natgillin/translations-raw huggingface dataset:
af den forelæggende ret, der tyder på, at Gheorghe Jipas personlige adfærd, nuværende eller tidligere, skulle give anledning til frygt for, at han skulle udgøre en trussel mod et grundlæggende samfundshensyn og derved begrunde Rumæniens vedtagelse af en foranstaltning med henblik på begrænsning af hans ret til fri bevægelighed i medfør af artikel 18, stk. 1, EF med henvisning til hensynet til den offentlige orden eller den offentlige sikkerhed.
tend to indicate that Mr Jipa’s personal behaviour, present or past, give cause to fear that he might constitute a danger to the fundamental interests of society thereby necessitating the adoption of a measure by Romania limiting his right to freedom of movement pursuant to Article 18(1) EC on grounds of public policy or public security.
Det tilkommer den forelæggende ret at foretage denne vurdering, men det fremgår af forelæggelsesafgørelsen og af den rumænske regerings indlæg, at ministeriet ofte anmoder de rumænske domstole — selv efter denne medlemsstats tiltrædelse til EU — om på grundlag af de relevante nationale bestemmelser at udstede påbud, hvorved rumænske statsborgeres ret til at forlade denne medlemsstat og rejse til en anden medlemsstat, hvorfra disse borgere er blevet hjemsted på grundlag af en tilbagetagelsesaftale, begrænses.
Indeed, subject to verification by the referring court, it would appear from the order for reference and from the submissions of the Romanian Government that the Ministry regularly seeks from the Romanian courts, even following the accession of that Member State to the EU, on foot of the national provisions in question, orders limiting the right of Romanian citizens to leave that Member State and to travel to another Member State where those citizens have been repatriated on foot of a readmission agreement.
I lyset af de betragtninger, jeg har fremsat i punkt 40-47, mener jeg ikke, at en medlemsstat på grundlag af artikel 27 i direktiv 2004/38 automatisk kan begrænse retten til fri bevægelighed og ophold for en unionsborger med henvisning til hensynet til offentlig orden og offentlig sikkerhed.
In my view, in the light of the reasoning outlined in points 40 to 44 above, a Member State may not automatically impose, pursuant to Article 27 of Directive 2004/38, restrictions on the freedom of movement and residence of a citizen of the Union on grounds of public policy and public security.
I henhold til artikel 27, stk. 2, i direktiv 2004/38 skal medlemsstaterne, når de pålægger sådanne begrænsninger, som en ufravigelig minimumsbetingelse vurdere den berørte persons personlige adfærd.
In accordance with Article 27(2) of Directive 2004/38, Member States must, when imposing such restrictions and as a minimum sine qua non, examine the personal conduct of the person in question.
Det fremgår desuden klart af artikel 27, stk. 2, i direktiv 2004/38, at foranstaltninger, der vedtages med henvisning til offentlig orden eller offentlig sikkerhed, udelukkende kan begrundes i vedkommendes personlige adfærd.
Moreover, Article 27(2) of Directive 2004/38 unequivocally states that measures taken on grounds of public policy or public security shall be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned.
Jeg mener derfor, at såfremt en medlemsstat ikke efter en konkret undersøgelse af en af dens egne statsborgere, foretaget i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og udelukkende på grundlag af den pågældende persons egen adfærd, konstaterer, at hans udøvelse af sin ret i medfør af artikel 18, stk. 1, EF og artikel 4 i direktiv 2004/38 til at forlade sin oprindelsesmedlemsstat og rejse til en anden medlemsstat kan udgøre en reel og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse, kan oprindelsesmedlemsstaten ikke med henvisning til hensynet til »den offentlige orden« eller »den offentlige sikkerhed« som omhandlet i direktivets artikel 27 foretage begrænsninger i denne persons ret til fri bevægelighed.
I therefore consider that, in the absence of a specific finding by a Member State in relation to one of its own nationals, adopted in compliance with the principle of proportionality and based exclusively on the personal conduct of the individual concerned, that the exercise by him of his right pursuant to Article 18(1) EC and Article 4 of Direct- ive 2004/38 to leave his own Member State to travel to another Member State may pose a genuine and sufficiently serious threat to the requirements of public policy affecting one of the fundamental interests of society, the Member State of origin may not impose, on grounds of ‘public policy’ or ‘public security’ as provided by Article 27 of that directive, restrictions on the freedom of movement of that person.
Jeg foreslår således Domstolen at besvare de spørgsmål, der er forelagt af Tribunalul Dâmboviţa, således:
I consider accordingly, that the Court should answer the questions referred by the Tribunalul Dâmboviţa, as follows:
»1) Artikel 18, stk. 1, EF og artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning nr. 1612/68/EØF og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF er under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, til hinder for nationale bestemmelser som dem, der er genstand for hovedsagen, som indebærer begrænsninger i unionsborgeres ret til at forlade deres oprindelsesmedlemsstat for at rejse til en anden medlemsstat.
(1) Article 18(1) EC and Article 4 of Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC preclude, in circumstances such as those in the case before the referring court, national legislation such as that at issue in the present proceedings which provides for restrictions to be placed on the right of Union citizens to leave their Member State of origin in order to travel to another Member State.
2) Såfremt en medlemsstat ikke efter en konkret undersøgelse af en af dens egne statsborgere, foretaget i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet og udelukkende på grundlag af den pågældende persons egen adfærd, konstaterer, at hans udøvelse af retten i medfør af artikel 18, stk. 1, EF og artikel 4 i direktiv 2004/38 til at forlade sin oprindelsesmedlemsstat og rejse til en anden medlemsstat kan udgøre reel og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse, kan oprindelsesmedlemsstaten ikke med henvisning til hensynet til »den offentlige orden« eller »den offentlige sikkerhed« som omhandlet i direktivets artikel 27 begrænse denne persons ret til fri bevægelighed.
(2) In the absence of a specific finding by a Member State in relation to one of its own nationals, adopted in compliance with the principle of proportionality and based exclusively on the personal conduct of the individual concerned, that the exercise by him of his right pursuant to Article 18(1) EC and Article 4 of Dir -ective 2004/38 to leave his own Member State to travel to another Member State may pose a genuine and sufficiently serious threat to the requirements of public policy affecting one of the fundamental interests of society, the Member State of origin may not impose, on grounds of ‘public policy’ or ‘public security’ as provided by Article 27 of that directive, restrictions on the freedom of movement of that person.
3) Den omstændighed, at en medlemsstat ikke har undersøgt en persons personlige adfærd, inden den med henvisning til den offentlige orden eller den offentlige sikkerhed begrænser hans ret til frit at bevæge sig og tage ophold på en anden medlemsstats område, indebærer, at den pågældende begrænsning ikke kan anses for begrundet.«
(3) Failure by a Member State to examine the personal conduct of a person when restricting, on grounds of public policy or public security, his right to move and reside freely in the territory of the Member States invalidates any justification of the restriction in question.
I sag C-33/07, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Tribunalul Dâmboviţa (Rumænien) ved afgørelse af 17. januar 2007, indgået til Domstolen den 24. januar 2007, i sagen:
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, by the Tribunalul Dâmboviţa (Romania), made by decision of 17 January 2007, received at the Court on 24 January 2007, in the proceedings
DOM AF 10.7.2008 — SAG C-33/07 generaladvokat: J. Mazák justitssekretær: R. Grass, på grundlag af den skriftlige forhandling, efter at der er afgivet indlæg af:
Advocate General: J. Mazák, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
— den rumænske regering ved E. Ganea, som befuldmægtiget
— the Romanian Government, by E. Ganea, acting as Agent,
— den græske regering ved E. Skandalou og G. Papagianni, som befuldmægtigede
— the Greek Government, by E. Skandalou and G. Papagianni, acting as Agents,
— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved D. Maidani og I. Trifa, som befuldmægtigede, og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 14. februar 2008,
— the Commission of the European Communities, by D. Maidani and I. Trifa, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 14 February 2008,
JIPA afsagt følgende
JIPA gives the following
Anmodningen er blevet fremsat i en sag vedrørende en anmodning indgivet af Ministerul Administraţiei şi Internelor — Direcţia Generală de Paşapoarte Bucureşti (indenrigsministeriet og ministeriet for administrative reformer — generaldirektoratet for pas, Bukarest, herefter »ministeren«) til Tribunalul Dâmboviţa om, at denne skal pålægge den rumænske statsborger Gheorghe Jipa et forbud mod at rejse til Belgien i en periode på maksimalt tre år.
The reference has been made in the course of proceedings relating to an application submitted by the Ministerul Administraţiei şi Internelor — Direcţia Generală de Paşapoarte Bucureşti (Ministry of Administration and Home Affairs — Directorate General for Passports, Bucharest, ‘the Minister’), seeking to obtain from the Tribunalul Dâmboviţa an order prohibiting Mr Jipa, a Romanian national, from travelling to Belgium for a period of up to three years.
Artikel 4, stk. 1, i direktiv 2004/38 bestemmer:
Article 4(1) of Directive 2004/38 provides:
»Uden at dette berører de bestemmelser for rejsedokumenter, der gælder ved national grænsekontrol, har alle unionsborgere, der er i besiddelse af et gyldigt identitetskort eller pas, samt deres familiemedlemmer, der ikke er statsborgere i en medlemsstat, men som er i besiddelse af et gyldigt pas, ret til at forlade en medlemsstats område for at rejse til en anden medlemsstat.«
‘Without prejudice to the provisions on travel documents applicable to national border controls, all Union citizens with a valid identity card or passport and their family members who are not nationals of a Member State and who hold a valid passport shall have the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State.’
Artikel 27, stk. 1 og 2, i direktiv 2004/38 bestemmer:
Under Article 27(1) and (2) of Directive 2004/38:
Den personlige adfærd skal udgøre en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse. Begrundelser, der ikke vedrører den individuelle sag, eller som har generel præventiv karakter, må ikke anvendes.«
The personal conduct of the individual concerned must represent a genuine, present and sufficiently serious threat affecting one of the fundamental interests of society.
Artikel 1 i aftalen af 1995 mellem den rumænske regering på den ene side og Kongeriget Belgien, Storhertugdømmet Luxembourg og Kongeriget Nederlandene på den anden side om tilbagetagelse af personer med ulovligt ophold, der blev tiltrådt ved den rumænske regerings dekret nr. 825/1995 (Monitorul Oficial al României nr. 241 af 20.10.1995, herefter »tilbagetagelsesaftalen«), bestemmer:
Article 1 of the 1995 Agreement between the Governments of the Kingdom of Belgium, the Grand Duchy of Luxembourg and the Kingdom of the Netherlands, on the one hand, and the Government of Romania, on the other, on the readmission of persons who are in an illegal situation (‘the Readmission Agreement’), which was approved by Romanian Government Decree 825/1995 (Monitorul Oficial al României No 241 of 20 October 1995), provides:
»Den rumænske regering skal på anmodning fra den belgiske, den luxembourgske eller den nederlandske regering, uden formaliteter, tilbagetage enhver person, som ikke opfylder eller ikke længere opfylder betingelserne for indrejse eller ophold på Belgiens, Luxembourgs eller Nederlandenes område, når det er fastslået eller formodet, at den pågældende person er rumænsk statsborger.«
‘The Government of Romania shall readmit to its territory, at the request of the Government of Belgium, the Government of Luxembourg or the Government of the Netherlands, without any formality, any person who does not satisfy or no longer satisfies the conditions for entry or residence applicable to the territory of Belgium, of Luxembourg, or of the Netherlands, where it is established or presumed that the person concerned is a Romanian national.’
Artikel 3, stk. 1 og 3, i lov nr. 248 af 20. juli 2005 om betingelserne for rumænske statsborgeres frie bevægelighed i udlandet (bekendtgjort i Monitorul Oficial al României nr. 682 af 29.7.2005), i den affattelse, der finder anvendelse i hovedsagen (herefter »lov nr. 248/2005«), bestemmer:
Article 3(1) and (3) of Law 248 of 20 July 2005 on the conditions for the free movement of Romanian citizens abroad (Monitorul Oficial al României No 682 of 29 July 2005, ‘Law 248/2005’) states in the version applicable to the main proceedings:
»En begrænsning af rumænske statsborgers ret til fri udrejse kan pålægges for en periode på maksimalt tre år på følgende betingelser og kun i relation til følgende personer: a) en person, der er blevet tilbagesendt af en stat i henhold til en tilbagetagelsesaftale indgået mellem Rumænien og denne stat b) en person, hvis tilstedeværelse på en stats område, som, på grund af de aktiviteter, som denne person udfører eller kan udføre, kan skade Rumæniens interesser alvorligt eller efter omstændighederne de bilaterale forhold mellem Rumænien og denne stat.«
(b) a person whose presence in the territory of a State would, by reason of the activities which that person carries out or might carry out, seriously harm the interests of Romania or, as the case may be, bilateral relations between Romania and that State.’
Artikel 39 i lov nr. 248/2005 bestemmer:
Article 39 of Law 248/2005 provides:
»I det i artikel 38, litra a), nævnte tilfælde skal forbuddet mod rejse til den stat, hvorfra personen er blevet tilbagesendt, nedlægges af domstolene på det sted, hvor
‘In the situation provided for in Article 38(a), the measure shall be adopted at the request of the Directorate General for Passports, in relation to the State from which
JIPA den pågældende har bopæl, eller, såfremt vedkommende er bosiddende i udlandet, af Tribunalul Bucureşti, på anmodning af generaldirektoratet for pas.«
JIPA the person has been repatriated, by the court in whose territorial jurisdiction he resides or, if that person resides abroad, by the Tribunalul Bucureşti.’
Den 11. januar 2007 indgav ministeren en anmodning til Tribunalul Dâmboviţa om i henhold til artikel 38 og 39 i lov nr. 248/2005 at nedlægge forbud over for Gheorghe Jipa mod rejse til Belgien i en periode på maksimalt tre år.
On 11 January 2007 the Minister applied to the Tribunalul Dâmboviţa for a measure prohibiting Mr Jipa from travelling to Belgium for a period of up to three years, in accordance with Articles 38 and 39 of Law 248/2005.
Den foreliggende ret har understreget, at ministeren ikke har redegjort nærmere for, hvad der skal forstås ved det »ulovlige ophold«, som førte til Gheorghe Jipas hjemsendelse.
The referring court emphasises that the Minister’s application does not specify the nature of the ‘illegal residence’ that led to Mr Jipa’s readmission.
På denne baggrund har Tribunalul Dâmboviţa besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
In those circumstances, the Tribunalul Dâmboviţa decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
2) a) Udgør artikel 38 og 39 i lov nr. 248/2005 […], som hindrer en person (der er rumænsk statsborger og nu unionsborger) i frit at færdes på en anden medlemsstats område (i det foreliggende tilfælde en medlemsstat i Den Europæiske Union), en hindring for den ret til fri bevægelighed for personer, der følger af artikel 18 EF?
2. (a) Do Articles 38 and 39 of [Law 248/2005], which prevent a person (who is a Romanian citizen and, now, a citizen of the Union) from moving freely in another State (in this case, a Member State of the European Union), constitute an obstacle to the free movement of persons upheld by Article 18 EC?
b) Kan en medlemsstat i Den Europæiske Union (i dette tilfælde Rumænien) indføre begrænsninger af unionsborgernes ret til fri bevægelighed på en anden medlemsstats område?
(b) May a Member State of the European Union (in this case Romania) place a limitation on the exercise of the right of freedom of movement of citizens within the territory of another Member State?
3) a) Er begrebet »ulovligt ophold«, som indeholdes i de nationale bestemmelser i den [rumænske] regerings dekret nr. 825/1995 om tiltrædelse til [tilbagetagelsesaftalen] (som lå til grund for beslutningen om sagsøgtes tilbagetagelse, idet han havde »ulovligt ophold«), omfattet af de hensyn til den »offentlige orden« eller »offentlige sikkerhed«, der er angivet i artikel 27 i direktiv 2004/38[…], således at der kan indføres begrænsninger for en sådan persons frie bevægelighed?
3. (a) Does the concept of “illegal residence” used in the national provisions of [Romanian] Government Decree 825/1995 approving the [Readmission Agreement] (the provision on the basis of which the readmission of the defendant [to Romania] was ordered, his situation being that of ‘illegal residence’), fall within the grounds of “public policy” or “public security” provided for in Article 27 of Directive 2004/38, so that a restriction on the freedom of movement of such a person may be imposed?
b) Såfremt det foregående spørgsmål besvares bekræftende, skal artikel 27 i […] direktiv 2004/38[… ] da fortolkes således, at medlemsstaterne automatisk kan begrænse den frie bevægelighed og ophold for en unionsborger af hensyn til den »offentlige orden« eller »offentlige sikkerhed«, uden at den pågældende persons »personlige adfærd« vurderes?«
(b) If the foregoing question is answered in the affirmative, must Article 27 of Directive [2004/38] be interpreted as meaning that the Member States may impose restrictions on the freedom of movement and residence of a citizen of the Union on grounds of “public policy” and “public security” automatically, without that person’s “personal conduct” being examined?’
Den forelæggende ret har anført, at eftersom spørgsmålene kræver et hurtigt svar fra Domstolen, henset til, at Gheorghe Jipa skal kunne udøve sin ret til fri bevægelighed eller snarest muligt få klarhed over, om hans ret til udøvelse heraf er begrænset, har den anmodet Domstolen om at anvende den præjudicielle hasteprocedure i henhold til procesreglementets artikel 104a, stk. 1.
The referring court considered that the above questions called for an urgent answer from the Court in view of the need for Mr Jipa to be able to exercise his right of free movement or to ascertain as quickly as possible whether his exercise of that right is restricted. It therefore asked the Court to apply the accelerated procedure to the reference for a preliminary ruling in accordance with the first paragraph of Article 104a of the Rules of Procedure.
Domstolens præsident har ved kendelse af 3. april 2007 afslået denne begæring under henvisning til, at betingelserne i artikel 104a, stk. 1, ikke var opfyldt.
The President of the Court rejected that request by Order of 3 April 2007 on the ground that the conditions laid down in the first paragraph of Article 104a of the Rules of Procedure had not been met.
Med disse spørgsmål, som behandles samlet, ønsker den nationale ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 18 EF og artikel 27 i direktiv 2004/38 er til hinder for en national ordning, der tillader begrænsninger i den ret, som tilkommer en statsborger i en medlemsstat, til at rejse til en anden medlemsstat, bl.a. med den begrundelse, at den pågældende tidligere er blevet hjemsendt på grund af »ulovligt ophold«.
By its questions, which it is appropriate to deal with together, the referring court asks, in essence, whether Article 18 EC and Article 27 of Directive 2004/38 preclude national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in particular on the ground that he has previously been repatriated from the latter Member State on account of his ‘illegal residence’ there.
I henhold til deres skriftlige indlæg for Domstolen er den rumænske og græske regering samt Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber enige om, at disse spørgsmål skal besvares bekræftende.
In their written observations before the Court, the Romanian and Greek Governments and the Commission of the European Communities are in agreement that the questions should be answered in the affirmative.
Det skal herefter præciseres, således som generaladvokaten har anført i punkt 35 i forslaget til afgørelse, at retten til fri bevægelighed både omfatter en ret for unionsborgere til at indrejse i en anden medlemsstat end oprindelsesmedlemsstaten og en
Next, it should be made clear that, as the Advocate General has pointed out in point 35 of his Opinion, the right of freedom of movement includes both the right for citizens of the European Union to enter a Member State other than the one of
Det fremgår i øvrigt udtrykkeligt af artikel 4, stk. 1, i direktiv 2004/38, at alle unionsborgere, der er i besiddelse af et gyldigt identitetskort eller pas, har ret til at forlade en medlemsstats område for at rejse til en anden medlemsstat.
Moreover, Article 4(1) of Directive 2004/38 expressly provides that all Union citizens with a valid identity card or passport have the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State.
Heraf følger, at en situation som den, sagsøgte i hovedsagen befinder sig i, således som beskrevet i denne doms præmis 9 og 10, henhører under den ret til fri bevægelighed og ophold, som tilkommer unionsborgere i medlemsstaterne.
It follows that a situation such as that of the defendant in the main proceedings, as described in paragraphs 9 and 10 of this judgment, is covered by the right of citizens of the Union to move and reside freely in the Member States.
For så vidt angår hovedsagen følger de omhandlede begrænsninger og betingelser navnlig af artikel 27, stk. 1, i direktiv 2004/38, hvorefter medlemsstaterne kan begrænse den frie bevægelighed for unionsborgerne eller deres familiemedlemmer af hensyn til bl.a. den offentlige orden eller sikkerhed.
As far as the main proceedings are concerned, those limitations and conditions derive in particular from Article 27(1) of Directive 2004/38, which provides that Member States may restrict the freedom of movement of Union citizens and their family members on grounds inter alia of public policy or public security.