natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det følger imidlertid af præmis 9 i Hoffmann-La Rochedommen, at den fravigelse af princippet om de frie varebevægelser, som bliver konsekvensen af, at varemærkeindehaveren modsætter sig ompakningen, ikke kan tillades, hvis indehaverens udøvelse af sin ret hertil udgør en skjult begrænsning af samhandelen mellem medlemsstaterne i henhold til artikel 30, andet punktum, EF.
By its fint, second, fourth and eighth questions, the national court seeks to obtain clarification of the concept of the specific subjectmatter of the trade mark, as used in the Court's case-law, in order to determine the circumstances in which a trade mark proprietor may rely on its trade mark rights in order to prevent a parallel importer from repackaging pharmaceutical products.
Ifølge den forelæggende ret angår de omtvistede former for ompakning indehaverens egne varer, der er markedsført med dennes samtykke, og de skader ikke lægemidlernes oprindelige tilstand, deres omdømme eller varemærkets hovedfunktioner.
Next, in cases subsequent to Hoffmann-La Roche, in particular in Joined Cases C-427/93, C-429/93 and C-436/93 Bristol-Myers Squibb and Others [1996] and Case C-379/97 Upjohn [1999], the Court clarified what may constitute artificial partitioning of the markets between Member States.
Den har rejst spørgsmålet, om disse former for ompakning, når varemærket ikke bruges til at vildlede forbrugerne med hensyn til varernes oprindelse og kvalitet, skal tillades, selv om det ikke er godtgjort, at ompakning er nødvendig for at give parallelimportøren effektiv adgang til markedet.
In certain circumstances, where repackaging is necessary to allow the product imported in parallel to be marketed in the importing State, opposition of the trade mark proprietor to the repackaging of pharmaceutical products is to be regarded as constituting artificial partitioning of markets.
Det udgør en skjult begrænsning i denne bestemmelses forstand, at varemærkeindehaveren udøver sin ret til at modsætte sig ompakningen, hvis dette bidrager til en kunstig opdeling af markederne mellem medlemsstaterne, og hvis ompakningen endvidere foretages på en sådan måde, at varemærkeindehaverens retmæssige interesser tilgodeses, hvilket bl.a. indebærer, at ompakningen ikke må berøre lægemidlets oprindelige tilstand og ikke må kunne skade varemærkets omdømme.
In that case-law, the Court also elaborated on and clarified the other requirements which the parallel importer must meet in order to be able to repackage trademarked pharmaceutical products. It stated, in particular, that the presentation of the repackaged product must not be such as to damage the reputation of the trade mark.
Som det er bemærket ovenfor, har Domstolen udtalt, at det må anses for at bidrage til en kunstig opdeling af markederne mellem medlemsstaterne, at varemærkeindehaveren modsætter sig ompakning af lægemidlerne, når ompakningen er nødvendig for, at den parallelimporterede vare kan markedsføres i importstaten.
The national court seeks to ascertain, in particular, whether it is possible to take the view, as some courts in other Member States have done, that repackaging is prejudicial to the specific subjectmatter of the trade mark for the purposes of the Court's case-law, so that the trade mark proprietor may oppose repackaging as a matter of principle even if, in reality, that repackaging does not constitute a threat to its proprietary interests.
Det bemærkes, at det grundlæggende princip om de frie varebevægelser kan fraviges i tilfælde, hvor en indehaver af et varemærke under påberåbelse heraf rejser indsigelse mod ompakning af parallelimporterede lægemidler, men at fravigelse kun kan ske, i det omfang indehaverens adgang til indsigelse giver ham mulighed for beskyttelse af de rettigheder, der hører til det særlige formål med varemærkeretten, set på baggrund af dens hovedfunktion.
According to the national court, the repackaging in question in the present case concerns authentic goods marketed with the proprietor's consent and does not harm the original condition of the products, their reputation or the essential functions of the mark.
Det er ikke bestridt, at det særlige formål med varemærkeretten er at give en garanti for oprindelsen af varen, der er forsynet med varemærket, og at tredjemands ompakning af varen uden varemærkeindehaverens tilladelse kan medføre reel risiko for denne oprindelsesgaranti.
The court raises the question whether, in circumstances where the mark is not used in such a way as to deceive consumers as to the origin and quality of the goods, such repackaging must be permitted even if it is not established that repackaging is necessary in order to allow the parallel importer effective access to the market.
Det fremgår således af fast retspraksis, at den ændring, som enhver ompakning af et lægemiddel forsynet med et varemærke indebærer, og som i sagens natur medfører en risiko for at skade lægemidlets oprindelige tilstand, kan forbydes af varemærkeindehaveren, medmindre ompakningen er nødvendig for at kunne markedsføre de parallelimporterede varer, og varemærkeindehaverens retmæssige interesser i øvrigt er beskyttet (jf. hertil dommen i sagen Bristol-Myers Squibb m.fl., præmis 57).
Finally, it should be remembered that, before Directive 89/104 was adopted, the Court's caselaw on those issues had been developed on the basis of the provisions of the EEC Treaty relating to intra-Community trade. Following adoption of that directive, Article 7 of which comprehensively regulates the question of the exhaustion of trade mark rights for products traded in the Community, the Court held that national rules on the subject had to be assessed in the light of that article (see Bristol-Myers Squibb and Others, paragraph 26).
Nødvendigheden af ompakningen
Findings of the Court
Domstolen fastslog således i præmis 7 og 8 i Hoffmann-La Rochedommen, at varemærkeindehaverens ret til at modsætte sig ompakningen af lægemidler, der er forsynet med hans varemærke, under hensyn til risikoen for oprindelsesgarantien henhører under det særlige formål med varemærkeretten.
Although it is possible to derogate from the fundamental principle of free movement of goods where the proprietor of a mark relies on the mark to oppose the repackaging of pharmaceutical products imported in parallel, that is only to the extent necessary to enable the proprietor to safeguard rights which form part of the specific subjectmatter of the mark, as understood in the light of its essential function.
Ifølge denne retspraksis er det ompakningen af lægemidler.
However, Article 7 of the Directive, like Article 30 EC, is intended specifically to reconcile the fundamental interest in protecting trade mark rights with the fundamental interest in free movement of goods between Member States, so that those two provisions, which pursue the same result, must be interpreted in the same way.
Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, under hvilke betingelser
It is not in dispute that the specific subjectmatter of a mark is to guarantee the origin of the product bearing that mark and that repackaging of that product by a third party without the
den ompakning, en parallelimportør foretager af lægemidlerne med henblik på markedsføring i importstaten, kan anses for nødvendig i henhold til Domstolens praksis.
authorisation of the proprietor is likely to create real risks for that guarantee of origin.
I den forbindelse er det tilstrækkeligt, at hindringen foreligger for en af indpakningerne, som varemærkeindehaveren anvender i importmedlemsstaten (jf. dommen i sagen Bristol-Myers Squibb m.fl., præmis 53 og 54).
prohibited by the trade mark proprietor unless the repackaging is necessary in order to enable the marketing of the products imported in parallel and the legitimate interests of the proprietor are also safeguarded (see, to that effect, Bristol-Myers Squibb and Others, paragraph 57).
Den forelæggende ret har anført, at ompakningen må anses for at være nødvendig, når den gør det muligt at overvinde aktuelle eller potentielle hindringer for markedsføringen af lægemidlerne.
Thus, in paragraphs 7 and 8 of Hoffmann-La Roche, the Court considered that the proprietor's right to oppose the repackaging of pharmaceutical products bearing its mark is, having regard to that risk to the guarantee of origin, related to the specific subjectmatter of the mark.
Spørgsmålet har betydning, for så vidt som sagsøgerne i hovedsagerne gør gældende, at de former for ompakning, som parallelimportørerne har foretaget, og som består i at udskifte lægemidlernes emballage, ikke er nødvendige, eftersom det ville være muligt at sælge dem på markedet ved blot at sætte en ny etiket på varerne.
According to that case-law, it is the repackaging of the trademarked pharmaceutical products in itself which is prejudicial to the specific subjectmatter of the mark, and it is not necessary in that context to assess the actual effects of the repackaging by the parallel importer.
Ifølge den forelæggende ret er der betydelig modstand på markedet mod ometikettering, og udskiftning af emballagen er nødvendig for at imødegå denne modstand.
By its third question, the national court asks the Court in what circumstances repackaging by a parallel importer in order to market pharmaceutical products in the importing State may be considered to be necessary for the purposes of the Court's case-law.
I den forbindelse er det endvidere blevet fastslået, at varemærkeindehaveren kan modsætte sig ompakning i form af udskiftning af emballagen, når parallelimportøren kan genanvende den oprindelige emballage til markedsføring i importmedlemsstaten efter påsætning af etiketter (jf. dommen i sagen Bristol-Myers Squibb m.fl.. præmis 55).
It seeks more specifically to ascertain whether repackaging may be considered necessary on the sole ground that, without it, the commercial success of the product would be adversely affected on the market of the importing State because a significant proportion of the consumers in that State mistrust pharmaceutical products which are manifestly intended for the market of another State.
Det er således kun, hvis lægemidlet effektivt kan få adgang til det pågældende marked efter ometikettering, at varemærkeindehaveren kan modsætte sig, at parallelimportøren foretager ompakning i form af udskiftning af emballagen.
However, it is clear from paragraph 9 of Hoffmann-La Roche that the derogation from free movement of goods which is the consequence of the trade mark proprietor's opposition to repackaging cannot be accepted if the proprietor's exercise of that right constitutes a disguised restriction on trade between Member States within the meaning of the second sentence of Article 30 EC.
Ifølge Domstolens praksis bidrager en indehaver af et varemærke, der påberåber sig sin varemærkeret med henblik på at forhindre en parallelimportør i at foretage en ompakning, der er nødvendig for at markedsføre de pågældende lægemidler i importstaten, til en kunstig opdeling af markederne mellem medlemsstaterne, der er i strid med fællesskabsretten.
The national court considers that repackaging should be regarded as necessary where it enables a real or potential impediment to the marketing of the products to be overcome. That issue is important since the claimants contend that repackaging by parallel importers, which consists in replacing the packaging of the products, is not necessary because marketing would still be possible simply by relabelling the products.
Modvilje mod ometiketterede lægemidler udgør ikke altid en sådan hindring for en effektiv adgang til markedet, at ompakning ved udskiftning af emballagen er nødvendig i den i Domstolens praksis anvendte betydning.
According to the national court, there is real market resistance to relabelling and replacement of packaging is necessary to overcome that resistance.
Domstolen har i den forbindelse fastslået, at der skal tages hensyn til de omstændigheder, der foreligger på tidspunktet for markedsføringen i importmedlemsstaten, og som gør ompakningen objektivt nødvendig for, at lægemidlet kan markedsføres af parallelimportøren i denne stat.
A disguised restriction within the meaning of that provision will exist where the exercise by a trade mark proprietor of its right to oppose repackaging contributes to artificial partitioning of the markets between Member States and where, in addition, the repackaging is done in such a way that the legitimate interests of the proprietor are respected.
Det er ikke berettiget, at en varemærkeindehaver modsætter sig ompakning, hvis det hindrer den importerede vares effektive adgang til markedet i denne stat (jf. i samme retning Upjohndommen, præmis 43).
This means, in particular, that the repackaging must not adversely affect the original condition of the product and must not be such as to harm the reputation of the mark.
Imidlertid kan der på et marked eller på en betydelig del heraf være en så stærk modstand mod ometiketterede lægemidler hos en betydelig del af forbrugerne, at det må betragtes som en hindring for den effektive adgang til markedet.
As was recalled above, the Court has found that a trade mark proprietor's opposition to repackaging of pharmaceutical products must be regarded as contributing to artificial partitioning of the markets between Member States where the repackaging is necessary in order to enable the product imported in parallel to be marketed in the importing State.
Under disse omstændigheder er ompakningen af lægemidlerne ikke alene begrundet i, at der søges en kommerciel fordel, men den har også til formål at skaffe effektiv adgang til markedet.
According to the Court's case-law, where a trade mark proprietor relies on its trade mark rights to prevent a parallel importer from repackaging where that is necessary for the pharmaceutical products concerned to be marketed in the importing State, that contributes to artificial partitioning of the markets between Member States, contrary to Community law.
En sådan hindring foreligger, f.eks. når lægemidler, der er købt af parallelimportøren, ikke kan markedsføres i importmedlemsstaten i
The Court has found in that respect that it is necessary to take account of the circumstances prevailing at the time of marketing in the importing Member State which make repackaging
Det er ikke tilstrækkeligt, at varemærkeindehaveren modtager underretning fra anden side, såsom fra den myndighed, der meddeler importøren tilladelse til parallelimport.
The trade mark proprietor's opposition to the repackaging is not justified if it hinders effective access of the imported product to the market of that State (see, to that effect, Upjohn, paragraph 43).
For det tredje bemærkes, at Domstolen ikke i sin praksis har taget stilling til, hvilken frist varemærkeindehaveren skal have til at reagere på den påtænkte ompakning af lægemidlet forsynet med hans varemærke.
In those circumstances, repackaging of the pharmaceutical products would not be explicable solely by the attempt to secure a commercial advantage. The purpose would be to achieve effective market access.
Domstolens bemærkninger
Advance notice to the trade mark proprietor
Det er klart, at selv om der under hensyn til formålet med underretningen af varemærkeindehaveren skal gives denne en rimelig frist til at reagere på den påtænkte ompakning, må der også tages hensyn til parallelimportørens interesse i at kunne foretage markedsføringen af lægemidlet hurtigst muligt efter at have fået den nødvendige tilladelse hertil af den kompetente myndighed.
Such an impediment exists, for example, where pharmaceutical products purchased by the parallel importer cannot be placed on the market in the Member State of importation in their original packaging by reason of national rules or practices relating to packaging, or where sickness insurance rules make reimbursement of medical expenses depend on a certain packaging or where well-established medical prescription practices are based, inter alia, on standard sizes recommended by professional groups and sickness insurance institutions. In that regard, it is sufficient for there to be an impediment in respect of one type of packaging used by the trade mark proprietor in the Member State of importation (see Bristol-Myers Squibb and Others, paragraphs 53 and 54).
Som svar på den forelæggende rets anmodning om præcisering af disse betingelser, må det for det første fastslås, at det af besvarelsen af det første, andet, fjerde og ottende spørgsmål fremgår, at parallelimportøren under alle omstændigheder for at have ret til at ompakke lægemidler, forsynet med et varemærke, skal overholde betingelsen om forudgående underretning.
By its fifth to seventh questions, the national court seeks to obtain clarification of the requirement that the parallel importer must give advance notice to the trade mark proprietor that the repackaged product is to be put on sale.
Hvis parallelimportøren ikke overholder denne betingelse, kan varemærkeindehaveren modsætte sig markedsføring af det ompakkede lægemiddel.
It seeks in particular to ascertain whether, as long as the intended repackaging does not in the particular case prejudice the specific subjectmatter of the mark, notice is nevertheless necessary; whether the importer himself must give notice or it is sufficient that the proprietor receive such notice from another source; the length of notice to be given; and the consequence of failure to give notice.
For det andet må det fastslås, at det påhviler parallelimportøren selv at underrette varemærkeindehaveren om den påtænkte
In contrast, the trade mark proprietor may oppose the repackaging if it is based solely on the parallel importer's attempt to secure a commercial advantage (see, to that effect, Upjohn, paragraph 44).
I tilfælde af tvister herom tilkommer det den nationale ret under hensyn til alle de relevante omstændigheder at tage stilling til, om varemærkeindehaveren har fået en rimelig frist til at reagere på den påtænkte ompakning.
In that context, it has also been held that the trade mark proprietor may oppose replacement packaging where the parallel importer is able to reuse the original packaging for the purpose of marketing in the Member State of importation by affixing labels to that packaging (see Bristol-Myers Squibb and Others, paragraph 55).
På baggrund af sagens oplysninger vil en periode på femten hverdage antages at kunne udgøre en sådan rimelig frist, når parallelimportøren har valgt at underrette varemærkeindehaveren under samtidig fremsendelse af en prøvepakning af det ompakkede lægemiddel.
As regards the requests for clarification from the national court as to those requirements, first, it follows from the reply to the first, second, fourth and eighth questions that a parallel importer must, in any event, in order to be entitled to repackage trademarked pharmaceutical products, fulfil the requirement of prior notice.
Da denne frist er vejledende, står det parallelimportøren frit for at sætte en kortere frist og varemærkeindehaveren at anmode om længere tid til at reagere end indrømmet af parallelimportøren.
If the parallel importer does not satisfy that requirement, the trade mark proprietor may oppose the marketing of the repackaged pharmaceutical product.
»1) Artikel 7, stk, 2, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstatemes lovgivning om varemærker, som ændret ved aftalen af 2. maj 1992 om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, skal fortolkes således, at indehaveren af et varemærke kan påberåbe sig sin varemærkeret med henblik på at forhindre en parallelimportør i at foretage ompakning af lægemidler, medmindre udøvelsen af retten hertil bidrager til en kunstig opdeling af markederne mellem medlemsstaterne.
Thus, while the trade mark proprietor may oppose the parallel importer's use of replacement packaging, that is conditional on the relabelled pharmaceutical product being able to have effective access to the market concerned.
for at få effektiv adgang til del pågældende marked eller til en betydelig del heraf, at der ikke sker ompakning.
Third, the Court has not yet ruled on the period of notice to be given to the proprietor to react to the intended repackaging of the pharmaceutical product bearing its mark.
Parallelimportøren skal under alle omstændigheder overholde betingelsen om forudgående underretning for at have ret til at ompakke lægemidler, forsynet med et varemærke.
In the event of dispute, it is for the national court to assess, in the light of all the relevant circumstances, whether the trade mark proprietor had a reasonable time to react to the intended repackaging.
Hvis parallelimportøren ikke overholder denne betingelse, kan varemærkeindehaveren modsætte sig markedsføring af det ompakkede lægemiddel. Det påhviler parallelimportøren selv at underrette varemærkeindehaveren om den påtænkte ompakning.
On the basis of the evidence before the Court, a period of 15 working days seems likely to constitute such a reasonable time where the parallel importer has chosen to give notice to the trade mark proprietor by supplying it simultaneously with a sample of the repackaged pharmaceutical product.
I tilfælde af tvister herom tilkommer det den nationale ret under hensyn til alle de relevante omstændigheder at tage stilling til, om varemærkeindehaveren har fået en rìmelig frist til at reagere på den påtænkte ompakning.*
That period being purely indicative, it remains open to the parallel importer to allow a shorter time and to the proprietor to ask for a longer time to react than that allowed by the parallel importer.
Se sag C-443/99.
The Court ruled:
Campogrande er tjenestemand i lønklasse A4 ved Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.
A parallel importer must, in any event, in order to be entitled to repackage trademarked pharmaceutical products, fulfil the requirement of prior notice.
Direktorat Β blev på det pågældende tidspunkt ledet af A.
In the event of dispute, it is for the national court to assess, in the light of all the relevant circumstances, whether the proprietor had a reasonable time to react to the intended repackaging.'
Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 9. februar 2001 har AM.
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 12 July 2001.
om, at Kommissionen tilpligtes at betale hende erstatning for den ikke-økonomisk skade, hun havde lidt på grund af den anfægtede afgørelse.
Case C-62/01 Ρ Anna Maria Campogrande ν Commission of the European Communities Staff Regulations of Officials
Med hensyn til retmæssigheden af Kommissionens afslag på at yde AM.
23 April 2002 duty of assistance — Liability)
uofficielle henvendelser en ansøgning til Kommissionen om bistand i henhold til artikel 24 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (herefter »vedtægten«), som samtidig udgjorde en ansøgning i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1.
(Appeal — Officials — Sexual harassment — Commission's (Third Chamber) on the lower part of her back, at the same time making the following comment: 'As you can see, my directorate is very well represented by women'.
Appellanten anførte heri, at A. under et møde den 27. februar 1997 havde givet hende et klap på lænden og ledsaget denne gestus med følgende bemærkning: »Som De kan konstatere, er mit direktorat særdeles vel repræsenteret af kvinder.« Appellanten har anført, at hun i flere år under sit arbejde i det af A ledede direktorat havde måttet tåle en række »bemærkninger vedrørende hendes person og været udsat for gentagne malplacerede tilnærmelser, som intet havde at gøre med et normalt arbejdsforhold«.
According to the appellant, under Mr A.'s management, she had endured for years 'a series of comments about her person and repeated improper advances which went far beyond the bounds of a normal professional relationship'.
Episoden den 27. februar 1997 var »dråben, der fik bægeret til at flyde over«.
The episode on 27 February 1997 had been the 'last straw'.