natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sag C-423/02 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Det Forenede Kongerige Storbritannien og
Case C-423/02 11 Commission of the European Communities ν United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland Environment and consumers
Sag C-29/03 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Instituto Tecnológico para a Europa Comunitária
Case C-29/03 12 Commission of the European Communities ν Instituto Tecnológico para a Europa Comunitária (ITEC) Law governing the institutions
Sag C-30/03 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Instituto Tecnológico para a Europa Comunitária
Case C-30/03 13 Commission of the European Communities ν Instituto Tecnológico para a Europa Comunitária (ITEC) Law governing the institutions
Sag C-455/01 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Italienske Republik Frie varebevægelser
Case C-455/01 Commission of the European Communities ν Italian Republic Free movement of goods
Sag C-339/00 Irland / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Landbrug
Case C-339/00 Ireland ν Commission of the European Communities Agriculture
Sag C-283/00 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Kongeriget Spanien Regler for virksomhederne
Case C-283/00 Commission of the European Communities ν Kingdom of Spain Company law
Sag C-223/01 AstraZeneca A/S / Lægemiddelstyrelsen Tilnærmelse af lovgivningerne
Case C-223/01 AstraZeneca A/S ν Lægemiddelstyrelsen Approximation of laws
Sag C-252/01 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Kongeriget Belgien Regler for virksomhederne
Case C-252/01 Commission of the European Communities ν Kingdom of Belgium Company law
Sag T-292/01 Phillips-Van Heusen Corp. / Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) Intellektuel ejendomsret
Case C-433/02 Commission of the European Communities ν Kingdom of Belgium Intellectual property
Sag T-295/01 Nordmilch eG / Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) Intellektuel ejendomsret
Case T-292/01 Phillips-Van Heusen Corp. ν Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) Intellectual property
Sag T-47/01 Co-Frutta Soc. coop, rl / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Regler for institutionerne
Case T-174/02 Micole Wieme ν Commission of the European Communities Staff Regulations of Officials
Sag C-334/02 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Franske Republik
Case C-244/02 Kauppatalo Hansel Oy ν Imatran kaupunki Company law
Sag C-489/01 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland Etableringsfrihed
Case C-489/01 Commission of the European Communities ν United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland Freedom of establishment
»Traktatbrud — manglende gennemførelse af direktiv 97I9IEF — Gibraltars område* (Anden Afdeling)
(Failure of a Member State to fulfil its obligations — Failure to implement Directive 97/9/EC - Territory of Gibraltar) (Second Chamber)
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 17. december 2001 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 15 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/9/EF af 3. marts 1997 om investorgarantiordninger, idet det, for så vidt angår Gibraltars område, ikke har vedtaget de love eller administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
By application lodged at the Court Registry on 17 December 2002, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to adopt the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply, as regards the territory of Gibraltar, with Directive 97/9/EC of the European Parliament and of the Council of 3 March 1997 on investor-compensation schemes or, in any case, by not notifying the measures to the Commission, the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland has failed to fulfil its obligations under Article 15 of that directive.
Det Forenede Kongerige har i svarskriftet til Domstolen erkendt, at direktivet ligeledes finder anvendelse på Gibraltar, og at direktivet endnu ikke er blevet gennemført for dette område.
In its defence before the Court, the United Kingdom admitted that the Directive also applied to Gibraltar and that it has not yet been implemented in that territory.
Lovgivningsproceduren for iværksættelse af de nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af direktivet for så vidt angår dette område er i gang.
The legislative procedure to implement the measures necessary to transpose the Directive in Gibraltar was under way.
2) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland betaler sagens omkostninger.*
Orders the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland to pay the costs.'
Generaladvokat J. Mischo har ikke fremsat forslag til afgørelse i sagen.
Advocate General J. Mischo did not delivered his Opinion.
Domstolen (Anden Afdeling) har efter at have hørt generaladvokaten besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse.
The Court (Second Chamber) decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion.
Præjudiciel »Fælles landbrugspolitik — afgifter i forbindelse med sundhedsmæssig undersøgelse og kontrol af fersk kød - direktiv 85/73/EØF* (Anden Afdeling)
Preliminary ruling (Common agricultural policy — Fees for health inspections and controls of fresh meat Directive 85/73/EEC) (Second Chamber)
Ved kendelse af 10. december 2001 har Verwaltungsgericht Mainz forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af bilag A, kapitel I, punkt 2, første afsnit, litra a), til Rådets direktiv 85/73/EØF af 29. januar 1985.
By order of 10 December 2001 the Verwaltungsgericht (Administrative Court) Mainz referred to lhe Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Annex A, Chapter I, point 2. indent (a), io Council Directive 85/73/EEC of 29 January 1985.
Hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
The main proceedings and the question referred for a preliminary ruling
Färber driver et slagteri og en opskæringsvirksomhed i Alzey.
Färber operates a slaughterhouse and cutting plant in Alzey.
Til opskæringsvirksomheden leveres også halve kroppe og kvarte kroppe, der ikke opskæres dér, men som sælges videre i uopskåret tilstand.
The cutting plant also receives whole halves and quarters of carcases which are not cut there but sold from it as they are.
Landkreis opkrævede afgifter for sundhedsmæssig kontrol i Färbers opskæringsvirksomhed, beregnet på grundlag af den samlede mængde kød, der var blevet leveret til opskæringsvirksomheden, uanset om kødet rent faktisk blev opskåret eller ej, i overensstemmelse med bekendtgørelsens § 9, stk. 1.
In respect of health controls carried out in Färber's cutting plant, the Landkreis charged fees calculated, in accordance with Paragraph 9(1) of the Satzung, by reference to the total quantity of meat entering the cutting plant, irrespective of whether the meat was actually cut there.
Färber klagede over Landkreis' afgiftsafgørelser af 25. februar, 6. april, 10. maj og 23. juni 2000, idet virksomheden gjorde gældende, at der i forbindelse med beregningen af afgiften ikke var taget hensyn til, at en del af kødet var blevet solgt som enten halve eller kvarte kroppe, og at denne del af kødet i henhold til fællesskabsretten ikke kunne give anledning til opkrævning af en afgift, eftersom kødet ikke var blevet opskåret i opskæringsvirksomheden.
Färber complained against the fee notices issued by the Landkreis on 25 February, 6 April, 10 May and 23 June 2000, arguing that in calculating those fees no account had been taken of the fact that part of the meat had been sold as whole halves or quarters of carcases and that, under Community law. that meat could not give rise to the charging of a fee because it had not been cut in its cutting plant.
Til støtte for sin påstand har Färber navnlig gjort gældende, at det fremgår af dom af 24. oktober 1996 (sag C-86/94, De Venhorst), at der i forbindelse med fastsættelsen af afgifter for kontrol og undersøgelser i opskæringsvirksomheden kun må tages hensyn til det kød, der rent faktisk opskæres.
In support of its action it submitted in particular that it follows from Case C-86/94 De Venhorst [1996] that, for the purposes of fees payable in respect of controls and inspections carried out in its cutting plant, only the meat that is actually cut may be taken into account.
Da den under disse omstændigheder fandt, at afgørelsen af sagen afhænger af fortolkningen af bilag A, kapitel I, punkt 2, første afsnit, litra a) til direktiv 85/73, besluttede Verwaltungsgericht Mainz at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
Since it considered that, in those circumstances, the outcome of the dispute before it depended on the interpretation of Annex A, Chapter 1, point 2, indent (a), to Directive 85/73, the Verwaltungsgericht Mainz decided to stay the proceedings and refer the following question to the Court for a preliminar» ruling:
»Skal kapitel I, punkt 2, litra a), i bilag A til direktiv 85/73/EØF, som affattet ved direktiv 96/43/EF, fortolkes således, at det i bestemmelsen omhandlede tillæg af et fast beløb, med hvilket kontrol og undersøgelse i forbindelse med opskæring finansieres, kun skal betales for kød, der rent faktisk opskæres i opskæringsvirksomheden, eller skal bestemmelsen fortolkes således, at den faste afgift skal betales for alt det kød, der kommer ind på opskæringsvirksomheden, uanset om det opskæres?«
and inspections connected with cutting operations is payable only in respect of meat that is actually cut in the cutting plant, or is it to be interpreted as meaning that the standard fee amount is payable in respect of all meat entering the cutting plant, irrespective of whether it is cut?'
Med henblik på besvarelsen af dette spørgsmål bemærkes, at dommen i De Venhorst-sagen vedrører fortolkningen af artikel 3, stk. 1, i beslutning 88/408, hvorefter den del af afgiften, der dækker kontrol og undersøgelse i forbindelse med den opskæring, der er omhandlet i artikel 3, stk. 1, afsnit B, i direktiv 64/433/EØF, fastsættes til et fast beløb på 3 ECU/ton med ben for »kød, som skal udbenes, og som er bestemt til opskæring«.
To answer this question, it should be observed that the De Venhorst judgment relates to the interpretation of Article 3(1) of Decision 88/408, under which the part of the fee covering the controls and inspections connected with the cutting operations referred to in Article 3(1)(B) of Directive 64/433 was fixed at a standard rate of ECU 3 per tonne, including the bone, of 'unboned meat intended for cutting'.
Som det fremgår af denne doms præmis 14, blev beslutning 88/408 ophævet med virkning fra den 1. januar 1994 ved direktiv 93/118, som i stedet for artikel 3, stk. 1, i beslutning 88/408 indsatte et punkt 2, første afsnit, litra a), i kapitel I i bilaget til direktiv 85/73, i den dagældende affattelse, som fastsætter, at den nævnte kontrol og undersøgelse i fremtiden navnlig skulle dækkes ved tillæg til afgiften for omkostninger ved undersøgelser i forbindelse med slagtning, som fastsat i samme kapitels punkt 1, af et fast beløb på 3 ECU/ton »kød, der kommer ind på en opskæringsvirksomhed«.
However, as may be seen from paragraph 14 above, Decision 88/408 was repealed as from 1 January 1994 by Directive 93/118, which, in place of Article 3(1) of Decision 88/408, introduced in Chapter I of the Annex to Directive 85/73, in the version then in force, a point 2, indent (a) which provided that those controls and inspections were now to be covered inter alia by the addition to the fee payable for the cost of inspections connected with slaughtering operations, as fixed in point 1 of thai chapter, of a standard amount of ECU 3 per tonne on 'meat entering a cutting plant'.
I den for nærværende sags relevante del er denne bestemmelse i bilaget til direktiv 85/73, som affattet ved direktiv 93/118, gentaget uden ændringer i bilag A, kapitel I, punkt 2, første afsnit, litra a), til direktiv 85/73.
So far as material to the present case, that provision in the annex to Directive 85/73, in the version resulting from Directive 93/1 IS. is taken over unchanged in Annex A, Chapter I, point 2, indent (a), to Directive 85/73.
Henset til bestemmelsens nye formulering må det for det første konkluderes, at den fortolkning, som Domstolen har anlagt i præmis 29 i De Venhorst-dommen, hvorefter den del af afgiften, der er omhandlet i artikel 3, stk. 1, i beslutning 88/408, skal beregnes på grundlag af vægten med ben for kød, som faktisk opskæres i opskæringsvirksomheden, ikke kan overføres til den bestemmelse, som nu er indeholdt i bilag A, kapitel I, punkt 2, første afsnit, litra a), til direktiv 85/73.
Having regard to that new version of that provision, it must be concluded, first, thai the interpretation given by the Court in paragraph 29 of De Venhorst, namely that the part of the lee referred to in Article 3(1) of Decision 88/408 is to be calculated on the basis of the unboned weight of the meat which is actually cut in the cutting plant, cannot be applied to the provision which now appears in Annex A. Chapter 1, point 2, indent (a), to Directive 85/73.
For det andet må det på grund af de entydige og klare formuleringer i sidstnævnte bestemmelse fastslås, at ved at bestemme, at afgiften for kontrol og undersøgelser i forbindelse med opskæring tillægges et fast beløb for »kød, der kommer ind på en opskæringsvirksomhed«, har fællesskabslovgiver bevidst ønsket at fravige bestemmelsen i beslutning 88/408 og udtrykkeligt bestemme, at beløbet ligeledes omfatter kød, som kommer ind på en opskæringsvirksomhed uden at blive opskåret der.
Second, because of the unequivocal and clear terms of the latter provision, it musi be accepted that, by providing that the additional standard amount of the fee, intended to cover lhe controls and inspections connected with cutting operations, is to be applied to 'meat entering a culling plani', lhe Community legislature deliberately intended to depart from the rule established by Decision SS 408 and to prescribe expressly that that amount applies also to meat which enters a cutting plant wilhout being cut there.
»BilagA, kapitel I, punkt 2, første afsnit, titra a), til Rådets direktiv 85/73/EØF af 29. januar 1985 om finansiering af veterinærundersøgelse og -kontrol som omhandlet i direktiv 89/662/EØF, 90/425/EØF, 90/675/EØF og 91/496/EØF, som ændret og kodificeret ved Rådets direktiv 96/43/EF af 26. juni 1996, skal fortolkes således, at det i bestemmelsen omhandlede tillæg af et fast beløb, med hvilket kontrol og undersøgelse i forbindelse med opskæring finansieres, skal betales for alt det kød, der kommer ind på opskærmgsvirksomheden, uanset om det faktisk opskærespå virksomheden.*
'Annex A, Chapter I, point 2, indent (a), to Council Directive 85/73/EEC of 29 January 1 985 on the financing of veterinary inspections and controls covered by Directives 891662/EEC, 90/425/EEC, 90/675/EEC and 91/496/EEC, as amended and consolidated by Council Directive 96/431EC of 26 June 1996, must be interpreted as meaning that the standard additional amount laid down by that provision to cover the cost of the controls and inspections connected with cutting operations is payable for all meat entering the cutting plant, irrespective of whether it is actually cut in that cutting plant.'
Sag C-32/02 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Italienske Republik Socialpolitik
Case C-32/02 Commission of the European Communities ν Italian Republic Social policy
»Traktatbrud — direktiv 98/59/EF — begrebet arbejdsgiver — national lov, som udelukker virksomhed, der drives uden gevinst for øje fra direktivets anvendelsesområde — ufuldstændig gennemførelse* (Anden Afdeling)
(Failure of a Member State to fulfil obligations — Directive 98/59/'EC — Term Employer -National law which excludes non-profit-making activities from the scope of the directive -Incomplete transposition) (Second Chamber)
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 5. februar 2002 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser, idet den ikke har udstedt de nødvendige bestemmelser vedrørende arbejdsgivere, som ikke driver virksomhed med gevinst for øje.
By application lodged at the Court Registry on 5 February 2002, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by not adopting the necessary provisions in respect of employers engaged in non-profit-making activities, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Council Directive 98/59/EC of 20 July 1998 on the approximation of the laws of the Member States relating to collective redundancies.
Da Den Italienske Republik ikke har indgivet svarskrift inden for den fastsatte frist, har Domstolens Justitskontor forespurgt Kommissionen, om den havde til hensigt at påberåbe sig proceduren med udeblivelsesdom som fastsat i procesreglementets artikel 94, stk. 1.
Since the Italian Republic did not lodge a defence within the time-limit laid down, the Court Registry asked the Commission if it intended to avail itself of the procedure for judgment by default provided for in Article 94(1) of the Rules of Procedure.
Ved skrivelse af 28. juni 2002 meddelte Kommissionen Domstolen, at den gav afkald på at benytte sig af denne mulighed, og at den ikke ville modsætte sig en forsinket indgivelse af svarskrift fra Den Italienske Republik.
By letter of 28 June 2002, the Commission informed the Court that it would not avail itself of that possibility and would not oppose late lodgement of the Italian Republic's defence.
Indledningsvis konstateres, at Den Italienske Republiks svarskrift ikke kan tages i betragtning.
It should be noted at the outset that the Italian Republic's defence may not be taken into consideration.
Det er nemlig ikke blevet indgivet inden for fristen i procesreglementets artikel 40, stk. 1, der ikke er blevet forlænget af præsidenten i medfør af bestemmelsens stk. 2, idet den pågældende medlemsstat ikke har fremsat nogen anmodning herom.
It was not lodged within the time-limit laid down in Article 40 of the Rules of Procedure, which was not extended by the President under Article 40(2), the Member State not having applied for an extension.
Kommissionens accept af, at svarskriftet indgives med forsinkelse, kan ikke tillægges betydning, da parterne ikke kan råde over denne frist.
The Commission's agreement to late lodgement may not be taken into consideration, since the time-limit is not a matter for the parties to decide.
Desuden opfylder Den Italienske Republiks svarskrift ikke formkravene i procesreglementets artikel 37, stk. 1, og 6, idet det kun er fremsendt til Domstolens Justitskontor pr. telefax, uden at originaleksemplaret er blevet indleveret til Justitskontoret senest ti dage senere.
Moreover, the Italian Republic's defence does not comply with the formal requirements under Article 37(1) and (6) of the Rules of Procedure, since it was lodged with the Registry only by telefax, without the original being lodged no later than 10 days thereafter.
Kommissionen har gjort gældende, at begrebet »erhvervsdrivende« i artikel 2082 i den italienske civillovbog i italiensk handelsret i henhold til fast retspraksis principielt betegner enhver person, der som led i sit erhverv udelukkende eller hovedsageligt udøver en organiseret økonomisk aktivitet eller en
The Commission claims that, in Italian commercial law, the courts have consistently held that the concept of 'entrepreneur' in Article 2082 of the Italian Civil Code essentially covers any person engaging, in a business capacity, exclusively or primarily, in organised economic activity producing or exchanging goods and services with the specific intention of paying for the means of production.
Denne virksomhed skal drives med gevinst for øje, dvs. skabe en profit som kompensation for risikoen ved at drive selvstændig virksomhed.
This activity should be with a view to profit, namely to generate profit in return for the risk taken by the undertaking.
Kommissionen har bebrejdet Den Italienske Republik, at den ikke har gennemført direktiv 98/59 korrekt for så vidt angår den af direktivet omfattede personkreds.
The Commission alleges that the Italian Republic has not correctly implemented Directive 98/59 in relation to the persons to whom it applies.
Uanset at direktivet vedrører kollektive afskedigelser, der foretages af »en arbejdsgiver«, omhandler bestemmelserne i lov nr. 223/91 udelukkende kollektive afskedigelser, der foretages af virksomheder eller økonomiske aktører, der kan kvalificeres som »erhvervsdrivende« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 2082 i den italienske civillovbog.
Whereas the directive applies to collective redundancies effected by an 'employer', the provisions of Law No 223/91 refer exclusively to collective redundancies effected by undertakings or traders who may be categorised as 'entrepreneurs' within the meaning of Article 2082 of the Italian Civil Code.
Domstolen bemærker, at begrebet »arbejdsgiver« i artikel 1, stk. 1, litra a), i direktiv 98/59 også omfatter arbejdsgivere, der i forbindelse med deres virksomhed ikke tilstræber at opnå økonomisk gevinst.
The Court notes that the term 'employer' within the meaning of Article l(l)(a) of Directive 98/59 also covers employers engaged in non-profit-making activities.
Som det fremgår af ordlyden af direktivets artikel 1, finder denne bestemmelse anvendelse på afskedigelser, som foretages af en »arbejdsgiver« uden yderligere sondringer, hvorfor alle arbejdsgivere er omfattet.
It is clear from the actual wording of Article 1 of the directive that the provision applies to redundancies effected by 'an employer', without further
En modsat fortolkning ville heller ikke være i overensstemmelse med direktivets formål, således som det fremgår af anden betragtning til direktivet.
distinction, so that it applies to all employers. An interpretation to the contrary would not be consistent with the aims of the directive, as they are apparent from the second recital.
Kommissionen har godtgjort, at denne kategori af arbejdsgivere ikke er omfattet af de bestemmelser i den italienske lovgivning, der har til formål at gennemføre direktivet.
The Commission has shown that this category of employers is not covered by the provisions of the Italian legislation implementing the directive.
Generaladvokat P. Léger har ikke fremsat forslag til afgørelse i sagen.
Advocate General P. Léger did not delivered his Opinion.
Den 17. december 1998 traf Hauptzollamt Linz (herefter »Hauptzollamt«) i medfør af toldkodeksens artikel 220, stk. 1, afgørelse om en efterfølgende bogføring af told, som påhvilede Hannl.
On 17 December 1998 the Hauptzollamt Linz (Principal Customs Office, Linz) made a subsequent entry in the accounts, pursuant to Article 220(1) of the Customs Code, of customs duty payable by Hannl.
Det toldbeløb, som Hauptzollamt således bogførte, udgjorde 30 694 ATS. Samme dag forhøjede Hauptzollamt i medfør af § 108, stk. 1, i Bundesgesetz betreffend ergänzende Regelungen zur Durchführung des Zollrechts der Europäischen Gemeinschaften (Zollrechts-Durchführungsgesetz-ZollR-DG) (den østrigske forbundslov om supplerende bestemmelser til gennemførelse af de fællesskabsretlige toldbestemmelser) af 23. august 1994 (herefter »ZollR-DG«) tolden med 2 157 ATS.
The amount of the customs duty thus entered in the accounts was ATS 30 694. The same day the Hauptzollamt increased those duties by ATS 2 157, pursuant to Article 108(1) of the Bundesgesetz betreffend ergänzende Regelungen zur Durchführung des Zollrechts der Europäischen Gemeinschaften (Federal Law relating to Additional Provisions for the Implementation of European Community Customs Law) of 23 August 1994 ('ZollR-DG').