natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Når der således er tale om en afgiftspligtig person, der både udfører afgiftspligtige transaktioner og fritagne transaktioner i den medlemsstat, hvor han er etableret, må det undersøges, om de førstnævnte også ville give ret
After the appropriate apportionment is carried out, it is necessary to determine what expenditure may be taken into account in calculating the refund.
De udgifter, der skal tages i betragtning, er dem, der giver ret til fradrag i den medlemsstat, der foretager tilbagebetalingen.
The expenditure to be taken into account is that which gives rise to a right to deduction in the State of refund.
Det beløb, der skal tilbagebetales, bestemmes ved at anvende pro rata-satsen på den moms, som er betalt af disse udgifter.
The amount of the refund is determined by applying the apportionment to the VAT paid in respect of such expenditure.
»Artikel 2 og 5 i Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF af 6. december 1979 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet, skal fortolkes således, at:
Thus, in the case of a taxable person carrying out taxed transactions and exempt transactions in the Member State where he is established, it is appropriate to consider whether the former transactions would also give rise to a right to deduction in the Member State of refund in the event of their being carried out there. If that is
— det momsbeløb, der kan tilbagebetales, beregnes ved for det første at afgøre, hvilke transaktioner der ville give ret til fradrag i etableringsmedlemsstaten, og for det andet herved udelukkende at medtage transaktioner, der også ville give ret til fradrag i den medlemsstat, der foretager tilbagebetalingen, hvb de var udført dér, samt udgifter, der giver ret til fradrag i sidstnævnte stat.«
'Articles 2 and 5 of the Eighth Council Directive 79/1072/EEC of 6 December 1979 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes Arrangements for the refund of value added tax to taxable persons not established in the territory of the country must be interpreted as meaning that: they grant taxable persons established in a Member State where only part of their transactions are taxed a right to partial refund of the VAT which has been charged in a Member State where they are not established on goods or services used for the purposes of their transactions in the Member State of establishment; the amount of VAT refundable is calculated, first, by determining which transactions give rise to a right to deduction in the Member State of establishment and, second, by taking account solely of the transactions which would also give rise to a right of deduction in the Member State of refund if they were carried out there and of the expenses giving rise to a right to deduction in the latter State.'
Generaladvokat A. Saggio fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 13. april 2000.
Advocate General A. Saggio delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 13 April 2(MX).
I en fodnote til denne artikel »fodnoten«) hedder det:
A footnote to Article 257 ('the footnote') states the following:
»Se også Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 ...«
'See also Council Regulation (EEC) No 3577/92 of 7 December 1992 ..."
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 30. april 1999 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 (herefter »forordningen«), idet den har opretholdt artikel 257, stk. 1, i den franske toldlov af 11. maj 1977 (herefter »loven«) uændret for så vidt angår de EF-redere, der er omfattet af forordningens artikel 1, stk. 1.
By application lodged at the Court Registry on 30 April 1999, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by maintaining unamended Article 257(1) of the French Customs Code of 11 May 1977 ('the Code') as regards Community shipowners covered by Article 1(1) of Council Regulation (EEC) No 3577/92 of 7 December 1992 (hereinafter 'the Regulation'), the French Republic has failed to fulfil its obligations under that regulation.
Den 4. januar 1994 erindrede Kommissionen de franske myndigheder om deres forpligtelse i henhold til forordningens artikel 9.
On 4 August 1994, the Commission reminded the French authorities of the obligation incumbent on them under Article 9 of the Regulation.
Kommissionen bad ligeledes myndighederne om inden udgangen af august 1994 at fremsende den lovgivning, der var gældende i Frankrig på området for cabotagesejlads, og enhver ny lov eller administrativ bestemmelse, der var blevet vedtaget, siden forordningen trådte i kraft.
The Commission also asked to be notified before the end of August 1994 of the legislation in force in France concerning maritime cabotage and of any new legislative or administrative measures adopted on or after the date of entry into force of the Regulation.
Ved skrivelse af 29. september 1994 svarede de franske myndigheder, at ingen nye love eller administrative bestemmelser var blevet vedtaget til gennemførelse af forordningen.
Article 1 of the Regulation provides that, as from 1 January 1993, freedom to provide maritime transport services within a Member State (maritime cabotage) is to apply to Community shipowners who have their ships registered in, and flying the flag of, a Member State, provided that those ships comply with all conditions for carrying out cabotage in that Member State, including ships registered in Euros, once that Register is approved by the Council.
Det bestemmes i forordningens artikel 1, at fra 1. januar 1993 gælder princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i en medlemsstat (cabotagesejlads) for EF-redere, hvis skibe er registreret i en medlemsstat og fører dennes flag, forudsat at skibene opfylder alle betingelserne for at få adgang til cabotage i denne medlemsstat; dette gælder også skibe registreret i EUROS, så snart Rådet har godkendt dette register.
By letter of 29 September 1994, the French authorities replied that no new law, regulation or administrative measure had been adopted for the purposes of applying the Regulation.
Kommissionen opfordrede den 14. februar 1996 Den Franske Republik til at bringe forholdet i orden.
On 14 February 1996, the Commission gave formal notice to the French Republic requiring it to bring that situation to an end.
Ifølge forordningens artikel 9 skal medlemsstaterne inden vedtagelsen af love eller administrative bestemmelser i henhold til forordningen rådføre sig med Kommissionen og meddele denne alle således vedtagne bestemmelser.
Under Article 9 of the Regulation, Member States are required, before adopting laws, regulations or administrative provisions in implementation of the Regulation, to consult the Commission and to inform it of any measures thus adopted.
Da Kommissionen ikke modtog et svar inden udløbet af den frist, der var fastsat i åbningsskrivelsen, fremsatte den en begrundet udtalelse den 25. april 1997, hvori den opfordrede Frankrig til at efterkomme udtalelsen inden to måneder efter meddelelsen heraf.
On 25 April 1997, no reply having been received within the time-limit prescribed in the letter giving formal notice, the Commission sent a reasoned opinion to the French Republic, requesting it to comply therewith within two months from the date of its service.
Lovens artikel 257, stk. 1, bestemmer, at transport mellem havne i det franske hovedland er forbeholdt skibe, der sejler under fransk flag. Dog kan ministeren med ansvar for handelsflåden
On 25 June 1997, in response to the reasoned opinion, the French authorities communicated to the Commission a preliminary draft of a law amending Articles 257 to 259 of the Code.
Som svar på den begrundede udtalelse tilsendte de franske myndigheder den 25. juni 1997
However, the Minister responsible for the merchant navy may
Kommissionen et lovforslag om ændring af lovens artikel 257, 258 og 259.
The Commission decided to bring the present action.
kan ophæve traktatbruddet i form af den manglende gennemførelse af en ændring af loven for at bringe den i overensstemmelse med forordningen.
obligations consisting of the failure to amend the Code in such a way as to bring it into line with the Regulation.
Kommissionen har gjort gældende, at lovens artikel 257, stk. 1, er i klar modstrid med forordningens artikel 1, stk. 1.
The Commission maintains that Article 257(1) of the Code is manifestly contrary to Article 1(1) of the Regulation.
Ifølge fast retspraksis skaber en uændret opretholdelse af en bestemmelse i en medlemsstats lovgivning, der strider mod en fællesskabsretlig bestemmelse, også selv om denne gælder umiddelbart i medlemsstaternes retsordener, en faktisk uklarhed, idet der herved for de berørte retsundergivne består en usikkerhed med hensyn til deres muligheder for at påberåbe sig fællesskabsretten.
According to settled case-law, if a provision of national law that is incompatible with a provision of Community law, even one directly applicable in the legal order of the Member States, is retained unchanged, this creates an ambiguous state of affairs by keeping the persons concerned in a state of uncertainty as to the possibility of relying on Community law.
Den Franske Republik bestrider ikke, at artiklen i dens nuværende affattelse ikke er i overensstemmelse med forordningen, og at ændringslovforslaget endnu ikke har været til afstemning. Den har imidlertid gjort gældende, at den har truffet to foranstaltninger for at sikre en midlertidig anvendelse af fælleskabslovgivningen.
The French Republic does not deny that that article, as drafted at present, is not in conformity with the Regulation; nor does it dispute that the draft amendment has not yet been passed.
Det drejer sig dels om et cirkulære, som gengiver indholdet af forordningen, dels om fodnoten.
The first of these concerns a circular setting out the contents of the Regulation and the second is the footnote.
Domstolen har ofte erindret om, at en national lovgivnings uoverensstemmelse med fællesskabsbestemmelser kun kan fjernes helt ved bindende interne regler med samme retlige karakter som de regler, de ændrer.
It should be noted in that regard that those two measures are not such as to remedy the breach of
Det bemærkes, at disse to foranstaltninger ikke
In addition, as the Court has held on numerous occasions, the incompatibility of national legislation with Community provisions can be remedied for good only by means of binding national provisions having the same legal force as those which must be amended.
»1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligteber i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydeber inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads), idet den har opretholdt artikel 257, stk 1, i den franske toldlov af 11. maj 1977 uændret for så vidt angår de EF-redere, der er omfattet af forordningens artikel 1, stk 1.
Declares that, by maintaining unamended Article 257(1) of the French Customs Code of 11 May 1977 as regards Community shipowners covered by Article 1(1) of Council Regulation (EEC) No 3577/92 of 7 December 1992 applying the principle of freedom to provide services to maritime transport within Member States (maritime cabotage), the French Republic has failed to fulfil its obligations under that regulation;
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 30. marts 2000.
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 30 March 20OO.
13. juli 2000 fratrædebesgodtgørelse ved førtidspensionering«
Case C-166/99 Marthe Defreyn ν Sabena SA Social policy
Præjudiciel »Lige løn til mænd og kvinder — supplerende (Femte Afdeling) hun hævdede at have ret til, indtil hun fyldte 65 år, dvs. indtil den 30. november 1996.
Following that judgment, Ms Defreyn, by letter of 10 June 1993, asked Sabena to pay her the supplement to which she claimed to be entitled until her 65th birthday, that is to say until 30 November 1996.
Ved dom af 28. april 1999 har Cour du travail de Bruxelles forelagt tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af protokol nr. 2 ad artikel 119 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, der er knyttet til EF-traktaten (herefter »protokollen«), og af artikel 5 i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 (herefter »direktivet«).
By judgment of 28 April 1999, the Cour du Travail, Brussels, referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Protocol No 2 on Article 119 of the Treaty establishing the European Community, annexed to the EC Treaty ('the Protocol"), and Article 5 of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 (hereinafter 'the Directive').
Spørgsmålene er blevet rejst under en sag mellem Marthe Defreyn og Sabena SA.
The three questions have been raised in proceedings between Ms Defreyn and Sabena SA.
Sabena afslog kravet, og Marthe Defreyn anlagde herefter sag den 21. december 1993 ved Tribunal du travail de Bruxelles med påstand om, at Sabena tilpligtedes at udbetale hende den godtgørelse, der supplerer arbejdsløshedsunderstøttelsen, for tiden fra den 1. december 1991 til den 30. november 1996.
When Sabena refused, Ms Defreyn brought an action in the Tribunal du Travail, Brussels, on 21 December 1993, seeking an order requiring Sabena to pay her the unemployment benefit supplement for the period from 1 December 1991 to 30 November 1996.
Ved dom af 28. juni 1995 frifandt Tribunal du travail Sabena.
By judgment of 28 June 1995, the Tribunal du Travail dismissed her claim.
Tribunal du travail fandt, at den omtvistede godtgørelse var omfattet af protokollen, hvorved der var indført en tidsmæssig begrænsning af rækkevidden af traktatens artikel 119.
The Tribunal du Travail took the view that the payments at issue were covered by the Protocol, which limited the temporal scope of Article 119.
Det var ubestridt, at Marthe Defreyn støttede sit krav på en beskæftigelsesperiode, der lå forud for den 17. maj 1990, og at hun først havde anlagt sag efter dette tidspunkt.
There was no dispute that Ms Defreyn's claims related to a period of employment prior to 17 May 1990 or that she had initiated proceedings only after that date.
Marthe Defreyn blev ansat i Sabena den 27. juni 1960.
Ms Defreyn became an employee of Sabena on 27 June 1960.
Den 14. november 1984 anmodede hun om ydelser i henhold til den kollektive arbejdsoverenskomst af 23. maj 1984.
On 14 November 1984, she requested the application of the Collective Labour Agreement of 23 May 1984.
Den 29. november 1984 blev hendes anmodning om førtidspensionering imødekommet, idet der var en varslingsperiode på to år (fra den 1.12.1984 til den 31.12.1986).
On 29 November 1984, she was granted a pre-retirement payment with two years' notice (commencing on 1 December 1984 and expiring on 31 December 1986).
Sabena forpligtede sig herefter til at udbetale hende den overenskomstmæssige supplerende godtgørelse fra den 1. januar 1987 og indtil udgangen af den måned, hvor hun fyldte 60 år (dvs. den 30.11.1991).
Sabena therefore undertook to pay the supplement provided for by the collective agreement from 1 January 1987 until the end of the month in which she reached 60 years of age (30 November 1991).
Marthe Defreyn fik faktisk udbetalt den godtgørelse, der supplerer arbejdsløshedsunderstøttelsen, indtil den måned, hvor hun fyldte 60 år.
The unemployment benefit supplement was actually paid to Ms Defreyn until the end of that month.
På det tidspunkt gik hun på pension.
At that date she began to receive a pension.
Cour du travail de Bruxelles udsatte herefter sagen og har forelagt Domstolen tre præjudicielle spørgsmål.
In those circumstances, the national court decided to stay proceedings and refer three questions to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Den 17. februar 1993 afsagde Domstolen ovennævnte dom i sagen Kommissionen mod Belgien, hvor Domstolen fastslog, at Kongeriget Belgien havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktatens artikel 119 ved at opretholde en lovgivning, hvorefter kvindelige arbejdstagere over 60 år ikke kunne opnå de supplerende fratrædelsesgodtgørelser, som omhandlet i den kollektive overenskomst nr. 17, der var gjort bindende ved kongelig anordning af 16. januar 1975.
On 17 February 1993, the Court delivered its judgment in Case C-173/91 Commission ν Belgium, cited above, in which it declared that by retaining legislation which excluded female workers over the age of 60 from eligibility for the additional redundancy payments provided for by Collective Agreement No 17, rendered compulsory by the Royal Decree of 16 January
Den supplerende godtgørelse, der omtvistes i hovedsagen, udgør en ydelse i medfør af en erhvervstilknyttet social sikringsordning som omhandlet i protokollen, som derfor kan finde anvendelse, såfremt de deri fastsatte betingelser er opfyldt.
An occupational scheme such as the one at issue in the main proceedings, which provides protection against the risk of unemployment by providing workers employed by an undertaking, in this case Sabena, with benefits intended to supplement the unemployment benefit provided under a statutory social security scheme, must be classified as an occupational social security scheme within the meaning of Articles 2 and 4 of Council Directive 86/378/EEC of 24 July 1986.
Sabena har udbetalt hende den omtvistede supplerende godtgørelse som hendes sidste arbejdsgiver.
It is also common ground that Sabena paid her the supplement in question as her last employer.
Det kan herefter ikke bestrides, at godtgørelsen er blevet udbetalt som følge af det arbejdsforhold, som blev afsluttet inden den 17. maj 1990.
It is therefore indisputable that the payment was made in respect of the employment relationship which came to an end before 17 May 1990.
Endelig er det ubestridt, at Marthe Defreyn på dette tidspunkt ikke havde anlagt søgsmål eller indbragt en dertil svarende klage.
It is not contested that on that date Ms Defreyn had not initiated legal proceedings or introduced an equivalent claim.
Med det andet og tredje spørgsmål, som vil blive behandlet under et, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om direktivets artikel 5 finder anvendelse i hovedsagen.
The additional payment at issue in the main proceedings constitutes a benefit under an occupational social security scheme within the meaning of the Protocol. The Protocol may therefore apply if the conditions it lays down are fulfilled.
I denne forbindelse bemærkes, at i medfør af protokollen finder traktatens artikel 119 ikke anvendelse på ydelser i medfør af en erhvervstilknyttet social sikringsordning, såfremt ydelserne kan henføres til beskæftigelsesperioder, der ligger forud for den 17. maj 1990, undtagen for arbejdstagere, der inden denne dato har anlagt søgsmål eller indbragt en dertil svarende klage.
The essence of the second and third questions, which should be taken together, is whether Article 5 of the Directive applies in the main proceedings.
Som det fremgår af hovedsagen, har Marthe Defreyn arbejdet for Sabena mellem juni 1960 og december 1986. Det er ligeledes ubestridt, at
A benefit which, as in this case, constitutes 'pay' within the meaning of Article 119 of the Treaty cannot also be covered bv the Directive.
Hertil bemærkes, at en ydelse, der som i den foreliggende sag udgør løn som omhandlet i traktatens artikel 119, ikke tillige være omfattet af direktivet.
The Protocol excludes application of Article 119 of the Treaty to benefits under occupational social security schemes attributable to periods of employment prior to 17 May 1990, except in the case of workers who initiated legal proceedings or introduced an equivalent claim before that
»1) Protokol nr. 2 ad artikel 119 i traktaten om oprettebe af Det Europæiske Fællesskab, der er knyttet til EF-traktaten, finder anvendelse på en godtgørebe som den supplerende fratrædebesgodtgørebe ved førtidspensionering, som omhandles i den kollektive arbejdsoverenskomst nr. 17, der er gjort bindende ved kongelig anordning af 16. januar 1975, og som omhandles i den kollektive arbejdsoverenskomst af 23. maj 1984, der er indgået i det paritetiske underudvalg nr. 315.1.
Protocol No 2 on Article 119 of the Treaty establishing the European Community, annexed to the EC Treaty, applies to a payment such as the additional pre-retirement payment provided for by Collective Agreement No 17, rendered compulsory by the Royal Decree of 16 January 1975 and provided for in the Collective Labour Agreement of 23 May 1984 concluded within Joint Sub-Committee No 315.1.
En supplerende godtgørebe, der, som i den foreliggende sag udgør løn som omhandlet i EF-traktatens artikel 119 (EFtraktatens artikel 117-120 er blevet erstattet af artikel 136 EF -143 EF), er ikke omfattet af artikel 5 i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførebe af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigebe, erhvervsuddannebe, forfremmebe samt arbejdsvilkår.«
An additional payment which, as in the present case, constitutes 'pay within the meaning of Article 119 of the EC Treaty (Articles 117 to 120 of the EC Treaty have been replaced by Articles 136 EC to 143 EC) is not covered by Article 5 of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions'
Generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling*) den 16. marts 2000.
Advocate General D. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 16 March 2000.
»Tjenestemænd — ansættelsesprocedure — anvendelse af vedtægtens artikel 29, stk. 1« (Femte Afdeling) til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans den 9. marts 1999, Richard mod Parlamentet, hvorved Retten i Første Instans annullerede afgørelsen om at udnævne fru S. til kontorchef i lønklasse A3.
(Officials - Recruitment procedure (Fifth Chamber) the Court of Justice against the judgment of 9 March 1999 in Richard ν Parliament (hereinafter 'the contested judgment'), in which the Court of First Instance annulled the decision appointing Mrs S. Head of Division in Grade A 3.
Generaladvokat J. Mischo fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 16. marts 2000.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 16 March 2000.
Sag C-46/97 Den Hellenske Republik / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Landbrug
Case C-46/97 Hellenic Republic ν Commission of the European Communities Agriculture
»Afslutning af EUGFL-regnskab er — regnskabsåret 1992« (Sjette Afdeling)
production aid for olive oil;
Dansk tekst foreligger endnu ikke.
GRD 61 090 105 in respect of wine (permanent abandonment of areas under vines); respect of
Det hedder i domskonklusionen:
GRD 12 910 334 855 in production aid for cotton;
»1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
GRD 3 916 884 473 in respect of tobacco.
Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.«
The application seeks the annulment of that decision in so far as the Commission declared that the following amounts were not chargeable to the EAGGF:
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 16. december 1999.
II.The reasons for the corrections are summarised in Summary Report No VI/6355/95 of 27 March 1996 on the results of inspections concerning the clearance of the EAGGF Guarantee Section accounts for 1992 and of certain expenditure for 1993 (hereinafter 'the summary report') and in two supplements dated 14 June and 23 September 1996.
Generaladvokaten fremsatte følgende forslag til afgørelse:
GRD 5 251 911 509 in respect of
I sag C-46/97
The Court:
Den Hellenske Republik betaler sine egne omkostninger og Kommissionens omkostninger.«
Orders the Hellenic Republic to pay the costs'