natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sag C-449/98 Ρ International Express Carriers Conferenc (IECC) / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Konkurrence
Case C-449/98 Ρ International Express Carriers Conference (IECC) ν Commission of the European Communities Competition
17. maj 2001 besørgelse af post — remail*
17 May 2001
I kraft af remail kan større postafsendere, der opererer på tværs af grænserne, vælge den eller de nationale posttjenester, som ved forsendelse af international post tilbyder den mest fordelagtige tjenesteydelse til den bedste pris.
The IECC is an organisation representing the interests of certain undertakings which provide express mail services.
Den 13. juli 1988 indgav IECC en klage til Kommissionen i henhold til artikel 3, stk. 2, i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86.
Its members, who are private operators, offer, inter alia, "remail' services, consisting in the transportation of mail originating in Country A to the territory of Country Β to be placed there with the local public postal operator ('public postal operator') for final transmission by the latter on its own territory ('ABB remail') or to Country A ('ABA remail') or Country C ('ABC remail').
Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 8. december 1998 har International Express Carriers Conference (herefter »IECC«) iværksat appel til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans den 16. september 1998 i sag T-110/95, IECC mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber for IECC's påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 17. februar 1995 om afvisning af IECC's klage vedrørende anvendelsen af EF-traktatens artikel 85 (nu artikel 81 EF) på CEPT-aftalen.
By application lodged at the Court Registry on 8 December 1998, International Express Carriers Conference ('the IECC') brought an appeal against the judgment of the Court of First Instance in Case T-110/95 IECC ν Commission), whereby the Court of First Instance dismissed as unfounded the IECC's application for annulment of the Commission Decision of 17 February 1995 rejecting its complaint in respect of the application of Article 85 of the EC Treaty (now Article 81 EC) to the CEPT Agreement.
Faktiske omstændigheder
Facts of the case
Klagen indeholdt to dele, hvoraf den første del var baseret på EF-traktatens artikel 85 og den anden del på EF-traktatens artikel 86 (nu artikel 82 EF).
Remail allows large-scale senders of crossborder mail to select the national postal administration or administrations which offer the best service at
International Express Carriers Conference (IECC) er en organisation, som varetager interesserne for en række virksomheder, som udfører ekspresbesørgelse af post.
the best price for the distribution of crossborder mail.
Organisationens medlemmer, som er private erhvervsdrivende, tilbyder bl.a. såkaldt »remail«, som består i at befordre post fra et land A til et andet land B, hvor posten overgives til den lokale offentlige posttjeneste med henblik på forsendelse på dens eget område (»ABB«remail) eller til land A (»ABA«-remail) eller et andet land C (»ABO-remail).
On 13 July 1988, the IECC lodged a complaint with the Commission under Article 3(2) of Council Regulation No 17 of 6 February 1962 (First Regulation implementing Articles 85 and 86 of the Treaty).
CEPT-aftalen om terminalafgifter gjaldt indtil den 31. december 1995.
The public postal operators parties to the CEPT Agreement agreed to increase the rates of terminal dues by 10% in 1991, 5% in 1992 and a further 5% in 1993.
procedure i henhold til bestemmelserne i Rådets forordning nr. 17 [...] på grundlag af EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og artikel 86«.
On 18 April 1991, the Commission informed the IECC that it 'had decided to initiate proceedings under the provisions of Council Regulation 17/62 ... on the basis of Articles 85(1) and 86 of the EC Treaty'.
Den 7. april 1993 meddelte Kommissionen IECC, at den den 5. april 1993 havde vedtaget en meddelelse om klagepunkter, som skulle fremsendes til de berørte offentlige posttjenester.
On 7 April 1993, the Commission informed the IECC that it had adopted a statement of objections on 5 April 1993, which was to be sent to the public postal operators concerned.
Den 26. juli 1994 opfordrede IECC i medfør af EF-traktatens artikel 175 (nu artikel 232 EF) Kommissionen til at tilsende den en skrivelse i henhold til artikel 6 i Kommissionens forordning nr. 99/63/EØF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Rådets forordning nr. 17, såfremt Kommissionen fandt, at det ikke var nødvendigt at vedtage et forbud over for de offentlige posttjenester.
On 26 July 1994 the IECC called on the Commission, pursuant to Article 175 of the Treaty (now Article 232 EC), to send it a letter under Article 6 of Commission Regulation No 99/63/EEC of 25 July 1963 on the hearings provided for in Article 19(1) and (2) of Council Regulation No 17, in the event that the Commission considered it unnecessary to adopt a decision prohibiting the actions of the public postal operators.
Den 17. februar 1995 tilsendte Kommissionen IECC den anfægtede beslutning, hvorved den endeligt afviste IECC's klage vedrørende anvendelsen af traktatens artikel 85 på CEPT-aftalen.
On 17 February 1995, the Commission notified the IECC of the contested decision, which definitively rejected its complaint relating to the application of Article 85 of the Treaty to the CEPT Agreement.
Den 17. januar 1995 undertegnede 14 offentlige posttjenester, herunder 12 tjenester i Det Europæiske Fællesskab, en foreløbig aftale om terminalafgifter, der skulle træde i stedet for CEPT-aftalen fra 1987.
On 17 January 1995, 14 public postal operators, 12 of them from the European Community, signed a preliminary agreement on terminal dues designed to replace the 1987 CEPT Agreement.
Ved aftalen, som betegnes »REIMS-aftalen« (System for the Remuneration of Exchanges of International Mails between Public Postal Operators with a Universal Service Obligation — system for godtgørelse for obligatorisk besørgelse af international post) (herefter »den foreløbige REIMS-aftale«), indføres i det væsentlige et system, hvorefter postvæsenet på bestemmelsesstedet over for postvæsenet på afsendelsesstedet anvender en fast procent af sin indenrigstakst for al post, det modtager.
The new agreement, referred to as the 'REIMS Agreement' (System for the Remuneration of Exchanges of International Mails between Public Postal Operators with a Universal Service Obligation) ('the preliminary REIMS Agreement'), essentially provides for a system whereby the receiving post office would charge the originating post office a fixed percentage of the former's domestic tariff for any post received.
En endelig udgave af aftalen blev undertegnet den 13. december 1995 og anmeldt til Kommissionen med henblik på en fritagelse i medfør af traktatens artikel 85, stk. 3 (EFT 1996 C 42, s. 7).
A definitive version of this agreement was signed on 13 December 1995 and notified to the Commission on 19 January 1996 for exemption under Article 85(3) of the Treaty.
Aftalen trådte i kraft den 1. januar 1996.
The agreement entered into force on 1 January 1996.
Sagen ved Kommissionen og den anfægtede beslutning
Procedure before the Commission and the contested decision
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 28. april 1995, der blev registreret under nr. T-110/95, anlagde IECC sag med påstand om annullation af den anfægtede beslutning.
The Commission thus notes that the PPOs are actively working towards a system of new charges and at this stage believes that the parties are endeavouring to address the Commission's concerns under competition law ... the
åbenbart urigtigt skøn, det første og andet på, at der forelå en tilsidesættelse af traktatens artikel 85, stk. 1 og 3, samt artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 17, det fjerde på, at det var begået magtfordrejning, det femte på, at EF-traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF) var tilsidesat og det sjette på, at visse almindelige retsgrundsætninger var tilsidesat.
Commission considers that it would not be in the interest of the public of the Community to devote its scarce resources to moving, at this stage, towards resolving the terminal dues related aspect of your complaint by means of a prohibition decision.
Ifølge fast retspraksis har en klager krav på at få meddelt resultatet af sin klage ved en beslutning fra Kommissionen, som kan anfægtes under et søgsmål.
Proceedings before the Court of First Instance and the contested judgment
Ved den anfægtede dom frifandt Retten Kommissionen for annullationspåstanden og stadfæstede hermed den anfægtede beslutning, hvorefter det ikke var i Fællesskabets interesse at afslutte behandlingen af den del af IECC's klage, som vedrørte terminalafgifter, ved at udstede et forbud, da CEPT-aftalen snart ikke længere ville være i kraft, idet den ville blive afløst af et nyt system (REIMS-systemet), hvorefter terminalafgifterne fastsættes mere direkte på grundlag af omkostningerne.
It is clear from paragraph 63 of the contested judgment that the reference to the draft REIMS Agreement is not to a text or a specific document actually in the Commission's possession but to the content of that draft, which was brought to the Commission's knowledge by means of information provided informally by the International Post Corporation, as the contested decision, to which paragraph 63 of the contested judgment expressly refers, also states.
Retten har derfor ikke foretaget en urigtig retsanvendelse ved i den anfægtede doms præmis 49 at henvise til artikel 3 i forordning nr. 17 som begrundelse for at forkaste anbringendet om, at Kommissionen ikke kunne afvise IECC's klage under henvisning til den manglende fællesskabsinteresse.
The Court of First Instance therefore did not rely, in that regard, on a materially incorrect finding.
IECC har i appelskriftet nedlagt påstand om, at den anfægtede dom ophæves.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 28 April 1995 and registered as Case T-110/95, the IECC brought an action for annulment of the contested decision.
Med det første anbringende gør appellanten gældende, at Retten har gengivet de for den forelagte beviser forkert.
In the first limb of this plea, the IECC maintains that the Court of First Instance erred in relying on Article 3 of Regulation No 17 in order to justify the Commission's rejection of its complaint for lack of Community interest when the complaint had already been thoroughly examined.
Også det andet anbringendes andet led går ud på, at Kommissionen ikke længere kan begrunde afvisningen af en klage med den manglende fællesskabsinteresse, såfremt der er foretaget en fuldstændig behandling af klagen, og Kommissionen er i stand til at foretage en endelig retlig vurdering.
In support of its action, the IECC set out six pleas in law, the third alleging, essentially, an error of law and a manifest error in the Commission's assessment of the Community interest in the case, the first and third alleging infringement of Article 85(1) and (3) of the Treaty and of Article 4(1) of Regulation No 17, the fourth alleging misuse of powers, the fifth alleging infringement of Article 190 of the EC Treaty (now Article 253 EC) and the sixth alleging infringement of a number of general principles of law.
Dette argument svarer til første del af det andet anbringendes første led og må forkastes af de grunde, som er anført ovenfor.
It is settled case-law that a complainant is entitled to have any uncertainty as to the outcome of his complaint dispelled by means of a Commission decision, which may be the subject-matter of an application for judicial review.
Det bemærkes, at det fremgår af den anfægtede doms præmis 63, at henvisningen til udkastet til REIMS-aftalen ikke vedrørte en bestemt tekst eller et bestemt dokument, som var i Kommissionens besiddelse, men indholdet af det pågældende udkast, der var blevet bragt til Kommissionens kundskab ved nogle uformelle oplysninger, den havde modtaget af International Post Corporation, således som det er anført i den anfægtede beslutning, hvortil den anfægtede doms præmis 63 udtrykkeligt henviser.
By the contested judgment, the Court of First Instance dismissed the action for annulment as unfounded and thus upheld the contested decision to the effect that, since the CEPT Agreement would soon no longer be current, as it was to be replaced by a new scheme (the REIMS scheme) in which terminal dues would be more closely linked to costs, there was no Community interest in resolving the 'terminal dues' part of the IECC's complaint by adopting a prohibition decision.
Andet anbringende
By its appeal, the IECC claims that the Court should set aside the contested judgment.
Med det andet anbringendes tredje og fjerde led gør appellanten i det væsentlige gældende, at Retten har tilsidesat betingelsen om Fællesskabets interesse ved at begrænse sin kontrol med Kommissionens vurdering af Fællesskabets interesse til ét enkelt kriterium — nemlig om den konkurrencebegrænsende adfærd hos de pågældende virksomheder, som er omhandlet i klagen, »vil blive ændret i en retning, som er i almenvellets interesse«.
In those circumstances, the Court of First Instance did not err in law when, in paragraph 49 of the contested judgment, it relied on Article 3 of Regulation No 17 in dismissing the plea that the Commission was not entitled to reject IECC's complaint on the ground of insufficient Community interest.
Første led
Second limb
Anbringendets første led er, at Retten fejlagtigt henviste til artikel 3 i forordning nr. 17 som begrundelse for, at Kommissionen med rette havde afvist appellantens klage på grund af
By its first plea in law, the IECC claims that the Court of First Instance distorted the evidence adduced before it.
Eftersom vurderingen af en klages interesse for Fællesskabet afhænger af omstændighederne i hvert enkelt konkret tilfælde, bør antallet af kriterier, som Kommissionen kan lægge vægt på,
By the second limb of the second plea in law, the IECC again maintains that the Commission is not entitled to rely on the absence of Community interest in order to reject a complaint which has
ikke begrænses, og det bør modsat heller ikke pålægges Kommissionen udelukkende at anvende bestemte kriterier.
must be rejected for the reasons stated in paragraphs 48 to 52 above.
foreløbige REIMS-aftale, som denne efterfølgende var blevet anmeldt til Kommissionen.
been fully investigated and is ready for final legal assessment.
En afvisning heraf er i fuld overensstemmelse med det princip, som appellanten har påberåbt sig som grundlag for sit fjerde anbringende.
That argument, which is similar to the first part of the first limb of the second plea in law, must be rejected for the reasons already stated.
Følgelig har Retten ikke foretaget en urigtig retsanvendelse ved at antage, at Kommissionen med føje kun havde anvendt ét kriterium for vurderingen af Fællesskabets interesse og ikke gennemgået alle de kriterier, som er nævnt i dommen i sagen Automec mod Kommissionen.
The second complaint is based on the premise that a complainant is entitled to require that the Commission take a decision on the existence or otherwise of an infringement of Articles 85 and 86 of the Treaty. As stated in paragraph 35 above, however, that premise is contrary to the settled case-law of the Court of Justice.
Med det femte anbringendes første led gør appellanten gældende, at Rettens udtalelser indeholder visse selvmodsigelser, nemlig på den ene side i den anfægtede doms præmis 58, 98 og 61, og på den anden side i præmis 63, 65 og 68. Disse selvmodsigelser må efter appellantens opfattelse ligestilles med en begrundelsesmangel og viser desuden, når de sammenholdes med den anfægtede doms præmis 57, at begrundelsen er urigtig.
By the third and fourth limbs of the second plea in law, the IECC claims essentially that the Court of First Instance infringed the concept of Community interest in limiting its review of the Commission's assessment of the Community interest to a single criterion, relating to the amendment 'in a manner conducive to the general interest' of the anti-competitive conduct of the undertakings to which the complaint was addressed.
Appellantens tredje anbringende er, at Retten for det første har gjort sig skyldig i en urigtig retsanvendelse ved at lægge til grund, at den antagelse alene, at den påtalte praksis ville blive ændret i fremtiden, udgjorde en tilstrækkelig garanti for Kommissionen for opfyldelsen af det generelle formål i traktatens artikel 3, litra g), selv om det på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede beslutning fremgik klart, at den konkurrencebegrænsende praksis, klagen vedrørte, i det hele blev fortsat og ville vare ved længe endnu.
By its fourth plea in law, the IECC criticises the Court of First Instance for having infringed, in paragraph 64 of the contested judgment, the principle that the lawfulness of a contested decision is to be assessed solely in the light of the elements of law and of fact in existence on the date of its adoption.
Herom bemærkes, at der ikke ses at være nogen selvmodsigelser, der kan anfægte konsekvensen i Rettens begrundelse i de påtalte præmisser i den anfægtede dom, som indeholder Rettens bemærkninger vedrørende anvendeligheden af det kriterium, Kommissionen har anvendt som begrundelse for at afvise klagen under henvisning til den manglende fællesskabsinteresse.
In view of the fact that the assessment of the Community interest raised by a complaint depends on the circumstances of each case, the number of criteria of assessment to which the Commission may refer should not be limited nor, conversely, should it be required to have recourse exclusively to certain criteria.
Det første argument falder sammen med visse af de argumenter, appellanten allerede har fremført til støtte for det andet anbringendets tredje og fjerde led. Det må derfor forkastes af de grunde, som er angivet ovenfor i dommens præmis 48-52.
In that regard, it should be observed that, in paragraph 64 of the contested judgment, the Court of First Instance refused, in the context of its review of the lawfulness of the contested decision, to examine in detail all of the provisions of the draft REIMS Agreement, as subsequently notified to the Commission.
Det femte anbringendes andet led er, at den anfægtede dom er utilstrækkeligt begrundet.
Such a refusal is strictly consistent with the principle on which the IECC relies in its fourth plea in law.
Det andet argument er baseret på den forudsætning, at en klager har krav på, at Kommissionen træffer beslutning om, hvorvidt der foreligger en tilsidesættelse af traktatens artikel 85 og 86. Denne forudsætning strider imidlertid mod Domstolens faste praksis som anført ovenfor i præmis 35.
Consequently, in considering that the Commission was correct to give priority to a single criterion for assessing the Community interest instead of specifically examining the criteria referred to mAutomec ν Commission, the Court of First Instance did not err in law.
Endelig gør appellanten med det femte anbringendes tredje led gældende, at der foreligger en begrundelsesmangel, da Retten ikke har begrundet sit afslag på at efte yrkomme appellantens anmodninger om at genåbne forhandlingerne i medfør af artikel 62 i Rettens procesreglement.
By the first limb of its fifth plea in law, the IECC points to contradictions between what the Court of First Instance says in paragraphs 58,98 and 61 and what it says in paragraphs 63, 65 and 68 of the contested judgment.
Appellantens fjerde anbringende er, at Retten i den anfægtede doms præmis 64 har tilsidesat princippet om, at lovligheden af en anfægtet beslutning alene skal vurderes på grundlag af de retlige og faktiske omstændigheder, som forelå på tidspunktet for dens vedtagelse.
By its third plea in law, the IECC complains, first, that the Court of First Instance made an error of law in considering that the mere assumption that the practices complained of would be amended in the future was sufficient for the Commission to ensure that the general objective laid down in Article 3(g) of the Treaty would be achieved, whereas, on the date on which the contested decision was adopted, it was clear that all the anti-competitive practices referred to in the complaint were continuing and that they would do so for a long time.
Denne begrundelse er tilstrækkelig klar og fuldstændig til, at appellanten havde mulighed for at efterprøve den.
The first complaint is confused with some of the complaints which the IECC has already put forward in the context of the third and fourth limbs of the second plea in law. Accordingly, it
Herom bemærkes, at Retten i den anfægtede doms præmis 64, hvori den tog afstand fra — som led i en legalitetskontrol af den anfægtede beslutning — at foretage en detaljeret undersøgelse af alle bestemmelserne i den
In that regard, it should be pointed out that the impugned paragraphs of the contested judgment, which set out the Court of First Instance's reasoning in relation to the acceptability of the criterion applied by the Commission to provide reasons for rejecting the complaint for lack of Community interest, do not disclose any contradictions of such a kind as to affect the coherence of the reasoning of the Court of First Instance.
Sjette anbringende har gjort sig skyldig i en urigtig retsanvendelse ved anvendelsen af begrebet magtfordrejning, idet den afslog at foretage en helhedsvurdering af de omstændigheder, som appellanten fremførte til godtgørelse af, at der var begået magtfordrejning i det foreliggende tilfælde, og i stedet foretog en isoleret vurdering af hver af disse omstændigheder, hvorved den forsømte at undersøge andre omstændigheder.
By the second limb of the fifth plea in law, the IECC maintains that the contested judgment does not contain an adequate statement of grounds.
Appellantens sjette anbringende er, at Retten på to punkter har begået en fejl, da den i den anfægtede doms præmis 109 forkastede anbringendet om, at lighedsgrundsætningen var tilsidesat, med den begrundelse, at appellanten ikke havde godtgjort, at Kommissionen i et tilfælde som det foreliggende skulle have pålagt de pågældende virksomheder sanktioner i modsætning til, hvad der var sket i nærværende sag.
breach of competition law represented by the draft REIMS Agreement against the allegedly pro-competitive effect of that agreement, and did so outside the context of Article 85(3) of the Treaty, thus departing from settled case-law.
Det må i så henseende konstateres, dels at det fremgår af den anfægtede doms præmis 84 og præmis 88, første punktum, at Retten foretog en helhedsvurdering af samtlige de omstændigheder, appellanten fremførte, dels at appellanten ikke har godtgjort, at Retten gjorde sig skyldig i en urigtig retsanvendelse ved anvendelsen af begrebet magtfordrejning i den anfægtede doms præmis 83-89.
As already stated in paragraphs 45 to 47 of this judgment, in the present case the Commission was not obliged to apply the three criteria defined in Automec ν Commission.
Herom bemærkes, at selv om det anerkendes, at det havde været mere hensigtsmæssigt i den anfægtede doms præmis 109 at anvende udtrykket »et sammenligneligt tilfælde« end udtrykket »et tilfælde som det foreliggende«, må det konstateres, at appellantens argumenter ikke kan anfægte relevansen af Rettens betragtninger, hvorefter det ikke fandtes godtgjort, at Kommissionen havde fulgt en anden fremgangsmåde i sammenlignelige tilfælde.
Last, by the third limb of the fifth plea in law, the IECC alleges a lack of reasoning in that the Court of First Instance refused to grant its requests to re-open the oral procedure pursuant to Article 62 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance.