natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Med det andet og det tredje spørgsmål, som skal behandles sammen, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om retssikkerhedsprincippet som almindeligt fællesskabsretligt princip er til hinder for, at en medlemsstat, med henblik på at træffe nationale tilbagesøgningsforanstaltninger i henhold til artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 3950/92, vælger en procedure, hvorefter en bekendtgørelse giver den kompetente myndighed beføjelse til at gennemføre disse foranstaltninger ved at offentliggøre en administrativ meddelelse i et nationalt dagblad.
With regard to the first aspect of that procedure, the mere fact that a national legislative instrument has delegated to an authority of a Member State, such as a minister, authority to adopt measures pursuant to Article 7(1) of Regulation No 3950/92 is not in itself of such a nature as to infringe the principle of legal certainty, since the adoption of a measure following such a procedure does not necessarily mean that that measure is not binding or does not satisfy the requirement of that principle that it be specific, precise and clear.
Det er korrekt, at reglerne for udøvelse af en skønsmæssig beføjelse, der er tildelt medlemsstaterne i henhold til fællesskabsretten, kun kan reguleres ved den pågældende medlemsstaters offentlige ret (Eridania-dommen, præmis 34).
According to the case-law on this principle, the Member States must implement their obligations under Community law with unquestionable binding force and with the specificity, precision and clarity necessary to satisfy the requirements flowing from that principle (see, to that effect, in particular Case C-159/99 Commission ν Italy [2001], paragraph 32).
Udøvelsen kan imidlertid, som det fremgår af den i foregående præmis citerede retspraksis, efter omstændighederne være i strid med retssikkerhedsprincippet som almindeligt fællesskabsretligt princip, ikke kun på grund af indholdet af de af medlemsstaten udstedte foranstaltninger, men også som følge af proceduren for eller selve arten af den retsakt, medlemsstaten har valgt for at opfylde de forpligtelser, der påhviler den i henhold til fællesskabsretten. Kravene ifølge denne retspraksis om, at de af medlemsstaterne udstedte foranstaltninger skal være bindende, og at der skal ske en passende offentliggørelse af foranstaltningerne, vedrører netop arten af den valgte retsakt, og den procedure, der er fulgt for vedtagelsen heraf.
Mere administrative practices, which by their nature are alterable at will by the authorities and are not given appropriate publicity, cannot be regarded as constituting the proper fulfilment of a Member State's obligations under Community law, since they maintain, for the persons concerned, a state of uncertainty as regards the extent of their rights in an area governed by Community law (see, to that effect, in particular Case C-80/92 Commission ν Belgium [1994], paragraph 20 and Case C-151/94 Commission ν Luxembourg [1995], paragraph 18).
Det bemærkes i denne forbindelse, at når de fællesskabsretlige bestemmelser giver medlemsstaterne et valg mellem flere mulige gennemførelsesforanstaltninger, er medlemsstaterne ved udøvelsen af deres skønsbeføjelse forpligtet til at iagttage de almindelige principper i fællesskabsretten, herunder retssikkerhedsprincippet.
With regard to the second aspect of that procedure, it suffices to observe that, although the principle of legal certainty requires appropriate publicity of the national measures adopted pursuant to a Community regulation, it is nevertheless the case that the principle does not prescribe any specific form of publicity, such as publication of the measures in the Official Journal of the Member State concerned.
De spørgsmål, den forelæggende ret har stillet i denne sag, vedrører to særlige omstændigheder vedrørende den lovgivningsprocedure, der er anvendt med henblik på at træffe den i hovedsagen omhandlede tilbagesøgningsforanstaltning, nemlig det forhold, at Regulations 1995 dels bemyndiger ministeren til efter eget skøn at træffe afgørelser om tilbagesøgning, dels tillader, at disse træffes i form af en meddelelse, der offentliggøres i den nationale presse.
As is clear from the case-law cited above, the reason why the principle of legal certainty, as a general principle of Community law, requires appropriate publicity of measures adopted by the Member States in implementation of an obligation under Community law is the obvious need to ensure that persons concerned by such measures are able to ascertain the scope of their rights and obligations in the particular area governed by Community law.
Hvad angår det første forhold ved lovgivningsproceduren bemærkes, at den blotte omstændighed, at en myndighed i en medlemsstat, såsom en minister, ved en national retsakt har fået tildelt en kompetence til at træffe foranstaltninger i henhold til artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 3950/92, ikke i sig selv tilsidesætter retssikkerhedsprincippet, da vedtagelsen af en foranstaltning i henhold til en sådan procedure ikke nødvendigvis medfører, at foranstaltningen ikke er uomtvisteligt bindende eller ikke er tilstrækkeligt specifik, bestemt og klar til, at den er i overensstemmelse med det nævnte princip.
It is indeed true that the detailed rules for the exercise of a discretion given to the Member States by a Community regulation are governed by the public law of the Member States (Eridania and Società italiana per l'industria degli zuccheri, paragraph 34).
I henhold til retspraksis vedrørende dette princip skal medlemsstaterne, når de opfylder de forpligtelser, der påhviler dem i henhold til fællesskabsretten, gøre det ved bestemmelser, hvis bindende virkning er uomtvistelig, og som er tilstrækkeligt specifikke, bestemte og klare til, at de er i overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet (jf. i denne retning navnlig dom af 17.5.2001, sag C-159/99, Kommissionen mod Italien, præmis 32).
However, it is apparent from the case-law set out in the previous paragraph that there may be an infringement of the principle of legal certainty, as a general principle of Community law, not merely on account of the content of the measures adopted by a Member State but also on account of the procedure or very nature of the legislative instrument chosen by that State in order to implement its obligations under the Community regulation.
I denne forbindelse kan en rent administrativ praksis, som ifølge sagens natur kan ændres af forvaltningen, og som ikke er bragt til offentlighedens kundskab på passende måde, ikke anses for at udgøre en gyldig opfyldelse af forpligtelserne i henhold til fællesskabsretten, når der i kraft af en sådan praksis for de omhandlede personer opretholdes en usikkerhed med hensyn til omfanget af deres rettigheder på et område, der reguleres af fællesskabsretten (jf. i denne retning navnlig dom af 24.3.1994, sag C-80/92, Kommissionen mod Belgien, præmis 20, og af 26.10.1995, sag C-151/94, Kommissionen mod Luxembourg, præmis 18).
The requirements relating to the binding nature of the measures adopted by the Member States and appropriate publicity for those measures, which are recognised by that caselaw, concern precisely the nature of the legislative instrument chosen and the procedure followed in order to adopt it.
Med hensyn til det andet forhold ved lovgivningsproceduren bemærkes blot, at selv om der i henhold til retssikkerhedsprincippet kræves en passende offentliggørelse af de nationale
It follows that to be appropriate publicity must be of such a nature as to inform the natural or legal persons concerned by the measure of their rights and obligations under it. It is not therefore ruled out that publication of that measure in the national press may satisfy that condition.
Det er følgelig ikke udelukket, at en offentliggørelse af foranstaltningen i den nationale presse kan opfylde denne betingelse.
— ina way which does not compromise the objectives of the common agricultural policy and in particular those of the common organisation of the markets in the milk sector;
Som det også fremgår af den retspraksis, der er nævnt ovenfor, er grunden til, at der i henhold til retssikkerhedsprincippet som almindeligt fællesskabsretligt princip kræves en passende offentliggørelse af de foranstaltninger, der udstedes af medlemsstaterne med henblik på at opfylde en forpligtelse, der påhviler dem i henhold til fællesskabsretten, det åbenbare behov for at sikre, at de retssubjekter, der er berørt af sådanne foranstaltninger, er i stand til at gøre sig
— in accordance with the general principles of Community law such as, in particular, the principles of legal certainty and protection of legitimate expectations, proportionality, non-discrimination and respect for fundamental rights.
»1) Når medlemsstaterne i henhold til artikel 7, stk 1, første afsnit, i Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 af 28 december 1992 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 1560/93 af 14. juni 1993, fastsætter nærmere bestemmeker for de referencemængder, der er tilknyttet mælkeproducerende bedrifter, der sælges etter bortforpagtes sammen med disse bedrifter, kan de i medfør af den nævnte bestemmelse fastsætte, at en del af disse referencemængder ikke overdrages sammen med bedriften til den producent, der overtager den, men overgår til den nationale reserve ved en tilbagesøgningsforanstaltning (»clawback«).
The principle of legal certainty does notpreclude, as a general principle of Community law, a Member State from choosing, for the purpose of adopting national measures pursuant to Article 7(1) of Regulation No 3950/92, a procedure whereby a legislative instrument authorises the competent authority, such as a minister, to adopt those measures by means of a decision. That principle requires that the publicity for such measures be of such a nature as to inform the natural or legal persons concerned by the measures of their rights and obligations under them.
En sådan foranstaltning skal indføres og anvendes
It is for the national court to determine, on the basis of the facts before it, whether that is the case in the main proceedings.'
— således, at den ikke er i strid med formålene med den fælles landbrugspolitik, og herunder navnlig de formål, der forfølges med den fælles markedsordning for mælk
Advocate General L.A. Geelhoed delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 12 July 2001. ^
— på grundlag af objektive kriterier, og
He proposed that the Court should answer as follows:
— i overensstemmelse med de almindelige fællesskabsretlige principper, herunder navnlig retssikkerhedsprincippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, proportionalitetsprincippet og princippet om forbud mod forskekbehandling samt under overholdelse af de grundlæggende rettigheder.
'As regards the first question: Article 7(1) of Council Regulation (EEC) No 3950/92 of 28 December 1992 establishing an additional levy in the milk and milk products sector does not preclude a national rule which provides that upon the transfer of a dairy holding part of the milk quota attached to that holding is not transferred but is added to the national reserve.
Retssikkerhedsprincippet er som almindeligt fællesskabsretligt princip ikke til lunder for, at en medlemsstat, med henblik på at træffe nationale foranstaltninger til gennemførelse af artikel 7, sik 1, i forordning nr. 3950/92, vælger en procedure, hvorefter der i en bekendtgørelse gives den kompetente myndighed, f.eks. en minister, beføjelse til at vedtage disse foranstaltninger ved afgøreke.
As regards the second question: A measure of a Member State such as that referred to in the answer to the first question which is intended to implement a Community obligation must satisfy the general principles of law recognised in Community law.
Med hensyn til offentliggørelsen af sådanne foranstaltninger kræves det i henhold til det nævnte princip, at de fysiske eller juridiske
Such a measure, under which a reduction is applied that is greater than is inherent in the additional levy scheme may in certain circumstances satisfy the
Generaladvokat LA Geelhoed fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 12. juli 2001.
As regards the third question: A measure of a Member State such as that referred to in the answer to the first question must be in the form of an authorised binding decision of a national authority.
Præjudiciel »Forordning (EØF) nr. 3950/92 — tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter — referencemængder — betingeker for overdrageke til bortforpagteren ved tilbagegiveke af forpagtede arealer — begrebet producent« (Sjette Afdeling)
Preliminary ruling (Council Regulation (EEC) No 3950/92 — Additional levy in the milk and milk products sector — Reference quantities — Conditions of transfer to lessor in the event of the surrender of leased lands — Notion of producer) (Sixth Chamber)
Ved kendelse af 22. september 1999, indgået til Domstolen den 18. oktober 1999, har Schleswig-HolsteinischesOberverwaltungsgericht i medfør af artikel 234 EF forelagt tre præjudicielle spørgsmål om fortolkningen af artikel 7, stk. 2, og artikel 9, litra c), i Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 af 28. december 1992 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter.
By order of 22 September 1999, received at the Court Registry on 18 October 2000, the Schleswig-HolsteinischesOberverwaltungsgericht (Higher Regional Court, Schleswig-Holstein) referred for a preliminary ruling under Article 234 EC three questions on the interpretation of Articles 7(2) and 9(c) of Council Regulation (EEC) No 3950/92, of 28 December 1992, establishing an additional levy in the milk and milk products sector.
P.H. Thomsen har siden den 1. juli 1982 drevet en bedrift med mælkeproduktion, først i fællesskab med sin far i form af et kompagniskab, senere, efter at dette blev opløst, som eneindehaver af landbrugsbedriften.
Mr Thomsen carried on dairy production from 1 July 1982, initially together with his father in the form of a civil law partnership and then, after dissolution of that partnership, as a sole proprietor.
Ved kontrakt indgået den 30. april 1981 med P. Henningsen forpagtede P.H. Thomsens far et landbrugsareal på i alt 34,29 hektar for en periode, der sluttede den 30. september 1993.
Under an agreement dated 30 April 1981, Mr Thomsen's father leased farmland extending to 34.29 hectares from Mr Henningsen for a period ending on 30 September 1993.
P. Henningsen afgik ved døden i 1991, og hans arvinger, H. Henningsen, U. Henningsen og P. Henningsen, intervenienterne i hovedsagen, opsagde ved skrivelse af 20. august 1993 forpagtningskontrakten uden varsel.
Mr Henningsen died in 1991 and his heirs Helga, Ute and Peter Henningsen, joined parties in the main proceedings, by letter of 20 August 1993 gave notice terminating the tenancy agreement with immediate effect.
Efter at der var indgået forlig for Landwirtschaftsgericht, der var den kompetente ret, som bl.a. indebar en forlængelse af forpagtningskontrakten indtil den
Following the conclusion of a settlement approved by the competent Landwirtschaftsgericht (agricultural tribunal) which provided, utter alia, for an extension of the
Disse spørgsmål er blevet rejst under en sag mellem P.H. Thomsen og Amt für ländliche Räume Husum vedrørende en afgørelse truffet af sidstnævnte, hvorefter referencemængder i tilknytning til en mælkeproducerende bedrift, som P.H. Thomsen forpagtede, efter forpagtningskontraktens udløb blev tildelt H. Henningsen, U. Henningsen og P. Henningsen, som var blevet ejere af denne bedrift ved arv.
Those questions were raised in proceedings between Mr Thomsen and the Amt für ländliche Räume (Office for Rural Areas), Husum concerning a decision of the latter which, on the expiry of the lease, attributed reference quantities attached to a dairy holding leased by Mr Thomsen to the joined parties who had become the owners of that holding by inheritance.
mælkeproducenter som potentielle »producenter«.
includes both former milk producers and future, or potential, 'producers'.
Den forelæggende ret finder det tvivlsomt, om en sådan fortolkning er korrekt.
The national court is uncertain whether that interpretation is correct.
Det er på denne retlige og faktiske baggrund, at Schleswig-HolsteinischesOberverwaltungsgericht har fundet det hensigtsmæssigt at udsætte sagens afgørelse og at forelægge Domstolen tre præjudicielle spørgsmål.
It is against this legal and factual background that the Schleswig-HolsteinischesOberverwaltungsgericht considered it appropriate to stay proceedings and refer questions to the Court for a preliminary ruling.
Efter at disse havde indgivet en ansøgning den 24. november 1995, attesterede Amt für ländliche Räume Husum ved afgørelse af 16. januar 1996, at der med virkning fra den 1. oktober 1995 var blevet overdraget en referencemængde på 85 725 kg til arvingerne som bortforpagtere af en del af bedriften, en mængde, der svarede til et nettolandbrugsareal på 34,29 hektar.
In response to an application made by those heirs on 24 November 1995, the Amt für ländliche Räume Husum, by decision of 16 January 1996, certified that, with effect from 1 October 1995, a reference quantity of 85 725 kg had been transferred to the heirs as lessors of a part of a holding, which quantity was proportionate to a net area of 34.29 hectares of agricultural land.
Med de tre spørgsmål, som behandles samlet, spørger den forelæggende ret nærmere bestemt, om artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 3950/92 skal fortolkes således, at det, når en forpagtningskontrakt vedrørende en mælkeproducerende bedrift udløber, er muligt helt eller delvis at overdrage den hertil knyttede referencemængde til bortforpagteren, ikke blot når denne er mælkeproducent på det tidspunkt, hvor forpagtningskontrakten udløber, men også når han forpligter sig til at udøve virksomhed som mælkeproducent eller overdrager den disponible referencemængde til en tredjemand, som er mælkeproducent.
By its three questions, which it is appropriate to consider together, the national court is essentially asking whether, on a proper construction of Article 7(2) of Regulation No 3950/92, on the expiry of a rural lease of a dairy holding, the transfer in whole or part to the lessor of the reference quantity attached to that holding is possible not only where the lessor is a milk producer at the time of the expiry of the lease but also where he undertakes to become a milk producer or transfers the reference quantity available to a third party who is a milk producer.
Indlægfor Domstolen
Findings of the Court
Efter forgæves klage til den sagsøgte forvaltningsmyndighed i hovedsagen anlagde P.H. Thomsen sag ved Verwaltungsgericht med pastand om annullation af afgørelsen af 16. januar 1996, således som den fremgår af klageafgørelsen af 14. februar 1996.
Following an unsuccessful objection brought before the authority which is the defendant in the main proceedings, Mr Thomsen brought an action before the competent Verwaltungsgericht (Administrative Court) for annulment of the decision of 16 January 1996 in the form of the decision on the objection of 14 February 1996.
Han har gjort gældende, at der efter de relevante bestemmelser i fællesskabsretten kun kunne overdrages en referencemængde til en mælkeproducent.
He submitted that, in accordance with the relevant provisions of Community law, a reference quantity can be transferred only to a milk producer.
Ifølge sagsøgeren har P. Henningsens arvinger aldrig været mælkeproducenter og havde heller ikke til hensigt at benytte det pågældende areal til mælkeproduktion i fremtiden.
According to Jiim, Mr Henningsen's heirs have never been milk producers and do not intend to carry on milk production on the land concerned in the future.
Det bemærkes indledningsvis, at det følger af den generelle opbygning af ordningen med tillægsafgift på mælk som helhed, at en landmand kun kan få tildelt en referencemængde, såfremt han er producent.
It must be pointed out, first, that the general scheme of the provisions concerning the additional levy on milk shows that a reference quantity cariJ)e^llocatedi toa farmer only if he has the status of a producer.
Afgørende for besvarelsen af de forelagte spørgsmål er derfor, hvorledes begrebet producent i den omhandlede ordning, som i dette tilfælde er defineret i artikel 9, litra c), i forordning nr. 3950/92, skal forstås (dom af 15.1.1991, sag C-341/89, Ballmann, præmis 9).
Consequently, in order to answer the questions submitted, the concept of 'producer' within the meaning of the provisions at issue must first be considered (judgment in Case C-341/89 Ballmann [1991], paragraph 9). In this case, that notion is defined in Article 9(c) of Regulation No 3950/92.
Ved dom af 23. marts 1998 frifandt Verwaltungsgericht de sagsøgte med den begrundelse, at begrebet »producent« i artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 3950/92 i betragtning af andre bestemmelser i forordningen skal fortolkes bredt, således at det omfatter såvel tidligere producenter som potentielle producenter.
By judgment of 23 March 1998, the Verwaltungsgericht dismissed Mr Thomsen's action on the grounds that, in light of the other provisions of Regulation No 3950/92, the notion of 'producer' in Article 7(2) thereof must be interpreted widely to include both former and potential producers.
Ifølge Verwaltungsgericht skulle der ved »mælkeproducent« forstås enhver person, der tilkommer en referencemængde, selv når den pågældende hverken sælger eller leverer mælk på det tidspunkt, der skal tages i betragtning.
According to this ruling, 'milk producer' must be understood as meaning any person entitled to a reference quantity even if that person neither sells nor delivers milk at the date to be taken into consideration.
I denne forbindelse bemærkes, at det fremgår af Domstolens praksis, at i forbindelse med en bortforpagtning, som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 3950/92, kan en bortforpagter kun udnytte den referencemængde, der er tildelt på grundlag af bedriftens arealer, såfremt han som landmand er producent som omhandlet i denne forordnings artikel 9, litra c).
It is apparent from the case-law of the Court that, in the case of a lease within the meaning of Article 7(1) of Regulation No 3950/92, the lessee can have the benefit of the reference quantity attaching to the land forming part of the holding only in so far as he has, as a farmer, the status of a producer within the meaning of Article 9(c) of that regulation.
Ligeledes bemærkes, at i tilfælde af overdragelse af en allerede tildelt referencemængde skal en erhverver, som overtager arealerne, være
By the same token, where a reference quantity has already been allocated, a transferee who takes over the land must have the same status of a producer in order for him to qualify for transfer of the reference quantity attaching thereto (see, to this effect, the
P.H. Thomsen ankede denne dom til den forelæggende ret.
Mr Thomsen appealed against that judgment before the court making the reference.
Denne har udtalt, at ifølge Verwaltungsgerichts fortolkning omfatter begrebet »producent« efter artikel 9, litra c), i forordning nr. 3950/92 såvel tidligere
That court observes that, according to the Verwaltungsgericht's interpretation, the notion of 'producer' for the purposes of Article 9(c)
producent for at have ret til en overdragelse af den tilknyttede referencemængde (jf. i denne retning dom af 17.4.1997, sag C-15/95, EARL de Kerlast, præmis 24).
judgment in Case C-15/95 EARL de Kerlast [199η, paragraph 24).
Det skal dog tilføjes, at skønt de nærmere regler for en sådan overdragelse i mangel af specifikke bestemmelser i forordning nr. 3950/92 ganske vist skal fastsættes i medlemsstaternes lovgivning, kan bortforpagterens midlertidige erhvervelse af referencemængder efter fællesskabsretten kun tillades, såfremt den er nødvendig og af så kort varighed som muligt.
Although that case-law was developed in respect of the first subparagraph of Article 7(1) of Regulation No 3950/92, which is the sole provision governing the transfer of reference quantities to the lessee in the case of a rural lease and to the transferee in the case of sale or transfer by way of inheritance, it must be conceded that that provision and Article 7(2) cannot allow a different interpretation with respect to the rules on the transfer of reference quantities.