natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kort sagt sigter denne tekniske kerne mod at skabe en ægte »administrativ kanal«, der forbinder det »føderale«, nationale og decentrale plan gennem fælles løsning af problemer med det sigte at udarbejde og gennemføre de økonomisk set mest effektive løsninger, der samtidig er mindst afhængige af kortsynede politiske overvejelser.
In short, the aim is to create a genuine "administrative channel" that brings together "federal", national and subnational levels through problem-solving activities, designing and implementing solutions that are the most effective economically and the least dependent on short-term political considerations.
Den foretrukne institutionelle struktur, som støttes af integrationstilhængeme, bygger derfor ideelt set på vertikalt samspil i henhold til betingelserne for »hierarkisk koordinering«.
this, the "top-priority" institutional structure promoted by this "integrationist" elite ideally hinges on vertical interaction according to "hierarchical coordination".
Dette hierarki skal imidlertid ikke længere (udelukkende) være legitimeret i kraft af dets monopol på »udarbejdelse af love«, men også (og først og fremmest) fordi det besidder de egenskaber og den viden, der kræves for at kunne lose problemer af kollektiv interesse.
However, this hierarchy should no longer be legitimised (solely) by its monopoly on the "production of law"; but also (and above all) by its possession of the skills and information necessary for resolving collective issues.
Forsøget på i løbet af ganske kort tid at gøre dette samspil mere innovativt kolliderede imidlertid med de forventninger, som de traditionelle fremgangsmåder allerede havde skabt.
However, attempts to make interactions more innovative in a very short space of time collided with the expectations that these consolidated procedures had created.
Under programforhandlingerne afviste Kommissionen, hvis stilling var blevet styrket takket være en mere centraliseret beslutningstagning, kategorisk Italiens forslag om at forvalte strukturfondene på baggrund af »socioøkonomiske« (dvs. lokale arbejdsmarkeder) fremfor administrative enheder, ud fra den betragtning, at førstnævnte var et mere effektivt svar på den skiftende lokale situation og udviklingsspørgsmål. Dette forslag blev dybest set forkastet, fordi det udelukkende blev forelagt Kommissionen via de tekniske og ikke de diplomatiske og »officielle« kanaler.
During programme negotiations, the Commission, whose position had been strengthened by more centralised decision-making, effectively refused to recognise the legitimacy of Italy's proposal to manage Structural Funds according to "socio-economic" units (i.e. local labour systems) rather than administrative units, since they were a more effective response to changing local realities and development issues.
GD XVI så det derfor som et af Italiens gentagne forsøg på at omgå EU's regler.
DG XVI therefore viewed this as part of the recurring Italian trend to try and skirt around European regulations.
Regionerne reagerede derimod forskelligt på de forpligtelser, der blev pålagt dem i denne nye koordinerinssfase.
Different regions, however, reacted differently to the obligations of this new phase of coordination.
Den beslutningsprocedure, som integrationstilhængeme gik ind for, var baseret på princippet om »selektiv assistance«, og den gav derfor de regionale myndigheder ansvaret for at varetage de regionale interesser. De regionale myndigheder blev dermed indirekte de retmæssige repræsentanter for disse interesser og beslutningstagere med det fulde ansvar for forvaltningen af regionen.
The decisionmaking process promoted by the "integrationist" elite was based on the principle of "selective assistance"; it therefore gave the regional authorities responsibility for setting regional interests and thereby implicitly made them the legitimate representatives of these interests and the decision-makers fully responsible for managing the region.
For at kunne ændre forholdet i denne retning blev de regionale myndigheder imidlertid nødt til på en eller anden måde at blive fortalere for økonomisk fremfor politisk effektivitet.
In order for relations to be fully restructured, however, these authorities somehow needed to become proponents of economic rather than political efficiency.
Dette forsøgte den nationale kerne at opnå ved målrettet at håndplukke og vinde de regionale eksperter for sin filosofi.
This is what the national body sought to achieve by co-opting regional experts and familiarising them with their way of thinking.
Denne fremgangsmåde blev mødt med stærk modstand fra mål 2-regionerne, endda helt fra begyndelsen af den nye procedure for vedtagelse af forordninger, da disse regioner for første gang var forpligtet til at løse problemer via en konsensusbaseret, selvstændig proces ved hjælp af deres egen taskforce.
This process met with fierce opposition from Objective 2 regions, even early on in the new regulation adoption process, as for the first time these regions were committed to solving problems via a consensual and autonomous process using their own technical task-force.
De central - og norditalienske regioner så disse mekanismer ikke alene som økonomisk ufordelagtige men også som værende i strid med den selvstændighed, som regeringseksperterne havde tildelt dem under de forgående forhandlinger (takket være fordelingsmekanismer, der lagde op til at anvende EU-midlerne som valgflæsk, og som blev forvaltet af en Kommission, der endnu ikke havde bevist sin eksistensberettigelse).
The regions of north-central Italy considered these mechanisms to be not only economically punishing but also detrimental to the autonomy that the "intergovernmental" elite had granted them during previous negotiations (i.e. distributive mechanisms that favoured a "pork-barrel" approach to EU funding and were managed by a Commission that was still seeking legitimacy).
Som reaktion herpå anvendte de central- og norditalienske regioner de to modstridende former for legitimering fra hhv. regeringseksperterne og integrationstilhængeme til at sikre sig retten til selvstændigt at bestemme, hvordan midlerne skulle fordeles blandt og inden for regionerne.
In response to this, they used the two contrasting forms of Iegitimisation provided by the "intergovernmental" and "integrationist" elite to arrogate their right to decide autonomously how resources should be distributed between and inside regions.
Det faktum, at man nægtede at acceptere den koordineringsform, der blev foreslået af den nationale kerne, førte således til egentlige horisontale forhandlinger.
This refusal to accept the type of coordination proposed by the national body resulted in genuine horizontal negotiations.
Disse forhandlinger blev ledet af mål 2-regionerne, som på ny anerkendte regeringseksperterne som vigtige aktører på nationalt plan og vendte tilbage til valgflæsk-tilgangen og uformelle kontakter med Kommissionen i et forsøg på at retfærdiggøre deres valg i forhold til integrationstilhængernes forslag.
These were headed by the Objective 2 regions who once again recognised the "intergovernmental" elite as important players at national level and reverted to the pork-barrel approach and informal contacts with the Commission in an attempt to justify their choices rather than those of the "integrationist" elite.
Dette resulterede i, at midlerne blev omfordelt Paretos-optimalt og med henblik på at bevare konsensus.
As a result, resources were redistributed according to Pareto's principles of efficiency and so as to maintain a consensus.
Dette havde den ekstra fordel, at man dermed pro forma opdelte modtagerområderne i overensstemmelse med integrationstilhængernes forslag om at basere udregningerne på lokale arbejdsmarkeder frem for provinser. Kommissionen fortsatte imidlertid med at basere sine forslag på sidstnævnte inddeling, dvs. de officielle NUTS Ill-regioner -hvilket ville have ført til en afvisning af mål 2-programmet.
This had the additional advantage of dividing up beneficiary areas by following proforma the integrationist elite's proposal to base calculations on local labour systems rather than provinces.
Da GD XVI rent faktisk afviste programmet, blev den centrale beslutningstagning, som integrationstilhængeme var fortalere for, men som mål 2-regioneme havde modsat sig, genindført - om end utilsigtet.
When DG XVI did indeed rule this programme ineligible, the centralised decisionmaking promoted by the integrationist elite, which had been denied by the Objective 2 regions, was restored, albeit inadvertently.
Hvad angår mål 1-regionerne blev integrationstilhængernes projekt imidlertid delvist gennemført, idet disse regioner blev medtaget i vertikale partnerskabsgrupper.
Where Objective 1 regions were concerned, however, the "integrationist" elite's project was partially achieved as these regions were included in vertical negotiating tables.
Her blev programmerne udarbejdet med større eller mindre konsensus, og samtidig blev de europæiske forpligtelser styrket under de internationale forhandlinger.
Here programming was drawn up more or less by consensus and European ties were strengthened during supranational negotiations.
Faktisk var det i Catania, at man præsenterede det omfangsrige dokument »Ethundrede udviklingsideer«, som indeholdt forslag fra ministerier, regionale myndigheder, interessesammenslutninger og et netværk af eksperter, der fremsatte kommentarer og forslag på baggrund af deres egen forskning.
In fact, it was in Catania that the lengthy document "One hundred ideas for development" was presented, containing proposals drawn up by ministries, regional authorities, interest groups' associations and a network of experts who made comments and suggestions based on their research.
På dette seminar fik man for første gang lejlighed til at diskutere de forskellige mulige retningslinjer for udviklingen i Italien, herunder især i Syditalien.
The seminar was therefore the first occasion when potential development guidelines for Italy and, in particular, the Mezzogiorno were actually discussed.
Efter Catania fortsatte arbejdet på forskellige myndighedsniveauer. På centralregeringsniveau blev der nedsat et antal sektorspecifikke förhandlingsgrupper med det formål at udarbejde dokumenter og forslag, der efterfølgende blev omsat til aktioner på nationalt plan vedrorende perioden 2000-2006.
After Catania the work continued at various levels across Italy.
På regionalt plan blev der derimod nedsat sektorspecifiklee förhandlingsgrupper, som udarbejdede foreløbige programrapporter, der indeholdt forslag. -heriblandt også visse ikke helt færdigbehandlede forslag - som var udarbejdet af de regionale arbejdsmarkedsrepræsentanter.
At regional level, sector-specific negotiating tables resulted in interim programme reports containing proposals by regional social partners, even if some of these proposals were still in their early stages.
Det faktum, at regionerne overholdt tidsfristerne for programlægningen - og endnu vigtigere - at der på regionalt plan blev gjort et reelt forsøg på programlægning viser, at det inden for regionernes egne grænser var muligt at mobilisere ressourcer og viden, der hidtil kun havde haft få lejligheder til at komme til udtryk.
The fact that the regions met the programme deadlines and — more importantly — that there was real commitment to regional level programming shows to what extent it was possible to mobilise within the regions themselves resources and knowledge which until then had been overlooked.
Som et resultat af forhandlingerne i 1999 og 2000 mellem de forskellige regeringsniveauer (dvs. staten, regionerne og EU) blev EF-støtterammen vedtaget i august 2000.
As a result of negotiations between the different tiers of government (i.e. state, regions and European Union) during 1999 and 2000, the Community support framework was approved in August 2000.
Og for förste gang lykkedes det Italien med sine mål 1-områder at være blandt de første til at få grønt lys fra EU.
For the first time, Italian Objective 1 areas were among the first to be given the go-ahead by the European Union.
Men hvad betød aktiveringen af regionale aktører for de forskellige syditalienske områder?
But what did the involvement of regional partners mean for the various areas of the Mezzogiorno?
Det kan man få en vis idé om fra eksemplerne fra Campanien, Calabrien og Apulien. Lad os først se på disse regioners lighedspunkter.
A number of pointers can be drawn from the cases of Campania, Calabria and Puglia, starting with the similarities between these regions.
For det første har alle tre regioner i de seneste år fået et mere indgående kendskab til EU's programmer.
Firstly, in recent years all three regions have increased their knowledge of Community programmes.
Et af de første resultater af høringerne har således været, at mange brancheorganisationer har styrket deres regionale profil.
the regional dimension of many professional associations.
For eksempel har den italienske arbejdsgiverforening, Confindustria. udelukkende takket være 2000-2006-programmet, i Calabrien oprettet en passende regionalafdeling og indsamlet den information, der er nødvendig for at kunne udarbejde retningslinjer og/eller forslag vedrørende lokaludviklingen.
For example, it is due to the 20002006 programme alone that in Calabria the Confindustria (Confederation of Italian Industry) acquired proper regional offices and the technical knowledge necessary for drawing up local development guidelines and/or suggestions.
Indtil for ganske nylig havde regionalafdelingerne udelukkende en symbolsk betydning og var ikke involveret i den strategiske planlægning af arbejdsgiverforeningens rolle i den regionale, økonomiske udvikling.
Until recently, regional offices were merely symbolic and were not involved in strategic planning concerning the organisation's role in economic development at regional level.
I Apulien, der har en mere blomstrende økonomi og frem for alt er mindre knyttet til den offentlige sektor, har Confindustrias regionalafdeling været mere opmærksom på regionens og dermed også virksomhedernes behov.
In Puglia, whose economy is more prosperous and, more importantly, less dependent on the public sector, the local Confindustria has been more attentive to regional and, therefore, company demands.
Allerede i 1994 etablerede den sammen med nogle banker et bankerhvervsobservatorium, der har til opgave at afdække virksomhedernes uddannelsesbehov og at hjælpe med (i hvert fald ud fra en analytisk synsvinkel) at matche jobudbuddet med -efterspørgslen.
In 1994, in cooperation with a number of banks, it set up a bank and company monitoring centre, the role of which is to monitor companies' training needs and help match (at least from an analytical point of view) employment demand and supply.
For det andet har behovet for analyseredskaber til at afdække og dermed fremme regionens sociale og økonomiske udvikling fået regeringsorganerne til at slå sig sammen og etablere et integreret regionalt »system« med det formål at udnytte de kompetencer, der findes i regionen.
Secondly, the need to provide instruments for gauging (and thus promoting) socioeconomic development in the region prompted governing bodies to join forces and set up an integrated regional "system" aimed at enhancing existing skills in the region.
I næsten samtlige ovennævnte regioner er det første forslag til de regionale handlingsplaner (de såkaldte foreløbige rapporter) blevet udarbejdet i samarbejde med repræsentanter fra universiteterne, forskningskredse og interessegrupper. Dette har ført til, at der er sat gang i en konstruktiv dialog - der tidligere var meget svag, hvis ikke ligefrem ikke-eksisterende -omkring vedtagelsesproceduren for offentlige politikker.
In almost all the aforementioned regions, the first drafts of the regional operational plans (the so-called 'Interim reports') were written in cooperation with representatives of universities, research bodies and interest groups.
Med andre ord har programmet for perioden 2000-2006 hjulpet med til at skabe et egentligt regionalt »planlægningssystem«. der har samlet repræsentanter for fagforeninger, erhvervslivet, håndværkssektoren og landbruget med henblik på at vedtage udviklingsprogrammer, der vil være bestemmende for regionernes socioøkonomiske vilkår i de kommende ti år.
The programming for the 20002006 period therefore helped to set up a genuine regional planning "system" that brought together representatives of trade unions, business, the crafts sector, and agriculture with a view to adopting development programmes that will determine regional socioeconomic life for the next ten years.
Endelig er der en anden utroligt vigtig faktor - som er vanskeligere at vurdere, fordi det er en helt ny opfindelse - som består i, man nu inddrager hidtil oversete interessegrupper som f.eks. non profit-organisationer og forbrugerorganisationer.
Finally, another key factor — which is completely innovative and therefore harder to assess — is the inclusion of interest groups that had previously been ignored, such as "non-profit" organisations and consumer associations.
Mere konkret blev repræsentanterne for den frivillige sektor (som på nationalt og regionalt plan er samlet under Forummet for Den Tredje Sektor) inddraget i hele forløbet omkring udarbejdelsen af de regionale handlingsplaner - og ifølge nogle af de nøglepersoner, vi interviewede - var dette til udbredt gensidig tilfredshed.
Representatives of voluntary organisations (who are brought together at national and regional level under the Third Sector Forum) were involved throughout the drafting of the regional operational plans and — according to a number of key people we interviewed — with a considerable degree of mutual satisfaction.
Med andre ord har EU's programmeringsmekanismer således hjulpet til at udvide deltagerkredsen i de lokale interessegrupper, selv på områder, hvor civilsamfundet ikke tidligere har været specielt synligt.
Community programming mechanisms have thus helped extend the circle of local interest groups, even in areas where civil society had not had a high profile in the past.
Disse regioner adskiller sig naturligvis fra hinanden på en række væsentlige punkter.
There are, of course, a number of significant differences between these three regions.
For det første har interessegruppernes gennemslagskraft vist sig at være afhængig af de enkelte regioners økonomiske udviklingsniveau.
Firstly, the degree to which interest groups are equipped to mediate varies according to the level of economic development in each region.
Som allerede nævnt har Apulien et højere regionalt BNP og en lavere arbejdsløshedsprocent end de øvrige omtalte regioner og er bedre rustet til at leve op til EU's krav. Med andre ord har den lokale økonomi bevist, at den ikke alene er i stand til at udnytte
As has already been pointed out, Puglia has a higher regional GDP and lower level of unemployment than the other regions under discussion and is better equipped to meet Community requirements.
EU-midleme (omend på en til tider kritisabel måde), men - hvilket er omend endnu vigtigere - de lokale økonomiske aktører (dvs. først og fremmest erhvervsfolk og fagforeningsfolk, men også håndværkere og landbrugsrepræsentanter) har også vist sig som en drivkraft, man sjældent finder andre steder i Syditalien.
Not only is the local economic system capable of making the most of Community funding opportunities (albeit in a manner that is at times open to question) but also, and more importantly, local economic players (i.e. businessmen, trade unionists, craftsmen and farmers' representatives) demonstrate a dynamism often lacking in other areas of southern Italy.
Det er derfor ikke noget tilfælde, at bank-erhvervsobservatoriet er opstået i Apulien og først senere har bredt sig til Basilicata og senest også til Calabrien.
It is no coincidence that the bank and company monitoring centre was set up in Puglia and only later extended to Basilicata and, more recently still, Calabria.
For det andet er der også stor forskel på evnen til at administrere.
Secondly, administrative capacities also vary considerably.
En nylig Poleis-undersøgelse afslørede, hvor der var forsinkelser med programmeringen og implementeringen af specifikke foranstaltninger, der sigter mod at øge de regionale regeringsmyndigheders beslutnings- og forvaltningsansvar.
A recent Poleis survey revealed where there were delays in programming and implementing specific measures aimed at extending the decisionmaking and management role of the regional authorities.
Så sent som i november 2000, dvs. næsten fire år efter at loven om decentralisering af arbejdsformidlingerne blev vedtaget på nationalt plan, var Calabrien endnu ikke parat til at gennemføre den.
Even in November 2000, almost four years after the law decentralising employment services was
I Campanien kunne de regionale myndigheder og eksperter relativt hurtigt vedtage denne gennemførelsesforanstaltning, hvorved hele faguddannelsessystemet fik mulighed for at revidere sin stilling i regionen.
In Campania, however, public administrators and experts approved the implementing measures relatively quickly and the entire training system was therefore able to review its position within the region.
Endelig har der vist sig at være stor forskel på graden af professionalisme hos de personer, der har været med til at planlægge EU's interventioner for perioden 2000-2006.
Finally, considerable differences exist in the degree of professionalism of people involved in planning Community intervention for the 20002006 period.
Calabrien synes ikke at falde igennem i den sammenhæng, snarere tværtimod.
Calabria seems to perform quite well in this area.
Specielt udviste repræsentanterne for erhvervslivet, håndværkssektoren, kooperativsektoren og landbruget analytiske og planlægningsevner, man sjældent ser i andre regioner.
In particular, representatives of the social partners, the crafts sector, cooperatives, and agriculture have demonstrated analytical and programming skills that are sometimes lacking in other regions.
Afsluttende kommentarer
Final comments
Indtil for nylig var strukturpolitikken i Italien baseret på en typisk regeringsstyret indfaldsvinkel.
Until recently, structural policy in Italy was based on a typically intergovernmental approach.
Centraladministrationen havde monopol på at fastlægge de nationale præferencer - skønt disse delvist blev udarbejdet på grundlag af regionemes lobbyvirksomhed - og på at fremføre disse præferencer over for Kommissionen gennem diplomatisk virksomhed, der bekræftede visse modstridende tendenser på det overnationale plan.
Central government had a monopoly on defining national preferences (even if these were drawn up partly in response to pressure from regional players) and on promoting these preferences at Commission negotiations through diplomatic activities which confirmed the tendency for some decisions to be influenced by external factors at supranational level.
Imidlertid bevirkede programmet for 2000-2006. at man for første gang samtidig gik i retningen af en niveaudelt styreform, om end på en ikke-lineær måde, der markerer forskellen mellem virkeligheden og de teoretiske modeller.
However, the 20002006 programme favoured, for the first time, the emergence of multi-level governance, albeit in the non-linear manner that marks the difference between reality and theoretical models.
De forskellige ledende principper for dette politikområde har rent faktisk ført til en styrkelse af de forskellige beslutningsniveauer.
The principles pursued in this policy area have also helped strengthen the different tiers of decision-making.
Målsætningen om at planlægge de udlignende indgreb, der skal mindske de regionale forskelle, ud fra en europæisk synsvinkel har fået Kommissionen til at befæste sin egen autoritet og håndhæve sine beslutningers bindende karakter ved at anvende sanktioner, der har fået den til at fremstå som en »bureaukratisk« magtfaktor.
On the one hand, in order to meet its objective of reducing regional differences across Europe through redistributive assistance, the Commission asserted its own authority and upheld the binding nature of its decisions by applying penalties that made it look like a "bureaucratic" power.