made a fresh application to the Provincial Council for his name to be entered on the register claiming, primarily, that his diploma did not appear in the list in Article 11(a) of Directive 85/384 owing to an error on the part of the German authorities and that the Provincial Council should have carried out a comparative examination of the education and training received, in accordance with the Court's judgment in Vlassopoulou (Case C-340/89).
Han har haft lønnet beskæftigelse i Belgien i 25 år på forskellige arkitektkontorer i Liège.
He worked in Belgium for 25 years as a salaried employee ofvarious architects' firms in Liège.
Denne ansøgning blev afslået af conseil provincial ved afgørelse af 5. februar 1998 med den begrundelse, at Conseil national ikke skulle tage hensyn til eller vurdere Dreessen's kundskaber og kvalifikationer, og at ansøgningen allerede tidligere var blevet indgivet og skulle afvises, idet der ved en retskraftig afgørelse var taget stilling til den.
The Provincial Council rejected that fresh application in a decision of 5 February 1998 on the ground that it was not required to take into consideration Mr Dreessen's knowledge and qualifications, or to evaluate them, and that since he had already made an application which had been rejected, his second application was inadmissible as being res judicata.
Conseil d'appel ophævede den 16. juni 1999 denne afgørelse og bestemte, at Dreessen skulle optages som medlem af arkitektforeningen i provinsen Liège, idet han besad de nødvendige kvalifikationer og kundskaber herfor efter belgisk lovgivning.
The Appeals Committee reversed that decision on 16 June 1999, finding that Mr Dreessen had shown that he possessed the qualifications and knowledge required under Belgian legislation, and ordered that his name be entered in the register of the Provincial Association.
Den 12. december 1991 ansøgte N. Dreessen, efter at det selskab, som han var ansat i, var gået konkurs, om at blive optaget som medlem af arkitektforeningen i provinsen Liège (herefter »conseil provincial«), idet han agtede at drive virksomhed som selvstændig arkitekt.
After a winding-up order had been made against the company by which he was employed, Mr Dreessen applied, on 12 December 1991, to the Council of the Provincial Association ('the Provincial Council') for his name to be entered on the register of that association so that he could practise as a self-employed architect.
Hans ansøgning blev afslået den 29. april 1993 med den begrundelse, at hans eksamensbevis ikke var et eksamensbevis udstedt af en arkitektafdeling som omhandlet i artikel 11, litra a), fjerde led, i direktiv 85/384 og således ikke var omfattet af denne artikel.
That application was rejected on 29 April 1993 on the ground that his diploma did not correspond to one awarded by an architecture department within the meaning of the fourth indent of Article 11(a) of Directive 85/384 and was not therefore covered by that article.
N. Dreessen ankede denne afgørelse til conseil d'appel d'expression française de l'ordre des architectes (herefter »conseil d'appel«), der ved afgørelse af 17. november 1993 anmodede Domstolen om en præjudiciel afgørelse.
Mr Dreessen appealed against that refusal to the Conseil d'Appel d'Expression Française de l'Ordre des Architectes (French Language Appeals Committee of the Architects Association, 'the Appeals Committee') and, by decision of 17 November 1993, that committee referred a question to the Court of Justice for a preliminary ruling.