natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Efter overførslen skulle det omhandlede affald bruges af den belgiske cementindustri som brændsel til cementovne og som råstof i cementfabrikkernes produktion af klinker. Ved denne fremstillingsproces, benævnt »kombi-processen«, erstatter energien fra affaldet energien fra råstoffer, og askeresten fra det forbrændte affald erstatter råstoffer.
Following shipment, the waste at issue was to be used by the Belgian cement industry as fuel in cement kilns and as raw material in the production of clinker by cement factories.
Ved to afgørelser af 28. januar 1998 og 13. februar 1998 (herefter »de omtvistede afgørelser«) har ministeren i medfør af forordningens artikel 7, stk. 2, givet skriftligt samtykke til de af SITA påtænkte affaldsoverførsler. Ministeren har imidlertid fastsat visse betingelser for tilladelsen til disse overførsler.
as a 'combined process', the energy produced from the waste replaces energy produced by raw materials, and ash from incinerated waste in turn replaces raw materials.
Ministeren har bl.a. anført, at i betragtning af de påtænkte forarbejdningsmetoder, dvs. anvendelse med henblik på fremstilling af cementklinker, kan den affaldsmængde, der anvendes til materialegenbrug i cementfremstillingen, nemlig henholdsvis 25-40% og MV/r, ikke i det foreliggende tilfælde udgøre en nyttiggørelse gennem recirkulering i henhold til Meerjarenplan gevaarlijke afvalstoffen II (anden flerårsplan for farligt affald, herefter »MJP GA II«).
The Minister considered that, in the light of the form of processing envisaged, that is, use for the purpose of producing cement clinker, the proportion of the waste re-used as a material for the manufacture of cement — 25 to 40% and 30%, respectively - could not be considered recovery by recycling within the meaning of the Meerjarenplan Gevaarlijke Afvalstoffen II (second Multi-Year Plan for Hazardous Waste, hereinafter 'MJP GA IP).
SITA har anfægtet de omtvistede afgørelser, for så vidt som de betinger tilladelsen til overførslerne af det omhandlede affald, dels af en begæring om midlertidige forholdsregler rettet til formanden for Raad van States Afdeling for Tvistemål, dels af, at der indgives klage til ministeren.
SITA challenged the decisions in question in so far as they subjected the authorisation to ship the waste concerned to such conditions, by means of, first, an application for interim measures made to the President of the legal section of the Raad van State and, secondly, a complaint to the Minister.
Ved kendelse af 18. juni 1998 har formanden for Raad van States Afdeling for Tvistemål afvist at tage begæringen om foreløbige forholdsregler til følge.
By order of 18 June 1998, the President of the Administrative Appeal Section of the Raad van State rejected the application for interim measures.
Da Raad van State under disse omstændigheder er af den opfattelse, at afgørelsen af tvisten forudsætter en fortolkning af fællesskabsretten, har den udsat sagen og forelagt Domstolen fire præjudicielle spørgsmål.
In the circumstances, the Raad van State, considering that the solution to the dispute before it depends on an interpretation of Community law, decided to stay proceedings and to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Med sit første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, hvorvidt der i forbindelse med en forarbejdningsproces for affald, der omfatter flere særskilte trin, skal foretages en klassificering som bortskaffelsesoperation eller nyttiggørelsesoperation i affaldsdirektivets forstand med henblik på anvendelsen af forordningen, ved at betragte processen som helhed, således at den udgør én operation, eller ved at undersøge de forskellige trin hver for sig som særskilte operationer.
By its first question, the national court essentially asks whether, in the case where a waste treatment process includes several distinct stages, its classification as a disposal operation or recovery operation within the meaning of the Directive must, for the purpose of implementing the Regulation, be considered comprehensively, as constituting a single operation, or rather by examining each of the stages separately, as distinct operations.
Det bemærkes indledningsvis, at anvendelsen af affaldsdirektivet og forordningen forudsætter, at alle former for behandling af affald skal kunne angives enten som bortskaffelse eller som nyttiggørelse, og en og samme operation kan ikke samtidig klassificeres som bortskaffelse og nyttiggørelse.
In that regard, it must first be recalled that, for the purpose of applying the Directive and the Regulation, it must be possible to classify any waste treatment operation as either disposal or recovery, and a single operation may not be classified simultaneously as both a disposal and a recovery operation.
Det er i forbindelse med spørgsmålet om klassificering af en operation til affaldsbehandling med henblik på anvendelse af forordningen alene klassificeringen af den første operation, som affaldet skal undergives efter dets overførsel, der er afgørende for formålet med overførslen.
When the question of the classification of a waste treatment operation arises for the purpose of implementing the Regulation, only the classification of the first operation which that waste must undergo subsequent to its shipment is relevant in determining the purpose of that shipment.
Det fremgår af forelæggelsesdommen i hovedsagen, at det er den nationale rets opfattelse, at den forarbejdningsproces, som det omhandlede affald skal gennemgå, omfatter to særskilte operationer, hvor den ene er affaldsforbrænding, og den anden er anvendelse af askerester som råstof ved fremstilling af cementklinker.
In the case in the main proceedings, it appears from the order for reference that the national court is of the view that the processing which the waste at issue must undergo comprises two distinct operations, consisting, first, of the combustion of that waste and, secondly, of the use of its ash as a raw material in the production of cement clinker.
Det følger af det ovenfor anførte, at kun den første af de to ovennævnte operationer skal gøres til genstand for en klassificering med henblik på at fastslå formålet med overførslen af det omhandlede affald.
In the light of the foregoing considerations, only the first of the two operations mentioned above should be subject to classification with a view to establishing the purpose of the waste shipment in question.
I lyset af besvarelsen af det første spørgsmål skal det tredje spørgsmål forstås således, at den forelæggende ret nærmere bestemt ønsker oplyst, for det første om brændværdien af affald, som er genstand for forbrænding, er et relevant kriterium ved afgørelsen af, om denne operation udgør en bortskaffelsesoperation som omhandlet i punkt D 10 i bilag II A til affaldsdirektivet, eller en nyttiggørelsesoperation som nævnt i punkt R 1 i bilag II B til affaldsdirektivet, og for det andet, om medlemsstaterne kan fastsætte kriterier for denne sondring.
In the light of the reply to the first question, the third question must be understood to mean that the national court is essentially asking whether the calorific value of the waste which is to be combusted is a relevant criterion for the purpose of determining whether that operation constitutes a disposal operation as referred to in point DIO of Annex IIA to the Directive or a recovery operation as referred to in point
I denne forbindelse bemærkes, at for så vidt angår første led af dette spørgsmål har Domstolen allerede i sin dom af 13. februar 2003 i sagen Kommissionen mod Tyskland (sag C-228/00, præmis 47) fastslået, at et kriterium som affaldets brændværdi ikke er relevant ved afgørelsen af, om affaldsforbrænding udgør en nyttiggørelsesoperation som nævnt i punkt R 1 i bilag II Β til affaldsdirektivet.
First of all, as regards the first part of that question, the Court has already held, in C-228/00 Commission ν Germany [2003], paragraph 47, that the criterion of the calorific value of waste is not relevant for the purpose of establishing whether an operation involving the combustion of waste is a recovery operation as referred to in point Rl of Annex IIB to the Directive.
Hvad angår det tredje spørgsmåls andet led bemærkes endvidere, at forordningen ikke er til hinder for, at medlemsstaterne ved almengyldige retsakter fastlægger kriterier for en sondring mellem nyttiggørelses- og bortskaffelsesoperationer, forudsat at disse kriterier er i overensstemmelse med dem, der er fastsat i affaldsdirektivet.
As regards the second part of the third question, it should also be recalled that the Regulation does not preclude Member States from laying down, in acts having general scope, criteria for distinguishing between a recovery operation and a disposal operation, provided that the criteria comply with those laid down in the Directive.
»1) I forbindelse med en forarbejdningsproces for affald, der omfatter flere særskilte trin, skal der foretages en klassificering som bortskaffelsesoperation eller nyttiggørelsesoperation i den forstand, hvori udtrykkene er anvendt i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald, som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991 og ved Kommissionens beslutning 96/3501EF af 24. maj 1996, med henblik på anvendelsen af Rådels forordning (EØF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald indenfor, til og fra Del Europæiske Fællesskab, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 120/97 af 20. januar 1997, idet der kun tages hensyn tu den første operation, som affaldet skal undergives efter dets overførsel.
Where a waste treatment process comprises several distinct stages, it must be classified as a disposal operation or a recovery operation within the meaning of Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975 on waste, as amended by Council Directive 91/156/EEC of 18 March 1991 and by Commission Decision 96/350/EC of 24 May 1996, for the purpose of implementing Council Regulation (EEC) No 259/93 of 1 February 1993 on the supervision and control of shipments of waste within, into and out of the European Community, as amended by Council Regulation (EC) No 120/97 of 20 January 1997, taking into account only the first operation that the waste is to undergo subsequent to shipment;
Brændværdien af affald, som er genstand for forbrænding er ikke et relevant kriterium ved afgørelsen af, om denne operation udgør en bortskaffelsesoperation som omhandlet i punkt D 10 i bilag II A til direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156 og ved beslutning 96/350, eller en nyttiggørelsesoperation som nævnt i punkt R 1 i bilag IIΒ til dette direktiv. Medlemsstaterne kan fastsætte kriterier for denne sondring forudsat at disse kriterier er i overensstemmelse med dem, der er fastsat i nævnte direktiv.*
The calorific value of waste which is to be combusted is not a relevant criterion for the purpose of determining whether that operation constitutes a disposal operation as referred to in point DIO of Annex IIA to Directive 75/442, as amended by Directive 91/156 and by Decision 96/350, or a recovery operation as referred to in point Rl of Annex IIB thereof Member States may establish distinguishing criteria for that purpose, provided that those criteria comply with those laid down in the Directive.''
Generaladvokat F. G. Jacobs fremsatte forslau til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 14. november 2002.
Advocate General F. G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 14 November 2002.
»1) Når affald skal gennemgå en samlet forarbejdningsproces, der består af flere identificerbare adskilte operationer, er det den første operation, der er afgørende for, om affaldet er bestemt til bortskaffelse eller nyttiggørelse i medfør af Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald inden for. til og fra Det Europæiske Fællesskab.
'(1) Where waste is to be subjected to a combined process involving several identifiable separate operations, it is the first such operation which determines whether the waste is intended for disposal or recovery for the purpose of Council Regulation (EEC) No 259/93 of 1 February 1993 on the supervision and control of shipments of waste within, into and out of the European Community.
En behandlingsmetode, i forbindelse med hvilken affald forbrændes i en forarbejdningsproces, hvor det erstatter brændsel fra andre kilder, udgør en nyttiggørelsesoperation under punkt R 1 i bilag II Β til Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975, forudsat for det første, at størstedelen af affaldet bliver anvendt som brændsel, og for det andet, at størstedelen af den derved producerede energi bliver anvendt.«
(2) An operation in which waste is incinerated in a process whereby it replaces fuel from other sources constitutes a recovery operation under head Rl of Annex IIB to Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975 on waste provided that, first, the greater part of the waste is used as a fuel and, second, the greater part of the energy generated thereby is used.'
Sag C-277/01 Ρ Europa-Parlamentet / Ignacio Samper Tjenestemandsvedtægten
Case C-277/01 Ρ European Parliament ν Ignacio Samper Staff Regulations of Officials
»Appel — tjenestemænd ­genoprettelse af karrieren (Femte Afdeling)
(Appeals — Officials — Reconstruction of career — Consideration of comparative merits) (Fifth Chamber)
Præjudiciel »Moms ­ sjette direktiv fritagelse for visse fonner for virksomhed af almen interesse — organ begreb — ydelser udført af en fysisk person - kulturelle tjenesteydelser præsteret af en solist« (Sjette Afdeling)
Preliminary ruling (VAT — Sixth Directive — Exemptions for certain activities in the public interest — Body — Meaning — Services performed by a natural person — Cultural services by a soloist) (Sixth Chamber)
Ved kendelse af 5. april 2000 har Bundesgerichtshof forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 13, punkt A, stk. 1, litra n), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977.
By order of 5 April 2000 the Bundesgerichtshof (Federal Court of Justice, Germany) referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Article 13A(l)(n) of the Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977.
For to af koncerterne i Tyskland fik han fra de kompetente kulturmyndigheder attestationer, hvoraf det fremgik, at »arrangementsomsætningerne« var »ækvivalente« med transaktionerne omfattet af § 4, nr. 20, litra a) i Umsatzsteuergesetz (lov om omsætningsafgift, herefter »UStG«). Den tyske regering har imidlertid som led i denne sag præciseret, at disse attestationer ikke bandt afgiftsmyndighederne med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt de tre solister hver var et »organ« i denne bestemmelses forstand.
For their two concerts in Germany, he obtained from the competent cultural authorities certificates that his Organising activities' were 'equivalent' to those mentioned in Paragraph 4(20)(a) of the Umsatzsteuergesetz (Law on value added tax, hereinafter 'the UStG').
Matthias Hoffmann indeholdt ikke moms i de honorarer, som han udbetalte til de tre solister, og han betalte ikke den pågældende afgift.
Mr Hoffman did not deduct any VAT from the fees paid to the three soloists and did not pay that tax.
Han blev retsforfulgt ved Landgericht Mannheim (Tyskland) for afgiftssvig, navnlig på grund af disse faktiske omstændigheder.
He was prosecuted for tax evasion, for those actions among others, before the Landgericht (Regional Court
af de attestationer, som kulturmyndighederne havde udstedt til ham. ikke havde betalt moms af de tre solisters honorarer.
of Justice), Mannheim (Germany). In his defence he maintained that, in view of the certificates which had been issued to him by the cultural authorities, he did not have to pay VAT on the fees of the three soloists.
Matthias Hoffmann iværksatte en »revisionsanke« for Bundesgerichtshof til prøvelse af Landgerichts dom, idet han i det væsentlige gjorde gældende, at en afvisning af at anvende afgiftsfritagelse på solister var en forskelsbehandling, der var i strid med fællesskabsretten.
Mr Hoffmann appealed on a point of law to the Bundesgerichtshof against the judgment of the Landgericht, arguing, essentially, that the refusal to apply the tax exemption to soloists constituted discrimination contrary to Community law.
Under disse omstændigheder har Bundesgerichshof besluttet at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
In those circumstances the Bundesgerichtshof decided to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Skal artikel 13. punkt A, stk. 1, litra n), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering al medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag [...], fortolkes således, at det deri anvendte udtryk »andre [...] organer, som er anerkendt«, også omfatter solister, der præsterer kulturelle tjenesteydelser?
'(1) Is Article 13A(l)(n) of the Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment... to be interpreted as meaning that the term "other [recognised] cultural bodies" used therein also covers a soloist who supplies cultural services?
Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende: Kan der udledes nogen indskrænkninger af den i artikel 13, punkt A, valgte overskrift »[...] virksomhed af almen interesse«, muligvis når solistindsatsen fortrinsvis tjener markedsføringsformål?«
(2) If the first question is answered in the affirmative, do restrictions arise from the heading "... certain activities in the public interest" chosen in Article 13A, for example where performances by soloists serve primarily commercial purposes?'
Det bemærkes, at Domstolen i præmis 17 i dom af 7. september 1999, sag C-216/97, Gregg, fastslog, at hvad angår sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra b) og g), om sociale og plejeydelser, er begrebet »organ« i princippet tilstrækkeligt vidt til også at omfatte fysiske personer, og at de afgiftsfritagelser, der er omhandlet i den nævnte bestemmelse, ikke kun omfatter transaktioner, der udføres af juridiske personer, men også transaktioner, der udføres af enkeltpersoner.
In that regard it must be noted that, at paragraph 17 of the judgment in Case C-216/97 Gregg [1999], the Court held, in relation to Article 13A(l)(b) and (g) of the Sixth Directive, in respect of certain social and medical services, that the term 'organisation' is in principle sufficiently broad to include natural persons as well, and that the exemptions referred to in that provision are not confined to the activities carried on by legal persons, but may also extend to activities carried on by individuals.
Domstolen har i samme doms præmis 18 præciseret, at selv om det indgår i begrebet »organ«, at der eksisterer en individualiseret enhed, der udfører en særlig funktion, er denne betingelse ligeledes opfyldt af en eller flere fysiske personer, der driver en virksomhed.
The Court stated, at paragraph 18 of the same judgment that, while the meaning of 'organisation' suggests the existence of an individualised entity performing a particular function, that condition is also satisfied by one or more natural persons running a business.
Der er ingen grund til at fravige denne vurdering for så vidt angår de kulturelle tjenesteydelser, der er omhandlet i sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra n), med hensyn til kunstnere, der præsterer en individuel tjenesteydelse, som f.eks. solistsangere.
There is no reason to depart from that view in relation to the cultural services mentioned in Article 13A(l)(n) of the Sixth Directive, with regard to performers supplying services individually such as solo singers.
Disse kunstnere kan ligesom en kulturel gruppe udøve deres virksomhed som professionelle, halvprofessionelle eller amatører og udøve den med henblik på vinding, vederlagsfrit, eller i givet fald udelukkende med dækning af omkostninger.
In particular, such performers may, in the same way as a cultural group, carry on their activity professionally, semi-professionally or on an amateur basis and do so either on a profit-making basis, or without payment or, as the case may be, on an expenses-only basis.
I disse forskellige tilfælde fremstar kunstneren som en afgrænset enhed, der opfylder en kulturel opgave på samme måde som en kulturel gruppe, selv om han udelukkende har præsteret sine ydelse ved hjælp af egne midler, og uanset den juridiske form, han har valgt for sin virksomhed.
In those various cases, even if the performer supplies his services entirely by his own means, and whatever the legal form he has chosen for his activity, he appears as an individualised entity carrying on a cultural activity, in the same way as a cultural group.
Følgelig er princippet om afgiftsneutralitet til hinder for, at individuelle kunstnere når den kulturelle karakter af deres tjenesteydelsers er anerkendt - ikke på samme måde som kulturelle grupper kan betragtes som organer ligestillet med offentligretlige organer, der tilbyder bestemte kulturelle tjenesteydelser, der er omhandlet i sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra n).
Consequently, the principle of fiscal neutrality requires that individual performers, as long as their services are recognised as cultural, may be regarded, like cultural groups, as bodies similar to public-law bodies supplying certain cultural services mentioned in Article 13A(l)(n) of the Sixth Directive.
Med det andet spørgsmål har den forelæggende ret nærmere bestemt spurgt, om overskriften til sjette direktivs artikel 13, punkt A. »Fritagelser til fordel for visse former for virksomhed af almen interesse«, i sig selv medfører begrænsninger i fritagelsesmulighederne i henhold til denne bestemmelse, navnlig hvis de pågældende ydelser hovedsagelig er præsteret med henblik på markedsføringsformål.
By its second question the referring court is asking, essentially, whether the heading, by itself, of Article 13A of the Sixth Directive, which refers to '[exemptions for certain activities in the public interest', entails restrictions to the possibilities of exemption provided for by that provision, in particular if the services in question are provided primarily for commercial purposes.
I den forbindelse fastslås det, at overskriften til sjette direktivs artikel 13, punkt A, »Fritagelser til fordel for visse former for virksomhed af almen interesse«, ikke i sig selv indebærer begrænsninger i de fritagelsesmuligheder, der er fastsat i denne bestemmelse.
In that regard, it must be observed that the heading of Article 13A of the Sixth Directive, the wording of which is 'Exemptions for certain activities in the public interest', does not, of itself, entail restrictions on the possibilities of exemption provided for by that provision.
Overskriften til dette direktivs artikel 13, punkt A, medfører ikke i sig begrænsninger i fritagelsesmulighederne i henhold til denne bestemmelse.«
The heading of Article 13A ofthat directive does not, of itself, entail restrictions on the possibilities of exemption provided for by that provision.'
Generaladvokat L. A. Geelhoed fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 14. november 2002.
Advocate General L. A. Geelhoed delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 14 November 2002.
»Tjenestemænd ­ udvælgelsesprøve ­ udvælgelseskomite udvælgelseskomiteens afgørelse om ikke at give adgang til de mundtlige prøver begrundelsespligtens omfang omfanget af Rettens prøvelse anmodninger om fornyet gennemgang af de rettede besvarelser overholdelse af reglerne for udvælgelseskomiteens arbejde åbenbar fejl« (Femte Afdeling)
(Officials — Competition — Selection board — Decision of the selection board not admitting candidate to oral tests — Scope of obligation to provide reasons — Scope of judicial review — Requests for reexamination of marking — Compliance with rules governing the work of selection boards — Manifest error) (Fifth Chamber)