natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I 1924 tilsluttede han sigsurrealismen, hvor han lader siginspirere til den frihed i udtrykket,som karakteriserer hele hans værk.Serien Constellations(konstellationer) (1937) vidner omden atmosfæriske bevægelse, derbesjæler hans maleri, hvorformerne, fjernt fra enhverrealisme, antager værdi af tegn.
In 1924 he joinedthe surrealist movement fromwhich he drew the freedom ofexpression that characterises all hiswork. The series Constellations(1937) reveals an ethereal forcebehind his paintings in whichshape and colour, divorced fromreality, take on symbolic value.
Édouard-Marie Webers maleri leder tanken hen på Dufy og Vlaminck, som inspirerede af Matisse udnyttedefarvens ekspressive muligheder.
The painting of Édouard-Marie Weber brings to mind the work of Dufy and Vlaminck who, following in thefootsteps of Matisse, exploited the expressive possibilities of colour.
Fauvismen repræsenterer en milepæl i malerkunstens historie, hvor kunstnerne krævede en frihed i udtrykket, som fik afgørende betydning for den kunstneriske aktivitet i det 20. århundrede.
Fauvism represents a key moment in thehistory of painting. Artists claimed a freedom of expression which had a decisive influence on developmentsin the 20th century and resulted in a quest for the renewal of conventional pictorial practices.
Der eksperimenteredes med fornyelser af de konventionelle billedformer, og fauvismen står grundlæggende for en søgen efter ny ekspressivitet via farven, som bemægtiger sig lærredet og gør det til et autonomtbilledrum.
Fauvism is essentially the creation of a new expressiveness wherein the canvas is flooded with colour.
Festdager karakteriseret ved en sådan frihed i udførelsen, der fornemmes i penselstrøgets voldsomhed ogeksplosionen af rene farver, som giver billedet et spraglet præg og kompositionen intensitet og varme.
Feast-dayis striking for its freedom of execution, discernible in the vehemence of the strokes and in the explosion of pure colours that lend the composition intensity and warmth.
Farven, hvis fylde kunstneren udnytter, anslår ikke alene tonen. Den anvendes også til at skabe former og til atmodellere.
The artist’s use of colour not only gives the painting tone, but also creates form and suggests depth and contour.
Fokuseringen på farvens udtryksværdi ledsages af en forenkling af tegningen, som det traditionellemaleri var baseret på.
Interestingly, the use of colour as a means of expression is accompanied by simplification of the drawingupon which traditional painting relied.
Farven frigør sig fra konturerne og frigør dermed maleriet fra en forpligtelse til at gengive virkeligheden.
Colour breaks free from line, thus freeing the painting from precise representation of reality.
Udtrykket går forud for beskrivelsen.
Expression prevails over description.
De frisatte farver, fordelt i små, kontrasterende felter, giver liv til silhuetter, genstande, huse i et billedfelt udenvidere dybde, i et velafgrænset rum, og får beskueren til at fornemme den vibrerende atmosfære på en »festdag«.
The colours thus released, scattered across the canvas in small contrasting areas, bring to life people, objects,houses, in a scene with relatively little depth of field and confined space that reproduces the vibrant atmosphere of a ‘feast-day’.
Luxembourgsk kunstner (1914-). Studerede ved kunstakademiet i München, kunstakademiet i Parisog Académie Julian samt deltog ikurser ved institut polytechnique i Bruxelles. Har udstillet flere gangei galleri Le cadre i Luxembourg byog i Salon des arts i Esch-sur-Alzette.
Luxembourg artist born in 1914.Studied at the National School of Fine Art in Munich and the National School of Fine Art in Parisand the Julian Academy.
Génie ailé (Bevinget ånd) — Daidalos, skulptur i hvidt marmor fra Carrara, 1995
Winged Spirit — Daedalus, sculpture in white Carrara marble, 1995
Det er ikke en figur, Maggy Stein har udhugget i marmorblokken, men en myte.
It is not a figure that Maggy Stein has sculpted in these blocks of marble, but a myth.
Den myte, der henviser til denkunstneriske skabens egentlige funktion og til kunstnerens rolle, der efter grækernes mening består i at givemennesket adgang til det intelligible og føre det ud af Labyrinten, så det kan beskue sandheden.
The very myth whichspeaks of the true purpose of artistic creation and of the artist whose aim, as the Greeks saw it, was to provideaccess to the intelligible, to lead man out of the labyrinth and into contemplation of truth.
Maggy Stein har ønsket, at hendes skulptur skulle være en legemliggørelse af myten.
Stein wanted her sculpture to be an incarnation of myth and, indeed, a myth seems to take shape before oureyes, inextricably bound with the marble.
Og den synes da også attage form for vores blik i et ubrydeligt samspil med materialet, marmor, der er valgt for sin renhed, uforanderlighed og ophøjethed — kvaliteter, der accentueres af den måde, kunstneren har tilhugget det på.
Stein chose this material for its purity, its unchanging appearance,its nobility, and then fashioned it in such a way as to enhance those qualities.
Respekten for materialet, afvisningen af at dominere, men i stedet afsløre og frigøre en form, der allerede varindskrevet i dette, er det karakteristiske for Maggy Stein, der synes at have gjort Brancusis ord til sine:»Hånden tænker og følger materialets tanke.«
A sense of respect for the material, a refusal to dominate it in order to reveal, to release from it a form lodgedwithin it is the basis of Stein’s creative approach. She seems to have adopted Brancusi’s tenet: ‘The hand thinksand follows the thoughts of the material.’
For at frigøre Daidalos af marmorblokken har kunstneren betonet voluminet — bl.a. ved at anbringe skulpturen på en marmorsokkel, som bliver en del af skulpturen — vel at mærke et volumen, som ikke bremser blikket, men som det kan gennemtrænge i kraft af udskæringen i midten, en slags hemmelig passage, en åbningmod det uendelige.
To release Daedalus from the block of marble, Stein has emphasised its volume, placing the sculpture on a marble plinth which then becomes an integral part of it. But the sculpture’s volume is not an affront to the eye,which is able to pass through its hollow centre, a kind of secret passage, an opening to infinity.
Myten træder således immanent frem fra skulpturen, idet vores blik rettes mod den og tiltrækkes af det lys, derer indfanget i denne passage i skulpturens midte.
The myth then emerges, immanent, from the sculpture into the very experience of our gaze, which is absorbedinto the passage through its centre, drawn by the light captured there.
Det er heller ikke vingerne på Daidalos’ søn, Maggy Stein har udhugget, men hans flugt ud af Labyrinten.
Nor has Stein sculpted the wings of Icarus, but his flight out of the Labyrinth.
I kraft af den glatte og blanke overflade trodser skulpturen tyngdekraften og transformerer den hårde marmortil en smidig form, som udfolder sig i rummet.
With its smooth, polished surfaces, the sculpture seems to defy gravity, transforming hard marble into something supple which unfurls into space.
Man bemærker det samme samspil mellem form og materiale,hvis volumen er forenklet for at give plads til tanken.
There is the same interdependence between the sculpted form and thematerial whose volume is presented simply, in order to give free rein to thought.
Hendes værkerbefinder sig i samlingerne i muséed’Art et d’Histoire i Luxembourg.
Herworks are found in the collectionsof the National Museum of Historyand Art in Luxembourg.
Man behøver ikke at flytte sig for at betragte Jerry Frantz’ skulptur.
The viewer does not need to move around the sculpture by Jerry Frantz in order to look at it.
Det er den, der sætter sig i bevægelse, ogdet er denne bevægelse, der giver den dens plastiske værdi.
It is the sculpture itself which moves and it is this movement which gives it its visual effect.
At overskride den statiske skulpturs immobilitet er et af de vigtigste spørgsmål, der optager kunstnerne i det20. århundrede.
Moving away from the immobility of static sculpture was one of the most important issues that shaped creativework in the 20th century.
Naum Gabo, Marcel Duchamp, Calder og Tinguely har med deres formeksperimenter kæmpet mod denne begrænsning.
In their work with form, Naum Gabo, Marcel Duchamp, Calder and Tinguely allcame up against this limitation.
Et mål for Jerry Frantz har været at tydeliggøre bevægelsen ved at synliggøre skulpturens indre mekanik: Træetmed knaster, der sættes i bevægelse af en elektrisk motor, får stammerne til at vibrere.
Here the artist wanted to make movement manifest and did so by revealing the internal mechanics of his sculpture: an electric motor drives a sort of camshaft causing a row of rods to vibrate.
Man opfatter således detskulpturelle objekt som en slags »aktør«, der kan frembringe spændinger og forskydninger og udsætte stammerne for kræfter, som afprøver deres fleksibilitet, idet der således spilles på deres tilsyneladende skrøbelighed.
The sculptural object is perceived as a kind of actor that produces tension in the rods, twisting them, subjecting them to forces which testtheir flexibility, playing with their apparent fragility.
Bevægelsen synliggør endvidere den reelle tid, som den indfanger.
The movement of the sculpture gives a visible sense of real time, which it records in a way.
Dette nye forhold til tiden, som skabes af bevægelsen, er det specifikke ved skulpturen i det 20. århundrede.
The new relationship with time offered by movement distinguishes 20th century sculpture from all other sculpture.
Har deltaget i talrigekollektive udstillinger i Luxembourg. Hans værker befindersig i offentlige samlinger ikulturcentret i Bettborn.
He has participated in manygroup exhibitions in Luxembourgand his works form part of thepublic collection at the culturalcentre in Bettborn.
Aurore (Aurora), skulptur i portugisisk rosa marmor, 1995
Aurora, sculpture in Portuguese pink marble, 1995
Nuit ailée (Bevinget nat), skulptur i sort portoro-marmor med røde og gyldne årer, 1995
Winged Night, sculpture in red and gold-veined black Portor marble, 1995
»I hver enkelt perception er det materien, der antager betydning og form.« Filosoffen Merleau Pontysbemærkning kunne have været formuleret med specielt henblik på Jean-Pierre Georgs værk, hvis æstetiskeambition er at opfinde originale former, som viser energien i såvel det levende materiale som i billedhuggerensarbejde med at underlægge dette sin skabende vilje.
‘In every act of perception, it is matter that takes on meaning and form.’ The remark of the philosopher Merleau Ponty is clearly understood when we view the work of Jean-Pierre Georg, an artist whose aestheticambition is to invent new forms, new shapes, which reveal both the energy of the living material and the energy of the sculptor whose creative will is imposed on it.
Skulpturernes massive, kompakte former og deres hvælvede overflader viser tilbage til marmorblokkensoprindelige tæthed, som kunstneren ved sin tilhugning har påført en volumetrisk enkelhed.
The massive, rounded forms of the sculptures remind us of the weight and substance of the original block ofmarble into which Georg cut directly to create these simple volumes.
Denne enkelhed er udtryk for, at kunstneren afviser at efterligne den verden, der omgiver os.
The sculptures’ severity and simplicity emphasise their detachment from the world.
Når vi står over for Aurora og Bevinget nat,fornemmer vi et nærvær.
Standing before Auroraand Winged Nightwe are aware of a presence.
Kunstneren har givet det immaterielle en »krop« uden pånoget tidspunkt at adskille stof og form, form og betydning.
The artist has given body to the intangible, whilst maintaining a close relationship between matter and form, form and meaning.
Luxembourgsk kunstner (1926-). I 1941 gik han på erhvervsskole i Esch-sur-Alzette og efterfølgende i École des arts et métiers i Luxembourg.
Luxembourg artist born in 1926.After technical school in Esch-sur-Alzette, Georg attended the School of Arts and Crafts in Luxembourg.
I 1973 deltog han iden anden Biennale forskulpturkunst i Budapest. I 1976udstillede han i Salon internationald’art contemporain i Grand Palais i Paris.
In 1973 he took partin the second Biennial of smallsculpture in Budapest and in 1976exhibited at the International Salon of Contemporary Art at the Grand Palais in Paris.
Deltager i udstillinger i Spanien, Italien og Luxembourg.Hans værker er repræsenteret isamlingerne i musée d’Art etd’Histoire i Luxembourg.
He hasparticipated in various exhibitionsin Spain, Italy and Luxembourgand his works belong to collections in the National Museumof History and Art in Luxembourg.
Chasseur I (Jæger I) og Chasseur II (Jæger II), polykrome skulpturer i metal, 1995
Hunter I and Hunter II, polychromatic sculptures in metal, 1995
Værket er en assemblage, der fremstår som en skulptur, men som kunstneren bevidst har berøvet enhver genkendelig skikkelse og enhver æstetisk effekt.
These pieces are compositions of a sculptural kind from which the artist has purposely withheld all beauty ofform or other aesthetic effect.
Værkets bestanddele, rør og plader, som overlapper hinanden, giver helheden et udtryk af skrøbelig og delikat balance.
Their components, tubes and panels, roughly overlapping, give the pieces a tentative, precarious balance.
Det valgte materiale, stål, er et lån fra det industrielle samfund. Brugen af klare farver, blå og gul,vækker minde om trafikskilte.
Thematerial used, steel, belongs to the world of industry; the vibrant blue and yellow might suggest traffic signs.
Ved hjælp af særlige overfladeeffekter har Gast Michels givet det kolde og neutrale materiale en trælignendefremtoning, hvilket understreger kontrasten mellem naturens materialer og den moderne industrielle verdensmaterialer.
By distressing the surface of the steel, Gast Michels has given this cold, neutral material more of the appearance of wood, reinforcing the contrast between natural products and the industrial products of the modernworld.
Den bevidst abstrakte udførelse af assemblagen henleder tanken på det umenneskeliggjorte bybillede.
Yetthe work’s title evokes the countryside, and in particular the forest.
Værkets titel henviser både til den naturlige verden — i særdeleshed skoven, som er et gennemgående temaog kilde til inspiration i kunstnerens værker — som er blevet ødelagt af den industrielle civilisation, og til dentrussel, naturens ødelæggelse udgør for mennesket. Pilene symboliserer storbyens vold og menneskets anonymisering.
This is a recurrent theme and source ofinspiration for the artist: in the process of being destroyed by industrial civilisation, the theme of the forestalludes to the threat posed to man by industrial civilisation.
Værkets abstrakte fremtoning er paradoksalt nok bærer af et budskab, hvis klarhed er værkets største værdi.
Paradoxically, the visual abstraction of the composition conveys a messagewhose clarity constitutes the value of the work.
Ved at integrere den moderne verden i kunsten gennem anvendelse af de produkter, den fremstiller, giver Gast Michels kunsten en rolle som sandhedsvidne og forkynder.
By causing the very reality of the contemporary world to enterart, by appropriating the materials which that world produces, Gast Michels allows art to take on the role ofwitness and gives it a power of denunciation.
Den æstetik, han skaber, hviler på,hvad Pierre Restany (Gast Michels, Édition Galerie de Luxembourg, 1991) kalder »den fundamentale gestusfor tilnærmelse til virkeligheden«, som skal nedbryde grænsen mellem kunsten og livet: en kunst, som lånerfra omverdenen for at give den stof til eftertanke.
The aesthetic which he creates relies upon what Pierre Restany(in Gast Michels, Éditions Galerie de Luxembourg, 1991) described as a ‘fundamental gesture of appropriation of the real’, which seeks to demolish boundaries between art and life; an art which borrows from theworld in order to make it reflect.
I 1983modtog han førsteprisen inden formaleri i Esch-sur-Alzette og Raville-prisen i Luxembourg by.Har udstillet i galerie de Luxembourg, det franskekulturcenter i Luxembourg, Palais Barberini i Rom og Grand Palais i Paris.
In 1983 hewon first prize in painting at Esch-sur-Alzette and the Raville prize in Luxembourg. He has exhibited atthe Luxembourg Art Gallery, atthe French cultural centre in Luxembourg, at the Palais Barberini in Rome and at the Grand Palais in Paris.
(gave fra den danske regering)
(gift from the Danish Government)
Sven Dalsgaard har til denne maleriserie, der udsmykker et af Domstolens retsmødelokaler, valgt at male medord.
For this series of works, designed to hang in one of the courtrooms of the Court of Justice, Sven Dalsgaardchose to paint with words.
En maler blev i tidligere tider sammenlignet med en digter, og maleriet blev defineret som stum poesi.
In the past painters have been compared to poets and painting defined as silent poetry.
Et maleri, der med Paul Claudels ord, er »som fyldt af en ikke udtalt sætnings sonoritet«, opfordrer til en indre, tavslæsning. Det er en sådan oplevelse, Sven Dalsgaard indbyder os til.
Pictures ‘filled with theresonance of unspoken words’, according to Paul Claudel, invited the viewer to a silent, inward reading, andit is this kind of experience that Dalsgaard offers us.
Han præsenterer sit værk som en kalligrafiøvelse over tre sætningsled: »MED KÆRLIGHED/OG RET-FÆRDIGHED/ET FORENET EUROPA«. Disse ord, der er fordelt på tre triptykonagtige storformatmalerier, er malet på alle fællesskabssprogene, som imidlertid ikke kan skilles ud fra hinanden.
The work is presented as ‘an exercise in calligraphy based on three phrases: “WITH LOVE/AND JUSTICE/AUNITED EUROPE”’.
Selv om ordene er disponeret fra venstre til højre som i den vestlige skrifttradition og på trods af de stærke farver, der lader demtræde frem fra den papiragtige hvide baggrund, er de indflitret i hinanden, så de ikke kan læses.
Despite being arranged from left to right like conventional western writing and despite the vibrant colours which mark them out against their papery white background, the words are so entangled that they cannot be read.
Denne manglende mulighed for at læse det budskab, som ordene er bærere af, vækker imidlertid et stærktønske om at afkode det.
But that fact excites the desire to decipher the message contained in the paintings.
Malerierne har en vis lighed med billedpartiturer, hvori den, der betragter dem, selvmå finde »sonoriteten«.
They are like pictorial musicscores from which the viewer must unlock the sounds.
Visse bogstaver begynder da at skille sig ud, træder frem på overfladen og danner ord,som får en meget stor kraft, og som man udtaler i stilhed.
Certain letters then seem to appear, isolated on the surface, giving rise to words which recapture their force and are then spoken in silence.
Ved deres komposition symboliserer Sven Dalsgaards malerier de forskellige kulturers sameksistens i gensidigrespekt inden for Den Europæiske Union — en respekt, som altid er truet — ligesom retfærdigheden er det,og som også menneskelivet er det.
The composition symbolises the coexistence of different cultures within the European Union and the respectthat must be had for each of them. But this respect remains under threat, as does justice, as does life itself.
Dansk kunstner (1914-1999).
Danish artist born in 1914, died in1999.
Begyndte at male i 1930’erne. Harinteresseret sig for surrealismen.
He began painting in the1930s and took an interest insurrealism.
I1947 opholdt han sig i Paris påsamme tid som andre danskekunstnere, Richard Mortensen og Robert Jacobsen.
In 1947 he stayed in Paris with fellow Danish artists Richard Mortensen and Robert Jacobsen.
Han var tilligefotograf og har skrevet fleredigtsamlinger.
Also a photographer,Dalsgaard is the author of severalcollections of poetry.
Billedtæpper, 1985
Tapestries, 1985
(gave fra den portugisiske regering)
(gift from the Portuguese Government)
»Jeg er ingen«, skriver Fernando Pessoa i Rastløshedens bog,»Jeg er omegnen af en landsby, som ikke findes[...], jeg svæver i luften [...]« — ligesom i Costa Pinheiros billedtæppe, der som en hyldest til digteren søger atgengive hans tilstedeværelse, at give ham et ansigt, selv om han ikke har noget ansigt, fordi han er opløst i poesien.
‘I am no one’, wrote Fernando Pessoa in his Book of Disquiet. ‘I am the suburbs of a town that doesn’t exist...and I float... airborne’, just as in the tapestry by Costa Pinheiro, who, in honour of the poet, attempted to recreate his presence, to give face to a man who has none because he has become one with his poetry.
Udslettelse af selvet for at overskride en enkelt bevidstheds snæverhed, for i én selv at give plads for en »anden«, som er mere end sig selv.Caeiro, Reis og Campos er de »andre«, som han har opfundet for at »være alt, på alle måder, fordi sandhedenikke kan eksistere ufuldkommen«, siger han.
They enabled him to play a number of different parts, or in the words of the poet, ‘to be everything, in every way, because Truth cannot exist incompletely’.
At være alt for at favne alle sandhedens facetter ved at udforskealle aspekter af sig selv og således »mærke alt«.
To be everything in order to embrace all of the facets of Truth, to explore the whole self and thus to‘experience everything’.
Det er dette mysterium, som lader digteren og hans værk gå over i hinanden, som Costa Pinheiro har ønsketat fremstille ved på samme tid at tegne personen gennem virkelige objekter — hatten, brillerne, cigaretrøret —og hans poetiske rum — vinduet, landskabet, himlen og havet, der løber sammen, mågerne og deres lette flugt.
It is this mystery merging the poet with his work that Costa Pinheiro sought to represent, by evoking both hisperson, through the depiction of objects: a hat, glasses, a cigarette holder, and his poetic space: the window,the scenery, the sky and sea merging together, the seagull in gentle flight.
Illustrationen får en ikonologisk værdi i forhold til digterfiguren. Den søger at gøre Fernando Pessoas tankesynlig i billeder, der, som kunstneren ved, kan få os til at åbne øjnene.
The illustration takes on an iconological value in relation to the poet’s personality, seeking to render Pessoa’sthoughts in images which the artist knows are intended to open our eyes.
Er det ikke det mest velegnede svar på et værk, som søger at gribe tingenes og verdens mysterium i en poetiskvision, som har den ambition at være alts tilstedeværelse i alt:
Surely this is the most appropriate response to an oeuvrewhich seeks to grasp the ‘mystery of things’ and ofthe world in a poetic vision in which everything is one:
»Det vigtige er at se At se uden at tænke At se rigtigt, når man ser Og ikke tænke, når man ser« (Hvad vi ser af tingene.)
‘The main thing is to know how to see clearly,To know how to see clearly without thinking,To know how to see clearly when seeing,And not to think when seeing.’(What we see of things)
Et øjeblik at ophøre med at tænke for at se, at mågerne i Costa Pinheiros billedtæppe i deres flugt udsletternatten.
If one stops thinking for a moment one sees more clearly that, in Pinheiro’s tapestry, the seagulls are erasingthe night as they fly by.
»Flyv videre, fugl, og lær mig at flyve videre!« (Plutôt le vol de nuit, af Fernando Pessoa).
‘Pass, bird, pass, and teach me to pass!’(Sooner the flight of a bird, Fernando Pessoa).
Portugisisk kunstner (1932-).Studerede vedkunsthåndværkerskolen António Arroio.
Portuguese artist born in 1932.Studied at the António Arroio School of Decorative Arts.
Har deltaget i talrigeudstillinger i Lissabon.
He hasparticipated in numerousexhibitions in Lisbon.
I 1967tildelte Selskabet for Billedkunst i Lissabon ham førsteprisen indenfor maleri. Har også udstillet i Tyskland og Frankrig i detportugisiske kulturcenter.
In 1967 hewon the first prize in painting ofthe National Society of Fine Art in Lisbon.
Basrelieffet var i sin klassiske udformning narrativt organiseret og afbildede en historisk fortælling.
It told a historic tale. The sculpted forms were executed insuch a way as to enable the viewer to read the story depicted in the relief and understand its meaning.