natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I henhold til artikel 8, stk. 1, litra a), og artikel 2, stk. 2, i direktiv 92/81, sammenholdt med artikel 2 i direktiv 92/82, kan der imidlertid kun opkræves afgift af smøreolier, hvis de er bestemt til at anvendes, afsættes eller anvendes som brændsel eller som motorbrændstof.
Article 73b of the Treaty in conjunction with Articles 73c, 73d, 73f and 73g of the EC Treaty (now Articles 57 EC to 60 EC) do not preclude the acquisition of agricultural land being made subject to the grant of prior authorisation such as that established by the VGVG.
I alle øvrige tilfælde skal de obligatorisk fritages for harmoniseret punktafgift.
However, they do preclude such authorisation being refused in every case in which the acquirer does not himself farm the land concerned as part of a holding and on which he is not resident. '
Kommissionens påstand bør derfor tages til følge for så vidt angår lovdekret nr. 504.
Advocate General L. A. Geelhoed delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 10 April 2003.
Det hedder i domskonklusionen:
25 September 2003
»1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk 2, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, og artikel 8, stk 1, litra a), i Rådets direktiv 92/81/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier, som ændret ved Rådets direktiv 94174/EF af 22. december 1994, idet den ved artikel 62, stk 1, i lovdekret nr. 504, der bærer overskriften »Testo unico delle disposizioni legislative concernenti le imposte sutta produzione e sui consumi e relative sanzioni penali e amministrative* (bekendtgørelse af lovbestemmelser om afgifter af fremstilling og forbrug samt om strafferetlige og administrative sanktioner på området) af 26. oktober 1995, har opretholdt en forbrugsafgift af smøreolier ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse.
By application lodged at the Court Registry on 12 November 2001, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by retaining in force a tax on lubricating oils, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Article 3(2) of Council Directive 92/12/EEC of 25 February 1992, and Article 8(1 )(a) of Council Directive 92/81 /EEC of 19 October 1992.
Domstolen (Første Afdeling) har efter at have hørt generaladvokaten besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse.
However under Article 8(1 )(a) and Article 2(2) of Directive 92/81, in conjunction with Article 2 of Directive 92/82, lubricating oils may be subject to excise duty only if intended for use, offered for sale or used as motor fuel or heating fuel.
Sag C-74/02 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Forbundsrepublikken Tyskland Miljø- og forbrugerbeskyttelse
The Member States cannot therefore rely on the right conferred by Article 3(2) of Directive 92/12 to maintain or introduce national taxes for specific purposes in respect of products which must be exempted from the harmonised excise duty in accordance with Article 8( 1 ) of Directive 92/81.
»Traktatbrud — direktiv 1999194/EF — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist* (Første Afdeling)
The Commission's application must therefore be considered well founded with regard to Legislative Decree No 504.
Domstolen bemærker, at det er ubestridt, at Forbundsrepublikken Tyskland ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre en fuldstændig gennemførelse af direktivet inden for den fastsatte frist.
It is sufficient to find that, by retaining in force a tax on the consumption of lubricating oils under the first paragraph of Article 62 of Legislative Decree No 504 beyond the expiry of the period laid down in the reasoned opinion, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Article 3(2) of Directive 92/12 and Article 8(l)(a)of Directive 92/81.
Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.*
Orders the Italian Republic to pay the costs. '
Generaladvokat J. Mischo har ikke fremsatte forslag til afgørelse i sagen.
Advocate General S. Alber did not delivered his Opinion.
Domstolen (Første Afdeling) har efter at have hørt generaladvokaten besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse.
The Court (First Chamber) decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion.
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
(Failure of a Member State to fulfil obligations —Directive 1999/94/EC —Failure to implement within the prescribed period) (First Chamber)
I 1992 og 1993 udloddede Océ UK Ltd udbytte til sit moderselskab for et samlet beløb på cirka 13 mio. GBP og havde i den forbindelse pligt til at betale ACT-skat. Océ NV fik en skattegodtgørelse svarende til halvdelen af den skattegodtgørelse, som en fysisk person, der var hjemmehørende i Det Forenede Kongerige, ville have ret til (dvs. ca. 2,174 mio. GBP), fratrukket 5% af udbyttebeløbet sammenlagt med skattegodtgørelsen (761 000 GBP), således at Océ NV modtog et supplerende beløb på omkring 1,4 mio. GBP.
By application lodged at the Court Registry on 5 March 2002, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to adopt within the prescribed period the measures necessary to comply with Directive 1999/94/EC of the European Parliament and of the Council of 13 December 1999 the Federal Republic of Germany has failed to fulfil its obligations under the Directive.
Da Océ NV fandt, at 5%indeholdelsen i strid med direktivets artikel 5, stk. 1, udgjorde en kildeskat af udbytte, som var udloddet af datterselskabet, anlagde Océ NV sag til prøvelse af denne indeholdelse ved Commissioners.
The Court notes that it is not disputed that the Federal Republic of Germany did not adopt the measures necessary for the full implementation of the Directive within the period prescribed for that purpose.
På denne baggrund har Special Commissioners of Income Tax forelagt Domstolen tre præjudicielle spørgsmål.
Orders the Federal Republic of Germany to pay the costs. '
Første præjudicielle spørgsmål
Advocate General J. Mischo did not delivered his Opinion.
Det følger heraf, at 5%indeholdelsen i medfør af den dobbeltbeskatningsoverenskomst, der er genstand for hovedsagen — i det omfang den påhviler udbytte, der udloddes af det hjemmehørende datterselskab til det ikkehjemmehørende moderselskab — må anses for en kildeskat af udloddet overskud, som i princippet er forbudt i medfør af direktivets artikel 5, stk. 1.
Preliminary ruling (Directive 90/435/EEC — Corporation tax — Parent companies and subsidiaries of different Member States — Concept of withholding tax) (Fifth Chamber)
For så vidt angår den del af 5%-indeholdelsen, der påhviler den skattegodtgørelse, som udbytteudlodningen giver ret til, frembyder den ikke kendetegnene for en kildeskat af udloddet overskud, der i princippet er forbudt i medfør af direktivets artikel 5, stk. 1, eftersom den ikke påhviler det overskud, der udloddes af datterselskabet.
By order of 6 February 2001 the Special Commissioners of Income Tax ('the Special Commissioners') referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Article 5(1) of Council Directive 90/435/EEC of 23 July 1990 and the interpretation and validity of Article 7(2) of the Directive.
Skattegodtgørelsen udgør således ikke et afkast af værdipapirer.
Océ NV is the parent company of Océ UK Ltd, a company incorporated and resident in the United Kingdom.
I det omfang 5%indeholdelsen i henhold til den pågældende dobbeltbeskatningsoverenskomst påhviler den skattegodtgørelse, som udlodningen af udbytte fra det hjemmehørende datterselskab til det ikkehjemmehørende moderselskab giver ret til, kan den ikke anses for en kildeskat af udloddet overskud, der i princippet er forbudt i medfør af direktivets artikel 5, stk. 1.
In 1992 and 1993 Océ UK Ltd paid dividends totalling approximately GBP 13 000 000 to its parent company and, on that basis, was required to pay ACT. Océ NV was granted a tax credit equal to half the tax credit to which an individual resident in the United Kingdom would have been entitled (that is to say roughly GBP 2 174 000), less
Andet præjudicielle spørgsmål
the abatement of 5% of the aggregate amount of the dividend and the tax credit (GBP 761 000), and was thus paid an additional amount of about GBP 1 400 000.
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om direktivets artikel 7, andet led, skal fortolkes således, at bestemmelsen tillader en beskatning som den 5%-indeholdelse, der gælder ifølge den i hovedsagen omhandlede dobbeltbeskatningsoverenskomst, selv om indeholdelsen udgør en kildeskat i samme direktivs artikel 5, stk. l's forstand.
Contending that the 5% abatement constituted a withholding tax on the dividends paid by its subsidiary, contrary to Article 5(1) of the Directive, Océ NV appealed against the assessment to tax to the Special Commissioners.
I lyset af besvarelsen af første spørgsmål angår andet spørgsmål alene 5%-indeholdelsen, i det omfang den påhviler udbytte.
By decision of 17 February 2000, they held that the 5% charge constituted a tax as a matter of United Kingdom law and that it was necessary to submit a reference for a preliminary ruling to the Court of Justice of the European Communities.
Direktivet har til formål at fjerne forskelsbehandlingen mellem samarbejde mellem moder- og datterselskaber i forskellige medlemsstater ved indførelse af en fælles beskatningsordning for udloddet overskud og således at lette sammenslutninger af selskaber på fællesskabsplan.
The tax authorities brought an appeal before the High Court of Justice of England and Wales, Chancery Division (Revenue), challenging solely the characterisation of the 5% abatement as a tax as a matter of United Kingdom law.
Med henblik herpå gælder for det første, således som det fremgår af fjerde betragtning til direktivet, at hvis et moderselskab som selskabsdeltager fra sit datterselskab modtager udbytte, kan den stat, hvor moderselskabet er hjemmehørende, enten undlade at beskatte dette udbytte eller beskatte det, men give selskabet tilladelse til fra skattebeløbet at trække den del af datterselskabets skat, der vedrører dette udbytte.
In its judgment of 2 November 2000, the High Court ruled that it did not matter how the charge was characterised as a matter of United Kingdom law, because the question whether the 5% charge fell within Article 5( 1 ) was a question of Community law. The High Court remitted the matter to the Special Commissioners to draw up the questions to be referred to the Court of Justice.
For det andet fremgår det af femte betragtning til direktivet, at for at sikre skattemæssig neutralitet bør det udbytte, som et datterselskab udlodder til sit moderselskab, fritages for kildeskat undtagen i særlige tilfælde.
It was in those circumstances that the Special Commissioners referred the a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Der findes ingen tilsvarende bestemmelse, som udtrykkeligt undtager Det Forenede Kongeriges skatteordning.
Consideration of the first question referred for a preliminary ruling
Det bemærkes, at inden for rammerne af den pågældende overenskomst er 5%indeholdelsen blevet indført i direkte forbindelse med udbetaling af en skattegodtgørelse, som er indført med henblik på at lempe den økonomiske dobbeltbeskatning af udbytte, der udloddes af et datterselskab hjemmehørende i Det Forenede Kongerige til moderselskabet, hjemmehørende i Nederlandene.
By their first question, the Special Commissioners essentially ask whether taxation such as the 5% charge envisaged by the double taxation convention at issue in the main proceedings amounts to a withholding tax on profits which a subsidiary distributes to its parent company within the meaning of Article 5(1) of the Directive.
Det må konstateres, at denne indeholdelse, der er en kildeskat i direktivets artikel 5, stk. l's forstand, i det omfang den påhviler udbylte, ikke — således som den italienske regering har anført - er fastsat til et niveau, hvor den kan udligne virkningerne af denne lempelse af den økonomiske dobbeltbeskatning af udbytte.
The Court has already held that any tax on income received in the State in which dividends are distributed is a withholding tax on distributed profits for the purposes of Article 5( 1 ) of the Directive where the chargeable event for the tax is the payment of dividends or of any other income from shares, the taxable amount is the income from those shares and the taxable person is the holder of the shares.
Under alle omstændigheder kan enhver skat, som er betalt i Det Forenede Kongerige af udbytte, fortsat fratrækkes den skat, der skal svares i Nederlandene, i henhold til den i hovedsagen omhandlede overenskomsts artikel 22, stk. 2, litra c).
It would be contrary to the principle of uniform interpretation of Community law if the definition of a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of the Directive, the characteristics of which are set out in the case-law referred to above, could depend on the percentage at which the tax in question is set.
Under disse omstændigheder kan den i hovedsagen omhandlede kildeskat anses for at være en del af et sammenhængende sæt af overenskomstbestemmelser vedrørende udbetaling af skattegodtgørelser til modtagere af udbytte, og den må dermed anses for at have til formål at lempe dobbeltbeskatning.
It follows that, in so far as the 5% charge envisaged by the double taxation convention at issue in the main proceedings is imposed on the dividends distributed by the resident subsidiary to its non-resident parent company, it must be regarded as a withholding tax on distributed profits, in principle prohibited by Article 5(1) of the Directive.
Med det tredje spørgsmål ønsker den nationale ret nærmere bestemt oplyst, om direktivets artikel 7, andet led, er ugyldigt på grund af manglende begrundelse eller som følge af undladelse af at indhente udtalelse fra Det Økonomiske og Sociale Udvalg og Europa-Parlamentet, således at Det Forenede Kongerige ikke i medfør af direktivbestemmelsen har ret til at opretholde 5%-indeholdelsen.
The tax credit is a fiscal instrument designed to avoid double taxation, in economic terms, first in the hands of the subsidiary and then in the hands of the parent company in receipt of the dividends, of the profits distributed as dividends. Thus it does not constitute income from shares.
Da direktivets artikel 7, andet led, udelukkende tillader anvendelsen af særlige nationale eller overenskomstfastsatte bestemmelser, i det omfang de er i overensstemmelse med direktivets formål, således som defineret i tredje betragtning til direktivet, må indsættelsen af artikel 7, andet led, i direktivet anses for en teknisk justering, og den udgør ikke en væsentlig ændring, der nødvendiggør en supplerende høring af Parlamentet og Det Økonomiske og Sociale Udvalg.
In so far as the 5% charge envisaged by the double taxation convention at issue in the main proceedings applies to the tax credit to which distribution of the dividend by the resident subsidiary to its non-resident parent company confers entitlement, it is not to be regarded as a withholding tax on distributed profits, in principle prohibited by Article 5(1) of the Directive.
Det hedder i domskonklusionen:
Consideration of the second question referred for a preliminary ruling
*1) En beskatning som den 5%-indeholdelse, som er fastsat i den dobbeltbeskatningsoverenskomst, der er genstand for hovedsagen, udgør en kildeskat af udbytte, som et datterselskab udlodder til sit moderselskab, i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 5, stk 1, i Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater, i det omfang den påhviler det udbytte, som et datterselskab, der er hjemmehørende i Det Forenede Kongerige, udlodder til sit moderselskab, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat.
By their second question, the Special Commissioners essentially seek to ascertain whether Article 7(2) of the Directive is to be interpreted as allowing taxation such as the 5% charge envisaged by the double taxation convention at issue in the main proceedings even if that charge amounts to a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of the Directive.
Derimod udgør samme indeholdelse ikke en kildeskat, der er forbudt i medfør af direktivets artikel 5, stk 1, i det omfang den påhviler den skattegodtgørelse, som udlodningen af udbytte giver ret til i Det Forenede Kongerige.
Because of the answer given to the first question, the second question concerns the 5% charge only in so far as it is imposed on the dividends.
2) Artikel 7, andet led, i direktiv 90/435 skal fortolkes således, at bestemmelsen tillader en beskaming som den 5%-indeholdelse, der gælder ifølge den i hovedsagen omhandlede dobbeltbeskatningsoverenskomst, selv om denne indeholdelse, i det omfang den påhviler udbytte, der udloddes af et datterselskab til moderselskabet, udgør en kildeskat i samme direktivs artikel 5, stk l's forstand.
As pointed out in paragraph 45 of this judgment, the Directive is intended to eliminate, by the introduction of a common system for the taxation of distributed profits, any disadvantage to parent companies and subsidiaries resident in different Member States and thereby to facilitate the grouping together of companies at Community level.
Gennemgangen af tredje spørgsmål har ikke frembragt form- ellerproceduremangler, der kan påvirke gyldigheden af direktivets artikel 7, andet led*
Second, as is apparent from the fifth recital in the preamble to the Directive, it is necessary, in order to ensure fiscal neutrality, that the profits which a subsidiary distributes to its parent company be exempt from withholding tax.
Generaladvokat A. Tizzano fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 23. januar 2003.
The temporary derogations for the German, Greek and Portuguese tax systems, announced in the fifth recital, are laid down in express terms in Article 5(2), (3) and (4) of the Directive.
»Appel —passivitetssøgsmål — konkurrence — klage til artikel 232 EF — afvisning* (Sjette Afdeling)
Since Article 7(2) of the Directive merely enables specific sets of domestic or agreement-based rules to continue to apply, where they are consistent with the aim of the Directive as set out in the third recital in its preamble and recalled above, the insertion of Article 7(2) into the text of the Directive must be regarded as a technical adjustment and does not constitute a substantial change requiring consultation of the Parliament and the Economic and Social Committee for a second time.
For så vidt angår anbringendet om, at Retten fejlagtigt anså skrivelsen af 7. november 2001 for en stillingtagen, der bragte passiviteten til ophør, har Kommissionen svaret, at den i en sådan situation ikke var forpligtet til at tage formel stilling til appellanternes klage, og at den således ikke kunne beskyldes for passivitet.
Examination of the third question has revealed no formal or procedural defects such as to affect the validity of Article 7(2) of the Directive. '
Endvidere kan Kommissionen ikke med rette påstå, at den ikke har pligt til at tage stilling til selve princippet om dens kompetence som kontrolmyndighed, når den i medfør af artikel 21 i fusionskontrolforordningen bortset fra Domstolens prøvelsesret har enekompetence til at træffe afgørelser efter denne forordning.
'(1) The 5% charge provided for by Article 10(3)(a)(ii) of the Convention between the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland and the Kingdom of the Netherlands for the Avoidance of Double Taxation and the Prevention of Fiscal Evasion with respect to Taxes on Income and Capital Gains concluded in the Hague on 7 November 1980 constitutes a withholding tax on profits distributed by a subsidiary to a parent company within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435 in so far as it is applied to dividends, whereas it does not constitute such a tax in so far as it is applied to the tax credit.
Det forhold, at klagerne ikke i medfør af fusionskontrolforordningen har krav på, at deres klage behandles på samme måde som klager, der falder inden for anvendelsesområdet for
That charge can be considered consistent with Directive 90/435 by virtue of Article 7(2) ofthat directive, even where it constitutes a withholding tax.
Under disse omstændigheder har Kommissionen ikke grundlag for at påstå, at den kunne afholde sig fra at tage stilling i den foreliggende sag, og at den følgelig under alle omstændigheder ikke kunne beskyldes for at have udvist passivitet.
Examination of the third question did not disclose formal and procedural defects liable to call into question the validity of Article 7(2) of the Directive.'
Ifølge Domstolen er sager, som de berørte virksomheder, hvad enten disse er parter i fusionen eller er tredjeparter i forhold til denne, anlægger til prøvelse af beslutninger truffet af Kommissionen, underlagt den almindelige tidsfrist i artikel 230, stk. 5, EF, og skal således være indgivet inden for to måneder.
(Appeal — Action for a declaration of failure to act —Competition -Complaint —Control of concentrations —Definition of a position for the purposes of Article 232 EC —Inadmissibility) (Sixth Chamber)
Kravene om retssikkerhed og kontinuitet i Fællesskabets handlinger, som ligger til grund for alle disse bestemmelser, ville blive tilsidesat, såfremt Kommissionen i medfør af artikel 232, stk. 2, EF kunne opfordres til at udtale sig om en ikke anmeldt fusions forenelighed med fællesmarkedet efter udløbet af en rimelig frist. Virksomhederne kunne således få Kommissionen til at rejse tvivl om en beslutning, som de kompetente nationale myndigheder havde truffet vedrørende en fusion, herunder i situationer, hvor retsmidlerne i den pågældende medlemsstat er udtømte.
By application lodged at the Court Registry on 7 May 2002, Schlüsselverlag J.S. Moser GmbH, J. Wimmer Medien GmbH & Co. KG, Styria Medien AG, Zeitungs- und Verlags-Gesellschaft mbH, Eugen Ruß Vorarlberger Zeitungsverlag und Druckerei GmbH, 'Die Presse' Verlags-Gesellschaft mbH and 'Salzburger Nachrichten' Verlags-Gesellschaft mbH & Co. KG appealed, under Article 49 of the EC Statute of the Court of Justice, against the order of the Court of First Instance of 11 March 2002, in Case T-3/02 Schlüsselverlag J.S. Moser and Others ν Commission [2002] (hereinafter 'the contested order'), by which the Court of First Instance dismissed as manifestly inadmissible their action for a declaration that, by unlawfully failing to adopt a decision on the compatibility of a concentration with the common market, the Commission had failed to act. The appeal
I det foreliggende tilfælde blev den omtvistede fusion den 5. september 2000 anmeldt til Oberlandesgericht Wien, som godkendte fusionen den 26. januar 2001. Appellanterne havde i hele dette tidsrum mulighed for at indgive en anmodning til Kommissionen om at undersøge, om fusionen var af fællesskabsdimension.
The appellants claim that the Court of Justice should set aside the contested order, declare that, by failing to adopt any decision with regard to the concentration in issue, the Commission has failed to fulfil its obligations under the EC Treaty, and order the Commission to pay the costs.
Under disse omstændigheder kan appellanternes klage til Kommissionen og opfordring om at handle i det konkrete tilfælde ikke anses for at være indgivet inden for en rimelig frist, og appellanterne kan således ikke længere anlægge et passivitetssøgsmål herom.
The Commission's response to the ground of appeal that the Court of First Instance was wrong in holding the letter of 7 November 2001 to be a definition of its position putting an end to the failure to act is that it was under no obligation, in such a situation, formally to define its position on the appellants' complaint and that no failure to act could therefore be imputed to it.
Det hedder i domskonklusionen:
That argument of the Commission cannot be accepted.