natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved dom af 26. april 2001 annullerede tribunal administratif den anfægtede beslutning.
By judgment of 26 April 2001, that court annulled the contested decision.
Ved dom af 5. oktober 2004 stadfæstede cour administrative d’appel de Paris underinstansens dom og pålagde den franske stat inden for tre måneder fra dommens forkyndelse og under trussel af en tvangsbøde på 1 000 EUR pr. dags forsinkelse at tilbagesøge det beløb, der var blevet udbetalt til CELF for behandlingen af mindre bogbestillinger fra boghandlere etableret i udlandet.
By judgment of 5 October 2004, the Cour administrative d’appel de Paris upheld the judgment appealed against and ordered the French State to recover, within three months of the date of notification of the judgment, the sums paid to CELF for handling small orders for books placed by booksellers established abroad and, in default, to pay a penalty of EUR 1 000 per day for delay.
CELF og den franske minister for kultur og kommunikation appellerede dommen til Conseil d’État med påstand om ophævelse af denne dom samt af dommen afsagt af tribunal administratif de Paris.
CELF and the Minister for Culture and Communication appealed to the Conseil d’État (Council of State) to set aside that judgment and the judgment of the Tribunal administratif de Paris.
Appellanterne anførte i forbindelse med disse appeller bl.a., at cour administrative d’appel havde foretaget en urigtig retsanvendelse og begået fejl ved den retlige subsumption ved i den foreliggende sag ikke at finde, at den omstændighed, at
In those appeals, the appellants argued, among other things, that the Cour administrative d’appel had made an error of law and an error of legal characterisation by not holding, in the present case, that the fact that the Commission had recognised the
Kommissionen havde anerkendt støttens forenelighed med fællesmarkedet, var til hinder for den forpligtelse til at tilbagesøge støtten, der i princippet opstår som følge af en medlemsstats ulovlige gennemførelse af støtteforanstaltninger i strid med artikel 88, stk. 3, EF.
2008 — CASE C-199/06 aid’s compatibility with the common market precluded the obligation to repay the aid which follows, as a rule, from unlawfulness in the implementation of measures of State aid, contrary to Article 88(3) EC, by the Member State.
Da Conseil d’État finder, at afgørelsen af tvisten afhænger af fortolkningen af fællesskabsretten, har den besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
Since it took the view that the resolution of the dispute depended on the interpretation of Community law, the Conseil d’État decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
»1) For det første spørges der, om artikel 88 [EF] giver en medlemsstat, hvis støtte til en virksomhed er ulovlig — en ulovlighed, der er fastslået af denne medlemsstats domstole og er begrundet med, at støtten ikke er blevet anmeldt til Kommissionen […] forud for dens udbetaling, således som det foreskrives i artikel 88, stk. 3 [EF] — mulighed for ikke at tilbagesøge støtten fra den erhvervsdrivende, der har modtaget den, fordi Kommissionen efter at have modtaget en klage fra en tredjemand har fundet, at støtten er forenelig med reglerne om fællesmarkedet, og således effektivt har sikret den eneret, den har til at undersøge dette spørgsmål om forenelighed?
‘(1) Is it permissible under Article 88 [EC] for a State which has granted to an undertaking aid which is unlawful, and which the courts of that State have found to be unlawful on the ground that it had not previously been notified to the … Commission as required under Article 88(3) EC, not to recover that aid from the economic operator which received it on the ground that, after receiving a complaint from a third party, the Commission declared that aid to be compatible with the rules of the common market, thus effectively exercising its exclusive right to determine such compatibility?
For det andet, og hvis denne tilbagesøgningsforpligtelse bekræftes, skal der ved beregningen af det beløb, der skal tilbagebetales, tages hensyn til de tidsrum, hvorunder Kommissionen ved sine beslutninger havde erklæret den pågældende støtte for at være forenelig med reglerne om fællesmarkedet, før disse beslutninger blev annulleret af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans?«
(2) If that obligation to repay the aid is confirmed, must the periods during which the aid in question was declared by the … Commission to be compatible with the rules of the common market, before those decisions were annulled by the Court of First Instance of the European Communities, be taken into account for the purpose of calculating the sums to be repaid?’
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF skal fortolkes således, at en national domstol har pligt til at anordne tilbagesøgning af en støtte, der er gennemført i strid med denne bestemmelse, når Kommissionen har vedtaget en endelig beslutning, der fastslår, at nævnte støtte er forenelig med fællesmarkedet i artikel 87 EF’s forstand.
By its first question, the referring court is asking, in essence, whether the last sentence of Article 88(3) EC is to be interpreted as meaning that the national court is bound to order the recovery of aid implemented contrary to that provision, where the Commission has adopted a final decision declaring that aid to be compatible with the common market, within the meaning of Article 87 EC.
Det bemærkes, at artikel 88, stk. 3, første punktum, EF foreskriver en forpligtelse for medlemsstaterne til at foretage underretning om påtænkt indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger.
In that regard, it is appropriate to note that the first sentence of Article 88(3) EC imposes on the Member States an obligation to inform the Commission of any plans to grant or alter aid.
I overensstemmelse med artikel 88, stk. 3, andet punktum, EF iværksætter Kommissionen uopholdeligt den i artikel 88, stk. 2, EF fastsatte fremgangsmåde, hvis den er af den opfattelse, at det påtænkte er uforeneligt med fællesmarkedet i henhold til artikel 87 EF.
Under the second sentence of Article 88(3) EC, if the Commission considers that the plan notified is not compatible with the common market within the meaning of Article 87 EC, it is without delay to initiate the procedure provided for in Article 88(2) EC.
I overensstemmelse med artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF må en medlemsstat, der påtænker at yde støtte, ikke gennemføre de påtænkte foranstaltninger, før den nævnte fremgangsmåde har ført til endelig beslutning fra Kommissionen.
Under the final sentence of Article 88(3) EC, the Member State which envisages granting aid must not put its proposed measures into effect until that procedure has resulted in a final decision of the Commission.
Det i denne bestemmelse fastlagte forbud skal sikre, at en støtteforanstaltning ikke udfolder sine virkninger, før Kommissionen har haft en rimelig frist til at undersøge støtteforanstaltningen i detaljer og til eventuelt at indlede den i stk. 2 i samme artikel fastlagte procedure (dom af 14.2.1990, sag C-301/87, Frankrig mod Kommissionen, »Boussac Saint Frères«, Sml. I, s. 307, præmis 17).
The prohibition laid down by that provision is designed to ensure that a system of aid cannot become operational before the Commission has had a reasonable period in which to study the proposed measures in detail and, if necessary, to initiate the procedure provided for in Article 88(2) EC (Case C-301/87 France v Commission [1990] ECR I-307, ‘Boussac’, paragraph 17).
Artikel 88, stk. 3, EF indfører således en forebyggende kontrol med påtænkte nye støtteforanstaltninger (dom af 11.12.1973, sag 120/73, Lorenz, Sml. s. 1471, præmis 2).
Article 88(3) EC thus institutes prior control of plans to grant new aid (Case 120/73 Lorenz [1973] ECR 1471, paragraph 2).
Mens Kommissionen skal undersøge, om den påtænkte støtte er forenelig med fællesmarkedet, også selv om den pågældende medlemsstat tilsidesætter forbuddet mod at gennemføre støtteforanstaltninger, består de nationale retters opgave udelukkende i — i tiden indtil Kommissionen træffer sin endelige beslutning — at beskytte borgernes rettigheder i tilfælde, hvor de statslige myndigheder tilsidesætter forbuddet i artikel 88, stk. 3, EF (dom af 21.11.1991, sag C-354/90, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires og Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, »FNCE«, Sml. I, s. 5505, præmis 14).
Whilst the Commission must examine the compatibility of the proposed aid with the common market, even where the Member State has acted in breach of the prohibition on giving effect to aid, national courts do no more than preserve, until the final decision of the Commission, the rights of individuals faced with a possible breach by State authorities of the prohibition laid down by Article 88(3) EC (Case C-354/90 Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires and Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon [1991] ECR I-5505, ‘FNCE’, paragraph 14).
Formålet er nemlig at beskytte de parter, der påvirkes af den fordrejning af konkurrencen, som tildelingen af den ulovlige støtte medfører (jf. i denne retning dom af 5.10.2006, sag C-368/04, Transalpine Ölleitung in Österreich m.fl., Sml. I, s. 9957, præmis 46).
It is, indeed, important to protect parties affected by the distortion of competition caused by the grant of the unlawful aid (see, to that effect, Case C-368/04 Transalpine Ölleitung in Österreich and Others [2006] ECR I-9957, paragraph 46).
De nationale domstole skal i princippet tage en påstand om tilbagebetaling af støtte, der er ydet i strid med artikel 88, stk. 3, EF, til følge (jf. dom af 11.7.1996, sag C-39/94, SFEI m.fl., Sml. I, s. 3547, præmis 70).
The national courts must in principle allow an application for repayment of aid paid in breach of Article 88(3) EC (see, in particular, Case C-39/94 SFEI and Others [1996] ECR I-3547, paragraph 70).
En endelig beslutning fra Kommissionen indebærer ikke, at gennemførelsesforanstaltninger, som var ugyldige, fordi de var truffet i strid med forbuddet i denne artikel, efterfølgende lovliggøres.
The Commission’s final decision does not have the effect of regularising, retrospectively, implementing measures which were invalid because they had been taken in disregard of the prohibition laid down by that article.
Enhver anden fortolkning ville tilskynde den pågældende medlemsstat til at sætte sig ud over artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF og medføre, at bestemmelsen mister sin effektive virkning (FNCE-dommen, præmis 16).
Any other interpretation would have the effect of according a favourable outcome to the non-observance, by the Member State concerned, of the last sentence of Article 88(3) EC and would deprive it of its effectiveness (‘FNCE’, cited above, paragraph 16).
De nationale domstole skal altså sikre, at der i henhold til national ret drages alle konsekvenser af en tilsidesættelse af artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF såvel med hensyn til gennemførelsesretsakters gyldighed som med hensyn til tilbagesøgning af
The national courts must therefore ensure that all appropriate conclusions will be drawn from an infringement of the last sentence of Article 88(3) EC, in accordance with their national law, as regards both the validity of measures giving effect to the aid
CELF OG MINISTRE DE LA CULTURE ET DE LA COMMUNICATION den finansielle støtte, der er tildelt i strid med denne bestemmelse (FNCE-dommen, præmis 12, og dommen i sagen SFEI m.fl., præmis 40, samt dom af 21.10.2003, forenede sager C-261/01 og C-262/01, van Calster m.fl., Sml. I, s. 12249, præmis 64, og dommen i sagen Transalpine Ölleitung in Österreich m.fl., præmis 47).
CELF AND MINISTRE DE LA CULTURE ET DE LA COMMUNICATION and the recovery of financial support granted in disregard of that provision (‘FNCE’, paragraph 12, and SFEI and Others, cited above, paragraph 40, as well as Joined Cases C-261/01 and C-262/01 van Calster and Others [2003] ECR I-12249, paragraph 64, and Transalpine Ölleitung in Österreich and Others, cited above, paragraph 47).
Imidlertid kan der forekomme ekstraordinære omstændigheder, hvor det er uhensigtsmæssigt at anordne tilbagebetaling af støtten (dommen i sagen SFEI m.fl., præmis 70).
However, there may be exceptional circumstances in which it would be inappropriate to order repayment of the aid (SFEI and Others, paragraph 70).
Domstolen har allerede fastslået vedrørende en situation, hvor Kommissionen havde vedtaget en endelig negativ beslutning, at det ikke er udelukket, at en virksomhed, der har modtaget en ulovlig støtte, vil kunne henvise til særlige omstændigheder, der hos den retmæssigt har kunnet skabe en berettiget forventning om, at støtten var lovlig, og på grundlag heraf undgå tilbagebetaling.
In that regard, the Court has already held, in respect of a situation in which the Commission had adopted a negative final decision, that a recipient of illegally granted aid is not precluded from relying on exceptional circumstances on the basis of which it had legitimately assumed the aid to be lawful and thus declining to refund that aid.
Det tilkommer i et sådant tilfælde den nationale ret, der eventuelt har fået sagen forelagt, i givet fald efter at have forelagt Domstolen præjudicielle spørgsmål om fortolkning, at afgøre sagen på baggrund heraf (dom af 20.9.1990, sag C-5/89, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 3437, præmis 16).
If such a case is brought before a national court, it is for that court to assess the circumstances of the case, if necessary after obtaining a preliminary ruling on interpretation from the Court of Justice (Case C-5/89 Commission v Germany [1990] ECR I-3437, paragraph 16).
Hvad angår Kommissionen bestemmer artikel 14, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel [88 EF] (EFT L 83, s. 1) udtrykkeligt, at den i en negativ beslutning ikke kræver tilbagesøgning af støtten, hvis det vil være i modstrid med et generelt princip i fællesskabslovgivningen.
As regards the Commission, Article 14(1) of Council Regulation No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article [88 EC] (OJ 1999 L 83, p. 1) provides expressly that where negative decisions are taken it is not to require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of Community law.
I en situation som i hovedsagen, hvor en begæring støttet på artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF bedømmes, efter at Kommissionen har vedtaget en positiv beslutning, skal den nationale domstol, uafhængigt af konstateringen af, at den omhandlede støtte er forenelig med fællesmarkedet, træffe afgørelse om gyldigheden af gennemførelsesforanstaltningerne og om tilbagesøgningen af den økonomiske støtte, der er tildelt.
In a situation such as that in the main proceedings, where a claim based on the last sentence of Article 88(3) EC is examined after the Commission has adopted a positive decision, the national court, notwithstanding the declaration of the compatibility of the aid in question with the common market, must adjudicate on the validity of the implementing measures and on the recovery of the financial support granted.
Artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF er nemlig begrundet i det bevarende formål at sikre, at en støtte, der er uforenelig med fællesmarkedet, aldrig gennemføres.
The last sentence of Article 88(3) EC is based on the preservative purpose of ensuring that an incompatible aid will never be implemented.
Dette formål opnås indledningsvis foreløbigt ved det forbud, som er foreskrevet i artiklen, og efterfølgende endeligt ved Kommissionens endelige beslutning, der — når den er negativ — er til hinder for, at den anmeldte påtænkte støtte gennemføres i fremtiden.
That purpose is achieved first, provisionally, by means of the prohibition which it lays down, and, later, definitively, by means of the Commission’s final decision, which, if negative, precludes for the future the implementation of the notified aid plan.
Dette forebyggelsessystem har dermed til formål, at der kun gennemføres støtte, der er forenelig med fællesmarkedet.
The intention of the prohibition thus effected is therefore that compatible aid may alone be implemented.
Hvis Kommissionen vedtager en positiv beslutning, vil det formål, som er nævnt i denne doms præmis 47 og 48, ikke blive bragt i fare ved en for tidlig udbetaling af støtten.
When the Commission adopts a positive decision, it is then apparent that the purpose referred to in paragraphs 47 and 48 of the present judgment has not been frustrated by the premature payment of the aid.
Set fra andre erhvervsdrivende end støttemodtagerens side medfører støttens ulovlighed i så fald dels, at de udsættes for den risiko, der dog ikke blev realiseret, at en uforenelig støtte gennemføres, dels at de i givet fald undergives de konkurrencemæssige virkninger af en forenelig støtte på et tidligere tidspunkt, end de ellers ville have gjort.
In that case, from the point of view of operators other than the recipient of such aid, its unlawfulness will, first, expose them to the risk, in the result unrealised, of the implementation of incompatible aid, and, second, make them suffer, depending on the circumstances earlier than they would have had to, in competition terms, the effects of compatible aid.
I en situation som den, der foreligger i hovedsagen, skal den nationale domstol således i henhold til fællesskabsretten pålægge støttemodtageren at betale renter for den periode, hvor der forelå ulovlighed.
In a situation such as that in the main proceedings, the national court must therefore, applying Community law, order the aid recipient to pay interest in respect of the period of unlawfulness.
Inden for rammerne af national lovgivning kan den nationale domstol i givet fald endvidere anordne tilbagesøgning af ulovlig støtte, uden at det har betydning for medlemsstatens ret til på et senere tidspunkt på ny at gennemføre støtten.
Within the framework of its domestic law, it may, if appropriate, also order the recovery of the unlawful aid, without prejudice to the Member State’s right to re-implement it, subsequently.
Den kan endvidere foranlediges til at tage stilling til påstande om erstatning for tab lidt som følge af støtteforanstaltningens ulovlige karakter (jf. i denne retning dommen i sagen SFEI m.fl., præmis 75, og i sagen Transalpine Ölleitung in Österreich m.fl., præmis 56).
It may also be required to uphold claims for compensation for damage caused by reason of the unlawful nature of the aid (see, to that effect, SFEI and Others, paragraph 75, and Transalpine Ölleitung in Österreich and Others, paragraph 56).
Hvad angår selve støtten skal det tilføjes, at en foranstaltning, der udelukkende består af en forpligtelse til tilbagesøgning uden renter, i princippet ikke er egnet til at afhjælpe de ulovlige virkninger, hvis medlemsstaten på ny gennemfører den nævnte støtte efter Kommissionens endelige positive beslutning.
As regards the aid itself, it must be added that a measure which consisted only in an obligation of recovery without interest would not be appropriate, as a rule, to remedy the consequences of the unlawfulness if the Member State were to re-implement that aid after the Commission’s final positive decision.
Da den periode, der forløber mellem tilbagesøgningen og den fornyede gennemførelse, er kortere end perioden, der forløber mellem den første gennemførelse og den endelige beslutning, ville støttemodtageren, hvis den pågældende blev nødsaget til at låne det tilbagebetalte beløb, skulle betale lavere renter end de renter, som den pågældende skulle have betalt, hvis han fra starten havde været nødsaget til at låne et beløb svarende til den ulovligt tildelte støtte.
Since the period between the recovery and the reimplementation would be shorter than that between the initial implementation and the final decision, the aid recipient, would bear, if it had to borrow the amount repaid, less interest than it would have paid if, from the outset, it had to borrow the equivalent of the unlawfully granted aid.
Det første spørgsmål skal derfor besvares med, at artikel 88, stk. 3, tredje punktum, EF skal fortolkes således, at en national domstol ikke har pligt til at anordne
The reply to the first question referred must therefore be that the last sentence of Article 88(3) EC is to be interpreted as meaning that the national court is not bound
Inden for rammerne af national lovgivning kan den nationale domstol i givet fald anordne tilbagesøgning af ulovlig støtte, uden at det har betydning for medlemsstatens ret til på et senere tidspunkt på ny at gennemføre støtten.
Within the framework of its domestic law, it may, if appropriate, also order the recovery of the unlawful aid, without prejudice to the Member State’s right to re-implement it, subsequently.
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om forpligtelsen i artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF til at afhjælpe virkningerne af en ulovlig støtte i en processuel situation som den, der foreligger i hovedsagen, også — med henblik på beregningen af de beløb, som støttemodtageren skal betale — omfatter perioden, der er forløbet mellem en kommissionsbeslutning, der konstaterer, at den omhandlede støtte er forenelig med fællesmarkedet, og Fællesskabets retsinstansers annullation af nævnte beslutning.
By its second question, the referring court is asking, in essence, whether, in a procedural situation such as that in the main proceedings, the obligation, arising from the last sentence of Article 88(3) EC, to remedy the consequences of the aid’s unlawfulness extends also, for the purposes of calculating the sums to be paid by the recipient, to the period between a Commission decision declaring the aid to be compatible with the common market and the annulment of that decision by the Community court.
Dette spørgsmål vedrører enten den støtte, som eventuelt er gennemført mellem de to omhandlede tidspunkter, samt renter, såfremt følgen af, at en støtte er ulovlig, i henhold til national ret er tilbagesøgning af den nævnte støtte, selv i det tilfælde hvor det konstateres, at støtten er forenelig med fællesmarkedet, eller kun renten af den modtagne støtte i samme periode, hvis en ulovlig støtte, der er forenelig med fællesmarkedet, ikke skal tilbagesøges i henhold til national ret.
That question concerns either any aid implemented between the two dates in question, as well as interest, if the consequence of the aid’s unlawfulness under national law, even in the event of it being declared compatible with the common market, is the recovery of that aid, or the interest alone on the aid received during the same period, if the recovery of compatible unlawful aid is not required by the national law.
Tvisten i hovedsagen omhandler to perioder omfattende perioderne mellem Kommissionens beslutninger af 18. maj 1993 og 10. juni 1998 og henholdsvis Rettens domme af 18. september 1995 og 28. februar 2002 om annullation af beslutningerne (jf. denne doms præmis 11-21).
As the main proceedings stand, two periods are involved, running between the decisions adopted by the Commission on 18 May 1993 and 10 June 1998 and, respectively, the judgments of the Court of First Instance which annulled them on 18 September 1995 and 28 February 2002 (see paragraphs 11 to 21 of the present judgment).
Det forelagte spørgsmål sammenkæder formodningen om, at retsakter, der udstedes af Fællesskabets institutioner, er lovlige, med reglen, der er opstillet i artikel 231, stk. 1, EF.
The question referred juxtaposes, on the one hand, the principle that acts of the Community institutions are presumed to be lawful and, on the other, the rule laid down by the first paragraph of Article 231 EC.