natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— fra den 1. maj 2005: 60% efter »hovedstadsmetoden« og 40% efter »landemetoden«
— From 1 May 2005: 60% ‘capital method’ and 40% ‘country method’;
— fra den 1. maj 2006: 40% efter »hovedstadsmetoden« og 60% efter »landemetoden«
— From 1 May 2006: 40% ‘capital method’ and 60% ‘country method’;
— fra den 1. maj 2007: 20% efter »hovedstadsmetoden« og 80% efter »landemetoden«
— From 1 May 2007: 20% ‘capital method’ and 80% ‘country method’;
— fra den 1. maj 2008: 100% efter »landemetoden«.
— From 1 May 2008: 100% ‘country method’.
Desuden indeholder artikel 24, stk. 2, andet afsnit, i bilag XIII til den nye vedtægt en garanti for den nominelle værdi af den nettopension, der blev oppebåret før den 1. maj 2004.
In addition, the second subparagraph of Article 24(2) of Annex XIII to the new Staff Regulations guarantees payment of the nominal amount of net pension payable before 1 May 2004.
II — Tvistens baggrund
II — Background to the dispute
Appellanten har siden sin pensionering i februar 2003 oppebåret invalidepension i medfør af den tidligere vedtægts artikel 53 og 78, der i henhold til dennes artikel 82 blev beregnet under anvendelse af den justeringskoefficient, der var fastsat for det land, hvor den pågældende dokumenterede at have fast bopæl, i dette tilfælde Det Forenede Kongerige, idet appellanten havde bosat sig i London, hvor han havde købt et hus.
From his retirement in February 2003, the appellant received an invalidity allowance pursuant to Articles 53 and 78 of the old Staff Regulations which, in accordance with Article 82 thereof, was weighted at the rate fixed for the country in which the recipient proved he had his residence, namely, the United Kingdom, since he had settled in London and bought a house there.
Med virkning fra den 1. januar 2004 blev appellantens invalidepension således beregnet under anvendelse af den justeringskoefficient, der var fastsat til 139,6% for Det Forenede Kongerige.
From 1 January 2004, the appellant’s invalidity allowance was therefore weighted at the rate of 139.6% set for the United Kingdom.
Denne justeringskoefficient blev beregnet efter »hovedstadsmetoden« med henblik på at afspejle forskellen i leveomkostninger mellem London og Bruxelles.
The correction coefficient was calculated in accordance with the ‘capital method’, so as to reflect the difference in the cost of living between London and Brussels.
Ved skrivelse af 13. maj 2004 orienterede kontoret »Forvaltning og Fastsættelse af Individuelle Rettigheder« ved Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber appellanten om konsekvensen af den nye vedtægts ikrafttræden for hans pensionsrettigheder.
By letter of 13 May 2004, the Office for the Administration and Payment of Individual Entitlements of the Commission of the European Communities informed the appellant of the effects on his pension rights of the entry into force of the new Staff Regulations.
I denne skrivelse anførtes bl.a., at appellantens pensionsrettigheder ikke blev ændret, såfremt hans pension var blevet fastsat før maj 2004.
That letter indicated, inter alia, that the appellant’s pension rights would not be altered if his pension had been determined before May 2004.
Appellanten blev imidlertid klar over, at hans udbetalinger blev nedsat i kraft af den nye vedtægt, idet den justeringskoefficient, der blev anvendt på pensioner til tidligere
However, the appellant noticed that the amount he received was being reduced under the new Staff Regulations, since the correction coefficient applied to pensions paid to
CAMPOLI MOD KOMMISSIONEN tjenestemænd bosat i London, gradvist blev afskaffet og erstattet af en ny justeringskoefficient, der var lavere end den tidligere.
CAMPOLI v COMMISSION former officials residing in London was being gradually abolished and replaced by a new, lower, correction coefficient.
Appellanten indgav derfor den 20. august 2004 en klage i medfør af vedtægtens artikel 90 til ansættelsesmyndigheden over Kommissionens afgørelse i form af pensionsopgørelserne for maj til juli 2004.
Consequently, on 20 August 2004, the appellant submitted a complaint to the Appointing Authority under Article 90 of the new Staff Regulations against the Commission decision constituted by the pension statements for the months of May, June and July 2004.
Han gjorde heri gældende, at den efter hans opfattelse uberettigede nedsættelse af hans pensionsrettigheder, og navnlig af justeringskoefficienten, var i strid med flere almindelige retsprincipper.
He claimed that the reduction of his pension rights, unjustified in his opinion, and in particular of the correction coefficient, infringed a number of general principles of law.
Kommissionen afslog klagen ved afgørelse af 13. december 2004 (herefter »den omtvistede afgørelse«).
By decision of 13 December 2004, the Commission rejected the complaint (the ‘contested decision’).
I den appellerede dom forkastede Retten appellantens søgsmål med påstand om annullation af den omtvistede afgørelse samt annullation dels af ansættelsesmyndighedens afgørelse, som blev anfægtet i den pågældendes klage, og som pr. 1. maj 2004 ændrede den justeringskoefficient, det husstandstillæg og det faste uddannelsestillæg, der gælder for hans pension, dels af hans pensionsopgørelser, for så vidt som disse fra maj 2004 gennemfører denne afgørelse.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance dismissed the appellant’s action for the annulment of the contested decision, together with, first, the decision of the Appointing Authority which was challenged in the appellant’s complaint and altered the correction coefficient, the household allowance and the education allowance applicable to his pension on 1 May 2004 and, second, his pension statements to the extent that they applied that decision from May 2004.
Retten afviste først klagepunktet vedrørende husstands- og uddannelsestillægget, idet det ikke var blevet fremsat i den administrative klage, samt påstanden om annullation af den afgørelse, der var indeholdt i pensionsopgørelserne for maj og juni 2004, på grund af manglende søgsmålsinteresse.
The Court of First Instance considered, first, that the head of claim relating to the household allowance and the education allowance was inadmissible, since it did not appear in the appellant’s complaint, and the same was true of the heads of claim seeking annulment of the decision constituted by the pension statements for May and June 2004 in the absence of a legal interest in bringing proceedings.
Til gengæld anerkendte Retten, at appellanten havde en sådan interesse med hensyn til pensionsopgørelsen for juli 2004, eftersom justeringskoefficienten for vederlag til tjenestemænd i aktiv tjeneste i Storbritannien var blevet fastsat efter »hovedstadsmetoden« til 142,7% med tilbagevirkende kraft fra denne måned, hvorimod størrelsen af appellantens pension som følge af garantien for den nominelle værdi var fastfrosset på et niveau, der svarede til det, der var opnået ved anvendelse af en justeringskoefficient på 139,6% på samme dato.
On the other hand, the Court of First Instance accepted that the appellant had such an interest in challenging the pension statement for July 2004, since the correction coefficient applicable to the remuneration of officials in active employment in the United Kingdom had been set, in accordance with the ‘capital method’, at 142.7%, with retroactive effect for that month, whereas the amount of the appellant’s pension remained fixed, by virtue of the guarantee of the nominal amount, at a level obtained by application of the correction coefficient of 139.6% at the same date.
Retten forkastede derefter de syv led i ulovlighedsindsigelsen for så vidt angår artikel 20 i bilag XIII til den nye vedtægt, der udgjorde det eneste anbringende, appellanten havde fremsat, og som vedrørte henholdsvis en tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, af retssikkerhedsprincippet, af forbuddet mod at tillægge nye retsforskrifter tilbagevirkende kraft, af princippet om velerhvervede rettigheder, af ligebehandlingsprincippet, af proportionalitetsprincippet og af princippet om god forvaltningsskik samt om magtfordrejning og utilstrækkelig begrundelse.
The Court of First Instance then held to be unfounded the seven limbs of the objection of illegality concerning Article 20 of Annex XIII to the new Staff Regulations, constituting the sole plea in law put forward by the appellant, alleging, respectively, infringement of the principles of the protection of legitimate expectations, legal certainty, non-retroactivity and acquired rights, equal treatment, proportionality and good administration, and alleging misuse of powers and an inadequate statement of reasons.
Der var fremført fire argumenter til støtte for det led i det nævnte anbringende, der vedrørte en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, og det er Rettens bedømmelse af dette led, der anfægtes inden for rammerne af denne appel.
Four arguments were relied upon in support of the part of that plea alleging breach of the principle of equal treatment, the Court of First Instance’s findings on which are challenged in the present appeal.
I den appellerede doms præmis 99-109 forkastede Retten således appellantens første argument, hvorefter anvendelsen af »landemetoden« på beregningen af overgangsjusteringskoefficienterne, der berørte pensionerne for tjenestemænd, der gik på pension før den 1. maj 2004, er i strid med ligebehandlingsprincippet, eftersom de justeringskoefficienter, der beregnes efter denne nye metode, ikke garanterer alle pensionister samme købekraft.
At paragraphs 99 to 109 of the judgment under appeal, the Court of First Instance rejected the appellant’s first argument that the application of the ‘country method’ to the calculation of the transitional correction coefficients for the pensions of officials who retired before 1 May 2004 infringed the principle of equal treatment, since the correction coefficients calculated in accordance with the new method did not guarantee equality of purchasing power for all pensioners.
Retten fandt ligeledes, at lovgiver ved at erstatte »hovedstadsmetoden« med »landemetoden« ikke havde overskredet grænserne for sin skønsbeføjelse på området.
The Court of First Instance also considered that, by replacing the ‘capital method’ with the ‘country method’, the legislature had not exceeded the limits imposed on its discretion in that matter.
I den anfægtede doms præmis 105 udtalte Retten bl.a., at det står lovgiver frit for at vedtage bestemmelser, der er mindre gunstige for de berørte tjenestemænd end de tidligere gældende, på betingelse af at der fastsættes en overgangsordning af en passende længde.
At paragraph 105 of the judgment under appeal, it pointed out, inter alia, that the legislature is free to adopt provisions that are less advantageous for the officials concerned than the previous ones, on condition that it sets a sufficiently long transitional period.
Denne ret kan heller ikke begrænses under påberåbelse af princippet om lighed for så vidt angår købekraft, så meget desto mere som overgangsordningen garanterer pensionisterne opretholdelse af den nominelle værdi af den nettopension, der blev oppebåret, før den nye vedtægt trådte i kraft.
Nor can that freedom be obstructed by invoking the principle of equality of purchasing power, particularly since the transitional arrangements guarantee pensioners that the nominal amount of net pension received before the new Staff Regulations came into force was to be maintained.
I den anfægtede doms præmis 110-115 forkastede Retten appellantens andet argument om, at de nye koefficienter medfører forskelsbehandling mellem tjenestemænd i aktiv tjeneste, for hvilke »hovedstadsmetoden« fortsat finder anvendelse, og pensionerede tjenestemænd, idet Retten udtalte, at disse to kategorier af tjenestemænd befinder sig i situationer, der er objektivt forskellige.
At paragraphs 110 to 115 of the judgment under appeal, the Court of First Instance rejected the appellant’s second argument, alleging discrimination between officials in active employment, to whom the ‘capital method’ is still applied, and retired officials, by pointing out that the two categories of officials are in objectively different situations.
Appellantens tredje argument, hvorved han søgte at påvise, at der foreligger forskelsbehandling i forhold til pensionister bosat i Belgien som følge af den omstændighed, at deres pensioner fastsættes under hensyntagen til leveomkostningerne i Bruxelles i byens egenskab af hovedstad, blev forkastet i den appellerede doms præmis 116-130.
The appellant’s third argument, to the effect that there is discrimination if a com -parison is made with pensioners living in Belgium, by virtue of the fact that the pensions paid to the latter were determined on the basis of the cost of living in Brussels as a capital city, was rejected by the Court of First Instance at paragraphs 116 to 130 of the judgment under appeal.
I denne forbindelse fastslog Retten for det første, at de justeringskoefficienter, som anvendes på pensioner, der udbetales i andre medlemsstater end Kongeriget Belgien i overensstemmelse med artikel 1, stk. 3, litra a), nr. ii), sammenholdt med artikel 3, stk. 5, litra b), i bilag XI til den nye vedtægt, fastsættes, »idet Belgien anvendes som reference«, og at intet i den nye pensionsordning gør det muligt at konkludere, at lovgiver har haft til hensigt at lade pensionister bosat i Belgien drage fordel af en justeringskoefficient, der tager hensyn til leveomkostningerne i Bruxelles i byens egenskab af hovedstad.
The Court of First Instance, first, stated that, in accordance with the provisions of Article 1(3)(a)(ii) of Annex XI to the new Staff Regulations in conjunction with Article 3(5)(b) thereof, the correction coefficients applicable to pensions paid in Member States other than the Kingdom of Belgium are to be determined ‘with reference to Belgium’ and there is nothing in the new pension rules to lead to the conclusion that the legislature intended that pensioners residing in Belgium should have the advantage of a correction coefficient which took account of the cost of living in Brussels as a capital city.
Retten tilføjede i den anfægtede doms præmis 120-123, at det er korrekt, at der ved overgangen fra »hovedstadsmetoden« til »landemetoden« hverken foretoges en nedsættelse af beløbet for de »belgiske« basispensioner eller af den justeringskoefficient på 100%, der anvendes på dette beløb, der har taget hensyn til den nye metode.
It added, at paragraphs 120 to 123 of the judgment under appeal, that it is true that, when the transition was made from the ‘capital method’ to the ‘country method’, neither the basic amount of ‘Belgian’ pensions nor the 100% correction coefficient applied to that amount was reduced in a manner which took account of the new method.
I denne forbindelse anførte Kommissionen under retsmødet, at statistikerne i praksis var nået frem til den konklusion, at den metode, der består i at måle forskellen mellem priserne i Bruxelles og priserne i en anden hovedstad, såsom London, giver et fuldstændigt retvisende skøn over forskellen mellem prisniveauet i Belgien og prisniveauet i Det Forenede Kongerige med hensyn til alle varer bortset fra huslejer.
The Commission stated at the hearing that, in practice, the statisticians had reached the conclusion that the method consisting of measuring the difference between prices in Brussels and prices in another capital, such as London, provided a perfectly valid estimate of the difference between prices in Belgium and prices in the United Kingdom for all products but one, namely rents.
Kommissionen præciserede, at statistikerne sammenligner de gennemsnitlige huslejer i det pågældende land med de gennemsnitlige huslejer i Belgien for at fastsætte de justeringskoefficienter, der skal anvendes på pensionerne.
The Commission stated that, in order to determine the correction coefficients to be applied to pensions, the statisticians compared average rents in the country in question with average rents in Belgium.
På dette grundlag må det antages, at »forskellen mellem Bruxelles og gennemsnittet i Belgien ligger på 2%«.
On that basis, it could be concluded that ‘the difference between Brussels and the Belgian average is around 2%’.
Man har dog ikke valgt at fastsætte en justeringskoefficient på 98% for Belgien.
Nevertheless, a correction coefficient of 98% was not fixed for Belgium.
Retten fastslog herved i den appellerede doms præmis 124, at Kommissionens forklaringer vedrører iværksættelsen af den nye pensionsordning, som gennemført
At paragraph 124 of the judgment under appeal, the Court of First Instance pointed out that the explanations provided by the Commission related to the implementation
Lovligheden af en fællesskabsretsakt kan imidlertid ikke afhænge af den måde, hvorpå denne retsakt anvendes i praksis.
However, the lawfulness of a Community legislative act cannot depend on the manner in which it is applied in practice.
Retten bemærkede endvidere i den appellerede doms præmis 125, at i det omfang den af Kommissionen beskrevne praksis favoriserer pensionister bosat i Belgien, idet den nye »landemetode« fraviges, skal overholdelsen af ligebehandlingsprincippet under alle omstændigheder forenes med overholdelsen af legalitetsprincippet, hvorefter ingen til egen fordel kan påberåbe sig en ulovlighed, der er begået til fordel for andre.
It added, at paragraph 125 of the judgment under appeal, that, in any event, in so far as the practice described by the Commission conferred an advantage upon pensioners residing in Belgium by departing from the new ‘country method’, it should be pointed out that respect for the principle of equal treatment must be reconciled with respect for the principle of legality, according to which a person may not rely, in support of his claim, on an unlawful act committed in favour of a third party.
Retten forkastede endelig i den appellerede doms præmis 131-140 appellantens fjerde argument, hvorefter der var tale om forskelsbehandling i forhold til pensionister bosat i »mindre dyre« medlemsstater, for hvilke der før den 1. maj 2004 gjaldt en justeringskoefficient, der var mindre end 100%, og for hvilke den nye pensionsordning indførte en justeringskoefficient på mindst 100% med den virkning, at disse pensionister nyder godt af en justeringskoefficient, der klart ligger over de faktiske leveomkostninger på deres bopæl.
Finally, at paragraphs 131 to 140 of the judgment under appeal, the Court of First Instance rejected the fourth argument, in which the appellant alleged discrimination in comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States, who had had a correction coefficient of less than 100% applied to them before 1 May 2004 and for whom the new pension rules introduced a minimum correction coefficient of 100%, with the result that those pensioners had the benefit of a correction coefficient manifestly greater than the actual cost of living in their place of residence.
Retten lagde således i den appellerede doms præmis 132-135 til grund, at dette argument måtte afvises, eftersom appellanten ikke havde godtgjort, at han kunne have økonomisk fordel af en dom, der fastslog, at det var retsstridigt at anvende en justeringskoefficient på mindst 100% på pensioner udbetalt til personer, der er bosat i de »mindre dyre« medlemsstater.
At paragraphs 132 to 135 of the judgment under appeal, the Court of First Instance therefore found that that argument was inadmissible since the appellant had not established that he could benefit financially from a judgment declaring the application of a minimum correction coefficient of 100% to pensions paid to pensioners residing in the ‘less expensive’ Member States illegal.
Appellanten har navnlig ikke påvist, at den såkaldte »pengegave« til pensionister bosat i en sådan medlemsstat nødvendigvis medfører et tilsvarende tab for de pensionister, der er bosat i en »dyr« medlemsstat.
In particular, he did not claim that the alleged ‘financial gift’ to pensioners residing in such a Member State necessarily entailed a corresponding loss for pensioners residing in an ‘expensive’ Member State.
Da Fællesskabernes pensionsordning desuden ikke hviler på en pensionsfond, men på solidaritetsprincippet, er retsvirkningen af den regel, hvorved der indføres en justeringskoefficient på mindst 100%, ikke, at de berørte pensionister beriges til skade for den kategori af pensionister, som appellanten tilhører.
Moreover, since the Community pension scheme does not operate as a pension fund but is based on the principle of solidarity, the rule introducing a minimum correction coefficient of 100% did not have the effect in law of enriching the pensioners concerned at the expense of the category of pensioners to which the appellant belongs.
Retten bemærkede i den appellerede doms præmis 136, at indførelsen af en justeringskoefficient på mindst 100% under alle omstændigheder ikke kan anses for at være åbenlyst vilkårlig eller uhensigtsmæssig, eftersom denne regel blev indført for i videst mulig omfang at tilnærme overgangsordningen, der opretholder de
At paragraph 136 of the judgment under appeal, the Court of First Instance stated that, in any event, the introduction of a minimum correction coefficient of 100% cannot be characterised as manifestly arbitrary or inappropriate, since that rule was adopted in order to bring, as far as possible, the transitional arrangements protecting
CAMPOLI MOD KOMMISSIONEN justeringskoefficienter, der finder anvendelse på pensionerne, til den endelige ordning, hvorved de afskaffes.
CAMPOLI v COMMISSION the correction coefficients applied to pensions into line with the definitive rules, which abolish them.
I denne forstand foregriber reglen kun — for en lang række medlemsstater og i forhold til de berørte pensionister — afskaffelsen af de justeringskoefficienter, der finder anvendelse på pensionerne.
To that extent, that rule merely anticipates, for a large number of Member States and the pensioners concerned, the abolition of correction coefficients applied to pensions.
— Appellanten gives medhold i de for Retten nedlagte påstande, som ændret for så vidt angår formaliteten vedrørende appellantens påstand om husstands- og uddannelsestillæg, og følgelig annulleres ansættelsesmyndighedens afgørelse af 13. december 2004 om afslag på appellantens klage samt dels ansættelsesmyndighedens afgørelse, som blev anfægtet i nævnte klage, og som pr. 1. maj 2004 ændrede den justeringskvotient, der finder anvendelse på hans pension, dels hans pensionsopgørelser, for så vidt som de anvender denne afgørelse med virkning for maj måned 2004.
— grant the appellant the relief sought by him in the proceedings at first instance, modified in the light of the inadmissibility of his claims regarding the household allowance and the education allowance and, therefore, annul the decision of the Appointing Authority of 13 December 2004 rejecting his complaint, along with, first, the decision of the Appointing Authority challenged in the complaint, which altered on 1 May 2004 the correction coefficient applicable to his pension, and, second, his pension statements, in so far as they apply that decision from May 2004; and
Kommissionen, der ligeledes har indgivet kontraappel, har nedlagt følgende påstande:
The Commission, which also lodged a cross-appeal, contends that the Court should:
Rådet for Den Europæiske Union har nedlagt følgende påstande:
The Council contends that the Court should:
Med sin appel har appellanten anfægtet Rettens bedømmelse af det første, det tredje og det fjerde argument, som han fremsatte til støtte for det led af sit anbringende, der vedrører en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet.
By his appeal, the appellant challenges the findings of the Court of First Instance concerning the first, third and fourth arguments put forward in support of that part of his plea alleging infringement of the principle of equal treatment.