natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 24. januar 2001 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 67/548/EØF og 87/18/EØF (vedrørende farlige kemiske stoffer), 93/12/EØF (vedrørende flydende brændstoffer), 79/113/EØF, 84/533/EØF, 84/534/EØF, 84/535/EØF, 84/536/EØF, 84/537/EØF, 84/538/EØF, 86/594/EØF og 86/662/EØF (vedrørende støjemissioner), 94/62/EF (vedrørende emballageaffald) og 97/35/EF (vedrørende udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer), idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser vedrørende Gibraltar for at gennemføre de nævnte direktiver, eller i hvert fald har undladt at give Kommissionen meddelelse herom.
By application lodged at the Court Registry on 24 January 2001, the Commission of the European Communities brought an action under Article 226 EC for a declaration that, by failing, in respect of Gibraltar, to adopt the laws, regulations or administrative provisions necessary to comply with Directives 67/548/EEC and 87/18/EEC (concerning dangerous chemical substances); 93/12/EEC (concerning liquid fuels); 79/113/EEC, 84/533/EEC, 84/534/EEC, 84/535/EEC, 84/536/EEC, 84/537/EEC, 84/538/EEC, 86/594/EEC and 86/662/EEC (concerning noise emission); 94/62/EC (concerning packaging waste) and 97/35/EC (concerning the deliberate release into the environment of genetically modified organisms), or, in any event, by failing to inform the Commission of the adoption of such provisions, the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland has failed to fulfil its obligations under those directives.
Kommissionen, der støttes af Kongeriget Spanien, har af den omstændighed, at Gibraltar er en kronkoloni, hvis udenrigsanliggender varetages af Det Forenede Kongerige, udledt, at traktatens bestemmelser finder anvendelse på dette område i henhold til artikel 299, stk. 4, EF.
The Commission, supported by the Kingdom of Spain, argues, on the basis of the fact that Gibraltar is a Crown Colony for whose external relations the United Kingdom is responsible, that the Treaty provisions apply to that territory pursuant to Article 299(4) EC.
Kommissionen og den spanske regering har anført, at for at der kan gøres en undtagelse fra reglen om, at fællesskabsretten finder anvendelse på Gibraltar, kræves der en udtrykkelig udelukkelse eller undtagelse fra denne regel.
It argues, as does the Spanish Government, that an exception to the rule that Community law applies to Gibraltar can be provided for only by way of an express exclusion or derogation from that rule.
Kommissionen har anført, at ifølge akten vedrørende Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongeriges tiltrædelse finder visse af traktatens bestemmelser ikke anvendelse på Gibraltar.
The Commission recalls that, under the UK Act of Accession, certain Treaty provisions do not apply to Gibraltar.
Disse undtagelser, der er fastsat i denne akts artikel 28, 29 og 30, omfatter ikke lovgivning vedtaget af Fællesskaberne i henhold til artikel 94 EF eller 95 EF vedrørende tilnærmelse af lovgivningerne.
Those derogations, laid down in Articles 28, 29 and 30 of that Act, do not cover the legislation adopted by the Communities under Articles 94 EC or 95 EC on the approximation of laws.
Ifølge Kommissionen, som støttes af Kongeriget Spanien, fastsætter akten vedrørende Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongeriges tiltrædelse kun følgende undtagelser:
According to the Commission, supported by the Kingdom of Spain, the UK Act of Accession provides for the following derogations only:
Retsakterne vedrørende landbrugsprodukter og retsakterne om harmonisering af lovgivninger for så vidt angår omsætningsafgifter, finder ikke anvendelse for Gibraltar ifølge denne tiltrædelsesakts artikel 28, i det omfang denne er en tilpasning af traktaterne.
Acts concerning agricultural products and acts of harmonisation of legislation concerning turnover taxes are not applicable to Gibraltar by virtue of Article 28 ofthat Act of Accession in so far as that Act constitutes an adjustment to the Treaties;
Gibraltar er ikke omfattet af bestemmelsen vedrørende Fællesskabets toldområde, således som det er defineret i forordning nr. 1496/68 i henhold til tiltrædelsesaktens artikel 29 og bilag I, del I, punkt 4, til tiltrædelsesakten.
Gibraltar is excluded from the customs territory provision under Regulation No 1496/68 by virtue of Article 29 of and Annex I, Section I, point 4, to the Act of Accession;
Bestemmelserne vedrørende handelspolitikken i forordning nr. 1025/70 finder ikke anvendelse på Gibraltar i henhold til tiltrædelsesaktens artikel 30 og bilag II, del VI, til tiltrædelsesakten. Denne foranstaltning er en tilpasning af de retsakter, der er vedtaget af institutionerne.
The commercial policy provisions under Regulation No 1025/70 are not applicable to Gibraltar by virtue of Article 30 of and Annex II, Section VI to the Act of Accession, which is listed as an adaptation to acts adopted by the institutions.
Det fremgår af artikel 23 EF, at for så vidt angår de frie varebevægelser inden for Fællesskabet, ligestilles de varer, som frit kan omsættes, endeligt og fuldstændigt med varer med oprindelse i medlemsstaterne.
It is clear from Article 23 EC that, as regards free circulation of goods within the Community, products entitled to 'free circulation' are definitively and wholly assimilated to products originating in Member States.
Det følger af denne ligestilling, at bestemmelserne i artikel 28 EF om ophævelse af kvantitative restriktioner og alle foranstaltninger med tilsvarende virkning i lige grad finder anvendelse på varer med oprindelse inden for Fællesskabet og på varer, der befinder sig i fri omsætning i en medlemsstat, uden hensyn til disse varers oprindelse.
The result of this assimilation is that the provisions of Article 28 EC concerning the elimination of quantitative restrictions and all measures having equivalent effect are applicable without distinction to products originating in the Community and to those which were put into free circulation in any one of the Member States, irrespective of the actual origin of these products.
Varer med oprindelse på Gibraltar er imidlertid ikke varer med oprindelse i Fællesskabet.
However, products originating in Gibraltar are not products originating in the Community.
Ifølge bilag II, del VI, til akten vedrørende Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongeriges tiltrædelse blev det aftalt, at sikre, »at Gibraltar får samme stilling i henseende til Fællesskabets importliberaliseringsordning, som det havde før tiltrædelsen«.
According to Annex II, Section VI to the UK Act of Accession it was agreed that it would be ensured 'that Gibraltar is in the same position with regard to the Community's import liberalisation system as it was before accession'.
Denne bestemmelse ville ikke være nødvendig, hvis varer med oprindelse på Gibraltar skulle betragtes som hidrørende fra Fællesskabet, og hvis fællesskabsordningen om fri bevægelighed skulle finde anvendelse på disse varer.
That provision would not have been necessary if goods originating in Gibraltar had to be considered as originating in the Community and if, as a result, the Community rules on free movement had to be applied to them.
Ligeledes bør varer, der indføres til Gibraltar, ikke betragtes som varer, der frit kan omsættes, i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 24 EF, da de ikke er pålagt told efter den fælles toldtarif.
Similarly, goods imported into Gibraltar are not considered to be in free circulation in a Member State within the meaning of Article 24 EC because they are not subject to the customs duties of the common customs tariff.
Inden for rammerne af afsnit I i traktatens tredje del om frie varebevægelser bestemmer artikel 23, stk. 2, EF, at artikel 25 EF, der forbyder told og andre afgifter med tilsvarende virkning, og hele kapitel 2 i nævnte afsnit, der vedrører forbud mod kvantitative restriktioner mellem medlemsstaterne, finder anvendelse på varer med oprindelse i medlemsstaterne, og på de varer hidrørende fra tredjelande, som frit kan omsættes i medlemsstaterne.
Under Title I of the third part of the Treaty, concerning free movement of goods, Article 23(2) EC provides that Article 25, which prohibits customs duties and charges having equivalent effect, and the whole of Chapter 2 ofthat title, which concerns the prohibition on quantitative restrictions between Member States, apply to products originating in Member States and to products coming from third countries which are in free circulation in Member States.
Varer med oprindelse på Gibraltar eller som er indført dertil har hverken den ene eller den anden af disse egenskaber, og de er således ikke omfattet af traktatens bestemmelser om frie varebevægelser, og navnlig ikke de bestemmelser, der forbyder kvantitative restriktioner mellem medlemsstaterne.
As products originating in Gibraltar fall within neither of those categories, they are not covered by the Treaty rules on free movement of goods and, in particular, those prohibiting quantitative restrictions between Member States.
Af det ovenfor anførte fremgår, at den omstændighed, at Gibraltar ikke er omfattet af Fællesskabets toldområde, medfører, at hverken traktatens bestemmelser om frie varebevægelser eller den afledte fællesskabsret, der med hensyn til de frie varebevægelser tilsigter at sikre en indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser i overensstemmelse med artikel 94 EF og 95 EF, finder anvendelse på Gibraltar.
It is clear from all the foregoing that the exclusion of Gibraltar from the customs territory of the Community implies that neither the Treaty rules on free movement of goods nor the rules of secondary Community legislation intended, as regards free circulation of goods, to ensure approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States pursuant to Articles 94 EC and 95 EC are applicable to it.
Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger.*
Orders the Kingdom of Spain to bear its own costs. '
Dansk tekst foreligger endnu ikke.
(2) order the Commission to pay the costs;
Præjudiciel »Frie varebevægelser — ekstern transitforsendelse forsendelse på gnmdlag af et TIR-carnet - overtrædelse eller uregelmæssighed — mulighed for den garanterende organisation at føre bevis for stedet, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået -frist for at føre beviset - spørgsmål, om den medlemsstat, der konstaterer, at der er begået en overtrædelse eller uregelmæssighed, har pligt til at undersøge stedet* (Domstolens plenum)
Preliminary ruling (Free movement of goods —External transit operation — Transport under cover of a TIR carnet — Offences or irregularities — Possibility for a guaranteeing association to prove the place where the offence or irregularity was committed — Time-limit for furnishing proof' — Existence of an obligation for the Member State which detects an offence or irregularity to investigate the place where it was committed) (Full Court)
Ved kendelse af 11. januar 2001 har Bundesgerichtshof forelagt to præjudicielle spørgsmål om fortolkningen af artikel 454 og 455 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 (herefter »gennemførelsesforordningen«).
By order of 11 January 2001 the Bundesgerichtshof (Federal Court of Justice) referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Articles 454 and 455 of Commission Regulation (EEC) No 2454/93 of 2 July 1993 ('the implementing regulation').
Det fremgår af forelæggelseskendelsen, at den britiske transportvirksomhed Freight Forwarding Services (herefter »FFS«) som indehaver af et TIR-carnet, der var udstedt af den britiske organisation Freight Transport Association Ltd, som er medlem af IRU, den 23. marts 1994 anmeldte en forsendelse fra Schweiz med 12,5 mio. cigaretter til Hauptzollamt som afgangstoldsted. Forsendelsen skulle transporteres til Marokko via bestemmelsestoldstedet i Algeciras (Spanien).
It appears from the order for reference that on 23 March 1994 the British transport undertaking Freight Forwarding Services ('FFS'), as the holder of a TIR carnet issued by Freight Transport Association Ltd, a British member association of the IRU, cleared at the Hauptzollamt, the customs office of departure, a consignment of 12.5 million cigarettes from Switzerland to be transported to Morocco via the customs office of destination of Algeciras (Spain).
Den forelæggende ret har præciseret, at Bundesverband Güterkraftverkehr und Logistik eV (herefter »BGL«) er en organisation efter tysk ret, der er godkendt som garanterende organisation i overensstemmelse med TIR-konventionens artikel 6.
The national court states that Bundesverband Güterkraftverkehr und Logistik eV ('BGL') is an association governed by German law which is authorised as a guaranteeing association in accordance with Article 6 of the TIR Convention.
BGL's ansvar som garant for indehaveren af et TIR-carnet er begrænset til maksimalt 175 000 ECU.
Its liability as guarantor for the holder of a TIR carnet is limited to a maximum of ECU 175 000.
Da der er tale om en »selvskyldnerklausul« i overensstemmelse med tysk ret, kan BGL ikke kræve, at Hauptzollamt først skal gøre krav gældende mod indehaveren af TIR-carnetet.
Since this is a guarantee as 'principal debtor' under German law, BGL cannot require the Hauptzollamt to proceed against the holder of the TIR carnet first.
Hvis BGL skal opfylde sin forpligtelse på grundlag af garantiløftet, har organisationen en regresret i henhold til en garantiaftale indgået med Den Internationale Vejtransportunion (»International Road Transport Union«, herefter »IRU«).
If BGL has to perform its obligation under the guarantee it has given, it will then have a right of recourse under the guarantee agreement entered into with the International Road Transport Union ('IRU').
Denne har på sin side indgået en forsikringsaftale med en international pool af forsikringsselskaber, som Préservatrice Foncière Tiard SA (herefter »PFA«), der er intervenient i hovedsagen, deltager i.
The IRU has in turn concluded an insurance contract with an insurance pool to which Préservatrice Foncière Tiard SA ('PFA'), the intervener in the main proceedings, belongs.
Den 28. marts 1994 blev fastsat som frist for frembydning af varerne til toldstedet i Algeciras.
The latest date for presenting the goods at the Algeciras customs office had been fixed at 28 March 1994.
Hauptzollamt modtog imidlertid ingen afviklingsbekræftelse fra bestemmelsestoldstedet.
However, the Hauptzollamt did not receive a certificate of discharge from the customs office of destination.
På Hauptzollamts anmodning meddelte bestemmelsestoldstedet den 13. juli 1994, at varerne ikke var blevet frembudt der.
In response to its request, however, the customs office of destination informed the Hauptzollamt on 13 July 1994 that the goods had not been presented.
I original-TIR-carnetet, der senere er blevet bragt til veje og tilsendt IRU, findes en afstempling med et forfalsket stempel fra bestemmelsestoldstedet med datoen 28. marts 1994.
The original TIR carnet, subsequently found and sent to the IRU, bore the forged stamp of the customs office of destination with the date 28 March 1994.
Ved skrivelse af 16. august 1994 meddelte Hauptzollamt BGL, at TIR-carnetet ikke var blevet afviklet.
By letter of 16 August 1994, the Hauptzollamt notified BGL of the failure to discharge the TIR carnet.
Ved rekommanderet brev med modtagelsesbevis tilsendte Hauptzollamt FFS en afgiftsmeddelelse af 16. august 1994 vedrørende afgifter på 3 197 500 DEM i anledning af den i sagen omtvistede transport. FFS har ikke betalt dette beløb.
It sent FFS, by registered letter with return receipt, a notice of assessment dated 16 August 1994 for DEM 3 197 500 in respect of the transport operation in question.
Ved sag anlagt i februar 1996 ved Landgericht Frankfurt am Main (Tyskland) har Hauptzollamt under henvisning til afgiftskravet som følge af den manglende afvikling af TIR-carnetet rejst krav over for BGL på garantiens maksimumsbeløb dvs. 334 132,75 DEM med morarenter.
By an action brought before the Landgericht (Regional Court) Frankfurt am Main (Germany) in February 1996, the Hauptzollamt claimed from BGL, in respect of the duties owed as a result of the failure to discharge the TIR carnet, the maximum amount under the guarantee, namely DEM 334 132.75, plus default interest.
I svarskrift af 8. maj 1996 har BGL gjort gældende, at aflæsningen af de omhandlede cigaretter skete i Spanien, og BGL har tilbudt at bevise dette med indkaldelse af vidner.
In its defence submitted on 8 May 1996, BGL claimed that the consignment of cigarettes in question had been unloaded in Spain and offered to produce witnesses to prove that claim.
Den forelæggende ret har udtalt, at hvis denne påstand bevises, er det den spanske og ikke den tyske stat, der er kreditor for de afgifter, som FFS skal betale, og i så fald må garanten frifindes. Landgericht Frankfurt am Main og efter appel Oberlandesgericht (Tyskland) har imidlertid givet Hauptzollamt medhold.
The national court states that, if that fact were proved, it would be the Spanish State, not the German State, which was owed the duties by FFS, in which case the action on the guarantee would be unfounded.
Under disse omstændigheder har Bundesgerichtshof besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen to præjudicielle spørgsmål.
In those circumstances the Bundesgerichtshof decided to stay the proceedings and refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Første spørgsmål, litra a), vedrørende håndhævelse over for den garanterende organisation af fristen for at føre bevis for det sted, hvor uregelmæssigheden blev begået, og litra b), punkt ii), vedrørende bevisfristens karakter
Question 1(a) on the application to the guaranteeing association of the period for furnishing proof of the place of the irregularity and Question 1(b)(ii) on the nature of that period
Med sit første spørgsmål, litra a), og litra b), punkt ii), ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om fristen i gennemførelsesforordningens artikel 454, stk. 3, inden for hvilken, der kan føres bevis for, at det sted, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået, befinder sig i en anden medlemsstat end den, der inddriver importafgifter, finder anvendelse på en garanterende organisation under en retssag anlagt af en medlemsstat med påstand om betaling af et beløb svarende til importafgifterne, og om denne garanterende organisation skal føre et sådant bevis inden for denne frist for ikke at blive afskåret herfra.
By parts (a) and (b)(ii) of Question 1, the national court essentially asks whether the period referred to in the first subparagraph of Article 454(3) of the implementing regulation, within which proof may be furnished that the actual place where the offence or irregularity was committed is in a Member State other than that which recovers the customs duties, is applicable to a guaranteeing association against which proceedings are brought by a Member State for payment of a sum representing customs duties, and whether that guaranteeing association must furnish such proof within that period and is otherwise barred from furnishing proof.
For så vidt angår retten til at føre bevis for det sted, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden faktisk er begået, bemærkes, at gennemførelsesforordningens artikel 454 og 455 ikke præciserer den person, der skal eller kan føre dette bevis, og, under alle omstændigheder ikke udelukker, at dette bevis kan føres af den garanterende organisation.
With respect to the right to furnish proof of the place where the offence or irregularity was committed, it must be observed that Articles 454 and 455 of the implementing regulation do not specify the person who must or may furnish that proof, and in any event do not exclude the possibility ofthat proof being furnished by the guaranteeing association.
Desuden henviser forordningens artikel 455 til TIR-konventionens artikel 11, der alene omhandler garanterende organisationer i hver af dens tre stykker.
Moreover, Article 455 ofthat regulation refers to Article 11 of the TIR Convention, which deals exclusively with the guaranteeing association in each of its three paragraphs.
Det følger heraf, at artikel 455 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at den garanterende organisation kan føre et sådant bevis.
It follows that Article 455 must be interpreted as not precluding the guaranteeing association from being able to furnish such proof.
Det skal videre bemærkes, at overholdelsen af retten til kontradiktion i forbindelse med enhver procedure, der indledes over for en person, og som kan resultere i en for denne person bebyrdende afgørelse, og navnlig procedurer, der kan lede til pålæggelse af sanktioner, udgør et grundlæggende princip i fællesskabsretten.
Furthermore, respect for the right to a fair hearing in any procedure brought against a person which may lead to an act adversely affecting him, in particular a procedure which may lead to penalties being imposed, constitutes a fundamental principle of Community law.
Dette princip indebærer, at enhver person, som pålægges en sanktion, skal sættes i stand til på hensigtsmæssig måde at tilkendegive sit synspunkt vedrørende de omstændigheder, på grundlag af hvilke sanktionen er pålagt, og at føre ethvert fornødent bevis til sit forsvar.
That principle requires that any person on whom a penalty may be imposed must be placed in a position in which he can effectively make known his view of the matters on the basis of which the penalty is imposed and can produce any evidence relevant to his defence.
Det ville være til skade for fællesskabsrettens effektive virkning, hvis spørgsmålet om bevisfrist alene skulle afgøres efter national ret, som kunne fastsætte en frist, der var for lang til, at det retligt og faktisk er muligt at inddrive de skyldige beløb i en anden medlemsstat.
The full effectiveness of Community law would be affected if the question of the period for furnishing proof depended exclusively on national law, which might prescribe a period that was too long to make it legally and materially possible to recover amounts due in another Member State.
Det skal således fastslås, at gennemførelsesforordningens artikel 454, stk. 3, første afsnit, skal fortolkes således, at den frist, der er fastsat heri, gælder for den garanterende organisation under en retssag iværksat af en medlemsstat med påstand om betaling af importafgifter på grundlag af en garantiaftale, som den har indgået med denne stat i overensstemmelse med TIR-konventionen, når denne organisation ønsker at føre bevis for det sted, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået.
Consequently, the first subparagraph of Article 454(3) of the implementing regulation must be interpreted as meaning that the period it prescribes applies to a guaranteeing association against which proceedings are brought by a Member State for payment of customs duties on the basis of the guarantee contract it has concluded with that State in accordance with the TIR Convention, where that association wishes to furnish proof of the place where the offence or irregularity was committed.
Første spørgsmål, litra b), punkt i), vedrørende bevisfristen
Question l(b)(i) on the period for furnishing proof
Med sit første spørgsmål, litra b), punkt i), ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, præcis hvor lang fristen i gennemførelsesforordningens artikel 454, stk. 3, første afsnit, er.
By part (b)(i) of Question 1, the national court essentially asks what precisely is the length of the period prescribed in the first subparagraph of Article 454(3) of the implementing regulation.
Det bemærkes, at de relevante bestemmelser er uklare og usammenhængende.
The provisions in question are unclear and inconsistent.