natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det er følgelig nødvendigt at fjerne risikoen for, at der indrømmes indenlandske bydende eller ansøgere en fortrinsstilling (buy national), og at det udelukkes, at det organ, der er ansvarligt for indgåelsen af kontrakter, lader sig lede af andre hensyn end økonomiske 27(derfor er det grundlæggende kriterium for tildeling af en kontrakt altid det laveste bud eller det økonomisk mest fordelagtige).
Accordingly, it is necessary to avoid the risk of preference being given to national tenderers (‘buy national’), excluding the possibility that the body responsible for awarding the contract may be guided by considerations other than economic 27(for that reason, the essential criterion when awarding a contract is that of the lowest or economically most advantageous tender).
Der lægges således vægt på den personelle dimension: Det afgørende element er ikke forretningens karakter, men hvem der står for den, eftersom enhver indgåelse af kontrakt med de offentlige myndigheder er underlagt den proceduremæssige samordning i henhold til afledt ret.
The emphasis is thus placed on the personal dimension, since the conclusive criterion is not the nature of the activity but rather who performs it, because all public procurement is subject to the procedural coordination undertaken by the secondary legislation.
Direktiv 2004/18 afgrænser ligesom sine forgængere sit anvendelsesområde subjektivt, da det på den ene side definerer begreberne »entreprenør«, »leverandør« og
Like its predecessors, Directive 2004/18 delimits its scope as follows: subjectively, by defining, on the one hand, the terms
Det ovenfor nævnte krav er så grundlæggende, at dommen i sagen Mannesmann Anlagenbau Austria m.fl. udvidede fællesskabsdisciplinen (i det omhandlede tilfælde direktiv 93/37) til offentligretlige organers hele virksomhed med den begrundelse, at lovgiver ikke sondrer mellem, om kontrakterne vedrører almenhedens behov eller ikke
That requirement is so fundamental that, in Mannesmann Anlagenbau Austria and Others, the Court extended the application of the Community legislation (in that case, Directive 93/37) to all the activities of bodies governed by public law, arguing that the legislature does not make a distinction between contracts relating to needs in the
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT RUIZ-JARABO — SAG C-393/06 vedrører denne opgave, under henvisning til retssikkerhedsprincippet (præmis 32 og 34).
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-393/06 was that experience would provide a definitive solution.
erfaringen gjorde det muligt at vedtage en endelig løsning 29.
29 general interest and contracts which are unrelated to that task, and citing the interests of legal certainty (paragraphs 32 and 34).
Denne »intersektorielle« tilnærmelse (adjektiv brugt af Kommissionen i dens skriftlige indlæg) ændrer sig imidlertid i direktiv 2004/17, som ikke gælder for enhver virksomhed, der udøves af »ordregivere«, men kun for den i artikel 37 omhandlede virksomhed.
However, that ‘intersectoral’ (the adjective used by the Commission in its written observations) harmonisation was abandoned in Directive 2004/17 which, rather than applying to all the activities of the contracting entities, concerns only those activities set out in Articles 3 to 7.
Dette skete med direktiv 93/38, som samordnede fremgangsmåderne ved tildeling af kontrakter på de udelukkede markeder og definerede kontraheringsorganerne uden hensyn til deres retlige status (offentlig eller privat).
The opportunity arose on the adoption of Directive 93/38, which coordinated public procurement procedures in those excluded markets and defined the contracting bodies without reference to their legal status (public or private).
Direktivet tog desuden hensyn til, at medlemsstaternes myndigheder kan øve indflydelse på virksomhedernes adfærd, fordi de berørte markeder er lukkede, og der er indrømmet særlige eller eksklusive rettigheder, med henblik på også at åbne dem for konkurrence (betragtning 9, 11 og 12).
The directive also took into account the capacity of national authorities to influence the behaviour of such entities, due to the closed nature of the markets concerned and to the existence of special or exclusive rights, for the purposes of also opening up those markets to competition (recitals 9, 11 and 12).
Dette berettiger, at den subjektive komponent ud over de i de klassiske direktiver opregnede enheder omfatter offentlige og tilknyttede virksomheder (artikel 1, stk. 2 og 3), hvorved det præciseres, at direktivet kun finder anvendelse på de nævnte virksomheders aktiviteter, hvis de falder inden for de nævnte områder (betragtning 13 30 og artikel 2).
That was the justification for the fact that, in addition to the entities referred to in the standard direct- ives in the field, the scope ratione personae of the directive included public undertakings and affiliated undertakings (Article 1(2) and (3)), and care was taken to specify that such undertakings were governed by the directive only if they carried out activities in the sectors referred to therein (recital 13 30and Article 2).
Direktiv 2004/17 følger samme mønster (anden og tredje betragtning) og forstår
Directive 2004/17 follows the same course (recitals 2 and 3) and identifies
Dette særlige træk forklares ved, at kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport og telekommunikation oprindeligt ikke var harmoniserede 28 på grund af forskellig retlig status (offentlig eller privat) for de virksomheder, de tilhører.
The reason that the subjectmatter of Directive 2004/17 is so specific is that, originally, contracts in the water, energy, transport and telecommunications sectors were not harmonised 28 owing to the diverse nature of the legal status (public or private) of the bodies responsible for those services.
Det skulle undgås, at virksomheder blev omfattet af forskellige systemer, alt efter om de henhørte under staten, lokale myndigheder eller andre offentligretlige enheder, eller var virksomheder med privat juridisk status, indtil
It was necessary to avoid making those services subject to different systems depending on whether they come under the State, regional or local authorities or other bodies governed by public law, or whether they come under bodies governed by private law, and the hope
29 — Fjerde til sjette betragtning til direktiv 71/305 og sjette til ottende betragtning til direktiv 77/62.
29 — Fourth to sixth recitals in the preamble to Directive 71/305 and sixth to eighth recitals in the preamble to Directive 77/62.
Ottende betragtning til direktiv 93/38 ratificerer denne tanke.
That view is confirmed in the recital 8 in the preamble to Directive 93/38.
30 — Denne betragtning udelukker fra direktivet »[…] de nævnte virksomheders aktiviteter, som falder uden for vand, energi, transport- og telekommunikationssektorerne, eller som falder inden for disse sektorer, men er undergivet almindelige konkurrencevilkår på markeder, hvortil adgangen er fri«.
30 — That recital excludes from the scope of Directive 93/38 ‘… activities of those entities which either fall outside the sectors of water, energy and transport services or outside the telecommunications sector, or which fall within those sectors but are nevertheless directly exposed to competitive forces in markets to which entry is unrestricted’.
28 — Artikel 3, stk. 4 og 5, i direktiv 71/305 og artikel 2, stk. 2, i direktiv 77/62.
28 — Articles 3(4) and (5) of Directive 71/305 and 2(2) of Directive 77/62.
AIGNER stk. 1, hvis de nævnte aktiviteter foregår på markeder med fri adgang.
AIGNER the other hand, Directive 2004/17 is aimed at promoting the establishment of free competition, for which reason, pursuant to Article 30(1) thereof, it does not apply where the activities concerned are carried out on markets to which access is not restricted.
begrebet »ordregivere« uden hensyn til deres retlige form (tiende betragtning), hvorfor der ud over »ordregivende myndigheder«, der karakteriseres på samme måde som i direktiv 2004/18, medtages offentlige virksomheder og virksomheder, der har fået indrømmet eksklusive eller særlige rettigheder, såfremt de udøver en af de former for virksomhed, som er omhandlet i artikel 37 (artikel 2, stk. 1 og 2, og artikel 20, stk. 1).
contracting entities without reference to their legal status (recital 10). Therefore, in addition to contracting authorities, which are identified in the same terms as in Directive 2004/18, the directive defines as contracting entities public undertakings and entities which have special or exclusive rights, provided that they carry out the activities referred to in Articles 3 to 7 (Articles 2(1) and (2) and 20(1)).
De »ordregivende myndigheder« i direktiv 2004/18 handler i overensstemmelse med direktiv 2004/17, hvis de udøver virksomhed inden for dets materielle anvendelsesområde, men det samme sker ikke med offentlige virksomheder og indehavere af eksklusive eller specielle rettigheder i sig selv.
Therefore, the contracting authorities referred to in Directive 2004/18 are subject to Directive 2004/17 if they fall within its material scope, whereas the same does not apply to public undertakings and the holders of special or exclusive rights per se.
Direktiv 2004/17 regulerer således kontraktindgåelse i de traditionelt betegnede »udelukkede sektorer« med en anden ånd end i direktiv 2004/18, hvorved det afgørende element ikke ligger i den enhed, der foreslår kontrakten, men i karakteren af den aktivitet, som den drejer sig om, og kun gælder for de pågældende sektorer.
Accordingly, Directive 2004/17 governs procurement in what are traditionally known as ‘excluded sectors’, and its spirit is different to that prompting Directive 2004/18. The conclusive criterion is not the contracting entity but rather the nature of the activity to which the contract concerned relates, and the directive applies only to the sectors concerned.
Denne opfattelse styrkes i to aspekter.
That view is based on a twofold approach.
Artikel 12, stk. 1, i direktiv 2004/18 fjerner fra sit anvendelsesområde kontrakter, som indgås af »ordregivende myndigheders«, der udfører en eller flere af de aktiviteter, som er omhandlet i artikel 37 i direktiv 2004/17, hvilket klart viser den materielle komponents styrke i sidstnævnte retsforskrifts gyldighedsperiode.
On the one hand, the first paragraph of Article 12 of Directive 2004/18 excludes from its ambit contracts awarded by contracting authorities exercising the activities referred to in Articles 3 to 7 of Directive 2004/17, which draws attention to the importance of the material scope in the application of the latter provision.
Det fremgår af disse omstændigheder, at »smitteteorien« ikke er relevant i denne sag.
Those factors support the view that the infection theory does not apply to the present case.
Generaladvokat Léger fremhæver i sit forslag til afgørelse af 16. september 1997 i sagen Mannesmann Anlagenbau Austria m.fl., at anvendelsesområdet for direktiv 93/37 (også for direktiv 2004/18) ikke bestemmes efter, hvilken aktivitet kontrakterne vedrører, men alt efter, hvilket organ der skal indgå kontrakten med entreprenøren (punkt 81).
In the Opinion in Mannesmann Anlagenbau Austria and Others, Advocate General Léger pointed out that the scope of Directive 93/37 (and that of Directive 2004/18) is not determined according to the activity in respect of which contracts are awarded but rather by reference to the characteristics of the body entering into the contract (paragraph 81).
Dvs. at mens direktiv 2004/18 koncentrerer sig om begrebet »ordregivende myndighed«, uden at det af hensyn til retssikkerheden er tilrådeligt at gå i gang med at afklare, hvilken andel af forretningsførelsen der tilsigter at opfylde almenhedens interesser, og hvilken andel der forfølger andre mål, gør direktiv 2004/17 det muligt fuldstændigt at afgrænse de materielle anvendelsesområder for »ordregiveres« virksomhed, og der gives i artikel 9 specifikke regler herfor.
In other words, whereas Directive 2004/18 focuses on the concept of a ‘contracting authority’, in respect of which, for reasons of legal certainty, it is not appropriate to embark on the task of determining which part of the organisation is aimed at meeting needs in the general interest and which part is aimed at other objectives, Directive 2004/17 enables perfect delimitation of the material sphere of the activities of the ‘contracting entities’, by providing specific guidelines in that regard in Article 9.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT RUIZ-JARABO — SAG C-393/06 omfattet af udbudsbestemmelserne, alt efter det konkrete tilfælde (præmis 37).
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-393/06 subject, where applicable, to the legislation on public procurement (paragraph 37).
Hvis med andre ord en »ordregivende myndighed« i udtrykkets snævreste forstand i artikel 1, stk. 9, i direktiv 2004/18 og i artikel 2, stk. 1, litra a), i direktiv 2004/17 tilbyder en kontrakt om aktiviteter, der falder uden for dem i artikel 37 i sidstnævnte retsforskrift, anvendes det andet direktiv.
To put it another way, if a ‘contracting authority’, in the strictest sense, within the meaning of Article 1(9) of Directive 2004/18 and Article 2(1)(a) of Directive 2004/17, invites tenders for activities not mentioned in Articles 3 to 7 of the latter directive, the former will apply.
Men hvis den, som arbejder uden for dette område, er en offentlig virksomhed eller en anden indehaver af særlige eller eksklusive rettigheder [artikel 2, stk. 1, litra b), og artikel 2, stk. 2, litra b), i direktiv 2004/17], gælder ingen af de to direktiver.
However, if the body which pursues activities outside that sphere is a public undertaking or holds special or exclusive rights (Article 2(1)(b) and 2(b) of Directive 2004/17) neither of the two directives applies.
B — Begrebet offentligretligt organ: relevansen af konkurrenceniveauet på markedet (det andet spørgsmål)
B — The concept of a body governed by public law: the significance of the level of competition in the market (second question)
Jeg foreslår derfor Domstolen at besvare det første af de tre præjudicielle spørgsmål, der er forelagt af Vergabekontrollsenat des Landes Wien, således, at direktiv 2004/17 ikke gælder for kontrakter, som »ordregivere« som omhandlet i direktivets artikel 2, stk. 2 indgår inden for aktiviteter, der falder uden for de i artikel 37 omhandlede.
In short, I propose that the Court should reply to the first of the three questions submitted by the Vergabekontrollsenat des Landes Wien, declaring that Directive 2004/17 does not govern contracts which ‘contracting entities’, within the meaning of Article 2(2), conclude in respect of activities not mentioned in Articles 3 to 7.
Alle, der har deltaget i denne præjudicielle procedure, er enige om, at kontrakten i hovedsagen vedrører en opgave for Fernwärme Wien, som falder uden for direktiv 2004/17 (opførelse af et køleanlæg til et projekteret kontor- og forretningscentrum), hvorfor det i lyset af den løsning, jeg foreslår på det første spørgsmål, skal afklares — som det forelæggende organ også har anmodet om — om selskabet er en »ordregivende myndighed«, for hvis det forholder sig sådan, er det undergivet direktiv 2004/18.
All those who have taken part in these preliminary ruling proceedings are agreed that the contract in the main proceedings concerns an activity of Fernwärme Wien which does not come under Directive 2004/17 (the construction of a refrigeration plant for an office and shopping centre), for which reason, in line with the reply I have proposed to the first question, it is appropriate to ascertain, as the referring court requests, whether the undertaking is a contracting authority because, if it were, it would be governed by Directive 2004/18.
Denne løsning er legitimeret i Fællesskabets retspraksis.
That solution is founded on Community case-law.
Dommen af 16. juni 2005 i sagen Strabag og Kostmann 31 fastslog, at direktiv 93/38 (og dermed også direktiv 2004/17) finder anvendelse på »ordregivere«, for så vidt som de handler inden for de materielle sektorer, der er omhandlet i direktivet.
In the judgment in Strabag and Kostmann, 31 the Court held that Directive 93/38 (and therefore Directive 2004/17 too) applies to ‘contracting entities’ in so far as they carry out activities in the material sectors provided for therein.
I modsat fald er kontrakterne
Otherwise, contracts concluded by those entities are
31 — Forenede sager C-462/03 og C-463/03, Sml. I, s. 5397, som ved Domstolens beslutning blev afgjort uden forslag til afgørelse.
31 — Joined Cases C-462/03 and C-463/03 [2005] ECR I-5397, which, by decision of the Court, was decided without an advocate general’s opinion.
Det skal nærmere bestemt afgøres, om selskabet er et »offentligretligt organ«.
Specifically, it is necessary to determine whether Fernwärme Wien is a body governed by public law.
Det er ubestridt, at det har status af juridisk person og en tæt forbindelse til Wien Kommune, der direkte eller indirekte ejer dets kapital.
It is not in dispute that the undertaking has legal personality and is closely connected with Vienna City Council, which owns its capital, directly and indirectly.
Tvivlen drejer sig om det første
The uncertainty concerns the first legislative requirement, which is whether
AIGNER denne virksomhed, samt om virksomheden eventuelt finansieres af det offentlige 34.
34 its particular aim is to satisfy needs in the general interest, not having an industrial or commercial character.
Der hersker også enighed om, at virksomhedens formål er af almen interesse, da den leverer fjernvarme med et miljøvenligt system som forbrænding af affald 32.
Further, it is common ground that the object of the undertaking is in the general interest, since it provides a district heating service by means of an environmentally friendly system, such as waste combustion.
Diskussionen reduceres således til at afgøre, om virksomheden har »industriel eller kommerciel karakter«.
32The core of the dispute is therefore merely to decide whether that service has an industrial or commercial character.
Med henblik herpå skal der tages hensyn til samtlige relevante retlige og faktiske omstændigheder samt til de omstændigheder, der var afgørende i forbindelse med oprettelsen af det pågældende organ, og de betingelser, som regulerer dets virksomhed 33, herunder særligt om det forfølger et indtjeningsmæssigt formål, om det bærer de risici, der er forbundet med udøvelsen af
For that purpose, it is necessary to take into account all the relevant legal and factual circumstances, such as those prevailing at the time of establishment of the body concerned and the conditions under which it exercises its activity, 33 including, in particular, the fact that it does not aim primarily at making a profit, the fact that it does not bear the risks,
I denne retspraksis indgår det andet spørgsmål fra det forelæggende administrative organ, der går ud på at afgrænse det relevante marked, for at fastslå dets kompetence, men det tager udgangspunkt i en fejlagtig forudsætning (som alle, der har deltaget i denne præjudicielle procedure, har gjort sig skyldige i), efter hvad jeg har redegjort for i
The second question referred by the national court falls within the ambit of that case-law; it seeks to delimit the market concerned with a view to establishing the level of competition, but it starts from an erroneous premiss (which has been adopted by all those who have participated in these preliminary ruling proceedings), as is clear
32 — Domstolen har anlagt en generøs holdning til begrebet »almenhedens behov«.
32 — The Court has taken a generous approach to the definition of ‘needs in the general interest’.
I henhold til præmis 44 i BFI Holdingdommen kan der næppe forekomme aktiviteter, der under ingen omstændigheder kan udøves af private virksomheder, hvorfor manglen på konkurrenter vil tømme begrebet offentligretligt organ i direktiverne for dets indhold.
According to paragraph 44 of the judgment in BFI Holding, it is hard to imagine any activities that could not be carried on by private undertakings, and therefore the absence of competition would render meaningless the term ‘body governed by public law’ used in the directives.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT RUIZ-JARABO — SAG C-393/06 forbindelse med undersøgelsen af det første spørgsmål.
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-393/06 from the considerations I set out in my analysis of the first question.
For at fjerne anvendelsen af denne retsregel er det tilstrækkeligt, at en enhed, der er oprettet alene for at opfylde behov af almen interesse uden industriel eller kommerciel karakter, beskæftiger sig med strengt kommercielle transaktioner og fastholder sit oprindelige formål, og ved udvidelsen af de markeder, hvor den er aktiv, undgår kvalificeringen »offentligretligt organ«, således at hele dens kontraktindgåelse af en hvilken som helst art gennemføres uden krav om fællesskabsharmonisering.
In order to avoid the application of that provision, it would suffice for a body established solely to meet needs in the general interest, not having an industrial or commercial character, to pursue strictly commercial activities while retaining its initial objects, and, when it increases the markets in which it participates, that body would avoid being classified as a body governed by public law, with the result that all its contracts, regardless of their nature, would be concluded free from the requirements of the harmonised Community legislation.
I grunden supplerer min opfattelse løsningen i Universale-Bau-dommen 41, som omhandlede et omvendt tilfælde med en virksomhed, der udelukkende var oprettet med henblik på en privat aktivitet, og som senere fik overdraget driften af en offentlig service.
In essence, my view supplements the solution in Universale-Bau, 41which concerned a converse situation in which the undertaking in question had been established for an exclusively private activity and subsequently became responsible for running a public service.
I begge tilfælde går den funktionsbestemte fortolkning ud på, at virksomheder, der varetager almene interesser og er i stand til at operere uden for markedets kræfter, indgår kontrakter uden at handle i overensstemmelse med disse kræfter.
In both cases, the functional interpretation is guided by the fact that undertakings which meet needs in the general interest and are capable of operating outside market forces may award contracts without having regard to those forces.
Direktiv 2004/18 er præget af en subjektiv opfattelse, omfattende enhver virksomhedsstruktur, der opfører sig som »ordregivende myndighed«, uanset i hvilket materielt område den udøver sin aktivitet (smitteteorien), undtagen hvis det drejer sig om kontrakter, der er udelukket i medfør af artikel 12-18.
In fact, Directive 2004/18 is founded on a subjective theory, applying to any organisational structure which acts as a ‘contracting authority’, regardless of the material sphere in which it operates (infection theory), unless it awards contracts that are excluded pursuant to Articles 12 to 18.
For »offentligretlige organer« kræves, at de specifikt er oprettet for at opfylde almenhedens behov, som ikke har industriel eller kommerciel karakter, hvorfor det relevante marked, med henblik på at vurdere deres konkurrenceniveau og betegne deres aktiviteter som industrielle eller kommercielle, er det, for hvilket de blev oprettet 39, i Fernwärme Wiens tilfælde fjernvarmeforsyning på grundlag af affaldsforbrænding.
In the case of ‘bodies governed by public law’, the directive requires such bodies to have been specifically established for the purpose of meeting needs in the general interest, not having an industrial or commercial character, so the market to be taken into consideration in order to assess the level of competition and identify whether the activity of such a body is industrial or commercial is the market for which the body was founded, 39 which, in the case of Fernwärme Wien, is the supply of district heating by means of waste combustion.
En anden synsmåde kan føre til et resultat i strid med den funktionsbestemte fortolkning af Fællesskabets retspraksis 40 og bringe den effektive virkning af direktiv
Any other approach would lead to a result at odds with the functional interpretation put forward in Community case-