natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hvad angår spørgsmålet, om sagsøgerne er umiddelbart berørt, som Kommissionen har rejst, følger det af fast retspraksis, at den anfægtede foranstaltning umiddelbart skal have indvirkning på den pågældendes retsstilling, og dens gennemførelse skal ske helt automatisk, udelukkende i medfør af fællesskabsreglerne og uden anvendelse af andre mellemkommende regler.
As to the issue of direct concern raised by the defendant, it has consistently been held that the contested measure must directly produce effects on the legal situation of the person concerned and its implementation must be purely automatic and follow solely from the Community rules, without the application of other intermediate measures.
I det foreliggende tilfælde fremgår det af de begivenheder, som gik forud for vedtagelsen af den anfægtede beslutning, navnlig af de tiltag, som blev gjort efter liberaliseringen af det irske marked for private sygeforsikringsydelser, herunder oprettelsen af HIA (jf. præmis 18 ff. ovenfor), at de irske myndigheder var fast besluttede på at indføre RES, og bestemmelserne herom var blevet drøftet og ændret ved flere lejligheder. De eneste uafklarede spørgsmål var tidspunktet for RES’ ikrafttrædelse, spørgsmålet om udløsningen af RES-betalinger og fastlæggelsen af størrelsen af de nævnte betalinger.
In the present case, it follows from the events preceding the adoption of the contested decision, and in particular from the steps taken following the liberalisation of the Irish PMI market, including the setting-up of the HIA (see paragraph 18 et seq. above), that the Irish authorities firmly intended to implement the RES, the mechanism of which was rediscussed and revised on a number of occasions, the only questions that remain open being the precise date on which the RES would become applicable and the RES payments commence together with the determination of the amounts of those payments.
På tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede beslutning var muligheden for, at de irske myndigheder ville beslutte ikke at indføre RES, rent teoretisk, idet forsinkelsen alene skyldtes, at sagsøgerne havde anlagt sag ved High Court til prøvelse af gennemførelsesforanstaltningerne i den relevante nationale lovgivning.
Therefore, at the time of adoption of the contested decision, the possibility that the Irish authorities would decide not to implement the RES was purely theoretical, as the delay in implementing it was attributable solely to the actions brought by the applicants before the High Court against the implementing measures provided for in the relevant national legislation.
Kommissionens argument, hvorefter vedtagelsen af den anfægtede beslutning ikke nødvendigvis indebar anvendelsen af RES, eftersom de irske myndigheder måtte vedtage visse foreløbige foranstaltninger, som er underlagt domstolskontrol, kan derfor ikke tages til følge.
Consequently, it is appropriate to reject the defendant’s argument that the adoption of the contested decision did not necessarily have as a consequence the application of the RES, on the ground that the Irish authorities had to take certain intermediate measures that were amenable to appeal.
Det følger heraf, at sagsøgerne er umiddelbart og individuelt berørt af den anfægtede beslutning i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 230, stk. 4, EF, og at søgsmålet skal antages til realitetsbehandling i sin helhed.
It follows that the applicants are directly and individually concerned, within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC, by the contested decision and that the application must be declared admissible in its entirety.
Kommissionens afvisningspåstand kan derfor ikke tages til følge.
The plea of inadmissibility raised by the defendant must therefore be rejected.
A — Indledende bemærkninger
A — Preliminary observation
Sagsøgerne har fremført syv anbringender til støtte for søgsmålet, nemlig for det første et anbringende om urigtig anvendelse af artikel 87, stk. 1, EF, for det andet et anbringende om urigtig anvendelse af artikel 86, stk. 2, EF, for det tredje et anbringende om en retlig fejl, som består i undladelse af at foretage en undersøgelse af RES’ lovlighed i medfør af artikel 86, stk. 1, EF, sammenholdt med artikel 82 EF, for det fjerde et anbringende om en retlig fejl, som består i undladelse af at foretage en undersøgelse af RES’ lovlighed i henhold til artikel 43 EF og 49 EF, for det femte et anbringende om, at der er begået en retlig fejl, og at begrundelsen er mangelfuld, idet der ikke er foretaget en tilstrækkelig undersøgelse af RES’ lovlighed i henhold til tredje skadesforsikringsdirektiv, for det sjette et anbringende om, at Kommissionen retsstridigt har undladt at indlede den formelle undersøgelsesprocedure efter artikel 88, stk. 2, EF og for det syvende et anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten i henhold til artikel 253 EF.
The applicants raise seven pleas in law in support of their application, namely, first, misapplication of Article 87(1) EC; second, misapplication of Article 86(2) EC; third, an error of law in failing to examine the legality of the RES under Article 86(1) EC in conjunction with Article 82 EC; fourth, an error of law in failing to examine the legality of the RES under Articles 43 EC and 49 EC; fifth, an error of law and a failure to state reasons regarding the failure to carry out a proper examination of the legality of the RES in the light of the third non-life insurance directive; sixth, unlawful failure to open a formal investigation procedure under Article 88(2) EC; and, seventh, breach of the obligation to state reasons under Article 253 EC.
Retten finder indledningsvis, at de argumenter, som parterne har fremsat inden for rammerne af første og andet anbringende, i stor udstrækning overlapper hinanden.
The Court notes, by way of preliminary observation, that the arguments which the parties put forward in connection with the first and second pleas overlap to a significant extent.
Disse argumenter vedrører i særdeleshed spørgsmålene om, hvorvidt der foreligger en SIEG-opgave, hvorvidt RES er nødvendig for at løfte denne opgave, og hvorvidt RES er forholdsmæssig.
They raise, in particular, the question of the existence of an SGEI mission and also the question whether the RES is necessary for the purpose of discharging that mission and whether it is proportionate.
Samtlige disse argumenters indhold skal derfor først undersøges for derefter i tilstrækkelig grad at kunne tage hensyn hertil i forbindelse med gennemgangen af nævnte anbringender.
It is therefore appropriate to begin by setting out the substance of all of those arguments so that they can properly be taken into account in the examination of those two pleas.
B — Første og andet anbringende
B — First and second pleas
Parternes argumenter a) Anbringendet om urigtig anvendelse af artikel 87, stk. 1, EF i) Sagsøgernes argumenter
(a) The plea alleging misapplication of Article 87(1) EC
1) Generelle bemærkninger
(1) General observations
Sagsøgerne har indledningsvis anført, at de med det første anbringende bestrider den anfægtede beslutnings artikel 1, hvorefter RES »ikke udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 87, stk. 1, [EF]«.
The applicants submit, by way of preliminary observation, that by their first plea they take exception to Article 1 of the contested decision, which states that the RES ‘does not involve State aids in the sense of Article 87(1) EC’.
Sagsøgerne har bemærket, at Kommissionen ikke har fremført nogen argumenter mod dette anbringende, hvilket alene af denne grund bør medføre annullation af den anfægtede beslutning.
They observe that the defendant puts forward no defence to that plea, so that the decision ought to be annulled on that ground alone.
Sagsøgerne har anført, at Kommissionen med rette i den anfægtede beslutnings punkt 39 har oplyst, at RES i princippet opfylder betingelserne i artikel 87, stk. 1, EF, og at RES derfor kan kvalificeres som statsstøtte.
The applicants further observe that the Commission correctly stated, at recital 39 to the contested decision, that in principle the RES satisfies the criteria set out in Article 87(1) EC and could therefore be qualified as State aid.
Kommissionen har imidlertid i beslutningens punkt 61 og 62 med urette fastslået, at RES alligevel ikke udgjorde statsstøtte i nævnte bestemmelses forstand, idet RES indebærer, at der ydes kompensation for SIEG-opgaver.
At recitals 61 and 62 to the contested decision, however, the Commission wrongly considered that the RES nevertheless did not constitute State aid within the meaning of that provision because it compensated for SGEI obligations.
I det foreliggende tilfælde er de betingelser, som Domstolen har opstillet (Ferring-dommen, nævnt i præmis 41 ovenfor, præmis 27, og Domstolens dom af 24.7.2003, sag C-280/00, Altmark Trans og Regierungspräsidium Magdeburg, Sml. I, s. 7747, herefter »Altmark-dommen«, præmis 87-93) for at opnå kompensation for SIEG-forpligtelserne, ikke opfyldt.
However, in this case the conditions for financial compensation for SGEI obligations, as recognised by the Court of Justice (Ferring, paragraph 41 above, paragraph 27, and Case C-280/00 Altmark Trans und Regierungspräsidium Magdeburg [2003] ECR I-7747, ‘Altmark’, paragraphs 87 to 93), are not satisfied.
I Altmark-dommen fastslog Domstolen, at for så vidt som en statslig foranstaltning må betragtes som en kompensation, der er et vederlag for de af de begunstigede virksomheder leverede ydelser til opfyldelse af forpligtelser til offentlig tjeneste, således at disse virksomheder reelt ikke har en økonomisk fordel, og denne foranstaltning således ikke har den virkning at sætte disse virksomheder i en konkurrencemæssigt fordelagtig position i forhold til de virksomheder, der konkurrerer med dem, falder en sådan støtte ikke ind under artikel 87, stk. 1, EF (Altmark-dommen, præmis 87).
In particular, in Altmark the Court of Justice held that where a State measure must be regarded as compensation for the services provided by the recipient undertakings in order to discharge public service obligations, so that those undertakings do not enjoy a real financial advantage and the measure thus does not have the effect of putting them in a more favourable competitive position than the undertakings competing with them, such a measure is not caught by Article 87(1) EC (Altmark, paragraph 87).
Ifølge Domstolen kræves desuden, at fire kumulative betingelser er opfyldt (Altmark-dommen, præmis 88-93), hvilket ikke er tilfældet i den foreliggende sag.
Furthermore, according to the Court of Justice, in that connection four cumulative conditions must be satisfied (Altmark, paragraphs 88 to 93; ‘the Altmark conditions’), and they are not satisfied in this case.
Kommissionen forsøger i denne henseende at undgå, at den anfægtede beslutning annulleres, ved alene at påberåbe sig artikel 86, stk. 2, EF, hvilket ikke kan godtages, idet nævnte beslutnings dispositive del ikke henviser til artikel 86, stk. 2, EF, og idet begrundelsen i denne henseende i beslutningens punkt 61 ikke er tilstrækkelig.
In that regard, the defendant’s attempt to avoid annulment of the contested decision by relying solely on Article 86(2) EC cannot succeed since the operative part of that decision makes no reference to Article 86(2) EC and the reason stated in that regard, at recital 61 to that decision, is not sufficient.
Selv om betingelserne for at anvende artikel 86, stk. 2, EF svarer til betingelserne for at anvende artikel 87, stk. 1, EF, hvilket Kommissionen ikke har bestridt, kan Kommissionens argumentation ikke tages til følge, eftersom det under alle omstændigheder ikke derved er blevet godtgjort, at der består en SIEG-forpligtelse, som kan begrunde RES, og at RES er forholdsmæssig både i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i Altmarkdommen, nævnt ovenfor i præmis 89, og i artikel 86, stk. 2, EF.
Even to the extent to which the conditions for the application of Article 86(2) EC are equivalent to those applicable to Article 87(1) EC, which the defendant does not dispute, the defendant’s argument cannot succeed since it does not in any event demonstrate the existence of an SGEI obligation which would justify the RES or that the RES is proportionate within the meaning of Altmark and Article 86(2) EC.
Sagsøgerne har i denne henseende i modsætning til Kommissionen og Kongeriget Nederlandene bl.a. gjort gældende, at Irland og VHI har forsøgt at forsvare den anfægtede beslutnings lovlighed ved at påberåbe sig, at betingelserne i Altmarkdommen,
In that context, the applicants further claim that, unlike the defendant and the Kingdom of the Netherlands, Ireland and the VHI seek to defend the legality of the contested decision by asserting that the Altmark conditions are satisfied.
BUPA M.FL. MOD KOMMISSIONEN nævnt i præmis 89 ovenfor, er opfyldt.
BUPA AND OTHERS v COMMISSION
I henhold til procesreglementets artikel 116, stk. 3, indtræder intervenerende parter i sagen, som den foreligger ved deres intervention, og de kan ikke ændre sagens genstand (Rettens dom af 24.10.1997, sag T-243/94, British Steel mod Kommissionen, Sml. II, s. 1887, præmis 70), således som denne er præciseret ved sagsøgernes og sagsøgtes indlæg.
Under Article 116(3) of the Rules of Procedure, however, interveners must accept the case as they find it at the time of their intervention and thus cannot alter the framework of the dispute (Case T-243/94 British Steel v Commission [1997] ECR II-1887, paragraph 70) as defined by the applicants and the defendant in their pleadings.
Da Kommissionen ikke har fremført argumenter vedrørende artikel 87, stk. 1, EF, vedrørte sagens genstand på interventionstidspunktet alene artikel 86, stk. 2, EF.
However, since the defendant has failed to submit argument based on Article 87(1) EC, the framework of the dispute at the time of the intervention related only to Article 86(2) EC.
Det er sagsøgernes opfattelse, at det heraf følger, at Irlands og VHI’s argumenter vedrørende artikel 87, stk. 1, EF ikke kan tages til følge.
In the applicants’ submission, it follows that the arguments of Ireland and the VHI concerning Article 87(1) EC must be declared inadmissible.
Irlands og VHI’s argumenter skal derfor under alle omstændigheder forkastes som ubegrundede.
On that ground, the arguments put forward by Ireland and the VHI must in any event be rejected as unfounded.
Hvad endelig angår Irlands interventionsindlæg har sagsøgerne anført, at henset til procesreglementets artikel 116, stk. 4, litra b), og retspraksis (Rettens dom af 7.11.1997, sag T-84/96, Cipeke mod Kommissionen, Sml. II, s. 2081, præmis 31 og 34) kan de argumenter vedrørende realiteten, der er indeholdt i indlæggets bilag 4, 7, 9 og 10, kun realitetsbehandles, for så vidt som de er blevet påberåbt i selve indlægget.
Last, with respect to Ireland’s statement in intervention, the applicants maintain that, under Article 116(4)(b) of the Rules of Procedure and the caselaw (Case T-84/96 Cipeke v Commission [1997] ECR II-2081, paragraphs 31 and 34), the substantive arguments in Annexes 4, 7, 9 and 10 to that statement in intervention are admissible only in so far as they are set out in the statement in intervention itself.
Sagsøgerne har anført, at de fire kumulative betingelser, som er opstillet i Altmarkdommen, nævnt i præmis 89 ovenfor, ikke er opfyldt i det foreliggende tilfælde for så vidt angår RES.
The applicants maintain that in the present case the four cumulative Altmark conditions are not satisfied so far as the RES is concerned.
Kommissionen undlod i øvrigt helt at vurdere den anden, tredje og fjerde betingelse, efter at den have godtaget de irske myndigheders standpunkt vedrørende den første betingelse uden at foretage en selvstændig vurdering heraf.
They contend, moreover, that the Commission completely failed to examine the second, third and fourth conditions, after having accepted, without making a proper evaluation, the Irish authorities’ position on the first condition.
2) Den første betingelse, hvorefter SIEG-forpligtelser faktisk skal foreligge og være klart definerede
(2) The first condition: there must be actual and clearlydefined SGEI obligations
Sagsøgerne har henvist til den første betingelse, som Domstolen har opstillet i Altmarkdommen, nævnt i præmis 89 ovenfor (præmis 89), hvorefter den pågældende virksomhed faktisk skal være pålagt at opfylde forpligtelser til offentlig tjeneste, og disse forpligtelser skal være klart defineret.
The applicants refer to the first condition laid down by the Court of Justice in Altmark (paragraph 89), namely that the recipient undertaking must actually have public service obligations to discharge, and those obligations must be clearly defined.
Kommissionen har i den anfægtede beslutning anerkendt, at de to udtryk svarer til hinanden.
The Commission itself recognised in the contested decision that those two concepts are equivalent.
Kommissionen har desuden offentligt redegjort for, at de to udtryk henviser til tjenesteydelser, som har særlige egenskaber, der er tilpasset den brede offentligheds behov (beretning fra Kommissionen om arbejdet med retningslinjerne for statsstøtte i forbindelse med tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, afsnit 2), som ikke tilgodeser særlige kategorier af brugere (Kommissionens ikke officielle dokument vedrørende SIEG og statsstøtte af 12.11.2002, s. 21), og som derfor har følgende fællestræk: serviceforpligtelse, kontinuitet, tjenestekvalitet, prisoverkommelighed, beskyttelse af brugere og forbrugere (Kommissionens Grønbog om forsyningspligtydelser af 21.5.2003, KOM(2003) 270 endelig, punkt 49).
Moreover, the Commission has explained publicly that those two concepts refer to services with special characteristics which the public needs (Commission report on the state of play in the work on the guidelines for State aid and [SGEIs], section 2) which do not benefit specific categories of service users (Commission non-papers on services of general economic interest and State aid, 12 November 2002, p. 21) and which, therefore, have the following common elements: universal service, continuity, quality of service, affordability, as well as user and consumer protection (Commission Green Paper on services of general interest, 21 May 2003, COM(2003) 270 final, paragraph 49).
Henset til den særlige og snævre definition af begrebet SIEG-forpligtelse har sagsøgerne i øvrigt anført, at selv om alle nationale bestemmelser, som pålægger en virksomhed forpligtelser, måtte anses for at være vedtaget af hensyn til generelle eller offentlige interesser, indebærer dette imidlertid ikke, at alle sådanne forpligtelser udgør SIEG-forpligtelser i snæver forstand, for hvis opfyldelse medlemsstaten gyldigt kan yde de berørte virksomheder kompensation.
The applicants further maintain that, in light of the specific and limited definition of the concept of an SGEI obligation, while any State regulation which imposes obligations on an undertaking may be regarded as being in the general or public interest, it does not follow that all such obligations are SGEI obligations in the strict sense, for which the State may legitimately compensate the undertakings concerned.
I henhold til retspraksis og Kommissionens beslutningspraksis skal der nemlig foretages en sondring mellem pålæggelsen af en SIEG-forpligtelse på den ene side og tilsynet med og reguleringen af virksomhedens aktiviteter på den anden side (Domstolens dom af 2.3.1983, sag 7/82, GVL mod Kommissionen, Sml. s. 483, præmis 31 og 32, og af 13.12.1991, sag C-18/88, GB-Inno-BM, Sml.
In accordance with the caselaw and the Commission’s practice when taking decisions, a distinction must be drawn between the creation of SGEI obligations and the control and regulation of the activities of undertakings (Case 7/82 GVL v Commission [1983] ECR 483, paragraphs 31 and 32, and Case C-18/88 GB-Inno-BM [1991] ECR I-5941, paragraph 22; Commission Decision 97/606/EC of 26 June 1997 pursuant to Article [86(3) EC] on the exclusive right to broadcast television advertising in Flanders (OJ 1997 L 244, p.
I, s. 5941, præmis 22, Kommissionens beslutning 97/606/EF af 26.6.1997 i henhold til […] artikel [86, stk. 3, EF] om eneret til at sende tv-reklamer i Flandern, EFT L 244, s. 18, betragtning 14, og Rettens dom af 8.7.1999, sag T-266/97, Vlaamse Televisie Maatschappij mod Kommissionen, Sml. II, s. 2329).
18); and Case T-266/97 Vlaamse Televisie Maatschappij v Commission [1999] ECR II-2329).
Sagsøgerne har bemærket, at begrebet SIEG-forpligtelse er et fællesskabsretligt begreb, som skal fortolkes objektivt på samme måde som begrebet statsstøtte, i den forstand, hvori begrebet er anvendt i artikel 87, stk. 1, EF, som den udgør en integrerende del af (Domstolens dom af 2.7.1974, sag 173/73, Italien mod Kommissionen, Sml. s. 709, præmis 13, og af 16.5.2000, sag C-83/98 P, Frankrig mod Ladbroke Racing og Kommissionen, Sml.
The applicants submit that the concept of an SGEI obligation is a concept of Community law which must be interpreted objectively in the same way as the concept of State aid within the meaning of Article 87(1) EC, of which it forms an integral part (Case 173/73 Italy v Commission [1974] ECR 709, paragraph 13, and Case C-83/98 P France v Ladbroke Racing and Commission [2000] ECR I-3271, paragraph 25; and Opinion of Advocate General Jacobs in GEMO, paragraph 96 above, point 73).
I, s. 3271, præmis 25, forslag til afgørelse fremsat af generaladvokat Jacobs forud for GEMO-dommen, nævnt i præmis 96 ovenfor, præmis 73). Dette bekræftes af retspraksis, hvorefter begrebet SIEG, jf. artikel 86, stk. 2, EF, skal fortolkes strengt (Domstolens dom i GT Link-sagen, nævnt i præmis 97 ovenfor, præmis 50, og dom af 23.10.1997, sag C-157/94, Kommissionen mod Nederlandene, Sml.
That is confirmed by the caselaw according to which the concept of an SGEI within the meaning of Article 86(2) EC is to be interpreted strictly (GT-Link, paragraph 97 above, paragraph 50, and Case C-157/94 Commission v Netherlands [1997] ECR I-5699, paragraph 37), in order to ensure that the Member States cannot easily escape the application of the rules on State aid.
Selv om medlemsstaten, når den udøver sit skøn, frit kan vælge, hvordan den vil sikre og regulere leveringen af en SIEG (Kommissionens beretning om arbejdet
Although a Member State is free to determine, in the exercise of its discretion, the way in which it proposes to provide and regulate the provision of an SGEI (Report
Sagsøgerne har i denne henseende bestridt Kommissionens og intervenienternes bemærkninger om, at begrebet SIEG-forpligtelse og anvendelsen heraf alene underkastes en kontrol af, om der foreligger åbenbare fejl, og at fastlæggelsen af begrebets rækkevidde hovedsageligt henhører under medlemsstaternes skøn.
In that regard, the applicants dispute the assertions of the defendant and the interveners that, first, the concept and application of an SGEI obligation are subject to control only for manifest error and, second, the definition of the scope of that concept is essentially a matter within the discretion of the Member States.
Endelig er det sagsøgernes opfattelse, at de intervenerende parter ikke har fremført noget argument, som kan rejse tvivl om den fællesskabsretlige definition af begrebet SIEG-forpligtelse.
Last, the applicants maintain that the interveners put forward no argument capable of calling in question the Community definition of the concept of an SGEI obligation.
Sagsøgerne har anført, at den første betingelse, som er opstillet i Altmarkdommen, nævnt i præmis 89 ovenfor, ikke er opfyldt i det foreliggende tilfælde, idet der ikke til RES er knyttet nogen SIEG-forpligtelser.
The applicants contend that in the present case the first Altmark condition is not satisfied because there are no SGEI obligations connected with the RES.
Kommissionens vurdering om det modsatte i den anfægtede beslutnings punkt 49 er fejlagtig af to grunde.
The Commission’s finding to the contrary at recital 49 to the contested decision is incorrect in two respects.