natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Antallet af køretøjer, der blev solgt af Erhvervsfinans i 1998, bekræfter, således som Kommissionen har anført det, denne vurdering.
The number of vehicles sold by Erhvervsfinans in 1998, as the Commission points out, confirms that analysis.
Begrebet »investeringsgoder« i sjette direktivs artikel 19 skal således ikke anses for at omfatte goder, hvis erhvervelse og efterfølgende videresalg er en integrerende del af den afgiftspligtige persons momspligtige sædvanlige virksomhed.
The concept of ‘capital goods’, mentioned in Article 19 of the Sixth Directive, may not therefore include goods the acquisition and subsequent sale of which form an integral part of the taxable person’s normal business activity liable for VAT.
Når denne erhvervelse og overdragelse nemlig er del af denne sædvanlige virksomhed, forudsætter det, at de goder og tjenesteydelser, som den afgiftspligtige person har erhvervet, benyttes til den pågældendes afgiftspligtige virksomhed.
When such acquisition and sale form part of that usual activity, they require goods and services to be used that have been acquired by the taxable person for carrying on his taxable activities.
Omsætningsbeløbet for overdragelsen af sådanne goder skal således medregnes ved beregningen af pro ratasatsen for fradraget, for at det kan afspejle den afgiftspligtige persons sædvanlige virksomhed og dermed den andel, hvormed goder og tjenesteydelser til blandet brug anvendes til afgiftspligtig virksomhed.
The turnover relating to disposal of such goods must therefore be taken into account in calculating the deductible proportion in order that the latter can reflect the normal activities of the taxable person and, thus, the share of use for taxable activities of the goods and services assigned to mixed use.
Hvis dette ikke var tilfældet, ville det for så vidt angår denne del af anvendelsen ikke være muligt for den afgiftspligtige person at få den momsgodtgørelse, som han har krav på, og formålet om Fællesskabets momsordnings neutralitet ville ikke blive opfyldt.
Failing that, that share of use would not enable the taxable person to obtain the VAT refund which it is entitled to claim and the objective of ensuring the neutrality of the Community system of VAT would not be met.
Under disse omstændigheder mener jeg ikke, at det kan bestrides, at de generelle udgifter, som dette selskab afholdt til erhvervslokaler, kontorudstyr, informationsteknologi, telefon, bogføring osv., ligeledes blev benyttet til gennemførelsen af disse salg.
Under those circumstances, it appears to be beyond dispute that the overall expenses incurred by that undertaking for its business premises, its office equipment, its computer equipment, its telephone, the auditing of its accounts, and so on, likewise served in bringing about those sales.
Det forekommer således at være begrundet, at omsætningsbeløbet vedrørende salget medregnes i beregningen af pro ratasatsen for fradraget, for at den afgiftspligtige person faktisk befries for den del af momsen, der hviler på de generelle udgifter, der har tjent til udøvelsen af denne afgiftspligtige virksomhed.
It therefore appears justified that the turnover relating to them should be taken into account in calculating the deductible proportion, in order for the taxable person to be relieved of the portion of VAT relating to the overall costs incurred in connection with the performance of that taxable activity.
I hovedsagen fremgår det af de oplysninger, som den forelæggende ret har givet, at køb og salg af leasingkøretøjer var tilrettelagt professionelt og systematisk, og at provenuet fra salget blev medregnet ved fastsættelsen af leasingbeløbet.
In the main proceedings in the present case, the information provided by the national court indicates clearly that the purchase and sale of leased vehicles were organised professionally and systematically and that the expected sales proceeds were taken into account in determining the amount of the rental.
Det følger heraf, at salget af disse køretøjer ikke havde karakter af bitransaktioner, men faktisk udgjorde en sædvanlig
It follows that the sale of those vehicles was not in the nature of an
I lyset af de ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare Højesterets spørgsmål således:
In the light of the foregoing considerations, I propose that the Court reply as follows to the question referred for a preliminary ruling by the Højesteret:
»Udtrykket »investeringsgoder benyttet af den afgiftspligtige person i hans virksomhed« i artikel 19, stk. 2, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at det ikke omfatter goder, som en leasingvirksomhed indkøber med henblik på dels udlejning, dels videresalg ved leasingkontrakternes ophør, eftersom salget af disse goder ved leasingens ophør er en integrerende del af denne virksomheds sædvanlige økonomiske virksomhed.«
‘The expression “capital goods used by the taxable person for the purposes of his business” in Article 19(2) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment, must be interpreted as not including goods purchased by a leasing undertaking with a view, first of all, to leasing them and, subsequently, to reselling them at the end of the leasing contracts, in the case where the sale of the goods at the end of the lease contracts forms an integral part of the usual business activities of that undertaking.’
I sag C-98/07, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Højesteret (Danmark) ved afgørelse af 19. februar 2007, indgået til Domstolen den 21. februar 2007, i sagen:
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Højesteret (Denmark), made by decision of 19 February 2007, received at the Court on 21 February 2007, in the proceedings
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dommerne G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász og J. Malenovský (refererende dommer), generaladvokat: Y. Bot justitssekretær: fuldmægtig C. Strömholm,
THE COURT (Fourth Chamber), composed of K. Lenaerts, President of the Chamber, G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász and J. Malenovský (Rapporteur), Judges,
— Nordania Finans A/S og BG Factoring A/S ved advokaterne H.S. Hansen og T.K. Kristjánsson
— Nordania Finans A/S and BG Factoring A/S, by H.S. Hansen and T.K. Kristjánsson, advokater,
— den danske regering ved B. Weis Fogh, som befuldmægtiget, bistået af advokat K. Lundgaard Hansen
— the Danish Government, by B. Weis Fogh, acting as Agent, assisted by K. Lund-gaard Hansen, advokat,
— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved D. Triantafyllou og S. Schønberg, som befuldmægtigede, og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 13. december 2007, afsagt følgende
— the Commission of the European Communities, by D. Triantafyllou and S. Schøn-berg, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 13 December 2007, gives the following
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 19, stk. 2, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1, herefter »sjette direktiv«).
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 19(2) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (OJ 1977 L 145, p. 1) (‘the Sixth Directive’).
Denne anmodning er fremsat inden for rammerne af en sag mellem på den ene side selskaberne Nordania Finans A/S (herefter »Nordania Finans«) og BG Factoring A/S (herefter » BG Factoring«), der er indtrådt i BG Erhvervsfinans A/S’ rettigheder (herefter »Erhvervsfinans«), der alle tre er danske selskaber, og på den anden side Skatteministeriet vedrørende Erhvervsfinans’ delvise fradragsret for merværdiafgift (herefter »moms«) af selskabets fællesomkostninger.
The reference has been made in the course of proceedings between Nordania Finans A/S (‘Nordania Finans’) and BG Factoring A/S (‘BG Factoring’), successors in law to BG Erhvervsfinans A/S (‘Erhvervsfinans’), all three of which are companies governed by Danish law, and Skatteministeriet (Ministry of Fiscal Affairs) regarding the right to partial deduction of the value added tax (‘VAT’) on Erhvervsfinans’ overall costs.
12. betragtning til sjette direktiv er affattet således:
Under the 12th recital in the preamble to the Sixth Directive:
»[…] fradragsordningen bør harmoniseres i det omfang, den har indvirkning på opkrævningens virkelige størrelse, og beregningen af pro ratasatsen for fradraget bør foretages på ensartet måde i samtlige medlemsstater«.
‘… the rules governing deductions should be harmonised to the extent that they affect the actual amounts collected; … the deductible proportion should be calculated in a similar manner in all the Member States’.
»For så vidt angår goder og ydelser, som af en afgiftspligtig person benyttes såvel til transaktioner, der giver ret til fradrag i medfør af stk. 2 og 3, som til transaktioner, der ikke giver ret til fradrag, er fradrag kun tilladt for den del af [momsen], der forholdsmæssigt svarer til beløbet for den førstnævnte form for transaktioner.
‘As regards goods and services to be used by a taxable person both for transactions covered by paragraphs 2 and 3, in respect of which [VAT] is deductible, and for transactions in respect of which [VAT] is not deductible, only such proportion of the [VAT] shall be deductible as is attributable to the former transactions.
Pro ratasatsen beregnes for samtlige transaktioner, som udføres af den afgiftspligtige i overensstemmelse med artikel 19.
This proportion shall be determined, in accordance with Article 19, for all the transactions carried out by the taxable person.
Sjette direktivs artikel 19, der har overskriften »Beregning af pro ratasatsen for fradraget«, har følgende ordlyd:
Article 19 of the Sixth Directive, headed ‘Calculation of the deductible proportion’, is worded as follows:
Pro ratasatsen for det fradrag, der er fastsat i artikel 17, stk. 5, første afsnit, fremkommer ved, at der opstilles en brøk, som:
The proportion deductible under the first subparagraph of Article 17(5) shall be made up of a fraction having:
— i tælleren har den samlede størrelse af den årlige omsætning, [momsen] ikke medregnet, i forbindelse med transaktioner, for hvilke der er fradragsret i henhold til artikel 17, stk. 2 og 3
— as numerator, the total amount, exclusive of [VAT], of turnover per year attributable to transactions in respect of which [VAT] is deductible under Article 17(2) and (3),
— i nævneren har den samlede størrelse af den årlige omsætning, [momsen] ikke medregnet, i forbindelse med de transaktioner, som er opført i tælleren, samt i forbindelse med transaktioner, for hvilke der ikke er fradragsret; medlemsstaterne kan i nævneren endvidere medtage andre tilskud end de i artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a), omhandlede.
— as denominator, the total amount, exclusive of [VAT], of turnover per year attributable to transactions included in the numerator and to transactions in respect of which [VAT] is not deductible. The Member States may also include in the denominator the amount of subsidies, other than those specified in Article 11A(1)(a).
Pro ratasatsen beregnes på årsbasis og fastsættes i procenter, der afrundes opad til et tal, der ikke overstiger det nærmeste hele tal.
The proportion shall be determined on an annual basis, fixed as a percentage and rounded up to a figure not exceeding the next unit.
Uanset stk. 1 ses der ved beregning af pro ratasatsen bort fra det omsætningsbeløb, som vedrører levering af investeringsgoder benyttet af den afgiftspligtige person i hans virksomhed.
By way of derogation from the provisions of paragraph 1, there shall be excluded from the calculation of the deductible proportion amounts of turnover attributable to the supplies of capital goods used by the taxable person for the purposes of his business.
Når medlemsstaterne anvender den i artikel 20, stk. 5, omhandlede mulighed for ikke at kræve berigtigelse med hensyn til investeringsgoder, kan de medregne provenuet ved overdragelse af sådanne goder ved beregningen af pro rata-satsen.
Where Member States exercise the option provided under Article 20(5) not to require adjustment in respect of capital goods, they may include disposals of capital goods in the calculation of the deductible proportion.
Sjette direktivs artikel 20, som indeholder bestemmelserne om berigtigelse af fradragene, bestemmer:
Article 20 of the Sixth Directive, which sets out certain rules relating to adjustments of deductions, provides:
Det oprindeligt foretagne fradrag berigtiges efter nærmere bestemmelser, som fastsættes af medlemsstaterne,
The initial deduction shall be adjusted according to the procedures laid down by the Member States, …
For så vidt angår investeringsgoder foretages en berigtigelse over en periode på fem år, heri medregnet det år, i hvilket de blev erhvervet eller fremstillet. […]
In the case of capital goods, adjustment shall be spread over five years including that in which the goods were acquired or manufactured. …
I tilfælde af levering i berigtigelsesperioden skal investeringsgodet betragtes, som om det af den afgiftspligtige person fortsat var blevet anvendt i forbindelse med økonomisk virksomhed indtil udløbet af berigtigelsesperioden.
In the case of supply during the period of adjustment capital goods shall be regarded as if they had still been applied for business use by the taxable person until expiry of the period of adjustment. …
Med henblik på anvendelsen af bestemmelserne i stk. 2 og 3 kan medlemsstaterne:
For the purposes of applying the provisions of paragraphs 2 and 3, Member States may:
Hvis anvendelsen af stk. 2 og 3 i en medlemsstat fører til et ubetydeligt resultat, kan denne medlemsstat med forbehold af det i artikel 29 fastsatte samråd undlade at bringe disse stykker i anvendelse under hensyntagen til nødvendigheden af at undgå fordrejning af konkurrencevilkårene, til afgiftens generelle indvirkning i den pågældende medlemsstat og til nødvendigheden af administrative forenklinger.
If in any Member State the practical effect of applying paragraphs 2 and 3 would be insignificant, that Member State may, subject to the consultation provided for in Article 29, forego application of these paragraphs having regard to the need to avoid distortion of competition, the overall tax effect in the Member State concerned and the need for due economy of administration.
Momsloven gennemfører sjette direktiv. Lovens § 38, stk. 1, som affattet den 18. maj 1994, bestemmer:
The VAT Law (momsloven) transposes the Sixth Directive into Danish national law.
»For varer og ydelser, som en registreret virksomhed anvender både til fradragsberettigede formål efter § 37 og til andre formål i virksomheden, kan der foretages fradrag for den del af afgiften, der forholdsmæssigt svarer til omsætningen i den registreringspligtige del af virksomheden.
‘In respect of goods and services which a registered undertaking uses both for purposes giving rise to entitlement to a deduction under Article 37 and for other purposes in its business, a deduction may be made in respect of that part of the tax which is proportionate to the turnover in the part of the business which must be registered.
Ved opgørelsen af omsætningen ses bort fra omsætningsbeløb, der vedrører levering af investeringsgoder, som har været benyttet i virksomheden.
There shall be excluded from the assessment of turnover amounts of turnover attributable to the supplies of capital goods used for the purpose of the business.
Som investeringsgoder anses maskiner, inventar og andre driftsmidler, hvis salgspris ekskl. afgiften efter denne lov overstiger 50 000 kr [fra 1996: 75 000 kr.] […]«
Machinery, equipment and similar business assets, the sales price of which, excluding tax under this Law, exceeds DKK 50 000 [from 1996, DKK 75 000], shall be regarded as capital goods …’
Nordania Finans og BG Factoring er to selskaber, der tilhører samme koncern, og som er resultatet af en omstrukturering, der startede med en ophørsspaltning af Erhvervsfinans i 2001.
Nordania Finans and BG Factoring are two companies belonging to the same group and arose out of the restructuring of that group following the demerger, in 2001, of Erhvervsfinans.
I årene 1995-1998 drev Erhvervsfinans leasingvirksomhed med køretøjer, der var momspligtig.
In the period 1995 to 1998, Erhvervsfinans operated a business involving the financial leasing of cars, which was liable to VAT.
Denne virksomhed omfattede i 1998 4 500 køretøjer.
In 1998, that business related to 4 500 vehicles.
Erhvervsfinans leverede ligeledes momsfritagne finansielle ydelser.
Erhvervsfinans also had a business involving the provision of financial
Ved beregningen af pro ratasatsen havde Erhvervsfinans medregnet omsætningen fra salget af køretøjerne efter leasingkontrakternes ophør.
For the purpose of that calculation, Erhvervsfinans took into consideration the turnover from the sale of the vehicles upon termination of the respective lease contracts.
Selskabet havde således ikke anset disse køretøjer for »investeringsgoder benyttet af den afgiftspligtige person i hans virksomhed« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i sjette direktivs artikel 19, stk. 2.
It took the view that those vehicles were not ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ within the meaning of Article 19(2) of the Sixth Directive.
Ved afgørelse af 17. november 1999 afviste de lokale danske afgiftsmyndigheder denne vurdering, idet de fastslog, at køretøjerne var sådanne goder, og at omsætningen fra salg af disse derfor skulle undtages ved beregningen af pro rata-satsen.
By decision of 17 November 1999, the Danish local tax authorities objected to that assessment, taking the view that the vehicles did constitute such goods and that the turnover from the sale of those vehicles could therefore not be taken into consideration in the calculation of that proportion.
Erhvervsfinans indbragte denne afgørelse for Landsskatteretten, som ved kendelse af 27. april 2001 gav selskabet medhold.
Erhvervsfinans lodged an appeal against that decision before the Landsskatteret (National Tax Tribunal) which, by order of 27 April 2001, upheld its claim.
Skatteministeriet indbragte afgørelsen for Østre Landsret, som gav Skatteministeriet medhold i, at de pågældende køretøjer udgjorde investeringsgoder, og omgjorde Landsskatterettens afgørelse ved dom af 16. december 2003.
Skatteministeriet lodged an appeal against that order before the Østre Landsret (Eastern Regional Court), which, as it took the view that the relevant vehicles were capital goods, reversed the order of the Landsskatteret by judgment of 16 December 2003.
Nordania Finans og BG Factoring, som i mellemtiden er indtrådt i Erhvervsfinans’ rettigheder, ankede denne dom til Højesteret den 9. februar 2004.
Nordania Finans and BG Factoring, which had in the meantime become the successors in law to Erhvervsfinans, lodged an appeal against that judgment before the Højesteret (Supreme Court) on 9 February 2004.
Det er i denne sammenhæng, at Højesteret har besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
It was in those circumstances that the Højesteret decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
»Skal udtrykket »investeringsgoder benyttet af den afgiftspligtige person i hans virksomhed« i artikel 19, stk. 2, i […] sjette direktiv […] fortolkes således, at det omfatter goder, som en leasingvirksomhed indkøber med henblik på dels udlejning, dels videresalg ved leasingkontrakternes ophør?«.
‘Is the expression “capital goods used by the taxable person for the purposes of his business” contained in Article 19(2) of the Sixth Directive … to be interpreted as covering goods which a leasing undertaking purchases with a view to both leasing and resale upon termination of the respective leasing contracts?’
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret konkret oplyst, om sjette direktivs artikel 19, stk. 2, skal fortolkes således, at begrebet »investeringsgoder benyttet af den afgiftspligtige person i hans virksomhed« omfatter køretøjer, som en leasingvirksomhed, således som det er tilfældet i hovedsagen, indkøber med henblik på dels udlejning, dels videresalg ved leasingkontrakternes ophør.
By its question the national court asks specifically whether Article 19(2) of the Sixth Directive is to be interpreted as meaning that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ includes vehicles which a leasing undertaking purchases with a view, as in the case in the main proceedings, to leasing them and subsequently selling them upon termination of the respective leasing contracts.
Det bemærkes, at sjette direktivs artikel 19, stk. 2, ikke indeholder nogen udtrykkelig henvisning til medlemsstaternes ret til at fastlægge dens betydning og rækkevidde, og bestemmelsens ordlyd i sig selv gør det ikke muligt med sikkerhed at afgøre, om den omfatter goder som dem, der er genstand for hovedsagen.
In that regard, Article 19(2) of the Sixth Directive makes no express reference to the law of the Member States for the purpose of determining its meaning and scope and its terms do not, by themselves, with certainty permit the inference that it covers goods such as those at issue in the main proceedings.
Under disse omstændigheder skal der tages hensyn til bestemmelsens kontekst og formål.
In those circumstances, it is important to take into account the context and objectives of that provision.
Hvad angår bestemmelsens kontekst bemærkes, at sjette direktivs artikel 19, stk. 2, findes i dets afsnit XI, der indeholder bestemmelser om fradragsordningen.
As regards its context, Article 19 of the Sixth Directive is part of Title XI thereof, which sets out the rules governing deduction.
Fradragsretten, der er fastsat i direktivets artikel 17, stk. 2, for den indgående afgift, der er erlagt for goder og ydelser, som af en afgiftspligtig person benyttes til hans afgiftspligtige virksomhed, tilsigter helt at aflaste den afgiftspligtige for den moms, denne skylder eller har erlagt i forbindelse med hele sin økonomiske virksomhed.
The right to deduct, which is laid down in Article 17(2) of that directive, and relates to the input tax on the goods and services used by the taxable person for the purposes of his taxable transactions, is meant to relieve the trader entirely of the burden of the VAT payable or paid in the course of all his economic activities.
Det fælles momssystem sikrer derfor, at afgiftsbyrden er fuldstændig neutral for enhver økonomisk virksomhed, forudsat at virksomheden i princippet i sig selv er momspligtig (jf. i denne retning dom af 8.2.2007, sag C-435/05, Investrand, Sml. I, s. 1315, præmis 22 og den deri nævnte retspraksis).
The common system of VAT consequently ensures complete neutrality of taxation of all economic activities, provided that they are themselves subject in principle to VAT (see to that effect, inter alia, Case C-435/05 Investrand [2007] ECR I-1315, paragraph 22 and the caselaw cited).
Når den afgiftspligtige person udfører dels afgiftspligtige transaktioner, der giver ret til fradrag, dels afgiftsfritagne transaktioner, der ikke giver en sådan ret, er fradrag i henhold til sjette direktivs artikel 17, stk. 5, kun tilladt for den del af momsen, der forholdsmæssigt svarer til beløbet for afgiftspligtige transaktioner.
Where the taxable person effects both taxable transactions, in respect of which VAT is deductible, and exempt transactions, in respect of which VAT is not deductible, Article 17(5) of the Sixth Directive provides that only such proportion of the VAT is deductible as is attributable to the taxable transactions.