natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(3) Hvis en virksomhed bevisligt mindst groft uagtsomt eller gentagne gange har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til denne lov, kan den offentlige ordregiver udelukke virksomheden fra offentlige licitationer inden for sit sagsområde i indtil et år.
(3) Where an undertaking is proved to have failed to fulfil its obligations under this Law as a result, at least, of gross negligence or on a repeated basis, the public contracting authorities may exclude it from the award of public contracts within their field of competence for a period of up to one year.
Det fremgår af forelæggelseskendelsen, at Land Niedersachsen i efteråret 2003 efter offentligt udbud tildelte Objekt und Bauregie en kontrakt på opførelse af et en færdigmuret bygning ved opførelsen af fængslet Göttingen-Rosdorf.
According to the order for reference, in autumn 2003, following a public invitation to tender, Land Niedersachsen awarded Objekt und Bauregie a contract for the structural work in the building of Göttingen-Rosdorf prison.
Kontraktbeløbet udgjorde 8 493 331 EUR eksklusiv merværdiafgift.
The value of the contract was EUR 8 493 331 net of value added tax.
Kontrakten indeholdt en forpligtelse angående overholdelse af overenskomstmæssige bestemmelser, herunder nærmere forpligtelsen til at betale de ved byggepladsen ansatte lønmodtagere den mindsteløn, der var gældende på udførelsesstedet i henhold til den kollektive overenskomst, der er anført på listen over kollektive overenskomster under nr. 1, »Offentligt bygge- og anlægsarbejde« (herefter »den kollektive overenskomst »Offentligt bygge- og anlægsarbejde««).
The contract contained a declaration regarding compliance with the collective agreements and, more specifically, with that regarding payment to employees employed on the building site of at least the minimum wage in force at the place where those services were to be performed pursuant to the collective agreement mentioned in the list of sample collective agreements under No 1 ‘Buildings and public works’ (‘the “Buildings and public works” collective agreement’).
Objekt und Bauregie indsatte en polsk virksomhed som underentreprenør.
Objekt und Bauregie used as a subcontractor an undertaking established in Poland.
I sommeren 2004 kom denne virksomhed under mistanke for i forbindelse med byggeprojektet at have beskæftiget arbejdskraft til en lavere løn end den, der var fastsat i den kollektive overenskomst »Offentligt bygge- og anlægsarbejde«.
In summer 2004 this undertaking came under suspicion of having employed workers on the building site at a wage below that provided for in the ‘Buildings and public works’ collective agreement.
Efter efterforskningens påbegyndelse opsagde såvel Objekt und Bauregie som Land Niedersachsen den mellem dem indgåede entreprisekontrakt.
After investigations had commenced, both Objekt und Bauregie and Land Niedersachsen terminated the contract for work which they had concluded with one another.
Sidstnævnte støttede bl.a. opsigelsen på, at Objekt und Bauregie havde overtrådt den nævnte kollektive overenskomst.
The latter based the termination inter alia on the fact that Objekt und Bauregie had failed to fulfil its contractual obligation to comply with the collective agreement.
Der blev udstedt et bødepålæg mod den hovedansvarlige i den polske virksomhed, som indeholdt en anklage om, at de 53 arbejdstagere, der blev anvendt på byggepladsen, kun var blevet betalt 46,57% af den fastsatte mindsteløn.
A penalty notice was issued against the person primarily responsible at the undertaking established in Poland, accusing him of paying 53 workers engaged on the building site only 46.57% of the minimum wage laid down.
Under sagens behandling i første instans konstaterede Landgericht Hannover, at Objekt und Bauregies entreprisevederlag er bortfaldet gennem modregning af en konventionalbod på 84 934,31 EUR (svarende til 1% af kontraktværdien), der tilkommer Land Niedersachsen.
At first instance, the Landgericht Hannover (Regional Court, Hanover) held that Objekt und Bauregie’s outstanding claim under the contract for work was offset in full by the contractual penalty of EUR 84 934.31 (1% of the amount of the contract), in favour of Land Niedersachsen.
Denne ret gav i øvrigt ikke selskabet medhold i de nedlagte påstande.
It dismissed the remainder of that undertaking’s action.
Den forelæggende ret er i forbindelse med tvistens behandling under anken af den opfattelse, at tvistens afgørelse afhænger af, om den forelæggende ret er forpligtet til ikke at anvende delstatsloven, særligt lovens § 8, stk. 1, fordi loven er uforenelig med den frie udveksling af tjenesteydelser i henhold til artikel 49 EF.
The case having come before it on appeal, the Oberlandesgericht Celle (Higher Regional Court, Celle) considers that the resolution of the dispute turns on whether it is precluded from applying the Landesvergabegesetz, in particular Paragraph 8(1), on the ground that it is incompatible with the freedom to provide services laid down in Article 49 EC.
Nævnte ret bemærker i den henseende, at forpligtelsen til at overholde de kollektive overenskomster har til følge, at andre medlemsstaters byggevirksomheder skal tilpasse den løn, som de betaler deres ansatte, til det sædvanligvis højere niveau på kontraktens udførelsessted i Tyskland.
In that regard, the national court notes that the obligations to comply with the collective agreements mean that construction undertakings from other Member States must adapt the remuneration they pay to their workers to the normally higher level in force in the place in the Federal Republic of Germany where the contract is to be performed.
Ved en sådan forpligtelse mister de den konkurrencefordel, de har som følge af lavere lønomkostninger.
Such a requirement causes those undertakings to lose the competitive advantage which they enjoy by reason of their lower wage costs.
Pligten til at overholde de kollektive overenskomster udgør derfor en hindring for fysiske og juridiske personer fra andre medlemsstater end Forbundsrepublikken Tyskland.
Consequently, the obligation to comply with the collective agreements constitutes an impediment to market access for persons or undertakings from Member States other than the Federal Republic of Germany.
Den forelæggende ret gør sig endvidere overvejelser angående spørgsmålet, om forpligtelsen til at overholde kollektive overenskomster kan være berettiget af tvingende almene hensyn.
In addition, the national court is uncertain as to whether the requirement to comply with the collective agreements is justified by overriding reasons related to the public interest.
Nærmere bestemt går en sådan forpligtelse videre end, hvad der kræves til arbejdstagernes beskyttelse.
More specifically, such a requirement goes beyond what is necessary for the protection of workers.
Grænsen for, hvad der kræves til beskyttelse af arbejdstagerne, går ved den obligatoriske mindsteløn, der i Tyskland følger af loven om udstationering af arbejdstagere (ArbeitnehmerEntsendegesetz) af 26. februar 1996 (BGBl. 1996 I, s. 227, herefter »AEntG«).
What is necessary for the protection of workers is defined by the mandatory minimum wage which results from the application, in Germany, of the Law on the posting of workers (ArbeitnehmerEntsendegesetz) of 26 February 1996 (BGBl. 1996 I, p.
For udenlandske arbejdstagere medfører pligten til at overholde kollektive overenskomster netop ikke en faktisk ligestilling med de tyske arbejdstagere, men forhindrer, at arbejdstagere fra andre medlemsstater end Forbundsrepublikken Tyskland beskæftiges på sidstnævnte medlemsstats område, da deres arbejdsgiver ikke kan anvende deres omkostningsfordel for så vidt angår konkurrencen.
In the case of foreign workers, the obligation to comply with the collective agreements does not enable them to achieve genuine equality of treatment with German workers but rather prevents workers originating in a Member State other than the Federal Republic of Germany from being employed in Germany because their employer is unable to exploit his cost advantage with regard to the competition.
Da Oberlandesgericht Celle finder, at afgørelsen af den tvist, der verserer for den, kræver en fortolkning af artikel 49, har den besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
As it took the view that the resolution of the dispute before it required the interpretation of Article 49 EC, the Oberlandesgericht Celle decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
»Udgør den omstændighed, at en offentlig ordregiver ved lov er pålagt kun at give kontrakter for byggeleverancer til virksomheder, som ved tilbudsgivningen skriftligt har forpligtet sig til ved udførelsen af leveringerne mindst at betale deres ansatte den på leveringsstedet overenskomstmæssigt fastsatte løn, en ubegrundet hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser i henhold til EF-traktaten?«
‘Does it amount to an unjustified restriction on the freedom to provide services under the EC Treaty if a public contracting authority is required by statute to award contracts for building services only to undertakings which, when lodging a tender, undertake in writing to pay their employees, when performing those services, at least the remuneration prescribed by the collective agreement in force at the place where those services are performed?’
Med spørgsmålet ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 49 EF i en situation som den i hovedsagen foreliggende er til hinder for, at en myndighed i en medlemsstat vedtager en lovgivningsmæssig foranstaltning, hvorved det pålægges den ordregivende myndighed kun at give kontrakter for byggeleverancer til virksomheder, som ved tilbudsgivningen skriftligt har forpligtet sig til ved udførelsen af leveringerne mindst at betale deres ansatte den på leveringsstedet overenskomstmæssigt fastsatte løn.
By its question, the national court asks essentially whether, in a situation such as that in the main proceedings, Article 49 EC precludes an authority of a Member State from adopting a measure of a legislative nature requiring the contracting authority to designate as contractors for public works contracts only contractors which, when submitting their tenders, agree in writing to pay their employees, in return for performance of the services concerned, at least the wage provided for in the collective agreement in force at the place where those services are performed.
Som flere af de medlemsstater, der har afgivet indlæg for Domstolen, og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har foreslået, skal der med henblik på at give den forelæggende ret et brugbart svar tages hensyn til bestemmelserne i direktiv 96/71 i forbindelse med gennemgangen af det præjudicielle spørgsmål (jf. i denne
As suggested also by a number of the Governments which have submitted observations to the Court, as well as by the Commission of the European Communities, in order to give a useful answer to the national court, it is necessary to take into consideration the provisions of Directive 96/71 when examining the question
RÜFFERT retning dom af 12.10.2004, sag C-60/03, Wolff & Müller, Sml. I, s. 9553, præmis 27, og af 29.1.2008, sag C-275/06, Promusicae, Sml. I, s. 271, præmis 42). 19
RÜFFERT referred for a preliminary ruling (see, to that effect, Case C-60/03 Wolff & Müller [2004] ECR I-9553, paragraph 27, and Case C-275/06 Promusicae [2008] ECR I-271, paragraph 42). 19
Som det fremgår af dette direktivs artikel 1, stk. 3, litra a), finder det bl.a. anvendelse i en situation, hvor en virksomhed, der er etableret i en medlemsstat, i forbindelse med en grænseoverskridende udveksling af tjenesteydelser for egen regning og under egen ledelse udstationerer en arbejdstager på en anden medlemsstats område i henhold til en aftale mellem den udstationerende virksomhed og modtageren af tjenesteydelsen, der driver virksomhed i denne medlemsstat, dersom der i udstationeringsperioden består et ansættelsesforhold mellem den udstationerende virksomhed og arbejdstageren.
As follows from Article 1(3)(a) thereof, Directive 96/71 applies, inter alia, to a situation in which an undertaking established in a Member State posts, in the framework of the transnational provision of services, workers on its account and under its direction to the territory of another Member State, under a contract concluded between the undertaking making the posting and the party for whom the services are intended, operating in the latter Member State, provided that an employment relationship exists between that undertaking and the employee during the period of the posting.
En sådan situation ses faktisk at foreligge i hovedsagen.
Such appears essentially to be the situation in the main proceedings.
Som generaladvokaten har bemærket i punkt 64 i forslaget til afgørelse, kan den blotte omstændighed, at lovgivningen i en medlemsstat, såsom delstatsloven, ikke har til formål at regulere situationer med udstationering af arbejdstagere, i øvrigt ikke medføre, at en situation som den i hovedsagen foreliggende ikke er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 96/71.
In addition, as the Advocate General stated at point 64 of his Opinion, the mere fact that the objective of the legislation of a Member State, in this case the Landesvergabegesetz, is not to govern the posting of workers does not have the effect of precluding a situation such as that in the main proceedings from coming within the scope of Directive 96/71.
I medfør af artikel 3, stk. 1, første afsnit, første og andet led, i direktiv 96/71 skal udstationerede arbejdstagere for så vidt angår grænseoverskridende udveksling af tjenesteydelser på byggeområdet være sikret de arbejds- og ansættelsesvilkår, der vedrører de områder, som er omfattet af denne bestemmelses litra a)-g), herunder litra c) vedrørende mindsteløn.
Pursuant to the first and second indents of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, with regard to the provision of transnational services in the construction sector, posted workers are to be guaranteed terms and conditions of employment concerning the matters referred to under subparagraphs (a) to (g) of that provision, which include, under subparagraph (c), minimum rates of pay.
Disse arbejds- og ansættelsesvilkår er fastsat ved lov eller administrative bestemmelser, og/eller ved kollektive aftaler eller voldgiftskendelser, der finder generel anvendelse.
Those terms and conditions of employment are fixed by laws, regulations or administrative provisions and/or by collective agreements or arbitration awards which have been declared universally applicable.
Ifølge samme artikels stk. 8, første afsnit, forstås ved kollektive aftaler eller voldgiftskendelser, som finder generel anvendelse, sådanne, der skal overholdes af alle virksomheder inden for den pågældende sektor eller erhvervsgren i det pågældende geografiske område.
According to the first subparagraph of Article 3(8) of that directive, the collective agreements or arbitration awards within the meaning of that provision are those which must be observed by all undertakings in the geographical area and in the profession or industry concerned.
Hvis der ikke findes en ordning til konstatering af, at kollektive aftaler eller voldgiftskendelser finder generel anvendelse, indeholder artikel 3, stk. 8, andet afsnit, i direktiv 96/71 endvidere en mulighed for medlemsstaterne for at beslutte at tage udgangspunkt i de kollektive aftaler eller voldgiftskendelser, som er alment gældende for alle tilsvarende virksomheder i den pågældende sektor, eller de aftaler, der indgås af de mest repræsentative arbejdsmarkedsparter på nationalt plan, og som gælder på hele det nationale område.
The second subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71 gives Member States in addition the possibility, in the absence of a system for declaring collective agreements or arbitration awards to be of universal application, of basing themselves on collective agreements or arbitration awards which are generally applicable to all similar undertakings in the profession or industry concerned or agreements which have been concluded by the most representative employers’ and labour organisations at national level and which are applied throughout national territory.
Det bør således undersøges, om en lønsats — fastsat ved en foranstaltning som den i hovedsagen omhandlede, der består i en lovbestemmelse vedtaget af Land Niedersachsen på området for offentlige kontrakter, hvorved det tilsigtes at gøre en kollektiv overenskomst om fastsættelse af den omhandlede lønsats bindende for bl.a. en virksomhed som underentreprenørvirksomheden Objekt und Bauregie — er blevet fastsat på en af de måder, der er blevet beskrevet i denne doms præmis 21 og 22.
It is necessary to examine whether the rate of pay laid down by a measure such as that at issue in the main proceedings — consisting of a legislative measure adopted by Land Niedersachsen concerning public contracts and seeking to make a collective agreement providing for the rate of pay in question binding, in particular on an undertaking such as the subcontractor Objekt und Bauregie — was fixed in accordance with one of the procedures described in paragraphs 21 and 22 of this judgment.
For det første kan en lovbestemmelse, såsom delstatsloven, hvorved der ikke i sig selv er fastsat nogen mindsteløn, ikke betragtes som nogen lovbestemmelse i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 3, stk. 1, første afsnit, første led, i direktiv 96/71, hvorved der er fastsat en mindsteløn som den, der omhandles i samme afsnits litra c).
First, a legislative measure such as the Landesvergabegesetz, which does not itself fix any minimum rates of pay, cannot be considered to be a law, within the meaning of the first indent of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, which fixed a minimum rate of pay, as provided in Article 3(1)(c) of that directive.
For det andet udtales vedrørende spørgsmålet, om en kollektiv overenskomst, såsom den i hovedsagen omhandlede, udgør en kollektiv aftale, der finder generel anvendelse i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 3, stk. 1, første afsnit, andet led, i direktiv 96/71, sammenholdt med samme artikels stk. 8, første afsnit, at det fremgår af de Domstolen forelagte sagsakter, at AEntG, der tilsigter at gennemføre direktiv 96/71, udvider anvendelsesområdet for bestemmelserne vedrørende mindsteløn i kollektive aftaler, som finder generel anvendelse i Tyskland, til at omfatte arbejdsgivere i en anden medlemsstat, der udstationerer deres lønmodtagere i Tyskland.
Second, as to whether a collective agreement such as that at issue in the main proceedings constitutes a collective agreement which has been declared universally applicable within the meaning of the second indent of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(8) of that directive, it is apparent from the case-file submitted to the Court that the AEntG, which seeks to transpose Directive 96/71, extends the application of provisions on minimum wages in collective agreements which have been declared universally applicable in Germany to employers established in another Member State which post their workers to Germany.
Som svar på et skriftligt spørgsmål fra Domstolen har Land Niedersachsen bekræftet, at den kollektive overenskomst »Offentligt bygge- og anlægsarbejde« ikke udgør en kollektiv aftale, der finder generel anvendelse i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i AEntG.
In answer to a written question from the Court, Land Niedersachsen confirmed that the ‘Buildings and public works’ collective agreement is not a collective agreement which has been declared universally applicable within the meaning of the AEntG.
Endvidere indeholder de sagsakter, som er blevet forelagt Domstolen, ingen oplysning, der kan føre til den konklusion, at denne overenskomst alligevel kan kvalificeres således, at den finder generel anvendelse i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 3, stk. 1, første afsnit, andet led, i direktiv 96/71, sammenholdt med samme artikels stk. 8, første afsnit.
In addition, the case-file submitted to the Court does not contain any evidence to support the conclusion that that agreement is nevertheless capable of being treated as universally applicable within the meaning of the second indent of the first subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71, read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(8) of that directive.
Angående artikel 3, stk. 8, andet afsnit, i direktiv 96/71 fremgår det for det tredje af selve ordlyden af nævnte bestemmelse, at den kun finder anvendelse, hvis der ikke findes en ordning til konstatering af, at kollektive aftaler finder generel anvendelse, hvilket ikke er tilfældet for så vidt angår Forbundsrepublikken Tyskland.
Third, regarding the second subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71, it is clear from the actual wording of that provision that it is applicable only where there is no system for declaring collective agreements to be of universal application, which is not the case in the Federal Republic of Germany.
Endvidere kan en kollektiv overenskomst, som den i hovedsagen foreliggende, under ingen omstændigheder antages at udgøre en kollektiv aftale i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i nævnte bestemmelse, og da særlig ikke en kollektiv aftale, som anført i samme bestemmelses første led, med egenskaber »alment gældende for alle tilsvarende virksomheder i det berørte geografiske område og i den pågældende sektor eller erhvervsgren«.
In addition, a collective agreement such as that at issue in the main proceedings cannot, in any event, be considered to constitute a collective agreement within the meaning of the second subparagraph of Article 3(8) and, more specifically, to be a collective agreement, as mentioned in the first indent to that provision, ‘generally applicable to all similar undertakings in the geographical area and in the profession or industry concerned’.
I en sammenhæng som den, der foreligger i hovedsagen, dækker den bindende virkning af en kollektiv overenskomst, som den i hovedsagen omhandlede, kun en del af byggesektoren i det berørte geografiske område, eftersom, for det første, den lovgivning, der har en sådan retsvirkning, kun finder anvendelse på offentlige kontrakter og således ikke omfatter private kontrakter og, for det andet, nævnte kollektive overenskomst ikke finder generel anvendelse.
In a context such as that in the main proceedings, the binding effect of a collective agreement such as that at issue here covers only a part of the construction sector falling within the geographical area of that agreement, since, first, the law which gives it such an effect applies only to public contracts and not to private contracts and, second, the collective agreement has not been declared universally applicable.
Det følger heraf, at der ved en foranstaltning som den i hovedsagen foreliggende ikke er fastsat en lønsats på en af de måder, der fremgår af artikel 3, stk. 1, første afsnit, første og andet led, samt artikel 3, stk. 8, andet afsnit, i direktiv 96/71.
It follows that a measure such as that at issue in the main proceedings does not fix a rate of pay according to one of the procedures laid down in the first and second indents of the first subparagraph of Article 3(1) and in the second subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71.