natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Selv om unionsborgerskabet som fastsat i artikel 17 EF ikke har til formål at udvide traktatens materielle anvendelsesområde til ligeledes at omfatte interne forhold, der ikke har nogen tilknytning til fællesskabsretten 11, skal jeg bemærke, således som anført af den rumænske og den græske regering, at den omstændighed, at Gheorghe Jipa ikke har gjort brug af retten til fri bevægelighed, ikke alene af den grund kan sidestilles med en rent intern situation 12.
Moreover, while citizenship of the Union, established by Article 17 EC, is not intended to extend the scope ratione materiae of the Treaty to internal national situations which have no link with Community law, 11 it must be observed, as was submitted by the Romanian and Greek Governments, that the fact that Mr Jipa has not made use of his right of freedom of movement cannot, for that reason alone, assimilate his situation to a purely internal situation. 12
Henset for det første til den omstændighed, at Gheorghe Jipa fra den 1. januar 2007 er tillagt den grundlæggende status som unionsborger, for det andet, at ministeriet har anmodet den forelæggende ret om — inden for rammerne af et borgerligt søgsmål — at begrænse Gheorghe Jipas ret til indrejse til en anden medlemsstat, og for det tredje, at bortset fra de begrænsede oplysninger, som den forelæggende ret har givet med hensyn til Gheorghe Jipas hjemsendelse fra Belgien på grundlag af tilbagetagelsesaftalen og hans »ulovlige ophold« i Belgien, mener jeg ikke, at der er noget grundlag for, at Domstolen skulle træffe afgørelse om, at de begrænsninger, der kan pålægges Gheorghe Jipa af den forelæggende ret, af hans ret til indrejse til Belgien i medfør af bl.a. artikel 38 og 39 i lov nr. 248/2005, skulle vedrøre en rent intern situation.
Given the fact firstly, that Mr Jipa from the 1 January 2007 enjoys the fundamental status of citizen of the Union, secondly, that the Ministry is seeking an order from the referring court in civil proceedings limiting Mr Jipa’s right to travel to another Member State and thirdly, that aside from the limited information provided by the referring court in relation to Mr Jipa’s repatriation from Belgium on foot of the Readmission Agreement and his ‘illegal residence’ in Belgium, I consider that there are no grounds on which the Court could consider that the limitations which may be imposed on Mr Jipa by the referring court on travelling to Belgium pursuant, inter alia, to Articles 38 and 39 of Law 248/2005 relate to a purely internal situation.
Jeg mener derfor, at denne sag har en direkte tilknytning til fællesskabsretten.
I therefore consider that the present case has a direct link with Community law.
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at sagen ved den nationale ret udspringer af Gheorghe Jipas hjemsendelse til Rumænien fra Belgien på grundlag af tilbagesendelsesaftalen som følge af hans »ulovlige ophold« i Belgien.
It would appear from the order for reference that the proceedings before the national court arose following Mr Jipa’s repatriation to Romania from Belgium, pursuant to the Readmission Agreement, due to his ‘illegal residence’ in Belgium.
Den forelæggende ret har selv understreget i sin forelæggelsesafgørelse, at ministeriet ikke har gjort det klart, hvad der menes med Gheorghe Jipas »ulovlige ophold«.
The referring court itself pointed out, in its order for reference, that the Ministry has not clarified what is meant by the Mr Jipa’s ‘illegal residence’.
Jeg skal imidlertid fremhæve, at
It should be noted however that the
11 — Dom af 5.6.1997, forenede sager C-64/96 og C-65/96, Uecker og Jacquet, Sml. I, s. 3171, præmis 23.
11 — Joined Cases C-64/96 and C-65/96 Uecker and Jacquet [1997] ECR I-3171, paragraph 23.
12 — Jf. i denne henseende dom af 19.10.2004, sag C-200/02, Zhu og Chen, Sml. I, s. 9925, præmis 19.
12 — See in that respect, Case C-200/02 Zhu and Chen [2004] ECR I-9925, paragraph 19.
Efter min mening udgør de begrænsninger, der kan pålægges Gheorghe Jipa af den forelæggende ret, således at han forhindres i at forlade sin oprindelsesmedlemsstat og indrejse på en anden medlemsstats område, en hindring i retten til fri bevægelighed som omhandlet i artikel 18, stk. 1, EF.
In my view, the limitations which may be imposed by the referring court on Mr Jipa from leaving his Member State of origin in order to enter the territory of another Member State constitute an obstacle to the right of freedom of movement provided by Article 18(1) EC.
Retten til frit at bevæge sig inden for medlemsstaternes område, der er garanteret i artikel 18, stk. 1, EF, ville blive berøvet sit
The right to move freely within the territory of the Member States guaranteed by Article 18(1) EC would be
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MAZÁK — SAG C-33/07 unionsborgere til at forlade en medlemsstats område for at rejse til en anden medlemsstat.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-33/07
indhold, hvis oprindelsesmedlemsstaten uden gyldig grund kunne forbyde sine egne statsborgere at forlade dens område og indrejse på en anden medlemsstats område 13.
rendered meaningless if the Member State of origin could, without valid justification, prohibit its own nationals from leaving its territory to enter the territory of another Member State. 13
De nationale bestemmelser, der er genstand for denne sag, skal efter min mening ligeledes vurderes på grundlag af artikel 4 i direktiv 2004/38 14, som fastsætter retten for
The national rules in question in the present proceedings must, in my view, also be assessed in the light of Article 4 of Di -rective 2004/38 14which regulates the right of Union citizens to leave the territory of a
I henhold til artikel 4, stk. 1, i direktiv 2004/38 har alle unionsborgere, der er i besiddelse af et gyldigt identitetskort eller pas, ret til at forlade en medlemsstats område for at rejse til en anden medlemsstat.
In accordance with Article 4(1) of Directive 2004/38, all Union citizens with a valid identity card or passport have the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State.
Efter min mening finder artikel 4, stk. 1, i direktiv 2004/38 bred anvendelse, eftersom den giver unionsborgere, der er i besiddelse af et gyldigt identitetskort eller pas, ret til at forlade en medlemsstats område, herunder deres oprindelsesmedlemsstat 15, for at rejse til en anden medlemsstat.
In my view, Article 4(1) of Directive 2004/38 is very broad in its scope as it grants citizens of the Union who are in possession of a valid identity card or passport the right to leave the territory of all Member States, including their Member State of origin 15to travel to another Member State.
Det følger endvidere af artikel 4, stk. 2, i direktiv 2004/38, at unionsborgere ikke kan pålægges visumpligt eller en lignende forpligtelse, og at medlemsstaterne i henhold til artikel 4, stk. 3, skal udstede og forny identitetskort eller pas til deres statsborgere, der udtrykkeligt angiver indehaverens statsborgerskab.
Moreover, pursuant to Article 4(2) of Directive 2004/38, no exit visa or equivalent formality may be imposed on citizens of the Union and the Member States must, pursuant to Article 4(3), issue to their own nationals, and renew, an identity card or passport stating their nationality.
Jf. ligeledes med hensyn til personers ret til fri bevægelighed og etableringsfriheden dom af 7.7.1992, sag C-370/90, Singh, Sml. I, s. 4265, præmis 23.
See also in the context of freedom of movement for persons and freedom of establishment, Case C-370/90 Singh [1992] ECR I-4265, paragraph 23.
I dom af 15.12.1995, sag C-415/93, Bosman, Sml. I, s. 4291, fastslog Domstolen, at »[d]e rettigheder, som er garanteret ved traktatens artikel [43] ff., ville miste deres indhold, såfremt oprindelsesstaten kunne forbyde selskaber at flytte med henblik på etablering i en anden medlemsstat.
In the Bosman case (C-415/93 [1995] ECR I-4921) the Court stated that ‘[t]he rights guaranteed by Article [43] et seq. of the Treaty would be rendered meaningless if the Member State of origin could prohibit undertakings from leaving in order to establish themselves in another Member State.
De samme betragtninger gælder for artikel [39] for så vidt angår regler, som hindrer den frie bevægelighed for en medlemsstats statsborgere, som ønsker at udøve en lønnet beskæftigelse i en anden medlemsstat« (præmis 97).
The same considerations apply, in relation to Article [39] of the Treaty, with regard to rules which impede the freedom of movement of nationals of one Member State wishing to engage in gainful employment in another Member State’ (see paragraph 97).
Jeg mener derfor, at såfremt der ikke foreligger en gyldig begrundelse, er artikel 18, stk. 1, EF og artikel 4 i direktiv 2004/38 til hinder for national lovgivning som den, der er genstand for hovedsagen, som indebærer
I therefore consider that in the absence of valid justification, Article 18(1) EC and Article 4 of Directive 2004/38 preclude national legislation such as that at issue in the present proceedings which provides
14 — Efter sin tiltrædelse af Unionen den 1.1.2007 er Rumænien bundet af EF-traktatens bestemmelser om unionsborgernes rettigheder og de bestemmelser og den retspraksis, der gælder herom, med forbehold for overgangsbestemmelser, der måtte være vedtaget på området.
14 — With its accession to the EU on 1 January 2007, Romania is bound by the provisions of the EC Treaty on the rights of citizens of the Union and the legislative provisions and caselaw thereon, subject to the transitional arrangements adopted on the matter.
Det fremgår af artikel 20 og bilag VII til protokol om vilkårene og de nærmere bestemmelser for optagelse af Republikken Bulgarien og Republikken Rumænien i Den Europæiske Union (EUT 2005 L 157, s. 29), at Rumænien er bundet fra datoen for sin tiltrædelse af EU af bestemmelserne i direktiv 2004/38, bortset fra de bestemmelser, der bl.a. vedrører adgangen til medlemsstaternes arbejdsmarked for rumænske statsborgere.
It would appear from Article 20 of and Annex VII to the Protocol concerning the conditions and arrangements for admission of the Republic of Bulgaria and Romania to the European Union (OJ 2005 L 157 p. 29), that Romania is bound from the date of its accession to the EU by the provisions of Directive 2004/38 save where those provisions concern, inter alia, access to the labour markets of Member States by Romanian nationals.
I denne henseende er der vedtaget en række overgangsforanstaltninger for så vidt angår Rumænien i relation til anvendelsen af artikel 16 i Rådets forordning nr. 1612/68/EØF af 15.10.1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet (EFT 1968, s. 467).
In that regard, a number of transitional arrangements have been adopted in respect of Romania concerning the application of Art -icles 1 to 6 of Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community (OJ, English Special Edition 1968(II), p. 475).
Artikel 4 i direktiv 2004/38, som vedrører unionsborgeres rettigheder generelt set og ikke blot unionsborgere, der er arbejdstagere, gælder uanset de nævnte overgangsforanstaltninger og fuldt ud for rumænske statsborgere fra den 1.1.2007.
Article 4 of Directive 2004/38, which concerns the rights of citizens of the Union in general, rather than citizens of the Union who are workers, is unaffected by the abovementioned transitional arrangements and applies in full to Romanian nationals from 1 January 2007.
JIPA begrænsninger i unionsborgeres ret til at forlade deres oprindelsesmedlemsstat for at rejse til en anden medlemsstat.
JIPA for restrictions to be placed on the right of Union citizens to leave their Member State of origin in order to travel to another Member State.
overskriften til kapitel VI i direktiv 2004/38 ikke specifikt henviser til retten til udrejse, og mange af bestemmelserne i dette kapitel vedrører spørgsmål om retten til indrejse 16og ophold 17, følger det imidlertid klart af
B — Article 27 of Directive 2004/38 restrict the right of Union citizens to move and reside freely within the territory of the Member States.
B — Artikel 27 i direktiv 2004/38 ordlyden af artikel 27, stk.1, og 22. betragtning til præamblen til dette direktiv, at kapitel VI regulerer begrænsninger for »unionsborgeres frie bevægelighed«, hvilket ubestrideligt knytter sig til såvel retten til at forlade en medlemsstats område for at rejse til en anden medlemsstat som retten til indrejse på en anden medlemsstats område.
While the title to Chapter VI of Directive 2004/38 does not specifically refer to the right to leave, and indeed many of the provisions of that chapter address questions relating to the right of entry 16and the right of residence, 17it is clear from the wording of Article 27(1) and the 22nd recital in the preamble to that directive that Chapter VI thereof regulates restrictions on the ‘freedom of movement of Union citizens’, a matter which undoubtedly relates to both the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State and the right to enter another Member State.
Med anden del af det andet spørgsmål og første del af det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om en rumænsk statsborgers »ulovlige ophold« i en anden medlemsstat i Unionen, der er blevet hjemsendt på grundlag af en tilbagetagelsesaftalen, er omfattet af begreberne »offentlig orden« eller »offentlig sikkerhed« som omhandlet i artikel 27 i direktiv 2004/38, således at Rumænien kan begrænse den berørte persons frie bevægelighed inden for en anden medlemsstats område.
By the second part of its second question and the first part of its third question, the national court seeks essentially clarification on whether the ‘illegal residence’ of a Romanian national in another Member State of the Union who was repatriated on foot of the Readmission Agreement, falls within the terms ‘public policy’ or ‘public security’ provided for in Article 27 of Direct ive 2004/38 so that a restriction may be imposed by Romania on that person’s freedom of movement within the territory of another Member State.
Efter min mening skal artikel 27, stk. 2, i direktiv 2004/38, som gengiver hovedparten af indholdet i artikel 3 i Rådets direktiv 64/221/EØF af 25. februar 1964 om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for udlændinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed 18, bl.a. fortolkes i lyset af Domstolens praksis vedrørende artikel 3 i direktiv 64/221.
In my view, Article 27(2) of Direct- ive 2004/38, which reproduces much of the contents of Article 3 of Council Direct - ive 64/221/EEC of 25 February 1964 on the coordination of special measures concerning the movement and residence of foreign nationals which are justified on grounds of public policy, public security or public health 18must be interpreted, inter alia, in the light of the caselaw of the Court on Article 3 of Directive 64/221.
I denne henseende har Domstolen gentagne gange i relation til arbejdskraften fastslået, at princippet om fri bevægelighed skal fortolkes udvidende, mens undtagelserne fra dette princip derimod skal fortolkes strengt.
In that regard, the Court has consistently held, in relation to workers, that the principle of freedom of movement must be given a broad interpre-
Yderligere har Domstolen fastslået, at undtagelser
16 — See Article 5 of Directive 2004/38 on the right of entry.
16 — Jf. artikel 5 i direktiv 2004/38 vedrørende retten til indrejse.17 — Jf. kapitel III i direktiv 2004/38 om retten til ophold.
17 — See Chapter III of Directive 2004/38 on the right of residence.
Jf. artikel 38, stk. 2, i direktiv 2004/38.
See Article 38(2) of Directive 2004/38.
I henhold til artikel 18, stk. 1, EF kan retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område undergives de begrænsninger og de betingelser, der er fastsat i EF-traktaten og i gennemførelsesbestemmelserne hertil.
Pursuant to Article 18(1) EC, limitations and conditions may be imposed on the right to move and reside freely within the territory of the Member States pursuant to the EC Treaty and the measures adopted to give it effect.
Efter min mening regulerer bestemmelserne i kapitel VI i direktiv 2004/38, som har overskriften »Begrænsninger i retten til indrejse og ophold af hensyn til den offentlige orden, sikkerhed eller sundhed«, de omstændigheder, hvorunder medlemsstaterne kan begrænse unionsborgeres ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område. Skønt
In my view, the provisions of Chapter VI of Directive 2004/38, which is entitled ‘Restrictions on the right of entry and the right of residence on grounds of public policy, public security or public health’, regulate the circumstances in which Member States may
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MAZÁK — SAG C-33/07 begrebet den offentlige orden under alle omstændigheder forudsætter, at der ud over den forstyrrelse af samfundsordenen, som enhver lovovertrædelse indebærer, foreligger en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse 24.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-33/07 of public policy presupposes the existence, in addition to the perturbation of the social order which any infringement of the law involves, of a genuine and sufficiently serious threat to the requirements of public policy affecting one of the fundamental interests of society. 24 tation and that derogations from that principle must be interpreted strictly.
Domstolen har ikke desto mindre fastslået, at de særlige omstændigheder, der kan berettige anvendelsen af begrebet den offentlige orden, kan være forskellig fra land til land og fra periode til periode, og at der derfor i så henseende må indrømmes de nationale kompetente myndigheder et skøn inden for de af traktaten afstukne rammer 20.
19The Court has nevertheless also held that the particular circumstances justifying recourse to the concept of public policy may vary from one country to another and from one period to another, and it is therefore necessary in this matter to allow the competent national authorities an area of discretion within the limits imposed by the Treaty. 20
Efter min mening kan en medlemsstat ikke begrænse retten for en unionsborger til at forlade sin oprindelsesmedlemsstat for at rejse til en anden medlemsstat med henvisning til den offentlige orden eller den offentlige sikkerhed alene med henvisning til, at den pågældende blev hjemsendt fra en anden medlemsstat på grund af hans »ulovlige ophold« i sidstnævnte stat.
In my view, a Member State may not limit the right granted to a Union citizen to leave his Member State of origin to travel to another Member State on grounds of public policy or public security merely on the basis that he was repatriated from another Member State due to his ‘illegal residence’ in the latter.
Efter min mening følger det af Domstolens dom i sagen Kommissionen mod Spanien 25, at en medlemsstat ikke i relation til en unionsborgers adfærd kan støtte sig på en uspecifik vurdering af en unionsborger, der er foretaget af en anden medlemsstat.
I consider that it follows from the ruling of the Court in Commission v Spain 25that a Member State, when limiting the rights granted to Union citizens pursuant to Article 18(1) EC, cannot rely on general non-specific assertions made, in relation to the conduct of a Union citizen, by another Member State.
En medlemsstat skal, når den begrænser unionsborgernes grundlæggende friheder, selv undersøge og godtgøre, om udøvelsen af disse friheder udgør en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse.
A Member State when limiting the fundamental freedoms of Union citizens must itself verify and confirm whether the exercise of those freedoms poses a genuine and sufficiently serious threat to the requirements of public policy affecting one of the fundamental interests of society.
Artikel 27, stk. 2, i direktiv 2004/38 bestemmer, at »[f]oranstaltninger truffet af hensyn til den offentlige orden eller sikkerhed skal være i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og kan udelukkende begrundes i vedkommendes personlige adfærd« 21.
According to Article 27(2) of Direct- ive 2004/38, ‘measures taken on grounds of public policy or public security shall comply with the principle of proportionality and shall be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned’.
Det følger klart, ikke blot af ordlyden af artikel 27, stk. 2, i direktiv 2004/38, men ligeledes af Domstolens faste praksis, at begrænsninger med henvisning til den offentlige orden og opretholdelsen af den offentlige sikkerhed ikke kan grundes på omstændigheder, der ikke vedrører det enkelte tilfælde eller betragtninger om generel forebyggelse 22.
21It is clear, not only from the terms of Article 27(2) of Directive 2004/38, but also the settled caselaw of the Court, that restrictions imposed on grounds of public policy and for the maintenance of public security cannot be based on grounds extraneous to the individual case or on considerations of general prevention.
Ydermere bestemmer artikel 27, stk. 2, i direktiv 2004/38, at en tidligere straffedom ikke i sig selv kan begrunde anvendelsen af sådanne foranstaltninger 23.
22In addition, Article 27(2) of Directive 2004/38 provides that previous criminal convictions shall not in themselves constitute grounds for adopting such restrictions.
Det følger af fast retspraksis, at nationale myndigheders påberåbelse af
23According to settled caselaw, reliance by a national authority on the concept
19 — Dom af 29.4.2004, forenede sager C-482/01 og C-493/01, Orfanopoulos and Oliveri, Sml. I, s. 5257, præmis 64 og 65.
19 — Joined Cases C-482/01 and C-493/01 Orfanopoulos and Oliveri [2004] ECR I-5257, paragraphs 64 and 65.
I denne sag er der intet i de faktiske omstændigheder, således som de er beskrevet
In the present case nothing in the facts, as presented by the referring court, would
21 — I henhold til proportionalitetsprincippet skal nationale foranstaltninger, der vedtages med henvisning til hensynet til offentlig orden og sikkerhed, være nødvendige og egnede til at opnå det ønskede formal.
21 — In accordance with the principle of proportionality, national measures adopted on grounds of public policy or public security must be necessary and appropriate to attain the objective pursued.
Jf. i denne henseende dommen i sagen Baumbast og R, nævnt ovenfor i fodnote 8, præmis 91.
See, to that effect, Baumbast and R, cited in footnote 8, paragraph 91.
22 — Jf. dom af 26.2.1975, sag 67/74, Bonsignore, Sml. s. 297, præmis 6, og af 28.10.1975, sag 36/75, Rutili, Sml. s. 1219, præmis 29.
22 — See Case 67/74 Bonsignore [1975] ECR 297, paragraph 6, and Case 36/75 Rutili [1975] ECR 1219, paragraph 29.
24 — Jf. dom af 31.1.2006, sag C-503/03, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 1097, præmis 46, dommen i sagen Orfanopoulos og Oliveri, nævnt ovenfor i fodnote 19, præmis 66, Bouchereaudommen, nævnt ovenfor i fodnote 7, præmis 35, og Rutili-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 22, præmis 28.
24 — See Case C-503/03 Commission v Spain [2006] ECR I-1097, paragraph 46; Orfanopoulos and Oliveri, cited in footnote 19, paragraph 66; Bouchereau, cited in footnote 7, paragraph 35; and Rutili, cited in footnote 22, paragraph 28.
23 — Jf. navnlig dom af 19.1.1999, sag C-348/96, Calfa, Sml. I, s. 11, præmis 22-24.
23 — See, in particular, Case C-348/96 Calfa [1999] ECR I-11, paragraphs 22 to 24.
25 — Nævnt ovenfor i fodnote 24.
25 — Cited in footnote 24.
C — Personlig adfærd
C — Personal conduct
Med anden del af sit tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om en medlemsstat automatisk på grundlag af artikel 27 i direktiv 2004/38 kan begrænse retten til fri bevægelighed og ophold for en unionsborger med henvisning til hensynet til »offentlig orden« og »offentlig sikkerhed«, uden at den berørte person »personlige adfærd« er blevet vurderet.
By the second part of its third question, the national court seeks clarification on whether a Member State may automatically impose pursuant to Article 27 of Direct- ive 2004/38 restrictions on the freedom of movement and residence of a citizen of the Union on grounds of ‘public policy’ and ‘public security’, without that person’s ‘personal conduct’ being examined.