natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I beslutningens punkt 12.2.3 vedrørende anvendelsen af samarbejdsmeddelelsen af 1996 angives følgende (betragtning 440 til beslutningen):
At section 12.2.3 of the Decision, relating to the application of the 1996 Leniency Notice, the following statement is to be found (recital 440 to the Decision):
»På et møde, der blev afholdt den 13. november 1998, gav Chisso en mundtlig redegørelse for kartellets virksomhed og fremlagde skriftlige beviser for Kommissionen […] Kommissionen finder, at Chisso ved den lejlighed var den første virksomhed til at forelægge afgørende elementer med henblik på at bevise, at det kartel fandtes, hvis eksistens fastslås i den foreliggende beslutning. Det materiale, der blev indgivet til Kommissionen den 13. november 1998, bestod bl.a. i håndskrevne notater vedrørende et antal møder i kartellet.
‘At a meeting held on 13 November 1998, Chisso submitted an oral description of the cartel’s activities and provided documentary evidence … The Commission considers that on that occasion Chisso was the first undertaking to adduce decisive evidence on the existence of the cartel which is found in this Decision.
Den mundtlige redegørelse for kartellets virksomhed har gjort det muligt for Kommissionen at sætte dokumenterne ind i deres konkrete sammenhæng.
The oral description of the cartel’s activities allowed the Commission to put the documents in their real context.
Som følge af de oplysninger, Chisso gav, har Kommissionen kunnet fastslå eksistensen og indholdet af de fleste møder i kartellet samt deltagerne, således som det angives i Del I.«
The information provided by Chisso enabled the Commission to establish the existence, content and the participants of most of the cartel meetings, as described in Part I.’
Om Hoechst hedder det i betragtning 451 til beslutningen: »Hoechst har ikke været den første virksomhed til at forelægge Kommissionen afgørende elementer, men Hoechst har på et tidligt stadium bidraget til at fastslå væsentlige aspekter af overtrædelsen og har efter at havde modtaget klagepunktsmeddelelsen ikke bestridt rigtigheden af de faktiske omstændigheder, hvorpå Kommissionen har baseret sine anklagepunkter.«
As regards Hoechst, it is stated at recital 451 to the Decision that ‘[a]lthough it was not the first company to provide the Commission with decisive evidence, [Hoechst] contributed, at an early stage, to establishing important aspects of the case and, after having received the statement of objections, it did not substantially contest the facts on which the Commission based its allegations’.
Selv om det var samarbejdsmeddelelsen af 1996, der fandt anvendelse, var det efter Hoechsts opfattelse Hoechst, der skulle have været anset for at have været den første til at samarbejde med Kommissionen og til at have fremlagt de væsentligste beviser for kartellet.
While accepting that the 1996 Leniency Notice was applicable, Hoechst contends that it ought to have been considered the first undertaking to have cooperated with the Commission and to have provided the essential evidence of the cartel.
Hoechst har givet en kronologisk redegørelse for de faktiske omstændigheder og peget på, at Chissos advokater mødtes med Kommissionen den 29. september 1998 inden for rammerne af en anden sag.
Hoechst carries out a chronological analysis of the facts and submits that Chisso’s lawyers met the Commission on 29 September 1998, in connection with another case.
Det fremgår af referatet af mødet, at Chissos advokater som en bibemærkning nævnte, at de også repræsenterede en anden virksomhed, der havde udtrykt ønske om at samarbejde med Kommissionen angående et kartel vedrørende sorbinsyre.
It is apparent from the minute of that meeting that Chisso’s lawyers mentioned that they also represented another undertaking which had expressed its desire to cooperate with the Commission concerning a cartel relating to sorbic acid.
Chissos advokater var imidlertid ikke villige, og havde heller ikke bemyndigelse, til at afsløre denne virksomheds identitet på det pågældende tidspunkt.
However, Chisso’s lawyers were not prepared, or authorised, to disclose the identity of that undertaking on that date.
Det fremgår bl.a. af Kommissionens to interne notater af henholdsvis den 1. og den 2. oktober 1998.
That is apparent, in particular, from the two Commission internal memos dated 1 and 2 October 1998.
Det kan ikke udledes af den omstændighed, at forfatterne af de interne notater først tilsluttede sig mødet, efter at det var begyndt, at Chissos identitet var blevet afsløret før, bl.a. over for den daværende vicegeneraldirektør i Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence.
The fact that the author of the internal memos joined the meeting after it had begun does not permit the conclusion that Chisso’s identity had been disclosed beforehand, in particular to the Commission’s then Deputy Director-General for Competition.
At der nævnes en anden virksomhed i det interne notat af 2. oktober 1998, udgør ikke en skrivefejl fra Kommissionens side, og der henvises derfor rent faktisk ikke til Chisso.
Furthermore, the reference to another undertaking in the internal memo of 2 October 1998 is not a typographical error on the Commission’s part and therefore does not refer, in fact, to Chisso.
Endvidere var der efter Hoechsts opfattelse ikke på dette tidspunkt fremsat nogen begæring, som opfyldte kravene i afsnit E, punkt 1, i samarbejdsmeddelelsen af 1996, og der blev under mødet hverken tilbudt eller fremlagt noget bevis.
Hoechst also contends that no request was formulated, on that date, that satisfied the requirements of Section E.1 of the 1996 Leniency Notice, and that no evidence was offered or handed over at that meeting.
Der blev heller ikke beskrevet noget aspekt af overtrædelsen eller oplyst, hvilke virksomheder der havde deltaget i den.
Furthermore, no aspect of the infringement was described and the names of the participating undertakings were not even provided.
Den 29. oktober 1998 anmodede Hoechsts og Nutrinovas advokater under mødet med Kommissionen formelt om, at de virksomheder, de repræsenterede, blev behandlet som hovedvidnerne inden for samarbejdet.
On 29 October 1998, during the meeting with the Commission, the lawyers representing Hoechst and Nutrinova formally requested that the undertakings which they represented be treated as principle witnesses of the cooperation.
De beskrev i denne forbindelse de væsentligste aspekter af kartellet vedrørende sorbater, dvs. de relevante produkter, de implicerede virksomheder, den konkurrencebegrænsende adfærd og den periode, der havde været tale om.
In that context, they described the essential aspects of the sorbates cartel, namely the relevant products, the undertakings involved, the anticompetitive conduct and the period in question.
Denne mundtlige redegørelse for de væsentligste faktiske omstændigheder blev dengang anerkendt af Kommissionen som samarbejde.
That oral description of the essential facts was then accepted by the Commission as an act of cooperation.
En sammenligning med dens senere konstateringer i beslutningen viser, at de oplysninger, Hoechst fremlagde på dette tidspunkt, blev anvendt uden begrænsning i beslutningen.
A comparison with the subsequent findings of the Decision shows that the information provided by Hoechst on that date had been used without restriction in the Decision.
Kommissionen fastslog ikke noget om kartellets struktur i beslutningen, der i væsentlig grad adskilte sig fra de oplysninger, Hoechst havde fremlagt den 29. oktober 1998.
In particular, the Commission made no findings in the Decision concerning the structure of the cartel that were fundamentally different from the information provided by Hoechst on 29 October 1998.
Den 13. november 1998 gav Chissos advokater for første gang en mundtlig redegørelse for sorbatkartellet. Det var først på dette tidspunkt, at Chissos identitet blev afsløret.
On 13 November 1998, Chisso’s lawyers gave, for the first time, an oral account of the sorbates cartel.
Hoechst tilsendte derefter, nærmere bestemt i december 1998, marts og april 1999 samt på flere senere tidspunkter, Kommissionen en række skrivelser.
Hoechst subsequently sent a number of written communications to the Commission, namely in December 1998, March and April 1999 and till later on various occasions.
Hoechsts bidrag af 19. marts 1999 var det første skriftlige bidrag, der i form af en »virksomhedserklæring« bekræftede kartellets grundlæggende bestanddele.
Hoechst’s contribution of 19 March 1999 was the first written contribution confirming, in the form of a ‘company statement’, the constituent elements of the cartel.
Den første virksomhedserklæring fra Chisso fremkom først den 20. april 1999.
The first company statement from Chisso was not made until 20 April 1999.
Ingen af de øvrige virksomheder, som havde deltaget i overtrædelsen, kontaktede Kommissionen under denne første etape af proceduren.
None of the other undertakings which participated in the infringement contacted the Commission during that first stage of the procedure.
Ovennævnte omstændigheder viser, at Hoechst var den første, der forelagde Kommissionen »afgørende elementer« som omhandlet i samarbejdsmeddelelsen af 1996, hvilke skete mundtligt.
Those facts show that Hoechst was the first to provide the Commission with ‘decisive evidence’ within the meaning of the 1996 Leniency Notice, and it did so orally.
Hoechst har tilføjet, at det er i overensstemmelse med Kommissionens praksis, at en virksomhed anses for at have været den første til at samarbejde, selv om den indledningsvis kun har fremlagt mundtlige beviser, når blot disse beviser opfylder kriteriet om at være »afgørende elementer«, og de efterfølgende bekræftes skriftligt og suppleres.
Hoechst adds that it is consistent with the Commission’s practice for an undertaking to be regarded as being the first to cooperate, even if it initially provides oral evidence, provided that that evidence satisfies the ‘decisive evidence’ criterion and that it is then confirmed in writing and supplemented.
På grundlag af disse mundtlige beviser kan Kommissionen allerede på dette stadium foretage en undersøgelse, gennemføre kontrolundersøgelser eller fremsende begæringer om oplysninger.
That oral evidence already enables the Commission to carry out an inquiry and to undertake inspections or send requests for information.
Det kræves hverken i samarbejdsmeddelelsen af 1996 eller samarbejdsmeddelelsen af 2000, at samarbejdet har skriftlig form.
The written form of cooperation is not required either by the 1996 Leniency Notice or by the 2002 Leniency Notice.
I denne forbindelse har Hoechst gjort gældende, at Kommissionen udviste en obstruerende holdning, idet den for det første lovede at advare Chisso, hvis andre virksomheder kom foran dette selskab, og for det andet pludselig ændrede holdning og nægtede at anerkende mundtlige bidrag som samarbejde.
Hoechst contends at this point that the Commission has been obstructive in so far as, first, it promised to warn Chisso if any other undertakings should overtake it and, second, it abruptly refused to recognise the oral contributions as acts of cooperation, thus going back on its earlier approach.
Hvad angår sidstnævnte punkt har Hoechst henvist til Kommissionens skrivelse af 19. januar 1999, hvori den fandt, at Hoechst var ophørt med at samarbejde, Hoechsts skrivelse af 28. januar 1999, hvori selskabet gav udtryk for sin manglende forståelse heraf, den telefonsamtale, der fandt sted den 5. marts 1999, og under hvilken Kommissionen anførte, at de »formålsløse« møders tid var forbi, samt Kommissionens skrivelse af 29. marts 1999, hvori den nægtede at modtage mundtlige vidneudsagn fra Hoechst.
Hoechst refers, on the latter point, to the Commission’s letter of 19 January 1999 in which it considered that Hoechst had ceased to cooperate, to Hoechst’s letter of 28 January 1999 expressing its incomprehension on that matter, to the telephone interview of 5 March 1999 during which the Commission indicated that the time for ‘inconclusive’ meetings was over, and also to the Commission’s letter of 29 March 1999 in which it refused to receive oral testimony from Hoechst.
Denne holdning udgør en tilsidesættelse af retten til en retfærdig rettergang og af princippet om god forvaltningsskik.
That approach constitutes a breach of the right to a fair hearing and of the principle of sound administration.
Hoechst har ligeledes gjort gældende, at det siden da har været Kommissionens praksis at efterkomme anmodninger fra virksomhederne om samarbejde i mundtlig form og at acceptere et sådant samarbejde.
Hoechst also observes that since then the Commission’s practice has been to accept undertakings’ requests and acts of cooperation in oral form.
Desuden efterlader Kommissionens holdning et indtryk af vilkårlighed, eftersom Kommissionen modsætningsvis accepterede Chissos mundtlige vidneudsagn.
The Commission’s approach also gives an impression of unfairness in so far as, on the contrary, Chisso’s oral testimony was accepted.
Selv om det skulle forholde sig således, at Kommissionen i strid med sin praksis på det pågældende tidspunkt og senere kun tager skriftlige oplysninger i betragtning, var Hoechsts skrivelse af 19. marts 1999 under alle omstændigheder det første skriftlige dokument, som blev indgivet på vegne af en virksomhed, og som bekræftede oplysninger, der var givet mundtligt.
In any event, even if the Commission — contrary to its then practice and to its more recent practice — were to consider only the written information, Hoechst’s written communication of 19 March 1999 was the first written document submitted on behalf of an undertaking and confirming information given orally.
Chissos fremlæggelse af mødereferater den 13. november 1998 kan ikke anses for at udgøre et første skriftligt samarbejde, eftersom de pågældende dokumenter er uforståelige og kun giver mening på baggrund af den redegørelse for de faktiske omstændigheder, Hoechst forinden havde givet den 29. oktober 1998.
The production of minutes of meetings by Chisso on 13 November 1998 cannot be characterised as the first written cooperation, since those documents are incomprehensible and make sense only by reference to the account of the facts first provided by Hoechst on 29 October 1998.
At de af Chisso fremlagte dokumenter savnede bevisværdi, fremgår ligeledes af, at Kommissionen fandt det nødvendigt at gennemføre en ny høring af ansatte hos Chisso den 9. december 1998.
The lack of probative force of the documents provided by Chisso is also apparent from the fact that the Commission considered it necessary to conduct a further hearing of Chisso’s employees on 9 December 1998.
Endvidere henviser de af Chisso fremlagte referater kun til nogle møder i 1995 og 1996. For så vidt angår den meget længere periode fra 1978 til 1994 fremlagte Chisso ingen dokumenter den 13. november 1998.
Furthermore, the minutes provided by Chisso refer to only some meetings in 1995 and 1996.
Desuden blev det nævnte »bevismateriale« ikke anvendt i beslutningen med henblik på at påvise kartellets virksomhed. Det var derfor ikke »afgørende«.
In addition, that ‘evidence’ is not used in the Decision to establish the activity of the cartel and is therefore not ‘decisive’.
Hoechst har i denne forbindelse fremhævet, at det i et internt kommissionsnotat af 9. november 1998, som er blevet fremlagt inden for rammerne af aktindsigten, hedder, at Chissos advokater »var de første til at tilbyde samarbejde, men at de derefter kom bagud som følge af senere hændelser, i forbindelse med hvilke andre virksomheder fremlagde nyttige oplysninger før dem«.
Hoechst emphasises, in that regard, that in a Commission internal memo of 9 November 1998, communicated in the context of access to the file, it is stated that Chisso’s lawyers ‘were the first to offer their cooperation and were then overtaken by subsequent events in which other undertakings provided useful information before them’.
Hoechst har tilføjet, at Kommissionen ikke kan kritisere selskabet for, at de forklaringer, det afgav om aftalerne, på visse punkter adskiller sig fra de faktiske omstændigheder, som angives i beslutningen, og samtidig acceptere, at de oplysninger, der blev fremlagt af Chisso, og som medførte, at Chisso blev indrømmet bødeimmunitet, hverken omfatter hele den periode, hvori kartellet bestod, eller alle enkeltheder vedrørende kartellet.
Hoechst further submits that the Commission cannot criticise it on the ground that the explanations provided on the agreements differ on certain points from those used in the Decision and at the same time accept that the information provided by Chisso, which thereby obtained immunity, does not cover the entire infringement period or all the details of the cartel.
Kommissionen har først og fremmest gjort gældende med hensyn til det interne kommissionsnotat af 9. november 1998, som Hoechst har påberåbt sig, at en uformel vurdering foretaget af tjenestemænd i Kommissionen på et tidligt stadium i proceduren ikke kan foregribe den beslutning, Kommissionen selv vedtager.
The Commission emphasises primarily, as regards its internal memo of 9 November 1998 on which Hoechst relies, that the Commission officials’ informal assessment at an early stage of the proceedings cannot prejudge the decision adopted by the Commission itself.
Derudover har Kommissionen fundet det nødvendigt at korrigere Hoechsts redegørelse for hændelsesforløbet i det foreliggende tilfælde.
For the remainder, the Commission takes pains to correct the way in which Hoechst describes the course of the events in this case.
For det første har den gjort gældende, at de advokater, der deltog i mødet den 29. september 1998 — som drejede sig om to sager, herunder sorbatsagen, og som fandt sted fra kl. 16.30 til kl. 18.30 — handlede på vegne af Chisso, således som det fremgår af fjerde betragtning til beslutningen.
First, as regards the meeting of 29 September 1998 — which concerned two cases, including the sorbates case, and which was held between 16.30 and 18.30 —, the Commission asserts that the lawyers were acting on behalf of Chisso, as may be seen from recital 4 to the Decision.
Der findes to interne notater vedrørende dette møde.
The Commission observes, in that regard, that there are two internal memos relating to that meeting.
I det interne notat af 2. oktober 1998 om et møde vedrørende sorbinsyre anfører Kommissionen, at den daværende vicegeneraldirektør i Generaldirektoratet for Konkurrence mødtes med Chissos advokater fra kl. 16.30 til kl. 17.30.
As regards, the internal memo dated 2 October 1998, relating to a meeting on sorbic acid, the Commission states that the Commission’s then Deputy Director-General for Competition met Chisso’s lawyers between 16.30 and 17.30.
I notatet henvises der til »selskabet Chisso«.
The Commission also observes that that internal memo mentions the ‘company Chisso’.
Det beviser, at Chissos advokater havde henvist til deres klient ved navn. Havde de ikke gjort det, ville den, der udfærdigede notatet, ikke være blevet bekendt med virksomhedens identitet.
That proves that Chisso’s lawyers referred to their client by name.
At der i det interne notat af 2. oktober 1998 henvises til en »ukendt virksomhed«, strider ikke imod dette.
The fact that the internal memo of 2 October 1998 makes reference to an ‘undertaking unknown’ is not inconsistent.
Det angiver kun, under hvilken betegnelse mødet var blevet aftalt med advokaterne.
That indicates solely the reference under which the meeting with the lawyers had been agreed.
At der i notatet henvises til en anden virksomhed, som var involveret i en anden procedure, skyldes blot en skrivefejl.
Furthermore, the fact that that memo mentions another undertaking involved in the context of another procedure is a mere typographical error.
Den virksomhed, der blev sigtet til, var rent faktisk Chisso.
The undertaking referred to was really Chisso.
Med hensyn til det interne notat af 1. oktober 1998 (der omfatter to sager, herunder sorbinsyresagen) har Kommissionen anført, at to tjenestemænd sluttede sig til mødet kl. 17.30.
As regards the internal memo dated 1 October 1998 (which covers two cases, including the sorbic acid case), the Commission emphasises that two officials joined the meeting from 17.30.
At det nævnes i dette interne notat, at identiteten af den virksomhed, som ønskede at give oplysninger om et kartel på sorbatområdet, ikke var blevet oplyst, skyldes, at Chissos navn ikke var blevet meddelt de pågældende to tjenestemænd, hvoraf den ene var den, der udfærdigede det interne notat.
The explanation for the fact that that internal memo mentions that the undertaking wishing to provide information on a cartel in the sorbates sector was not identified lies in the fact that Chisso was not named before the two officials concerned, one of whom is the author of the internal memo.
For det andet er det fejlagtigt at hævde, at Hoechst beskrev de væsentligste aspekter af sorbatkartellet under mødet den 29. oktober 1998.
Second, it is incorrect to assert that Hoechst described the main aspects of the sorbates cartel at the meeting of 29 October 1998.
Hoechst understregede selv i en skrivelse af 27. oktober 1998, at der var tale om en »første drøftelse, der havde til formål at afklare de øvrige enkeltheder«.
Hoechst itself stated in a letter of 27 October 1998, moreover, that it proposed a ‘first discussion designed to clarify the other details’.
Ifølge et internt kommissionsnotat af 6. november 1998 anførte Hoechst ved begyndelsen af mødet, at selskabet for at kunne fremlægge fuldstændige oplysninger havde brug for mere tid til at indhente tilstrækkelige detaljer.
According to the Commission’s internal memo of 6 November 1998, Hoechst stated at the beginning of the meeting that it needed more time to obtain information in sufficient detail, in order to supply full information.
De oplysninger, Hoechst gav under mødet den 29. oktober 1998, var meget generelle, og de faktiske omstændigheder blev beskrevet i uklare vendinger.
The information provided by Hoechst at that meeting of 29 October 1998 was very general and the facts were described in very vague terms.
Endvidere henviste Hoechst til halvårlige møder, hvorunder der ikke var indgået nogen konkrete aftaler.
Furthermore, Hoechst mentioned half-yearly meetings at which no specific agreement had been concluded.
Hoechst nævnte også, at møderne havde været uformelle og selskabelige (betragtning 456 til beslutningen).
It also referred to the informal and social nature of the meetings (recital 456 to the Decision).
I den relevante del af sin redegørelse for de faktiske omstændigheder (betragtning 79-251 til beslutningen) henviste Kommissionen ikke en eneste gang til Hoechsts forklaringer af 29. oktober 1998.
In the relevant part of the section of the Decision devoted to the description of the events (recitals 79 to 251), the Commission did not refer once to the statements made by Hoechst on 29 October 1998.
I øvrigt adskilte Hoechsts bemærkninger vedrørende aftalerne sig i betydelig grad fra de faktiske omstændigheder, der blev angivet i beslutningen.
Hoechst’s comments concerning the agreements also differed considerably from the facts indicated in the Decision.
For det tredje var Hoechst ikke indstillet på at samarbejde fuldt ud før den 19. marts 1999.
Third, the Commission contends that Hoechst was not ready to cooperate fully until 19 March 1999.
Det fremgår klart af de skrivelser af 21. december 1998 og 28. januar 1999, hvori Hoechst meddelte Kommissionen, at selskabet på grund af de straffe- og civilretlige procedurer, der verserede i USA, havde besluttet ikke at fremlægge samtlige relevante oplysninger på det pågældende tidspunkt og heller ikke de dokumenter vedrørende og beviser for kartellet, det rådede over.
That is clear from the letters of 21 December 1998 and 28 January 1999 in which Hoechst informed the Commission that, owing to the criminal and civil proceedings pending in the United States, it had decided not to provide all the useful information at that time, or the documents or evidence of the cartel available to it.