natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler og i sektorerne for vand, energi, transport og telekommunikation — direktiv 92/50 og 93/38 — tildeling af kontrakter: dom af 21. februar 2008 (Kommissionen mod Italien, sag C-412/04) . . . . . . . . . . . . . . . . . .
— Planned aid — Granting of aid contrary to the prohibition laid down by Article 88(3) EC — Subsequent Commission decision declaring the aid compatible with the common market — Annulment of that decision by the Community court — Retroactivity — Recipients’ legitimate expectations — None save for exceptional circumstances: judgment of 12 February 2008 (CELF and ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
— fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, offentlige indkøb og offentlige bygge- og anlægskontrakter — direktiv 92/50, 93/36 og 93/37 — fastlæggelse ud fra kontraktens hovedformål — blandede kontrakter vedrørende bygge- og anlægsarbejde, indkøb og tjenesteydelser — indkøbs- eller tjenesteydelsesaftaler, som omfatter accessoriske arbejder: dom af 21. februar 2008 (Kommissionen mod Italien, sag C-412/04) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
— Planned aid — Granting of aid contrary to the prohibition laid down by Article 88(3) EC — Subsequent Commission decision declaring the aid compatible with the common market — Obligations of national courts before which claims for repayment are brought: judgment of 12 February 2008 (CELF and ministre de la Culture et de la Communication, C-199/06) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Tjenestemænd
Tax provisions
— vedtægten — retlig karakter — forordning — umiddelbar anvendelighed — medlemsstaternes forpligtelser: dom af 14. februar 2008 (Gysen, sag C-449/06) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
— Harmonisation of laws — Turnover taxes — Common system of value added tax — Exemptions provided for in the Sixth Directive: judgment of 21 February 2008 (Netto Supermarkt, C-271/06) . . . . . . . . . . . . . . .
— Domstolens undersøgelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist: dom af 21. februar 2008 (Kommissionen mod Italien, sag C-412/04) . . . .
— Harmonisation of laws — Turnover taxes — Common system of value added tax — Sixth Directive — Transactions constituting an abusive practice: judgment of 21 February 2008 (Part Service, C-425/06) . . . . . . . .
Sag C-2/06
Case C-2/06
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg)
(Reference for a preliminary ruling from the Finanzgericht Hamburg)
»Udførsel af kvæg — eksportrestitutioner — endelig forvaltningsafgørelse — fortolkning af en dom afsagt af Domstolen — virkning af en præjudiciel dom, der afsiges af Domstolen efter denne afgørelse — genoptagelse og omgørelse — tidsmæssige begrænsninger — retssikkerhed — samarbejdsprincippet — artikel 10 EF«
(Export of cattle — Export refunds — Final administrative decision — Interpretation of a judgment of the Court — Effect of a preliminary ruling given by the Court after that decision — Review and withdrawal — Timelimits — Legal certainty — Principle of cooperation — Article 10 EC)
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Y. Bot fremsat den 24. april 2007 . . . .
Opinion of Advocate General Bot delivered on 24 April 2007 . . . . . .
Domstolens dom (Store Afdeling) af 12. februar 2008 . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (Grand Chamber), 12 February 2008 . . . . . . .
Medlemsstater — forpligtelser — samarbejdsforpligtelse — et forvaltningsorgans forpligtelse til at genoptage en forvaltningsafgørelse, der er blevet endelig, for at tage hensyn til den fortolkning af den relevante bestemmelse, som Domstolen i mellemtiden har anlagt
Member States — Obligations — Obligation of cooperation — Obligation on an administrative body to review a final administrative decision in order to take account of the interpretation of the relevant provision given in the meantime by the Court
Inden for rammerne af en sag ved et forvaltningsorgan vedrørende en anmodning om genoptagelse af en forvaltningsafgørelse, der er blevet endelig som følge af en dom afsagt af en ret, der traf afgørelse som øverste instans, og denne dom i betragtning af en efterfølgende praksis fra Domstolen er baseret på en urigtig fortolkning af fællesskabsretten, er det ifølge fællesskabsretten ikke et krav, at sagsøgeren i hovedsagen har gjort fællesskabsretten gældende under den nationale retssag, han har anlagt til prøvelse af denne afgørelse.
In the context of a procedure before an administrative body for review of an administrative decision that became final by virtue of a judgment, delivered by a court of final instance, which, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, was based on a misinterpretation of Community law, Community law does not require the claimant to have relied on Community law in the legal action under domestic law which he brought against the administrative decision.
Selv om fællesskabsretten ikke kræver, at et forvaltningsorgan i princippet kan være forpligtet til at genoptage en forvaltningsafgørelse, der er blevet endelig, kan særlige omstændigheder ikke desto mindre i henhold til samarbejdsprincippet ifølge artikel 10 EF indebære, at et sådant organ er forpligtet til at genoptage en forvaltningsafgørelse, der er blevet endelig, for at tage hensyn til en fortolkning af en relevant fællesskabsretlig bestemmelse, der er foretaget efterfølgende af Domstolen.
While Community law does not require that administrative bodies be placed under an obligation, in principle, to reopen an administrative decision which has become final, specific circumstances may nevertheless be capable, by virtue of the principle of cooperation arising from Article 10 EC, of requiring such a body to review an administrative decision that has become final in order to take account of the interpretation of a relevant provision of Community law given subsequently by the Court.
Blandt de betingelser, der kan danne grundlag for en sådan pligt til genoptagelse, kan den — hvorefter dommen afsagt af retten i øverste instans, hvorved den anfægtede forvaltningsafgørelse blev endelig, i betragtning af at en efterfølgende afgørelse fra Domstolen er baseret på en urigtig fortolkning af fællesskabsretten, der blev foretaget, uden at Domstolen var blevet forelagt en præjudiciel anmodning — ikke fortolkes således, at den pålægger parterne en forpligtelse til for den nationale ret at fremføre det pågældende punkt i fællesskabsretten.
The condition — which is among those capable of providing the basis for such an obligation of review — that the judgment of the court of final instance by virtue of which the contested administrative decision became final was, in the light of a subsequent decision of the Court, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling cannot be interpreted as requiring the parties to have raised before the national court the point of Community law in question.
Det er herved tilstrækkeligt, at de pågældende dele af fællesskabsretten, hvis fortolkning viser sig at have været urigtig i lyset af en dom, der efterfølgende er blevet afsagt af Domstolen, enten er blevet vurderet af den nationale ret, der træffer afgørelse i øverste instans, eller kunne have været rejst ex officio af denne.
It is sufficient in that regard if either the point of Community law the interpretation of which proved to be incorrect in light of a subsequent judgment of the Court was considered by the national court ruling at final instance or it could have been raised by the latter of its own motion.
Selv om de nationale retter ikke i henhold til fællesskabsretten er forpligtet til ex officio at tage et anbringende om tilsidesættelse af fællesskabsretlige bestemmelser under påkendelse, når gennemgangen af dette anbringende indebærer, at de må fravige forhandlingsprincippet, har disse retter imidlertid pligt til ex officio at inddrage anbringender, der støttes på bindende fællesskabsregler, når de i henhold til national ret er forpligtet til eller har
While Community law does not require national courts to raise of their own motion a plea alleging infringement of Community provisions where examination of that plea would oblige them to go beyond the ambit of the dispute as defined by the parties, they are obliged to raise of their own motion points of
mulighed for at inddrage anbringender, der støttes på en bindende national retsregel.
law based on binding Community rules where, under national law, they must or may do so in relation to a binding rule of national law.
Fællesskabsretten fastsætter ikke nogen tidsfrist for fremsættelse af en anmodning om genoptagelse af en endelig forvaltningsafgørelse.
Community law does not impose any limit in time for making an application for review of an administrative decision that has become final.
Medlemsstaterne kan således frit fastsætte rimelige frister i overensstemmelse med fællesskabsprincipperne om effektivitet og ækvivalens.
The Member States nevertheless remain free to set reasonable timelimits for seeking remedies, in a manner consistent with the Community principles of effectiveness and equivalence.
(jf. præmis 37-39 og 44-46 samt domskonkl. 1)
(see paras 37-39, 44-46, operative part 1)
(jf. præmis 60 og domskonkl. 2)
(see para. 60, operative part 2)
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT BOT — SAG C-2/06
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
OPINION OF ADVOCATE GENERALBOT delivered on 24 April 2007 1
I — Indledning strid med fællesskabsretten, er tidsmæssigt begrænset.
I — Introduction decision which is contrary to Community law is subject to a time-limit.
Denne anmodning om præjudiciel afgørelse ligger i forlængelse af den præjudicielle forelæggelse, der gav anledning til dommen af 13. januar 2004 i Kühne & Heitz-sagen 2. Finanzgericht Hamburg (Tyskland) ønsker således indholdet og rækkevidden af denne dom præciseret. 4.
The present reference for a preliminary ruling follows on from the reference which led to the judgment in Kühne & Heitz. 2 The Finanzgericht Hamburg (Finance Court, Hamburg, Germany) has now asked the Court to clarify the meaning and the implications of that judgment. 4.
Jeg skal først redegøre for Domstolens nuværende praksis vedrørende problematikken om fornyet prøvelse af forvaltnings- og retsafgørelser, som er blevet endelige, og som viser sig at være i strid med fællesskabsretten som efterfølgende fortolket af Domstolen, og dernæst behandle disse to spørgsmål i nævnte rækkefølge.
I shall examine those two questions in turn after summarising the present state of the Court’s caselaw relating to the problem of reviewing administrative and judicial decisions which have become final and prove to be contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court.
Finanzgericht Hamburg ønsker for det første oplyst, om fornyet prøvelse og omgørelse af en endelig forvaltningsafgørelse — for at tage hensyn til en fortolkning af de relevante fællesskabsbestemmelser, som Domstolen i mellemtiden har foretaget — forudsætter, at sagsøgeren har gjort fællesskabsretten gældende i forbindelse med sin sag ved den nationale domstol.
The national court wishes to establish whether review and amendment of a final administrative decision which are intended to take account of the interpretation of a provision of Community law made by the Court in the meantime require the claimant to have relied on Community law in his action before the national court.
Den forelæggende ret ønsker endvidere oplyst, om muligheden for at indgive anmodning om fornyet prøvelse og omgørelse af en endelig forvaltningsafgørelse, der er i
The national court then asks the Court to rule whether an application for the review and amendment of a final administrative
Jeg foreslår for det første, at Domstolen besvarer den forelæggende ret, at opfyldelsen af den i Kühne & Heitzdommen opstillede betingelse, hvorefter en afgørelse truffet af en national ret, der træffer afgørelse som øverste instans, i betragtning af Domstolens efterfølgende praksis, er baseret på en urigtig fortolkning af fællesskabsretten, der er foretaget, uden at Domstolen var blevet forelagt en præjudiciel anmodning i medfør af artikel 234, stk. 3, EF, ikke forudsætter, at sagsøgeren i hovedsagen har gjort fællesskabsretten gældende under det anlagte søgsmål ved de nationale domstole til prøvelse af den anfægtede afgørelse. I - 414
First, I shall propose that the Court’s reply to the first question referred should be that, in order to be fulfilled, the condition laid down in Kühne & Heitz that the decision of a national court ruling at final instance is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC does not presuppose that the claimant in the main proceedings relied on Community law in the legal action under national law brought by him against the disputed administrative decision. I - 414
KEMPTER følger af denne traktat, eller af retsakter foretaget af Fællesskabets institutioner.
KEMPTER ensure fulfilment of the obligations arising out of this Treaty or resulting from action taken by the institutions of the Community.
De afholder sig fra at træffe foranstaltninger, der er egnede til at bringe virkeliggørelsen af denne traktats målsætning i fare.«
They shall abstain from any measure which could jeopardise the attainment of the objectives of this Treaty.’
For det andet foreslår jeg, at Domstolen fastslår, at fællesskabsretten ikke er til hinder for, at muligheden for at anmode om fornyet prøvelse og omgørelse af en forvaltningsafgørelse, som er blevet endelig ved udtømning af de til rådighed stående nationale retsmidler, og som er i strid med fællesskabsretten som efterfølgende fortolket af Domstolen, uden at den nationale ret, der har truffet afgørelse som øverste instans, har forelagt Domstolen en præjudiciel anmodning, af hensyn til retssikkerhedsprincippet skal anses for at være tidsmæssigt begrænset.
Second, I propose that the Court should rule that Community law does not preclude an application for the review and withdrawal of an administrative decision which has become final after the exhaustion of domestic remedies and which proves to be contrary to Community law as subsequently interpreted by the Court, without the national court ruling at final instance having referred a question to the Court for a preliminary ruling, from being made subject to a timelimit pursuant to the principle of legal certainty.
Det tilkommer medlemsstaterne — i overensstemmelse med de fællesskabsretlige principper om ækvivalens og effektivitet — at fastsætte fristen for indgivelse af en sådan anmodning.
It is for the Member States to set, in accordance with the Community principles of equivalence and effectiveness, the period within which such an application must be submitted.
II — De relevante retsforskrifter
II — The legal context
I Kühne & Heitzdommen, som jeg behandler mere detaljeret efterfølgende, har Domstolen fastslået, at »samarbejdsprincippet i henhold til artikel 10 EF påbyder et forvaltningsorgan, der er blevet forelagt en anmodning herom, at genoptage en endelig forvaltningsafgørelse med henblik på at tage hensyn til en fortolkning af den relevante bestemmelse, som Domstolen i mellemtiden har foretaget, såfremt A — Fællesskabsretten
In Kühne & Heitz, which will be discussed in more detail below, the Court held that ‘the principle of cooperation arising from Article 10 EC imposes on an administrative body an obligation to review a final administrative decision, where an application for such review is made to it, in order to take account of the interpretation of the relevant provision given in the meantime by the Court where: A — Community law
— forvaltningsorganet efter national ret har kompetence til at omgøre afgørelsen
— under national law, it has the power to reopen that decision;
»Medlemsstaterne træffer alle almindelige eller særlige foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som
‘Member States shall take all appropriate measures, whether general or particular, to
— den nævnte dom i betragtning af en efterfølgende praksis fra Domstolen
— that judgment is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT BOT — SAG C-2/06 antaget, senest 60 dage efter denne antagelse har forladt Fællesskabets toldområde i uforandret stand.« er baseret på en urigtig fortolkning af fællesskabsretten, der blev foretaget, uden at Domstolen var blevet forelagt en præjudiciel anmodning i medfør af artikel 234, stk. 3, EF, og
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 question being referred to the Court for a preliminary ruling under [the third paragraph of Article 234] EC; and
— den berørte part ufortøvet efter at have fået kendskab til denne praksis har rettet henvendelse til forvaltningsorganet«.
— the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of that decision of the Court’.
»Ud over at produktet skal have forladt Fællesskabets toldområde, er udbetalingen af restitutionen, uanset om den er differentieret eller udifferentieret, betinget af, at produktet, medmindre det er gået til grunde under transporten som følge af force majeure, er indført til et tredjeland og i givet fald til et bestemt tredjeland senest tolv måneder efter antagelsen af udførselsangivelsen,
‘Payment of the differentiated or nondifferentiated refund shall be conditional not only on the product having left the customs territory of the Community but also — save where it has perished in transit as a result of force majeure — on its having been imported into a nonmember country and, where appropriate, into a specific nonmember country within 12 months following the date of acceptance of the export declaration:
Artikel 4, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter 3 lyder således: a) når der er alvorlig tvivl om produktets faktiske destination, eller
Article 4(1) of Commission Regulation (EEC) No 3665/87 of 27 November 1987 laying down common detailed rules for the application of the system of export refunds on agricultural products 3is worded as follows:
»VwVfG«) af 25. maj 1976 7, at en retsstridig forvaltningsakt — også selv om den er blevet endelig — helt eller delvis kan trækkes tilbage med tilbagevirkende kraft eller med virkning for eftertiden.
VwVfG’) of 25 May 1976 7provides that an unlawful administrative act may, even after it has become unchallengeable, be withdrawn wholly or in part, with prospective or retroactive effect.
Den sidstnævnte artikel har et tilsvarende indhold som dens forgænger, nemlig artikel 10, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2730/79 af 29. november 1979 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter 4, som Domstolen fik til opgave at fortolke.
The wording of the latter article is analogous to that of its predecessor, namely Article 10(1) of Commission Regulation (EEC) No 2730/79 of 29 November 1979 laying down common detailed rules for the application of the system of export refunds on agricultural products, 4which the Court has been required to interpret.
Efter tysk retspraksis har forvaltningsmyndigheden en beføjelse, der som udgangspunkt er skønsmæssig, til at trække en retsstridig forvaltningsakt, som er blevet endelig, tilbage.
According to German case-law, the administrative authority in principle has a discretion to withdraw an unlawful administrative act which has become final.
I medfør af retspraksis giver VwVfG’s artikel 48, stk. 1, første punktum, imidlertid kun undtagelsesvis adgang til at omgøre en endelig afgørelse, nemlig såfremt opretholdelsen af den omhandlede forvaltningsakt vil være »helt uacceptabel« under hensyn til begreberne om den offentlige orden, rimelighed, god tro, ligebehandling eller åbenbar ulovlighed.
According to that case-law, the first sentence of Paragraph 48(1) of the VwVfG confers a right to withdrawal of such an act only exceptionally, where it is ‘outright intolerable’ for it to stand having regard to the concepts of public policy, good faith, fairness, equal treatment or manifest unlawfulness.
Dette fremgår ifølge Domstolen med tilstrækkelig tydelighed af denne bestemmelses ordlyd, hvorefter udbetalingen er »betinget af, at produktet […] er indført til et tredjeland«, samt af niende betragtning til forordning nr. 2730/79, der er formuleret på tilsvarende vis 6.
According to the Court, that was sufficiently clear from the wording of that paragraph, which states that payment is ‘conditional … on the [product’s] having been imported into a nonmember country’, and from the ninth recital in the preamble to that regulation, which is in the same terms. 6
B — Den nationale ret
B — National law
Endvidere vedrører VwVfG’s artikel 51 genoptagelsen af sager, der er blevet afsluttet ved en forvaltningsafgørelse, der er blevet endelig.
In addition, Paragraph 51 of the VwVfG deals with the reopening of a procedure closed by an administrative act which has become unchallengeable.
I henhold til VwVfG’s artikel 51, stk. 1, skal myndighederne på den berørte parts anmodning træffe afgørelse om ophævelse eller ændring af en uanfægtelig forvaltningsakt, hvis
Paragraph 51(1) provides that the relevant authority must, on application by the person concerned, decide whether to set aside or amend an administrative act which is no longer open to challenge:
Tysk ret bestemmer ved § 48, stk. 1, første punktum, i lov om forvaltningssager (Verwaltungsverfahrensgesetz, herefter
In German law, the first sentence of Paragraph 48(1) of the Verwaltungsverfahrensgesetz (Law on Administrative Procedure; ‘the
— de faktiske eller retlige omstændigheder, der ligger til grund for forvaltningstakten, efterfølgende har ændret sig til fordel for den pågældende
— if the factual or legal situation on which the act was based has changed, following its adoption, in favour of the person concerned;
5 — Sag C-110/99, Sml. I, s. 11569.
5 — Case C-110/99 [2000] ECR I-11569.
Dette gælder ligeledes analogt for fjerde betragtning til forordning nr. 3665/87, som skal sammenholdes med artikel 5, stk. 1, i samme forordning.
This also applies, by analogy, to the fourth recital in the preamble to Regulation No 3665/87, which should be compared with Article 5(1) of that regulation.
— der foreligger nye bevismidler, som ville have resulteret i en for den pågældende mere fordelagtig afgørelse
— if there is new evidence which would have led to a decision more favourable to the person concerned;
Hauptzollamt krævede herefter i tilbagebetalingsafgørelse af 10. august 1995 den eksportrestitution, der var udbetalt vedrørende disse transporter, tilbagebetalt med i alt 360 022,62 DEM.
By decision of 10 August 1995, the Hauptzollamt therefore demanded the repayment by Kempter of the export refunds totalling DEM 360 022.62 which it had received.
— der foreligger grunde til at genoptage sagen i henhold til § 580 i lov om retsplejen i civile sager (Zivilprozessordnung).
— if there are grounds for reopening the procedure pursuant to Paragraph 580 of the Zivilprozessordnung (Code of Civil Procedure).
Den klage, som sagsøgeren indgav over denne afgørelse, blev afslået af Finanzgericht Hamburg ved dom af 16. juni 1999 med den begrundelse, at sagsøgeren ikke havde fremlagt de nødvendige beviser i henhold til artikel 5, stk. 1, litra a), i forordning nr. 3665/87 for, at dyrene var blevet indført til et tredjeland.
By judgment of 16 June 1999, the Finanzgericht Hamburg dismissed the applicant’s action against that decision, on the ground that the applicant had not proved that the animals were imported into a nonmember country, in conformity with Article 5(1)(a) of Regulation No 3665/87.