natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Domstolen fastslog i denne dom, at den fortolkning af artikel 13 i dekret nr. 641/1972, som Corte suprema di cassazione anlagde i sin dom nr. 3458/1996, vedrørte en national bestemmelse, som på det tidspunkt, hvor Ponente C arni-dommen blev afsagt,havde været gældende i en årrække, og at den pågældende bestemmelse ikke alene omhandlede spørgsmålet om tilbagebetaling af det gebyr, der var omtvistet i Ponente Carni-sagen, men også om tilbagebetaling af gebyrerne i almindelighed.
However, as the Court also held, a Member State may not adopt provisions making repayment of a tax held to be contrary to Community law by a judgment of the Court, or whose incompatibility with Community law is apparent from such a judgment, subject to conditions relating specifically to that tax which are less favourable than those which would otherwise be applied to repayment of the tax in question (see Edis, paragraph 24,Aprile, paragraph 26, and Dilexport, paragraph 39).
Navnlig bemærkes, at en bestemmelse som artikel 11, stk. 2, i lov nr. 448/1998 ikke i praksis gør det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der er tillagt ved fællesskabsretten, idet overholdelsen af den præklusive frist på tre år, som bestemmelsen henviser til med henblik på at fastlægge betingelserne for tilbagebetaling af gebyrer, der er betalt i perioden 19851992, skal vurderes på det tidspunkt, hvor tilbagebetalingskravet er fremsat, og ikke på det tidspunkt, hvor bestemmelsen blev vedtaget, dvs. i 1998.
In particular, a provision such as Article 11(2) of Law No 448/1998 does not render practically impossible or excessively difficult the exercise of rights conferred by Community law, in so far as compliance with the three-year timelimit it refers to in order to define the conditions governing repayment of charges paid between 1985 and 1992 is assessed at the time of lodging the claim for reimbursement, not the date of adoption of that provision in 1998.
Selv om en sådan bestemmelse formelt har tilbagevirkende kraft, kan den under alle omstændigheder heller ikke være i strid med retssikkerhedsprincippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og proportionalitetsprincippet, idet bestemmelsen ikke i sig selv ændrer rækkevidden af den ordning, der allerede fandt anvendelse, inden den blev vedtaget af renter af
Such a provision, although formally retroactive, cannot in any event be contrary to the principles of legal certainty, protection of legitimate expectations and proportionality, in that it does not itself alter the scope of the rules which already applied before it was enacted.
Den nærmere beregning tilbagebetalingerne
The rules for calculating interest on repayments
Domstolen tilføjede, at ifølge ubestridte oplysninger fra den italienske regering fandt en frist svarende til den omtvistede præklusive frist ligeledes anvendelse på tilbagebetalingskrav vedrørende en række indirekte afgifter, og at det ikke fremgik af ordlyden af artikel 13 i dekret nr. 641/1972, at den kun omfattede søgsmål, der støttedes på fællesskabsretten.
It appears that in the circumstances at issue in the main proceedings, which differ on this point from those in the Ansaldo Energia case, the rules for calculating interest laid down in Article 11(3) of Law No 448/1998, which relate specifically to the administrative charges for registration in the register of companies and the annual payment for its maintenance in subsequent years which were declared contrary to Community law following the Ponente Carni judgment, are less favourable that the rules applicable to repayment of other tax debts, including repayment of other administrative charges of the same kind.
Domstolen bemærkede også, at det fremgik af Corte suprema di cassaziones praksis, at fristerne på skatte- og afgiftsområdet også finder anvendelse på tilbagebetalingskrav vedrørende gebyrer og afgifter, der er opkrævet i henhold til love, som er erklæret stridende mod den italienske forfatning (Edis-dommen, præmis 38).
In such circumstances, the presence of which is for the national court to ascertain, legislation such as that at issue in the main proceedings would be contrary to Community law and should be disapplied and replaced by the provisions on interest applicable to repayments of other administrative charges of the same kind.
Domstolen har i præmis 29 i Ansaldo Energia m.fl.-dommen udtalt, at en national bestemmelse om tilbagebetaling er i overensstemmelse med ækvivalensprincippet, såfremt den finder anvendelse uden forskel på søgsmål, der vedrører tilsidesættelse af fællesskabsretten, og søgsmål, der vedrører tilsidesættelse af national ret, og der er tale om afgifter eller gebyrer af samme art, men at dette princip derimod ikke kan fortolkes således, at en medlemsstat er forpligtet til at udvide den gunstigste nationale ordning om tilbagebetaling til at omfatte alle
The Court observed in paragraph 29 of Ansaldo Energia that national rules on repayment comply with the principle of equivalence if they apply without distinction to actions alleging infringements of Community law and to those alleging infringements of national law, with respect to the same kind of charges or dues, but
Domstolen udledte heraf i dommens præmis 30, at fællesskabsretten ikke er til hinder for, at der i en medlemsstats lovgivning om renter er fastsat mindre gunstige beregningsregler med hensyn til krav om tilbagebetaling af afgifter, der er opkrævet med urette, end med hensyn til tilbagebetalingskrav mellem private, forudsat at de pågældende regler finder anvendelse uden forskel på krav, der støttes på national ret, og krav, der støttes på fællesskabsretten.
Otherwise, for such retroactive charges to constitute duties paid by way of fees or dues permitted by Article 12(1)(e) of Directive 69/335, their amounts, which may vary according to the legal form of the company, must be calculated solely on the basis of the cost of the formalities in question, although they may also cover the costs of minor operations carried out free of charge, and must take account of any other charges paid in parallel which are also intended to pay for the same service rendered.
Som Domstolen også har fastslået, må en medlemsstat imidlertid ikke udstede bestemmelser, i hvilke der med hensyn til tilbagesøgning af en afgift, som ved dom afsagt af Domstolen er erklæret uforenelig med fællesskabsretten, eller hvis uforenelighed med fællesskabsretten følger af en sådan dom, fastsættes betingelser, der konkret vedrører den pågældende afgift, og som er mindre gunstige end dem, der uden sådanne betingelser ville have været gældende med hensyn til kravet om tilbagebetaling af den pågældende afgift (jf. Edis-
Community law does not prohibit a Member State from resisting actions for repayment of charges levied in breach of Community law by relying on a timelimit under national law of three years, by way of derogation from the ordinary rules governing actions between private individuals for the recovery of sums paid but not due, for which the period allowed is more favourable, provided that that timelimit applies in the same way to actions based on Community law for repayment of such charges as to those based on national law.
Artikel 12, stk 1, litra e), i direktiv 69/335 skal fortolkes således, at sådanne gebyrer, der er indført med tilbagevirkende kraft, ikke udgør afgifter, der har karakter af vederlag, og som er tilladt i henhold til den nævnte bestemmelse, såfremt de registreringer i selskabsregistret, som de opkræves for, allerede har medført opkrævning af gebyrer, som de nævnte gebyrer, der er indført med tilbagevirkende kraft, antages at træde i stedet for, men som ikke tilbagebetales til dem, der har betalt dem.
Community law precludes the adoption by a Member State of provisions making repayment of a tax held to be contrary to (immunity law by a judgment of the Court, or whose incompatibility with Community law is apparent from such a judgment, subject to conditions relating specifically to that tax which are less favourable than those which would otherwise be applied to repayment of the tax in question.*
Ved beregningen af beløbene har en medlemsstat ret til at tage hensyn til samtlige omkostninger, der har sammenhæng med registreringerne, herunder også den
Advocate General C. Stix-Hackl delivered her Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 31 January 2002.
del af generalomkostningerne, der kan henføres dertil En medlemsstat har endvidere ret til at fastsætte faste gebyrer og fastsætte deres størrelse for et ubestemt tidsrum, når den med bestemte intervaller sikrer sig, at beløbene fortsat ikke overstiger de gennemsnitlige omkostninger ved de pågældende dispositioner.
Preliminary ruling (Article 13(A)(1)(c) and (g) of the Sixth Directive (77/388/EEC) — Exemption of care provided by capital companies — Services closely linked to welfare and social security work supplied by organisations, not being bodies governed by public law, recognised as charitable by the Member State concerned — Direct effect) (Sixth Chamber)
3) Fællesskabsretten er til hinder for, at en medlemsstat udsteder bestemmelser, i hvilke der med hensyn til tilbagesøgning af en afgift, som ved dom afsagt af Domstolen er erklæret uforenelig med fællesskabsretten, eller hvis uforenelighed med fællesskabsretten følger af en sådan dom, fastsættes betingelser, der konkret vedrører den pågældende afgift, og som er mindre gunstige end dem, der uden sådanne betingelser ville have været gældende med hensyn til kravet om tilbagebetating af den pågældende afgift.*
By order of 3 February 2000, received at the Court on 14 April 2000, the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC three questions on the interpretation of Article 13(A)(1)(c) and (g) of the Sixth Council Directive (77/388/EEC) of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment.
Generaladvokat C. Stix-Hackl fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 31. januar 2002.
By several notices, the Finanzamt assessed Kügler to turnover tax at a reduced rate for the years 1988, 1989 and 1990 on the basis of estimated taxable amounts.
Præjudiciel »Artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c) og g), i sjette direktiv 771388/EØF — afgiftsfritagelse for plejeydelser leveret af kapitalselskaber — tjenesteydelser med tilknytning til social bistand og social sikring præsteret af andre organer end offentligretlige, der er anerkendt af den pågældende medlemsstat som foretagender af almennyttig karakter — direkte virkning* (Sjette Afdeling)
Kügler is a limited liability company governed by German law which ran an outpatient care service from 1988 to 1990. Under its statutes Kügler directly pursued exclusively benevolent aims by supporting people who as a result of their physical condition were dependent on the assistance of others or were in need of economic assistance within the meaning of Paragraph 53(1)(2) of the Abgabenordnung (Tax Code) 1977.
Ved kendelse af 3. februar 2000, indgået til Domstolen den 14. april 2000, har Bundesfinanzhof i medfør af artikel 234 EF stillet tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c) og g), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag.
or in need of care which is laid down in Paragraph 4(16)(e) of the UStG as amended was not introduced until 1992.
Finanzgericht Berlin fandt nemlig, at Kugler ikke udøvede nogen af de erhverv, der var opregnet i UStG's § 4, nr. 14,1. pkt, idet selskabet som en juridiskperson ikke opfyldte betingelserne for at udøve et liberalt erhverv.
taxable person endowed with a particular legal form in order for them to be exempt. Just two conditions need to be met: medical services must be involved and they must be supplied by persons who possess the necessary professional qualifications.
Retten fandt ligeledes, at selskabet ikke havde omsætning, der var fritaget i henhold til UStG's § 4, nr. 16, da det ikke var et foretagende til lægelig behandling i den forstand, hvori udtrykket anvendes i UStG's § 4, nr. 16, litra c), og da afgiftsfritagelsen for foretagender til ambulant behandling afsyge eller plejetrængende personer i UStG's § 4, nr. 16, litra e), først blev indført i 1992.
That interpretation is not contradicted by the Court's caselaw according to which the exemptions envisaged in Article 13 of the Sixth Directive are to be interpreted strictly since they constitute exceptions to the general principle that VAT is to be levied on all services supplied for consideration by a taxable person (see, in particular, SDC, cited above, paragraph 20).
Disse spørgsmål er blevet rejst i en tvist mellem Ambulanter Pflegedienst Kugler GmbH og Finanzamt für Körperschaften I in Berlin vedrørende pligten til at betale merværdiafgift (herefter »moms«) med en nedsat sats for ambulant pleje udøvet af Kugler i årene 1988 til 1990, selv om disse ydelser ifølge Kugler skulle være momsfritaget.
The Finanzgericht Berlin further held that, since the exemption provisions set out in Article 13(A)(1)(c) and (g) of the Sixth Directive had been transposed into national law in conformity with the directive, Kügler could not rely on them. First, only natural persons fulfilling the conditions for exercise of the medical or paramedical professions met the requirements of Article 13(A)(1)(c) of the Sixth Directive.
Faktiske omstændigheder og retsforhandlingerne i hovedsagen
It was in those circumstances that Kügler appealed to the Bundesfinanzhof on a point of law.
Endvidere udtalte Finanzgericht Berlin, at da fri tage I ses be s t em mel s er nei sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c) og g), var blevet gennemført i national ret i overensstemmelse med sjette direktiv, kunne Kugler ikke påberåbe sig dem.
Exemption of medical services supplied by legal persons is consistent with the objective of reducing the cost of medical care (see, to that effect, Case C-76/99 Commission ν France [2001], paragraph 23), and with the principle of fiscal neutrality, inherent in the common system of VAT, in compliance with which the exemptions provided for in Article 13 of the Sixth Directive must be applied (see, in particular, Case C216/97 Gregg [1999], paragraph 19).
På den ene side kunne alene fysiske personer, der opfylder betingelserne for at udøve lægegerning og dertil knyttede erhverv, opfylde betingelserne i sjette direktivs artikel 13, punkt Λ, stk. 1, litra c).
Question 1
Ifølge vedtægterne forfulgte Kugler udelukkende umiddelbart godgørende formål ved at bistå personer, der på grund af deres fysiske tilstand var afhængig af andres hjælp eller havde behov for økonomisk hjælp i henhold til § 53, stk. 1, nr. 2, i Abgabeanordnung 1977 (den tyske lov om afgifter).
By its first question, the national court essentially seeks to ascertain whether the exemption envisaged in Article 13(A)(1)(c) of the Sixth Directive is dependent on the legal form of the taxable person supplying the medical or paramedical services referred to in that provision.
Det er under disse omstændigheder, at Kugler indgav revisionsanketil Bundesfinanzhof, der har besluttet at udsætte sagen og stille Domstolen tre præjudicielle spørgsmål.
The principle of fiscal neutrality precludes, inter alia, economic operators carrying on the same activities from being treated differently as far as the levying of VAT is concerned.
Kugler skulle opfylde det i vedtægterne fastsatte formål navnlig ved sygepleje, almindelig hjælp og hjælp i husholdningen.
It follows that that principle would be disregarded if the possibility of relying on the exemption which is envisaged for the provision of medical care referred to in Article 13(A)(1)(c) were dependent on the legal form in which the taxable person carries on his activity (see, to that effect, Gregg, cited above, paragraph 20).
Finanzamt bekræftede ved udtalelse af 23. august 1988, hvis gyldighed udløb den 31. december 1989, at Kugler forfulgte godgørende formål.
It must be borne in mind that, in accordance with settled case-law, the exemptions constitute independent concepts of Community law which must be placed in the general context of the common system of VAT introduced by the Sixth Directive (see, in particular, Case 235/85 Commission ν Netherlands [1987], paragraph 18, Case 348/87 Stichting Uitvoering Financiële Acties [1989], paragraph 11, and Case C-2/95 SDC [1997], paragraph 21).
Den forelæggende ret har med det første spørgsmål nærmere bestemt spurgt, om afgiftsfritagelsen i sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), afhænger af den juridiske form af den afgiftspligtige, der udfører de lægeydelser eller dertil knyttede ydelser, der er nævnt heri.
By its second question, the national court essentially seeks to ascertain whether the exemption envisaged in Article 13(A)(1)(c) of the Sixth Directive applies to the provision of care of a therapeutic nature and to the provision of general care and domestic help by a capital company running an outpatient service under which home care is provided by qualified nursing staff.
Finanzamt fastsatte ved flere afgørelser Kuglers omsætningsafgift for årene 1988 til 1990 med en nedsat sats på basis af det anslåede afgiftsgrundlag.
In addition, Article 13(A)(1)(c) of the Sixth Directive defines the exempt transactions by reference to the nature of the services supplied without mentioning the legal form of the person supplying them.
Da selskabet ikke fik medhold i sin klage, anlagde det sag ved Finanzgericht Berlin (Tyskland), men fik ikke medhold.
On a literal interpretation, that provision does not require quire medical services to be supplied by a
Det skal bemærkes, at ifølge fast retspraksis er fritagelserne selvstændige fællesskabsretlige begreber, der må placeres i den generelle sammenhæng i det fælles momssystem, som er indført ved sjette direktiv (jf. bl.a. dom af 26.3.1987, sag 235/85, Kommissionen mod Nederlandene, præmis 18, af 15.6.1989, sag
Disagreeing with Kügler's submissions, the Finanzamt, the German Government and the Commission contend that the exemption
Det skal endvidere anføres, at sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), definerer de fritagne transaktioner ved hjælp af de udførte tjenesteydelsers art uden at nævne tjenesteyderens juridiske form.
envisaged in Article 13(A)(1)(c) of the Sixth Directive applies only to treatment of a therapeutic nature, that is to say to the provision of care linked to the prevention, diagnosis or treatment of illness.
Den forelæggende ret har med det andet spørgsmål nærmere bestemt spurgt, om fritagelsen i sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), finder anvendelse på sygepleje samt almindelig hjælp og hjælp i husholdningen, der udføres af et kapitalselskab, som driver virksomhed med ambulant sygepleje, herunder i hjemmet, der udøves af uddannede sygeplejersker.
The Court has already held, in Case C-384/98 D. [2000], at paragraph 18, that the concept of •provision of medical care' does not lend itself to an interpretation which includes medical interventions carried out for a purpose other than that of diagnosing, treating and, in so far as possible, curing diseases or health disorders.
Ifølge en ordlydsfortolkning kræver denne bestemmelse ikke, for at lægeydelser er fritaget, at de skal udføres af en afgiftspligtig med en specifik juridisk form. Det er tilstrækkeligt at to betingelser er opfyldt, nemlig at der er tale om lægeydelser, og at de udføres af personer, der har de krævede faglige kvalifikationer.
In order to provide the national court with a useful answer, it is necessary to consider in turn the place where services must be supplied in order to benefit from the exemption referred to in Article 13(A)(1)(c) of the Sixth Directive and the type of services which are covered by that provision.
I modsætning til Kügler er Finanzamt, den tyske regering og Kommissionen af den opfattelse, at fritagelsen i sjette direktivs artikel 13, punkt Λ, stk. 1, litra c), kun finder anvendelse på sygepleje, dvs. pleje, der er forbundet med forebyggelse, diagnosticering eller behandling af en sygdom.
Accordingly, services not having such a therapeutic aim must, having regard to the principle that any provision establishing an exemption from VAT is to be interpreted strictly, be excluded from the scope of Article 13(A)(1)(c) of the Sixth Directive (£ > ., cited above, paragraph 19).
Den øvrige virksomhed med almindelig hjælp og hjælp i husholdningen er ikke omfattet af denne undtagelse, da den ikke i sig selv bidrager til patientens helbredelse, idet den ikke umiddelbart forfølger sygeplejeformål.
It follows that only medical care provided in the exercise of the medical and paramedical professions, outside a hospital setting, for the purpose of prevention, diagnosis or treatment qualifies for exemption under Article 13(A)(1)(c) of the Sixth Directive, to the exclusion of other activities relating to general care and domestic help.
Med henblik på at give den forelæggende ret et brugbartsvar skal først undersøges det sted, hvor ydelserne skal præsteres, for at de kan være omfattet af fritagelsen i sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), og dernæst hvilken type ydelser, der er omfattet af denne bestemmelse.
As regards the place where the services must be supplied, the Court has already held, in Case 353/85 Commission ν United Kingdom [1988], at paragraphs 32 and 33, that, in contrast to Article 13(A)(1)(b) of the Sixth Directive which concerns services encompassing a whole range of medical care normally provided on a non-profit-making basis in establishments pursuing social purposes such as the protection of human health, Article 13(A)(1)(c) applies to services provided outside hospitals and similar establishments and within the framework of a confidential relationship between the patient and the person providing the care, a relationship which is normally established in the consulting room of that person.
En afgiftsfritagelse for lægeydelser, der præsteres af juridiske personer, er nemlig i overensstemmelse med formålet om at nedbringe udgifterne til lægebehandling (jf. i denne retning dom af 11.1.2001, sag C-76/99, Kommissionen mod Frankrig, præmis 23), samt med princippet om afgiftsneutralitet, der ligger til grund for det fælles momssystem, og som skal overholdes ved anvendelsen af afgiftsfritagelserne i sjette direktivs artikel 13 (jf. bl.a. dom af 7.9.1999, sag C-216/97, Gregg, præmis 19).
By its third question, the national court essentially seeks to ascertain whether the provision of general care and domestic help by an outpatient care service to persons in a state of physical or economic dependence amounts to the supply of services closely linked to welfare and social security work within the meaning of Article 13(A)(1)(g) of the Sixth Directive and, if so, whether Article 13(A)(1)(g) may be relied upon by an individual.
For så vidt angår det sted, hvor ydelserne skal præsteres, har Domstolen allerede i dom af 23. februar 1988, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige (sag 353/85, præmis 32 og 33), udtalt at i modsætning til sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra b), der vedrører ydelser, der omfatter forskellige former for lægelig behandling, der normalt udføres uden hensyn til fortjeneste i institutioner, der er oprettet i socialt øjemed, bl.u. med det formål at beskytte den offentlige sundhed, finder litra c) anvendelse på ydelser, der gives uden for hospitalerne og inden for det fortrolighedsforhold, der består mellem patienten og den, der stiller disse ydelser til rådighed, hvilket normalt foregår i sidstnævntes konsultation eller klinik.
As regards the first part of this question, all the parties which submitted observations on the point take the view that general care and domestic help provided by an outpatient care service fall within Article 13(A)(1)(g).