natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Appellanten har anført, at Rettens fortolkning af EKSF-traktatens artikel 65, stk. 1, hviler på en selvmodsigende begrundelse og på en urigtig forståelse af den sammenhæng, hvori denne bestemmelse skal finde anvendelse.
As regards the various documents submitted to the Court of First Instance at the hearing, the nature of which is not specified by the appellant, with the result that it is impossible to examine their relevance to its rights of defence, the minutes of that hearing do not indicate that the appellant objected to their being lodged.
Det fremgår heraf, at Retten ved sin stillingtagen til disse faktiske konstateringer ikke foregreb spørgsmålet, om overtrædelserne forelå, endog før undersøgelsen af, hvorledes EKSF-traktatens artikel 65, stk. 1, skal fortolkes.
The appellant claims that it had no opportunity to question the three witnesses heard by the Court of First Instance prior to the hearing and that it was given no notice of the statements to be made by them. Furthermore, it was denied the right to put questions to those witnesses or otherwise to challenge the evidence given by them.
Den begrænsede sig til at undersøge de faktiske omstændigheder for derefter som næste led at efterprøve kvalifikationen af de konstaterede former for adfærd.
That infringement of the appellant's rights was made more serious because, in the judgment under appeal, the Court of First Instance based its findings to a large extent on the evidence given by those witnesses.
For så vidt angår konstateringen af, at stålbjælkemarkedet i nærværende sag havde en oligopolistisk struktur, skal det bemærkes, at dette er en faktisk vurdering, der ikke kan efterprøves af Domstolen under en appelsag.
The Court finds that as the procedure for examination of witnesses is specifically defined by the Rules of Procedure of the Court of First Instance, this limb of the ground of appeal alleging infringement of the appellant's rights of defence can be accepted as being well founded only in so far as the appellant establishes that there was an irregularity in that procedure which adversely affected its interests.
Ifølge det fjerde anbringende begik Retten retlige fejl, da den i den appellerede doms præmis 77-103 undersøgte og forkastede argumenterne om, at Kommissionen havde tilsidesat appellantens ret til kontradiktion under den administrative procedure.
The second ground of appeal alleges infringement of essential procedural requirements when the contested decision was adopted.
I den foreliggende sag bemærkes, at de dokumenter, som appellanten henviser til i forbindelse med det fjerde anbringende, ikke er dokumenter, der indgår i sagsakten, som Kommissionen har oprettet med henblik på undersøgelsen af spørgsmålet, om der foreligger en overtrædelse af konkurrencereglerne, men derimod Kommissionens interne dokumenter, som efter deres art er fortrolige.
First of all, it should be pointed out that, as is clear from Article 32d(l) CS and Article 51 of the ECSC Statute of the Court of Justice, an appeal lies on a point of law only.
Uanset disse dokumenters fortrolige karakter undersøgte Retten med rette, om afslaget på at stille dem til rådighed var berettiget og havde gjort indgreb i appellantens ret til kontradiktion. Den efterprøvede således med føje, om de omtvistede dokumenter kunne være anvendt til appellantens forsvar.
The appellant is here challenging the assessment of evidence by the Court of First Instance.
Med det femte anbringende, som er opdelt i to led, gøres det gældende, at EKSF-traktatens artikel 15 er anvendt forkert for så vidt angår begrundelsen for bødens størrelse i den anfægtede beslutning.
It is appropriate to observe that the appellant invokes no argument calling into question the findings made by the Court of First Instance in paragraphs 539 to 576 of the judgment under appeal.
Det er i nærværende sag med rette, at Retten i den appellerede doms præmis 624 fandt, at den anfægtede beslutning i betragtning 300-312, 314 og 315 indeholdt en tilstrækkelig og relevant gengivelse af de faktorer, der var taget i betragtning ved bedømmelsen af grovheden, generelt betragtet, af de forskellige påtalte overtrædelser.
In the appellant's view, the Court of First Instance's interpretation of Article 65(1) of the ECSC Treaty is based on contradictory reasoning and a misunderstanding of the context in which that article is to be applied.
Det må fastslås, at oplysningerne i beslutningen gjorde det muligt for den berørte virksomhed at få kendskab til begrundelserne for den trufne foranstaltning, således at den kunne gøre sine rettigheder gældende, og gjorde det muligt for Fællesskabets retsinstanser at efterprøve den nævnte beslutnings lovlighed.
In paragraph 239 of the judgment under appeal, the Court of First Instance concluded that the findings of fact in the contested decision were well founded, that it had been established that there had actually been agreements and concerted practices and that the appellant's participation in those agreements and concerted practices had been proven.
Hvad angår det sjette anbringende har appellanten anført, at Retten ikke har foretaget en korrekt udøvelse af den beføjelse til at efterprøve og annullere den anfægtede beslutning, som den er tillagt i EKSF-traktatens artikel 33.
It follows that, when the Court of First Instance ruled on those findings of fact, it did not decide that there had been infringements before even examining the question of how to interpret Article 65(1) of the ECSC Treaty.
Således annullerede den ikke denne beslutnings artikel 1, hvori det fastslås, at appellanten begik overtrædelser af traktatens artikel 65, stk. 1, i perioden før den 1. juli 1988, selv om Retten i den appellerede doms præmis 524 fastslog, at »Kommissionen ikke i forhold til sagsøgeren har bevist, at der foreligger en overtrædelse i forbindelse med aktiviteterne i Stålbjælkeudvalget for perioden før den 1. juli 1988«.
It merely considered the factual evidence before reviewing, in a second step, the classification of the conduct found to have occurred.
Følgelig kunne Retten ikke have annulleret den anfægtede beslutnings artikel 1 for så vidt angår prisaftaler fra før den 1. juli 1988.
The fourth ground of appeal alleges that the Court of First Instance erred in law when examining and rejecting, in paragraphs 77 to 103 of the judgment under appeal, the arguments alleging that the Commission had infringed the appellant's rights of defence during the administrative procedure.
Generaladvokat C. Stix-Hackl fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling') den 26. september 2002.
It follows that the Court of First Instance did not infringe Article 15 of the ECSC Treaty in finding that adequate reasons had been given in the contested decision with regard to the calculation of the level of the fines.
•Indirekte skatter — afgift på salg af alkoholholdige drikkevarer — uforenelighed med fællesskabsretten — tilbagesøgning af afgiften« (Femte Afdeling)
Advocate General C. Stix-Hackl delivered her Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 26 September 2002. *
De skulle i denne forbindelse i medfør af Wiener Abgabenordnung (Wiens skattekontrollov, herefter »WAO«) svare afgift af drikkevarer.
— order the appellant to bear the costs of the proceedings.'
Efterfølgende trak de imidlertid deres afgiftsangivelser tilbage, idet de påberåbte sig, at afgiften var ulovlig i henhold til fællesskabsretten, og de ansøgte om tilbagebetaling af afgiften.
(Indirect taxation — Duty on sales of alcoholic beverages — Incompatibility with Community law — Recovery of duty) (Fifth Chamber)
Sagsøgerne i hovedsagen indgav i 1998 over for Abgabenbehörde erster Instanz (afgiftsmyndighed i første instans) ansøgninger om tilbagebetaling af den afgift på drikkevarer, som de havde betalt i nærmere angivne perioder mellem 1995 og 1998. De anførte i den forbindelse, at afgiften var i strid med direktiv 92/12, og at den derfor var opkrævet med urette.
By order of 23 March 2001 the Verwaltungsgerichtshof (Administrative Court) referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Article 5 of the EC Treaty (now Article 10 EC) and of paragraph 3 of the operative part of the judgment of the Court in Case C-437/97 EKW and Wein & Co [2000] ('the EKW judgment'). Factual background
Abgabenbehörde erster Instanz fandt, at sagsøgerne i hovedsagen skulle svare afgift af såvel alkoholholdige som alkoholfrie drikkevarer og afslog ansøgningerne om tilbagebetaling, da de beløb, der allerede var indbetalt af de afgiftspligtige, ifølge myndigheden svarede til det skyldige beløb.
Weber's Wine World Handels-GmbH is a wine dealer, whereas each of the other claimants in the main proceedings operates a restaurant.
Afgiftsmyndigheden afslog imidlertid ansøgningerne om tilbagebetaling af allerede indbetalte afgifter, idet den var af den opfattelse, at det fremgik af oplysningen af sagen, at afgifterne allerede var væltet endeligt over på den endelige forbruger af de afgiftspligtige.
In 1998, the claimants in the main proceedings applied to the Abgabenbehörde erster Instanz (the authority competent at first instance for collection of duties) for repayment of the duty on beverages in respect of certain periods between 1995 and 1998, on the ground that the duty was contrary to Directive 92/12 and that it had been wrongfully levied.
Sagsøgerne i hovedsagen anlagde sag ved Verwaltungsgerichshof til prøvelse af afgørelserne af 6. september 2000, for så vidt som disse indeholdt et afslag på ansøgningerne om tilbagebetaling af afgiften på alkoholholdige drikkevarer for perioden mellem 1995 og 1998.
The claimants in the main proceedings appealed to the Verwaltungsgerichtshof against the decisions of 6 December 2000, in so far as they dismissed the claims for repayment of the duty on alcoholic beverages for the period 1995 to 1998.
»Er artikel 10 EF (tidligere EF-traktatens artikel 5) og punkt 3 i konklusionen i EKW-dommen, hvorefter bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, i direktiv 92/12/EØF ikke kan påberåbes til støtte for krav vedrørende en afgift som afgiften på alkoholholdige drikkevarer, som er betalt eller forfalden til betaling inden datoen for denne doms afsigelse, medmindre den, der fremsætter kravet, inden denne dato har anlagt sag eller på tilsvarende måde administrativt har fremsat krav, til hinder for anvendelsen af den nye bestemmelse i § 185, stk. 3, i Wiener Abgabenordnung (WAO), der er indført ved lov af 2. marts 2000 om ændring af WAO, [...], når den nye bestemmelse også finder anvendelse på afgiftsskyld, der er opstået forud for kundgørelsen af lovændringen, og der i henhold til bestemmelsen ikke består et tilbagebetalingskrav, for så vidt som afgiften er blevet båret af andre end den afgiftspligtige?«
'Do Article 10 EC (formerly Article 5 of the EC Treaty) and point 3 of the operative part of the [EKW] judgment..., according to which Article 3(2) of Directive 92/12/EEC may not be relied on in support of claims relating to a tax such as the duty on alcoholic beverages paid or chargeable prior to the date of that judgment, except by claimants who before that date initiated legal proceedings or raised an equivalent administrative claim, preclude the application of the provision, created by the amendment to the Wiener Abgabenordnung (Vienna Tax Code, WAO) of 2 March 2000 ..., and applicable also to tax liabilities which arose beforepromulgation ofthat amendment, in Article 185(3) of the WAO, under which there is no claim to repayment where the economic burden of the duty was borne by a person other than the taxable person?'
For så vidt angår afgiften på alkoholholdige drikkevarer bemærkes, at Domstolen i præmis 50 i EKW-dommen har udtalt, at artikel 3, stk. 2, i direktiv 92/12 er til hinder for at opretholde denne afgift.
As regards the duty on alcoholic beverages, it should be borne in mind that the Court held at paragraph 50 of the EKW judgment that Article 3(2) of Directive 92/12 precludes the maintenance of that duty.
Det er ligeledes godtgjort, at der forud for indførelsen i WAO's § 185 af en bestemmelse, der er blevet stk. 3 i paragraffen, førtes en del debat i Bundesland Wiens parlament, hvorunder der blev henvist til generaladvokat Saggios forslag til afgørelse i den sag, der gav anledning til EKW-dommen, samt til de katastrofale konsekvenser, som en dom fra Domstolen, der erklærede afgiften på drikkevarer uforenelig med fællesskabsretten, ville få for de østrigske kommuners finanser. Ændringen af WAO blev desuden foretaget en uge før afsigelsen af dommen.
It should also be borne in mind that Paragraph 185 of the WAO, in the version prior to the amending act, did not make claims for repayment of duties levied though not due subject to any particular condition.
Det følger af disse omstændigheder, at indsættelsen af stk. 3 i WAO's § 185 havde til formål at imødegå virkningerne af EKW-dommen i tilfælde af, at afgiften på alkoholholdige drikkevarer blev fundet i strid med fællesskabsretten, eller hvor dommen ikke begrænsede sin tidsmæssige virkning.
It is also established that the introduction, in Paragraph 185 of the WAO, of a provision which became subparagraph 3 of that paragraph, was preceded by much debate in the Parliament of the Land of Vienna, during which reference was made to the Opinion of Advocate General Saggio in EKW and also to the
overvæltes delvis eller fuldt ud, kan man ikke generelt lægge til grund, at sådanne afgifter i alle tilfælde rent faktisk væltes over.
disastrous consequences for the finances of the Austrian municipalities which would result from a judgment of the Court declaring the duty on beverages incompatible with Community law.
Spørgsmålet om, hvorvidt der i det enkelte tilfælde er sket en overvæltning af en afgift, beror derfor på de faktiske omstændigheder, som det henhører under den pågældende nationale retsinstans at klarlægge, idet denne frit kan bedømme de beviser, der fremlægges for den.
It follows from all those circumstances that the purpose of inserting subparagraph 3 into Paragraph 185 of the WAO was to preclude the effects of the EKW judgment, should the duty on alcoholic beverages be deemed contrary to Community law and should that judgment not limit its temporal effects.
Domstolen har præciseret, at det, alt efter markedets karakter, vil være mere eller mindre sandsynligt, at der sker en overvæltning.
However, those circumstances do not in themselves suffice to establish whether Paragraph 185(3) of the WAO seeks specifically to reduce the possibilities of bringing proceedings for repayment of the duty on alcoholic drinks which has been levied though not due.
De mange faktorer, der er bestemmende for den politik, de handlende fører, er imidlertid forskellige i forskellige tilfælde, hvorfor det er næsten umuligt at afgøre, hvor stor en faktisk indvirkning disse faktorer hver for sig har på, i hvilket omfang der sker en overvæltning.
The Verwaltungsgerichtshof emphasises in its order for reference that the WAO does not refer solely to repayment of duties which were levied in breach of Community law.
Domstolen har ligeledes slået fast, at selv når det godtgøres, at den med urette opkrævede afgift helt eller delvis er væltet over på tredjemand, vil en tilbagebetaling af afgiften til den erhvervsdrivende ikke nødvendigvis medføre en ugrundet berigelse for ham.
Furthermore, the parties to the main proceedings, the Austrian and Italian Governments and the Commission have submitted different arguments in that regard. However, it is not for the Court to resolve a dispute relating exclusively to the interpretation of national law: that task is solely a matter for the national court.
Selv i det tilfælde, hvor afgiften er fuldstændigt integreret i den pris, der kræves, kan den afgiftspligtige lide et økonomisk tab, der er forbundet med en forringelse af salgsmængden.
The relationship between the passing-on of the duty on alcoholic beverages and unjust enrichment
Om og i hvilket omfang tilbagebetaling af en afgift, der er opkrævet med urette henset til fællesskabsretten, medfører en ugrundet berigelse for den afgiftspligtige, kan således kun fastlægges ved en økonomisk analyse, der tager hensyn til alle de relevante omstændigheder.
The Court held that even though indirect taxes are designed in national law to be passed on to the final consumer and in commerce are normally passed on in whole or in part, it cannot be generally assumed that the charge is actually passed on in every case.
Fællesskabsretten er følgelig til hinder for, at en medlemsstat afslår at tilbagebetale en afgift, der er opkrævet i strid med fællesskabsretten, til en erhvervsdrivende alene af den grund, at afgiften er blevet integreret i den detailsalgspris, som den erhvervsdrivende benytter, og følgelig er blevet væltet over på tredjemand, hvilket nødvendigvis indebærer, at tilbagebetalingen af afgiften medfører en ugrundet berigelse af den erhvervsdrivende.
The actual passing on of such taxes, either in whole or in part, depends on various factors in each commercial transaction which distinguish it from other transactions in other contexts. Consequently, the question whether an indirect tax has or has not been passed on in each case is a question of fact to be determined by the national court, which is free to assess the evidence adduced before it.
Ækvivalensprincippet er kun til hinder for anvendelsen af nationale bestemmelser, der gør det muligt for de afgiftspligtige at opnå tilbagebetaling af en afgift, der er opkrævet med urette, såfremt bestemmelserne fastsætter betingelser, der er mere fordelagtige, når tilbagebetalingsansøgningen støttes på en afgørelse om forfatningsstridighed, der er afgivet af en national ret, end de betingelser, der finder anvendelse på erhvervsdrivende, der efter en af Domstolen afsagt dom ansøger om tilbagebetaling af en afgift, der er opkrævet i strid med fællesskabsretten.
The Court has also held that, even where it is established that the burden of the charge levied though not due has been passed on in whole or in part to third parties, repayment to the trader of the amount thus passed on does not necessarily entail his unjust enrichment.
Denne fremgangsmåde kan udgøre en formodning for, at afgiften er væltet over på tredjemand, og for en ugrundet berigelse af de afgiftspligtige, som kan gøre tilbagebetaling af den med urette opkrævede afgift umulig eller i det mindste uforholdsmæssig vanskelig, hvilket er i strid med fællesskabsretten.
Accordingly, the existence and the degree of unjust enrichment which repayment of a charge which was levied though not due from the aspect of Community law entails for a taxable person can be established only following an economic analysis in which all the relevant circumstances are taken into account.
Det tilkommer den nationale ret at afgøre, om afgiftsmyndighedens praksis, såfremt der ikke gælder en lovbestemt formodning, ikke har den virkning, at en sådan formodning for ugrundet berigelse opstilles.
Consequently, Community law precludes a Member State from refusing to repay to a trader a charge levied in breach of Community law on the sole ground that the charge was included in that trader's retail selling price and thus passed on to third parties, which necessarily means that repayment of the charge would entail unjust enrichment of the trader.
Det hedder i domskonklusionen:
— Principle of equivalence
»1) En medlemsstats vedtagelse af en ordning som WienerAbgabenordnung, der fastsætter mere restriktive processuelle regler for tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtigformening om skyld, for at imødegå de mulige virkninger af en dom afsagt af Domstolen, hvoridet fastslås, at fællesskabsretten er til hinder for at opretholde en national afgiftspålæggeise, er kun i strid med fællesskabsretten og navnlig EF-traktatens artikel 5 (nu artikel 10 EF), for så vidt som den specifikt tager sigte på denne afgiftspålæggebe, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.
Although the tax authority and the Austrian Government contend that the burden of proof is wholly borne by the national authority, it is also apparent from the order for reference that the tax authority concluded that the economic burden of the duty on alcoholic beverages had not been borne by the claimants in the main proceedings simply because the price invoiced to consumers of those beverages included that duty. That approach might constitute a presumption that the duty has been passed on to third parties, and also of unjust enrichment of the taxable persons, of such a kind as to render repayment of the duty levied though not due impossible or at least excessively difficult, which is contrary to Community law.
2) Fællesskabsrettens regler vedrørende tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtigformening om skyld skal fortolkes således, at de er til hinder for en national ordning hvorefter tilbagebetaling af en afgift, der er uforenelig med fællesskabsretten, afolas alene af den grund, at afgiften er blevet væltet over på tredjemand — hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve — uden at det kræves, at omfanget af den ugrundede berigelse, som tilbagebetaling af afgiften medfører for den afgiftspligtige, godtgøres.
It is for the national court to determine whether, in the absence of a statutory presumption, the tax authority's practice has the effect of establishing such a presumption of unjust enrichment.
4) Effektivitetsprincippet er til hinder for en national ordning eller administrativ praksis, der i praksis gør det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til Fællesskabets retsorden, ved at opstille en formodning for ugrundet berigelse alene udfra den omstændighed, at afgiften er væltet over på tredjemand«
The rules of Community law on the recovery of sums levied but not due are to be interpreted as meaning that they preclude national rules which refuse — a point which falls to be determined by the national court — repayment of a charge incompatible with Community law on the sole ground that the charge was passed on to third parties, without requiring that the degree of unjust enrichment that repayment of the charge would entail for the taxable person be established.
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling1) den 20. marts 2003.
The principle of equivalence precludes national rules which lay down less favourable procedural rules for claims for repayment of a charge which has been levied though not due from the aspect of Community law than those applicable to similar actions based on certain provisions of domestic law.
»Appel — EKSF-traktaten — afvisning af en klage om påstået anvendelse af diskriminerende købspriser og urimeligt høje royalties — Kommissionens kompetence« (Femte Afdeling)
Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 20 March 2003.
Anbringenderne vedrørende spørgsmålet, om EKSF-traktatens artikel 65 finder anvendelse på royalties for udvinding af kul
He proposed that the Court should answer as follows:
Appellerne må derfor tages til følge, i det omfang de kritiserer Retten for at have annulleret 1998beslutningen i sin helhed uden at undersøge spørgsmålet om, hvorvidt EKSF-traktatens artikel 65 var anvendelig på royalties for udvinding af kul.
In order to comply with the principle of effectiveness, the provision must not, in particular: render reimbursement in practice impossible or excessively difficult in respect of any part of the economic burden which has been borne by the taxable person, either because he has not passed on the full amount of the tax or because he has otherwise suffered economic loss as a result of its imposition; entail, in practice, any presumption to the effect that the economic burden has been borne by a third party or any requirement that the claimant establish the contrary; introduce any obligation to produce evidence which it is in practice impossible or excessively difficult to obtain at the time when the provision enters into force.'
Anbringenderne vedrørende Kommissionens bedømmelse af de fremlagte beviser og den af NALOO foreslåede metode for beregning af royalties
(Appeal — ECSC Treaty — Rejection of a complaint alleging discriminatory pricing and unreasonable royalties — Powers of the Commission) (Fifth Chamber)