natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Som nævnt i præmis 10 og 11 ovenfor har sagsøgeren i denne skrivelse nemlig hverken fremlagt det spanske registreringsbevis for varemærket nr. 456 466 eller andre officielle dokumenter, i givet fald vedlagt en oversættelse til engelsk, med angivelse af alle de materielle og formelle elementer vedrørende denne rettighed, som kunne have givet Indsigelsesafdelingen mulighed for at fastslå, at eksistensen heraf var godtgjort, og dette, på trods af at Indsigelsesafdelingen udtrykkeligt havde anført, at disse elementer og en eventuel oversættelse heraf skulle fremsendes som bevis for de omhandlede ældre rettigheder (jf. præmis 12 og 13 ovenfor).
In fact, as it has been shown in paragraphs 10 and 11 above, in that letter the applicant did not produce either the Spanish registration certificate for trade mark No 456 466 or any other official document, together with its translation into English if necessary, referring to all the substantive and procedural evidence relating to that right and which would have enabled the Opposition Division to consider its existence established, even though the Opposition Division had expressly stated that that evidence and any translations of it had to be provided in order to prove the existence of the earlier marks at issue (see paragraphs 12 and 13 above).
Sagsøgeren har heller ikke fremsendt officielle dokumenter, i givet fald vedlagt en oversættelse til engelsk, som dokumentation navnlig for varer og tjenesteydelser, for hvilke varemærke nr. 2 163 613 og 2 163 616 var blevet registreret, og selskabet har heller ikke fremsendt dokumenter som bevis for, at de berørte ældre varemærker er vitterlig kendt.
Likewise, the applicant did not produce any official document, together with its translation into English if necessary, providing evidence of, inter alia, the goods and services for which trade marks Nos 2 162 613 and 2 163 616 had been registered or provide any document to prove that the relevant earlier marks were well known.
Hertil kommer, at de dokumenter, sagsøgeren indgav den 19. januar 2001, ikke har afhjulpet manglerne ved beviserne for eksistensen af varemærke nr. 2 163 613, 2 163 616 og 456 466, da de udelukkende fungerede som godtgørelse for de ældre varemærkers renommé, og da ingen andre officielle dokumenter vedrørende varemærke nr. 2 163 613, 2 163 616 og 456 466 blev fremlagt for Indsigelsesafdelingen.
Moreover, the documents furnished by the applicant on 19 January 2001 could not remedy the deficiencies in the evidence of the existence of marks Nos 2 163 613, 2 163 616 and 456 466, since they were intended only to prove that the earlier marks had a reputation, and no other official document relating to trade marks Nos 2 163 613, 2 163 616 and 456 466 was produced before the Opposition Division.
Angivelsen på behandlingssproget i indsigelsessagen af de varer og tjenesteydelser, der er omfattet af de ældre varemærker, udgør ikke, og kan ikke sidestilles med, en oversættelse af beviser for eksistensen af de omhandlede ældre rettigheder (jf. i denne retning Chef-dommen, nævnt i præmis 64 ovenfor, præmis 64), og i mangel af en oversættelse til behandlingssproget i indsigelsessagen af beviserne for eksistensen af de ældre rettigheder fastslog Indsigelsesafdelingen med rette, at indsigelsen ikke var begrundet, for så vidt som den var støttet på udokumenterede rettigheder (jf. præmis 67 ovenfor og i denne retning Chef-dommen, nævnt i præmis 64 ovenfor, præmis 44 og 57).
The specification in the language of the opposition proceedings of the goods and services covered by the earlier marks does not constitute, and cannot be treated as equivalent to, a translation of the evidence of the existence of the earlier marks at issue (see, to that effect, Chef, cited in paragraph 64 above, paragraph 64) and, in the absence of any translation into the language of the opposition proceedings of evidence of the existence of those earlier rights, the Opposition Division was justified in holding that the opposition was unfounded in so far as it relied on rights the existence of which had not been proved (see paragraph 67 above and, in support of this, Chef, cited in paragraph 64 above, paragraphs 44 and 57).
Da beviset for eksistensen af de ældre rettigheder desuden vedrører grundlaget for indsigelsen, viser den omstændighed, at Indsigelsesafdelingen fastslog, at indsigelsen kunne antages til realitetsbehandling, også i det omfang, indsigelsen var støttet på ældre rettigheder, hvis eksistens Indsigelsesafdelingen efterfølgende anså for udokumenteret, på ingen måde, at Indsigelsesafdelingens argumentation er selvmodsigende.
Furthermore, since the evidence of the existence of the earlier rights related to the substance of the opposition, the fact that the Opposition Division held that the opposition was admissible even though it was founded on earlier rights the existence of which it subsequently held not to be established does not reveal any conflict in the reasoning of the Opposition Division.
For det andet fremgår det af de ovenfor i præmis 68-70 nævnte ubestridte faktiske omstændigheder, at Indsigelsesafdelingen korrekt anvendte regel 18, stk. 2, i forordning nr. 2868/95 i den affattelse, som finder anvendelse på de faktiske omstændigheder, da den sendte telefaxen af 20. marts 2000 med en opfordring til sagsøgeren om at afhjælpe manglerne ved indsigelsen.
Secondly, it is apparent from the accepted facts, reiterated in paragraphs 68 to 70 above, that, by sending the fax of 20 March 2000 requesting the applicant to remedy the deficiencies in its opposition, the Opposition Division correctly applied Rule 18(2) of Regulation No 2868/95, as applicable to the facts.
Hertil kommer, at Indsigelsesafdelingen korrekt anvendte regel 20, stk. 2, i forordning nr. 2868/95 i den affattelse, som finder anvendelse på de faktiske omstændigheder, da den sendte telefaxen af 7. august 2000 med en opfordring til sagsøgeren om, inden for en frist på fire måneder, der efterfølgende blev forlænget med en måned, at fremsende oplysninger, beviser og argumenter til støtte for indsigelsen.
Furthermore, by sending the fax of 7 August 2000 calling on the applicant to provide, within a period of four months — which was subsequently extended by one month — the facts, evidence and observations in support of its opposition, the Opposition Division correctly applied Rule 20(2) of Regulation No 2868/95, as applicable to the facts.
Desuden havde Indsigelsesafdelingen, i modsætning til det af sagsøgeren anførte, ikke en forpligtelse til at anmode selskabet om at fremlægge de manglende oversættelser eller til at gøre det opmærksom på, at de fremlagte beviser tilsyneladende var utilstrækkelig dokumentation for de omhandlede rettigheder, og til at fastsætte en frist med henblik på at afhjælpe manglerne.
In addition, contrary to what the applicant claims, the Opposition Division was under no obligation to ask it to submit the missing translations or to inform it that the evidence submitted was clearly inadequate for the purposes of proving the existence of the rights at issue and to set it a period within which to remedy those omissions.
Harmoniseringskontoret er nemlig kun pålagt denne forpligtelse i forbindelse med formalitetsbetingelserne for indsigelsen som omhandlet i regel 18, stk. 2, i forordning nr. 2868/95 i den affattelse, som finder anvendelse på de faktiske omstændigheder.
In fact, that duty is imposed on OHIM only with regard to the conditions for the admissibility of the opposition in Rule 18(2) of Regulation No 2868/95, as applicable to the facts.
Det er derfor ikke godtgjort, at regel 20, stk. 2, i forordning nr. 2868/95 i den affattelse, som finder anvendelse på de faktiske omstændigheder, er tilsidesat.
Infringement of Rule 20(2) of Regulation No 2868/95, as applicable to the facts, has therefore not been established.
For det tredje bemærkes, at selv hvis det antages, at intervenienterne rent faktisk har anerkendt »gyldigheden« af den spanske registrering nr. 2 163 616 eller andre berørte ældre rettigheder, indebærer denne omstændighed ikke, at Indsigelsesafdelingen og appelkammeret er forpligtet til at fastslå, at disse rettigheder er godtgjort. Artikel 8 i forordning nr. 40/94 bestemmer i det væsentlige, at der kun foreligger en relativ registreringshindring for et EF-varemærke, såfremt det ansøgte EF-varemærke krænker et ældre varemærke.
Thirdly, even on the assumption that the interveners had actually recognised the ‘validity’ of Spanish registration No 2 163 616, or indeed that of the other earlier rights at issue, which they did not do, that fact did not place the Opposition Division and the Board of Appeal under an obligation to hold that the existence of those rights had been proved.
Ifølge retspraksis påhviler det Harmoniseringskontoret at efterprøve eksistensen af det påberåbte varemærke på grundlag af beviser, som indsigeren skal fremlægge (jf. i denne retning Rettens dom af 21.4.2005, sag T-269/02, PepsiCo mod KHIM — Intersnack Knabber-Gebäck (RUFFLES), Sml. II, s. 1341, præmis 26).
Under the case-law, it is for OHIM to ascertain, on the basis of evidence which it is up to the opponent to produce, the existence of the national mark relied on in support of the opposition (see, to that effect, Case T-269/02 PepsiCo v OHIM — Intersnack Knabber-Gebäck (RUFFLES) [2005] ECR II-1341, paragraph 26).
Følgelig skal sagsøgerens argument om, at intervenienterne antageligt har tilsluttet sig påstanden om eksistensen af en eller flere ældre rettigheder, forkastes.
Consequently, the argument that the applicant derives from the interveners’ alleged agreement as regards the existence of one or even several of its earlier rights must be rejected.
Det følger af ovenstående, at appelkammeret ikke har begået en fejl ved at stadfæste Indsigelsesafdelingens konklusion, hvorefter der ikke forelå bevis for de ældre varemærker nr. 2 163 613, 2 163 616 og 456 466, og ved at fastslå, at indsigelsen ikke var begrundet i det omfang, den var støttet på disse rettigheder.
It follows from all of the foregoing that the Board of Appeal did not err in endorsing the Opposition Division, which concluded that the existence of earlier marks Nos 2 163 613, 2 163 616 and 456 466 had not been proved and that the opposition was unfounded in so far as it was based on those rights.
Følgelig skal det første led af andet anbringende forkastes, uden at det er fornødent at tage stilling til, om sagsøgerens første argument kan tiltrædes (jf. i denne retning Domstolens dom af 23.3.2004, sag C-233/02, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 2759, præmis 26).
Consequently, the first branch of the second plea must be rejected, without it being necessary to rule on the admissibility of the first argument put forward by the applicant (see, to that effect, Case C-233/02 France v Commission [2004] ECR I-2759, paragraph 26).
— Om beviset for eksistensen af ældre, vitterlig kendte varemærker
— The evidence of the existence of the earlier wellknown marks
Da artikel 8, stk. 2, litra c), i forordning nr. 40/94 nævner varemærker, der er »vitterlig kendt i en medlemsstat i den i artikel 6b i Pariserkonventionen angivne betydning«, skal der med henblik på at fastslå, hvordan der kan føres bevis for et vitterlig kendt varemærke, henvises til retningslinjerne for fortolkning af denne artikel 6b.
Since Article 8(2)(c) of Regulation No 40/94 refers to trade marks which are ‘wellknown in a Member State, in the sense in which the words “well-known” are used in Article 6 bis of the Paris Convention’ it is necessary, in order to ascertain how the existence of a wellknown mark can be proved, to refer to the guidelines for the interpretation of Article 6bis.
Ifølge artikel 2 i den fælles anbefaling vedrørende bestemmelserne om beskyttelse af vitterlig kendte varemærker, der blev vedtaget af Pariserunionens forsamling og Verdensorganisationen for intellektuel ejendomsrets (WIPO) forsamling under den 34. række af møder mellem forsamlingerne af WIPO’s medlemsstater (den 20.29.9.1999), skal den kompetente myndighed, med henblik på at afgøre, om et varemærke er velkendt i den i Pariserkonventionen angivne betydning, tage enhver omstændighed i betragtning, hvoraf det kan følge, at mærket er vitterlig kendt, herunder bl.a. graden af kendskab til eller genkendelse af varemærket i den relevante del af offentligheden, varigheden, omfanget og den geografiske udstrækning af brugen af varemærket, varigheden, omfanget og den geografiske udstrækning af foranstaltninger til fremme af varemærket, herunder reklame og annoncering, såvel som præsentation på messer eller udstillinger af de varer eller tjenesteydelser, som mærket anvendes for, varigheden og den geografiske udstrækning af en registrering, eller en ansøgning om registrering, af varemærket, for så vidt som disse faktorer afspejler brugen eller anerkendelsen af mærket, den varige og gennemførte håndhævelse af rettighederne over varemærket, navnlig det omfang hvori mærket er blevet erklæret for vitterlig kendt af de kompetente myndigheder, og den til mærket knyttede værdi.
Under Article 2 of the joint recommendation concerning the provisions on the protection of wellknown trademarks, adopted by the Assembly of the Paris Union and the General Assembly of the World Intellectual Property Organisation (WIPO) at the 34th series of meetings of assemblies of the Member States of the WIPO (of 20 to 29 September 1999), in determining whether a mark is a wellknown mark within the meaning of the Paris Convention, the competent authority can take into account any circumstances from which it may be inferred that the mark is well known, including: the degree of knowledge or recognition of the mark in the relevant sector of the public; the duration, extent and geographical area of any use of the mark; the duration, extent and geographical area of any promotion of the mark, including advertising or publicity and the presentation, at fairs or exhibitions, of the goods and/or services to which the mark applies; the duration and geographical area of any registrations, and/or any applications for registration, of the mark, to the extent to which they reflect use or recognition of the mark; the record of successful enforcement of rights in the mark, in particular, the extent to which the mark has been recognised as well known by competent authorities; the value associated with the mark.
I det foreliggende tilfælde fremgår det af sagsakterne, at sagsøgeren med henblik på at godtgøre eksistensen af de af selskabets ældre varemærker, som er vitterlig kendt i Spanien, Irland, Grækenland og Det Forenede Kongerige, for Indsigelsesafdelingen for det første har fremlagt uddrag fra kataloger over selskabets varer, der påviser, at angivelsen »boomerang« anvendes for forskellige beklædningsgenstande, tilbehør og sportsudstyr, for det andet har fremlagt et fotografi af to luftskibe, der bærer påskriften »boomerang«, hvilke fotografier er taget i forbindelse med et sportsarrangement, og for det tredje har fremlagt flere artikler fra spanske aviser vedrørende en indendørs fodboldklub, der hedder »Boomerang Interviú«, senere »Boomerang«, som sponsoreres af sagsøgeren.
In the present case, it is apparent from the case-file that, in order to establish the existence of its earlier wellknown marks in Spain, Ireland, Greece and the United Kingdom, the applicant produced before the Opposition Division, first, extracts from catalogues of its goods, showing that the trade name ‘Boomerang’ is used for a variety of sports clothing, accessories and equipment, secondly, a photograph of two zeppelin-shaped balloons which bear the word ‘Boomerang’ taken at a sporting event and, thirdly, various articles from Spanish newspapers relating to an indoor-soccer club called ‘Boomerang Interviú’ and, later, ‘Boomerang’, sponsored by the applicant.
Det skal således, som korrekt anført af Indsigelsesafdelingen, og som appelkammeret har bekræftet i punkt 41 i den anfægtede afgørelse, hvori det tiltræder Indsigelsesafdelingens begrundelse, fastslås, at disse dokumenter ikke beviser, at de omhandlede varemærker har været genstand for brug, eller at de er velkendte eller genkendes i Irland, Grækenland og Det Forenede Kongerige.
It must therefore be held, as the Opposition Division rightly stated and the Board of Appeal confirmed in paragraph 41 of the contested decision, in which it adopted the grounds set out by the Opposition Division, that those documents do not prove that the trade marks at issue were used or even known or recognised in Ireland, Greece and/or the United Kingdom.
Hertil kommer, at disse dokumenter, selv om de godtgør, at i det mindste nogle af disse berørte varemærker er blevet brugt af sagsøgeren i Spanien, ikke indeholder oplysninger om varigheden og omfanget af denne brug, graden af kendskab til eller genkendelse af varemærket i Spanien eller ethvert andet element, som dokumenterer, at de omhandlede varemærker er vitterlig kendt i Spanien eller på en væsentlig del af det spanske område.
Moreover, although those documents prove that at least some of the marks at issue were used by the applicant in Spain, they contain no information as to the duration and the extent of that use, the degree of knowledge or recognition of the trade marks at issue in Spain or any other information from which it might be inferred that the marks at issue are well known in Spain or in a substantial part of Spanish territory.
Heraf følger, at appelkammeret ikke begik en fejl, da det antog, at Indsigelsesafdelingen med rette fastslog, at sagsøgeren ikke havde godtgjort, at de i artikel 8, stk. 2, litra c), i forordning nr. 40/94 nævnte betingelser var opfyldt.
It follows that the Board of Appeal did not err in holding that the Opposition Division had rightly concluded that the applicant had not proved that the conditions set out in Article 8(2)(c) of Regulation No 40/94 were satisfied.
Desuden afviste appelkammeret som fastslået i forbindelse med analysen af det første anbringende og som anført i præmis 76 ovenfor med rette de dokumenter, sagsøgeren fremlagde for første gang for appelkammeret, og var med rette af den opfattelse, at Indsigelsesafdelingen ikke havde pligt til at oplyse sagsøgeren om, at de fremlagte beviser var utilstrækkelig dokumentation for eksistensen af de vitterlig kendte varemærker i den i artikel 6b i Pariserkonventionen angivne betydning.
Indeed, as has been established in connection with the analysis of the first plea and as it stems from paragraph 76 above, the Board of Appeal was well founded in disregarding the documents produced for the first time before it by the applicant and in holding that the Opposition Division was not required to inform the applicant of the inadequacy of the evidence provided for the purpose of establishing the existence of its wellknown marks within the meaning of Article 6bis of the Paris Convention.
Det andet led af andet anbringende, og det andet anbringende i det hele, skal derfor forkastes, uden at det — på baggrund af ovenstående — er fornødent, at Retten i forbindelse med dette anbringende tager stilling til de dokumenter, der er nævnt i bilag 1012 til stævningen.
The second limb of the second plea must therefore be rejected, as must the second plea in its entirety. It is not necessary, in the light of the foregoing, for the Court to rule in connection with this plea on the documents in annexes 10 to 12 to the application.
Om det tredje anbringende vedrørende tilsidesættelsen af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94
The third plea: infringement of Article 8(1)(b) of Regulation No 40/94
Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at selskabet fastholder de argumenter, der blev fremført under sagen for Harmoniseringskontoret.
The applicant submits, first, that it is repeating its arguments set out during the proceedings before OHIM.
Selskabet anser dem for at være »gentaget i deres helhed« og anmoder på dette grundlag om, at der gives afslag på intervenienternes registreringsansøgning.
It considers them to be ‘repeated in their entirety’ and, on the basis of them, requests that the application for registration submitted by the interveners be rejected.
Sagsøgeren har dernæst understreget, at ordet »boomerang« er den dominerende bestanddel i selskabets familie af ældre varemærker, og at denne dominerende karakter ikke kan anfægtes af tilstedeværelsen af ordet »aventura« i nogle af mærkerne.
Next, it points out that the word ‘boomerang’ is the dominant element in its family of earlier marks and that its dominant character is not affected by the presence of the word ‘aventura’ in some of those marks.
Da forbrugerne generelt omtaler varemærkerne mundtligt, har figurbestanddelene ikke en større grad af relevans.
Since consumers generally refer to trade marks orally, the figurative elements are also irrelevant.
Desuden skal bestanddelen »tv« i det ansøgte varemærke, hvilken bestanddel er en artsbetegnelse og er beskrivende, ikke tages i betragtning som led i sammenligningen af de omtvistede varemærker.
In addition, the ‘tv’ element of the mark applied for, being generic and descriptive, should not be taken into consideration in the comparison of the conflicting marks.
Det ansøgte varemærke udgøres således af den dominerende bestanddel i de ældre varemærker.
The trade mark applied for therefore consists of the dominant element of the earlier marks.
Appelkammeret har ikke taget dette forhold tilstrækkeligt i betragtning.
The Board of Appeal did not give sufficient consideration to that factor.
I øvrigt er de tjenesteydelser, det ansøgte varemærke omfatter, og dem, der er omfattet af varemærke nr. 2 163 616, af samme eller lignende art, selv om listen over de tjenesteydelser, der er omfattet af ansøgningen om registrering af varemærket BoomerangTV, er blevet begrænset under sagen for Harmoniseringskontoret.
Moreover, the services referred to by the trade mark applied for and those covered by trade mark No 2 163 616 are identical or similar, even though the list of services for which registration of the trade mark BoomerangTV was applied for was restricted in the course of the proceedings before OHIM.
Det er derfor godtgjort, at der foreligger risiko for forveksling af de to varemærker.
It is thus established that there is a likelihood of confusion as regards those two marks.
Hvad angår de varer, der er omfattet af de andre ældre varemærker, kan flere af disse, såsom tasker eller beklædningsgenstande, støtte markedsføringen af aktiviteter, der henhører under klasse 41, og som er omfattet af ansøgningen om registrering af varemærket BoomerangTV.
So far as concerns the goods covered by the other earlier marks, a number of them, such as bags or clothing, might be used to support the promotion of activities in Class 41 in respect of which registration of the trade mark BoomerangTV has been sought.
Den sektor, hvori de ældre varemærker befinder sig, dvs. sportssektoren, er desuden knyttet til sektoren for underholdning og fjernsynsproduktion.
The sector which the earlier marks cover, that is to say, the sports sector, is also linked to that of televised events and television productions.
På grund af denne forbindelse og bestanddelen »boomerang«, som er fælles for de omtvistede varemærker, er det tillige godtgjort, at der foreligger risiko for forveksling i relation til disse andre ældre varemærker.
On account of that connection, and the fact that the word ‘boomerang’ is shared by the conflicting marks, it submits that a likelihood of confusion is established also with regard to those other earlier marks.
Den store grad af særpræg, som kendetegner de ældre varemærker, hvilke mærker er vitterlig kendt og velrenommeret i sektoren for beklædningsgenstande og mode i Spanien, i det mindste som varemærker, der indehaves af en virksomhed, som selv er velrenommeret i Spanien, styrker denne risiko for forveksling i det konkrete tilfælde yderligere.
The highly distinctive character of the earlier marks, which are well known and have a reputation in the clothing and fashion sector in Spain, at least as the trade marks of an undertaking which itself has a reputation in Spain, further increases the likelihood of confusion in the present case.