natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ifølge denne ret kunne sagsøgeren i hovedsagen ikke påberåbe sig en ret til at få udarbejdet en handlingsplan i henhold til § 47, stk. 2, i loven om bekæmpelse af forurening.
According to the Bundesverwaltungsgericht, the applicant in the main proceedings cannot rely on any entitlement to have an action plan drawn up pursuant to Paragraph 47(2) of the Federal Law on combating pollution.
Retten var desuden af den opfattelse, at hverken ånden i eller ordlyden af artikel 7, stk. 3, i direktiv 96/62 gav en individuel ret til at få udarbejdet en sådan plan.
The Bundesverwaltungsgericht takes the view, moreover, that neither the spirit nor the letter of Article 7(3) of Directive 96/62 confers a personal right to have an action plan drawn up.
Den forelæggende ret har anført, at selv hvis den ulovlige manglende vedtagelse af en handlingsplan ikke i henhold til national ret tilsidesætter sagsøgeren i hovedsagens rettigheder, er denne ikke uden midler til at tilskynde til, at reglerne overholdes.
The referring court states that, even though the — albeit unlawful — failure to adopt an action plan does not, under national law, prejudice the rights of the applicant in the main proceedings, he is not without the means to ensure compliance with the legislation.
Beskyttelsen mod småpartiklerne PM10 ’s skadelige virkninger skal sikres ved
Protection against the harmful effects of particulate matter PM₁₀ should
En effektiv beskyttelse sikres således under betingelser, der svarer til dem, der følger af udarbejdelsen af en handlingsplan.
Thus, effective protection is assured, under the same conditions as those that would result from the drawing-up of an action plan.
Bundesverwaltungsgericht anerkender imidlertid, at en del af litteraturen udleder andre konklusioner af de omhandlede fællesskabsbestemmelser, hvorefter berørte tredjemænd har ret til at få udarbejdet handlingsplaner, hvilket synes at være bekræftet ved dom af 30. maj 1991, Kommissionen mod Tyskland (sag C-59/89, Sml. I, s. 2607).
The Bundesverwaltungsgericht recognises, however, that there is a school of thought which draws different conclusions from the Community rules in question, namely that the third parties affected are entitled to have action plans drawn up, which appears to be confirmed by the judgment in Case C-59/89 Commission v Germany [1991] ECR I-2607.
Bundesverwaltungsgericht har på denne baggrund besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
In those circumstances, the Bundesverwaltungsgericht decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
»1) Skal artikel 7, stk. 3, i [direktiv 96/62] fortolkes således, at en tredjemand, hvis sundhed er påvirket, har en individuel ret til at få udarbejdet en handlingsplan, selv når den pågældende uafhængigt af en handlingsplan er i stand til at hævde sin ret til beskyttelse mod sundhedsmæssig påvirkning, der skyldes overskridelse af grænseværdien for udledning af småpartikler PM10, ved at anlægge sag ved domstolene med henblik på at formå myndigheden til at skride ind?
‘(1) Is Article 7(3) of Council Directive 96/62… to be interpreted as meaning that a third party whose health is impaired is entitled to the preparation of an action plan even if, irrespective of any action plan, he is in a position to enforce his right to avoid any detriment to his health as a result of the emission limit value for particulate matter PM₁₀ being exceeded, by bringing an action for intervention by the public authority?
2) Hvis det første spørgsmål besvares bekræftende, har en tredjemand, der er berørt af sundhedsskadelig belastning af småpartikler PM10, da et krav på udarbejdelsen af en sådan handlingsplan, der fastlægger foranstaltninger, der kan iværksættes på kort sigt, hvorved det sikres, at grænseværdien for udledning af småpartikler PM10 er nøje overholdt?
(2) If so, is a third party who is affected by such concentrations of particulate matter PM₁₀ as could be detrimental to health entitled to have an action plan drawn up laying down the measures to be taken in the short term to ensure strict compliance with the emission limit value for particulate matter PM₁₀ ?
3) I hvilket omfang skal, hvis det andet spørgsmål besvares benægtende, faren for overskridelse af grænseværdien formindskes og dens varighed begrænses gennem de i en handlingsplan fastlagte foranstaltninger?
(3) If the answer to Question 2 is in the negative, to what extent must the measures included in an action plan serve to reduce the risk of exceeding the limit value and to limit the duration of such an occurrence?
Kan handlingsplanen efter et trin for trin-koncept begrænse sig til foranstaltninger, der ganske vist
Can an action plan be limited, on the principle of “one step at a time”, to measures which, while not
JANECEK ikke garanterer overholdelsen af grænseværdien, men som på kort sigt trods alt bidrager til forbedring af luftkvaliteten?«
JANECEK guaranteeing compliance with the limit value, nevertheless contribute in the short term to improvements in ambient air quality?’
Sagsøgeren i hovedsagen har gjort gældende, at i alle de tilfælde, hvor de nationale myndigheders manglende overholdelse af forskrifterne i et direktiv, der har til formål at beskytte den offentlige sundhed, kan bringe menneskers helbred i fare, har disse personer ret til at påberåbe sig de bindende retsregler, som direktivet indeholder (jf. vedrørende Rådets direktiv 80/779/EØF af 15.7.1980 om grænseværdier for luftkvaliteten med hensyn til svovldioxid og svævestøv (EFT L 229, s. 30) dom af 30.5.1991, sag C-361/88, Kommissionen mod Tyskland, Sml.
The applicant in the main proceedings submits that, whenever the failure of national authorities to comply with the requirements of a directive designed to protect public health could endanger human health, the persons concerned must be in a position to rely on the mandatory rules included in that directive (see, as regards Council Directive 80/779/EEC of 15 July 1980 on air quality limit values and guide values for sulphur dioxide and suspended particulates (OJ 1980 L 229, p.
I, s. 2567, præmis 16, og for så vidt angår Rådets direktiv 75/440/EØF af 16.6.1975 om kvalitetskrav til overfladevand, som anvendes til fremstilling af drikkevand i medlemsstaterne (EFT L 194, s. 26), og Rådets direktiv 79/869/EØF af 9.10.1979 om målemetoder og hyppighed for prøveudtagning og analyse af overfladevand, som anvendes til fremstilling af drikkevand i medlemsstaterne (EFT L 271, s. 44), dom af 17.10.1991, sag C-58/89, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 4983, præmis 14).
30), Case C-361/88 Commission v Germany [1991] ECR I-2567, paragraph 16; and, as regards Council Directive 75/440/EEC of 16 June 1975 concerning the quality required of surface water intended for the abstraction of drinking water in the Member States (OJ 1975 L 194, p. 26) and Council Directive 79/869/EEC of 9 October 1979 concerning the methods of measurement and frequencies of sampling and analysis of surface water intended for the abstraction of drinking water in the Member States (OJ 1979 L 271, p.
Sagsøgeren i hovedsagen er af den opfattelse, at direktiv 96/62 har til formål at beskytte menneskers sundhed, og har gjort gældende, at dette direktivs artikel 7, stk. 3, udgør en bindende retsregel, der medfører krav om, at der udarbejdes en handlingsplan, hvis der er en risiko for, at en grænseværdi overskrides.
Taking the view that Directive 96/62 is designed to protect human health, the applicant in the main proceedings maintains that Article 7(3) of that directive constitutes a mandatory rule which requires an action plan to be drawn up even where there is merely a risk that a limit value may be exceeded.
Pligten til at udarbejde en sådan plan i dette tilfælde, hvis realitet ikke er anfægtet i tvisten i hovedsagen, udgør derfor en regel, som sagsøgeren kan påberåbe sig, på grundlag af den i nærværende doms foregående præmis nævnte retspraksis.
The obligation to draw up such a plan in that situation, the existence of which is not disputed in the main proceedings, is therefore a rule upon which the applicant is in a position to rely, on the basis of the caselaw referred to in the previous paragraph of the present judgment.
For så vidt angår handlingsplanens indhold har sagsøgeren i hovedsagen gjort gældende, at alle de nødvendige foranstaltninger for, at perioden for overskridelsen af grænseværdierne bliver så kort som mulig, skal træffes.
With regard to the content of the action plan, the applicant in the main proceedings submits that it must lay down all the appropriate measures to ensure that the period during which the limit values are exceeded is kept to a minimum.
Dette fremgår bl.a. af opbygningen af artikel 7, stk. 3, i direktiv 96/62, der klart angiver, at handlingsplanerne skal være fastlagt, hvis der er risiko for, at disse værdier overskrides, og af direktivets artikel 8, stk. 3, hvorefter medlemsstaterne, når grænseværdierne allerede er overskredet, skal træffe foranstaltninger for at udarbejde eller iværksætte en plan eller et program, som sikrer, at grænseværdien overholdes inden for den fastsatte tidsfrist.
That follows, in particular, from the broad logic of Article 7(3) of Directive 96/62 — which states clearly that action plans must be drawn up where there is a mere risk of those values being exceeded — and Article 8(3) of the directive, according to which, where limit values have already been exceeded, the Member States must take measures to ensure that a plan or programme is prepared or implemented for attaining the limit value within the specific time-limit.
Den nederlandske regering har gjort gældende, at artikel 7, stk. 3, i direktiv 96/62 ikke giver tredjemænd en individuel ret til at få udarbejdet en handlingsplan.
The Netherlands Government submits that Article 7(3) of Directive 96/62 does not confer on third parties a personal right to have an action plan drawn up.
Medlemsstaterne har vide skønsbeføjelser såvel for vedtagelsen af handlingsplaner som for fastlæggelsen af indholdet heri.
The Member States, it argues, have a wide discretion in respect of both the adoption of action plans and the determination of their content.
Det fremgår af samme bestemmelse, at fællesskabslovgiver har villet give medlemsstaterne beføjelse til at iværksætte en handlingsplan og træffe de tilhørende foranstaltninger, som de finder nødvendige og passende for at nå det ønskede resultat.
It follows, the Netherlands Government continues, from Article 7(3) that the Community legislature intended to leave to the Member States the power to put in place an action plan and to take the ancillary measures which they consider necessary and proportionate in order to attain the result envisaged.
Medlemsstaterne er derfor ikke i henhold til artikel 7, stk. 3, i direktiv 96/62 underlagt nogen resultatforpligtelse.
Accordingly, it continues, Article 7(3) of Directive 96/62 does not impose any obligation on the Member States as to the result to be achieved.
Den vide skønsbeføjelse giver dem mulighed for at skabe balance mellem de forskellige interesser og vedtage konkrete foranstaltninger under hensyntagen til såvel overholdelsen af grænseværdierne som andre interesser og forpligtelser, såsom den frie bevægelighed inden for Den Europæiske Union.
Their broad discretion allows the Member States to weigh up different interests and to adopt specific measures, taking account of compliance with limit values as well as of other interests and obligations, such as free movement within the European Union.
Medlemsstaterne er således alene forpligtede til at iværksætte handlingsplaner, der angiver de foranstaltninger, som skal træffes på kort sigt for at mindske risikoen for, at nævnte værdier overskrides, eller begrænse deres varighed.
Thus, the Member States are required only to put in place action plans setting out the measures to be taken in the shortterm in order to reduce the risk of those values being exceeded or to limit the duration of such an occurrence.
Den østrigske regering bemærker, at Domstolen har fastslået, at de fællesskabsretlige bestemmelser, som fastlægger grænseværdierne med det formål at beskytte den menneskelige sundhed, ligeledes giver de berørte parter en ret til at få overholdt disse værdier, som kan gøres gældende ved et søgsmål (dommen af 30.5.1991 i sag C-59/89, Kommissionen mod Tyskland).
The Austrian Government points out that the Court has held that the Communitylaw provisions which fix limit values for the protection of human health also confer on the persons concerned a legally enforceable right to compliance with those limit values (Case C-59/89 Commission v Germany).
Denne regering er imidlertid af den opfattelse, at selv hvis artikel 7, stk. 3, i direktiv 96/62 har direkte virkning, følger det ikke heraf, at denne bestemmelse skaber en individuel ret til fordel for borgerne til at få udarbejdet en handlingsplan, eftersom direktivet ifølge regeringen alene vedrører vedtagelsen af foranstaltninger, der kan medvirke til at sikre overholdelsen af grænseværdier i forbindelse med de nationale programmer.
However, the Austrian Government takes the view that, while Article 7(3) of Dir -ective 96/62 may have direct effect, it does not follow from this that Article 7(3) establishes a personal right on the part of individuals to have action plans drawn up, since, in its view, that provision covers only the adoption of measures — in the context of national programmes — which are liable to help ensure compliance with limit values.
Kommissionen har gjort gældende, at det fremgår af ordlyden af direktiv 96/62, navnlig af artikel 7, stk. 3, og artikel 2, nr. 5, sammenholdt, samt af direktivets tolvte betragtning, at fastsættelsen af grænseværdierne for småpartikler PM10 har til formål at beskytte den menneskelige sundhed.
The Commission submits that it is apparent from the wording of Directive 96/62, in particular the combined provisions of Articles 7(3) and 2(5) and the 12th recital in the preamble to the directive, that the fixing of limit values in respect of particulate matter PM₁₀ serves to protect human health.
Domstolen har imidlertid i forbindelse med tilsvarende bestemmelser fastlagt, at der i alle tilfælde, hvor der ved en overskridelse af grænseværdierne vil kunne opstå fare for menneskers sundhed, består en mulighed for de pågældende for at gøre deres rettigheder gældende (dommen af 30.5.1991 i sag C-361/88, Kommissionen mod Tyskland, præmis 16, og i sag C-59/89, Kommissionen mod Tyskland, præmis 19, samt dommen af 17.10.1991 i sagen Kommissionen mod Tyskland, præmis 14).
The Court has established in relation to similar provisions that, whenever the exceeding of limit values was capable of endangering human health, the persons concerned were in a position to rely on those rules in order to assert their rights (Case C-361/88 Commission v Germany, paragraph 16; Case C-59/89 Commission v Germany, paragraph 19; and Case C-58/89 Commission v Germany, paragraph 14).
Principperne opstillet i disse domme finder anvendelse på de handlingsplaner, der er foreskrevet ved direktiv 96/62.
According to the Commission, the principles identified in those judgments apply to the action plans provided for under Directive 96/62.
Den kompetente myndighed skal derfor udarbejde sådanne planer, når de i dette direktiv fastsatte betingelser er opfyldt.
The competent authority is therefore obliged to draw up such plans where the conditions laid down by that directive are satisfied.
Det følger heraf, at en tredjemand, der er berørt af overskridelsen af grænseværdier, kan gøre sine rettigheder gældende, således at der bliver udarbejdet en handlingsplan, der er nødvendig for at nå målet vedrørende disse grænseværdier, der er fastsat ved nævnte direktiv.
It follows that a third party who is affected by the limit values being exceeded is in a position to assert his right to the preparation of an action plan, which is required for the attainment of the objective relating to the limit values set by that directive.
Angående handlingsplanernes indhold har Kommissionen baseret sit svar på ordlyden af artikel 7, stk. 3, i direktiv 96/62, hvorefter disse handlingsplaner skal foreskrive de foranstaltninger, »der skal iværksættes på kort sigt […], således at risikoen for og varigheden af overskridelsen mindskes«. Kommissionen er af den opfattelse, at
With regard to the content of the action plans, the Commission’s response is based on the terms of Article 7(3) of Directive 96/62, according to which those action plans must provide for measures ‘to be taken in the short term… in order to reduce [the risk of the limit values being exceeded] and to limit the duration of such an occurrence’.
Domstolens bemærkninger
The Court’s findings
Angående udarbejdelsen af handlingsplaner
The preparation of action plans
Med sit første spørgsmål ønsker Bundesverwaltungsgericht oplyst, om en borger kan kræve, at de kompetente nationale myndigheder udarbejder en handlingsplan, i tilfælde af, som omhandlet i artikel 7, stk. 3, i direktiv 96/62, at der er risiko for overskridelse af grænseværdier eller varslingstærskelværdier.
By its first question, the Bundesverwaltungsgericht is asking whether an individual can require the competent national authorities to draw up an action plan in the case — referred to in Article 7(3) of Directive 96/62 — where there is a risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded.
Denne bestemmelse pålægger medlemsstaterne en klar pligt til at udarbejde handlingsplaner såvel i tilfælde af risiko for overskridelse af grænseværdier som i tilfælde af risiko for overskridelse af varslingstærskelværdier.
That provision places the Member States under a clear obligation to draw up action plans both where there is a risk of the limit values being exceeded and where there is a risk of the alert thresholds being exceeded.
Denne fortolkning, der følger af ordlyden af artikel 7, stk. 3, i direktiv 96/62, er i øvrigt bekræftet ved direktivets 12. betragtning.
That interpretation, which follows from a straightforward reading of Article 7(3) of Directive 96/62, is, moreover, confirmed in the 12th recital in the preamble to the directive.
Det, der er fremført for grænseværdierne, gælder så meget desto mere for varslingstærskelværdierne, for hvilke bl.a. samme direktivs artikel 2, der fastlægger de forskellige udtryk, der anvendes i direktivet, foreskriver, at medlemsstaterne »øjeblikkelig skal træffe foranstaltninger efter dette direktiv«.
What is laid down in relation to the limit values applies all the more with regard to the alert thresholds, in respect of which, moreover, Article 2 — which defines the various terms used in the dir -ective — provides that ‘immediate steps shall be taken by the Member States as laid down in this Directive’.
Desuden kan borgerne i henhold til Domstolens faste retspraksis over for de offentlige myndigheder påberåbe sig et direktivs ubetingede og tilstrækkeligt præcise bestemmelser (jf. i denne retning dom af 5.4.1979, sag 148/78, Ratti, Sml. s. 1629, præmis 20).
In addition, the Court has consistently held that individuals are entitled, as against public bodies, to rely on the provisions of a directive which are unconditional and sufficiently precise (see, to that effect, Case 148/78 Ratti [1979] ECR 1629, paragraph 20).
Det tilkommer de nationale myndigheder og domstole i videst muligt
It is for the competent national authorities and courts to interpret national
JANECEK omfang at fortolke de nationale bestemmelser på en måde, der er forenelig med dette direktivs formål (jf. i denne retning dom af 13.11.1990, sag C-106/89, Marleasing, Sml. I, s. 4135, præmis 8).
JANECEK law, as far as possible, in a way that is compatible with the purpose of that dir -ective (see, to that effect, Case C-106/89 Marleasing [1990] ECR I-4135, paragraph 8).
Som Domstolen således flere gange har bemærket, vil det være uforeneligt med den bindende karakter, som direktivet ifølge artikel 249 EF har, principielt at udelukke, at den pligt, som pålægges ved direktivet, kan påberåbes af de berørte personer. Denne betragtning gælder navnlig for et direktiv, hvis mål er at styre såvel som at mindske luftforureningen, og som derfor har til formål at beskytte den offentlige sundhed.
As the Court of Justice has noted on numerous occasions, it is incompatible with the binding effect which Article 249 EC ascribes to a directive to exclude, in principle, the possibility of the obligation imposed by that directive being relied on by persons concerned.
Domstolen har således fastslået, at i alle tilfælde, hvor manglende opfyldelse af de foranstaltninger, der kræves af direktiverne om luftkvalitet og drikkevand, og som har til formål at beskytte den offentlige sundhed, vil kunne bringe menneskers sundhed i fare, skal disse kunne påberåbe sig de bindende retsregler, som er indeholdt i direktivet (jf. dommen af 30.5.1991 i sag C-361/88, Kommissionen mod Tyskland, og i sag C-59/89, Kommissionen mod Tyskland, samt dommen af 17.10.1991 i sagen Kommissionen mod Tyskland).
Thus, the Court has held that, whenever the failure to observe the measures required by the directives which relate to air quality and drinking water, and which are designed to protect public health, could endanger human health, the persons concerned must be in a position to rely on the mandatory rules included in those directives (see Case C-361/88 Commission v Germany; Case C-59/89 Commission v Germany; and Case C-58/89 Commission v Germany).
Det følger af det foregående, at fysiske og juridiske personer, der er direkte berørt af en risiko for overskridelse af varslingstærskelværdier eller grænseværdier, fra de kompetente myndigheder, eller i givet fald ved de kompetente domstole, skal kunne opnå, at der udarbejdes en handlingsplan, når en sådan risiko er til stede.
It follows from the foregoing that the natural or legal persons directly concerned by a risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded must be in a position to require the competent authorities to draw up an action plan where such a risk exists, if necessary by bringing an action before the competent courts.
Den omstændighed, at disse personer har andre handlemuligheder, bl.a. at kunne kræve af de kompetente myndigheder, at der fastsættes konkrete foranstaltninger for at mindske forureningen, som det ifølge den forelæggende ret er foreskrevet i tysk ret, er uden betydning i denne henseende.
The fact that those persons may have other courses of action available to them — in particular, the power to require that the competent authorities lay down specific measures to reduce pollution, which, as indicated by the referring court, is provided for under German law — is irrelevant in that regard.
På den ene side er der i direktiv 96/62 ikke taget forbehold for de foranstaltninger, der skal træffes i henhold til andre bestemmelser i national ret; på den anden side etablerer direktivet et meget specifikt system for den kommende planlægning, som det fremgår af dets 12. betragtning, med hensyn til beskyttelse af miljøet »som helhed«, og under hensyntagen til alle de elementer, der skal tages i betragtning, bl.a. forskrifter for drift af industrielle anlæg eller for flytning heraf.
Directive 96/62 does not place any restrictions on the measures which may be adopted pursuant to other provisions of national law; moreover, it contains wording that is quite specific with regard to planning for the purposes, as stated in the 12th recital in the preamble to the directive, of protecting the environment ‘as a whole’, taking account of all the factors to be considered, such as, in particular, the requirements for the operation of industrial installations or travel.