natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Rådet skal derfor godtgøre, at karakteren og indholdet af gennemførelsesbeføjelsen har specifik karakter, således at Rådet kan forbeholde sig at udøve denne beføjelse som en undtagelse til Kommissionens principielle kompetence på området 21.
20It must therefore show that the nature and content of the implementing power are specific in character, so that it may reserve the right to exercise that power as an exception to the principle that the Commission has the relevant competence. 21
Det er imidlertid ikke i det foreliggende tilfælde nødvendigt at afgøre spørgsmålet.
It is, however, not necessary to resolve that question in the present case.
Hvis det antages, at udpegelsen af sikre lande ikke udgør en del af de »væsentlige dele af det område, der skal reguleres«, og at de anfægtede bestemmelser anses for at udgøre et forbehold til gennemførelsesbeføjelsen, må det indrømmes, at udpegelsen ikke er lovlig.
Even if the naming of safe countries were not to constitute part of the ‘basic elements of the matter to be dealt with’ and the contested provisions were to be regarded as a reservation of implementing powers, it must be agreed that they do not comply with the conditions governing legality.
Efter at EF-traktatens artikel 145 (nu artikel 202 EF) er blevet ændret ved den europæiske fælles akt, indfører artikel 202, tredje led, EF, sammenholdt med artikel 211, fjerde led, EF, »reglen om, at det inden for traktatens ordning, når der på fællesskabsplan skal træffes gennemførelsesforanstaltninger vedrørende en basisretsakt, er Kommissionen, som det sædvanligvis tilkommer at udøve denne kompetence« 17.
Since the amendments made to Article 145 EC (now Article 202 EC) by the Single European Act, under the third indent of Article 202 EC, read in conjunction with the fourth indent of Article 211 EC, there is a ‘rule that, under the system established by the Treaty, when measures implementing a basic instrument need to be taken at Community level, it is the Commission which, in the normal course of events, is responsible for exercising that power’.
Sammenholdt med den almindelige begrundelsespligt i artikel 253 EF følger det heraf, at Rådet »kun i særlige tilfælde kan forbeholde sig retten
17Together with the general obligation to state reasons laid down by Article 253 EC, this means that the Council ‘may reserve the right to exercise implementing powers directly only in specific cases, and it must state in detail the
19 — Rådets afgørelse af 28.6.1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen, EFT L 184, s. 23.
19 — Council Decision 1999/468/EC of 28 June 1999 laying down the procedures for the exercise of implementing powers conferred on the Commission (OJ 1999 L 184, p. 23).
20 — Dommen af 18.1.2005 i sagen Kommissionen mod Rådet, præmis 51.
20 — Commission v Council, paragraph 51.
16 — Nittende og firetyvende betragtning til direktiv 2005/85.
16 — Recitals 19 and 24 in the preamble to Directive 2005/85.
21 — Som generaladvokat Léger har anført, skal begrundelsen angive, »hvorfor det er Rådet og ikke Kommissionen, der undtagelsesvis udøver« den omhandlede gennemførelsesbeføjelse (forslag til afgørelse i forbindelse med dommen af 18.1.2005 i sagen Kommissionen mod Rådet, punkt 54).
21 — As Advocate General Léger has pointed out, the statement of reasons must state ‘why it is important that it is the Council rather than the Commission which, exceptionally is to exercise’ the implementing power in question (Opinion in Commission v Council, point 54).
17 — Dom af 18.1.2005, sag C-257/01, Kommissionen mod Rådet, Sml. I, s. 345, præmis 51.
17 — Case C-257/01 Commission v Council [2005] ECR I-345, paragraph 51.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-133/06 udøvende område. Såfremt det antages, at de anfægtede bestemmelser faktisk skal opfattes som udtryk for Rådets ønske om at behandle spørgsmålet om udpegelsen af sikre lande ad lovgivningsvejen, dog efter en lempeligere procedure, indebærer dette, at man må undersøge lovligheden af, at en afledt hjemmel anvendes til at træffe lovmæssige foranstaltninger.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06 the contested provisions as an expression of the Council’s wish to deal with the question of the designation of safe countries, albeit following a simplified procedure, by way of legislation, one has to wonder whether it is lawful to have recourse to a secondary legal basis in order to adopt legislative measures.
De grunde, der er anført i nittende og firetyvende betragtning til det omstridte direktiv, har på ingen måde til formål at begrunde et sådant forbehold, men tilsigter derimod, som jeg allerede har fremhævet 22, at oplyse om baggrunden for den parlamentariske høring vedrørende listerne og de ændringer heraf, der skal foretages.
Recitals 19 and 24 in the preamble to the contested directive are not conducive in any way to justifying such a reservation, but on the contrary, as I stated above, 22give grounds for consultation of the Parliament in respect of the establishment of the lists and the amendments to be made to them.
Spørgsmålet om lovligheden af den afledte hjemmel
The question of the legality of secondary legal bases
Er det muligt at vedtage retsakter i henhold til en hjemmel, som er fastsat i den afledte ret og ikke i primærretten, efter en procedure indeholdt i den afledte ret, som er lempeligere end den i primærretten indeholdte procedure? Det er det centrale retsspørgsmål i den foreliggende sag.
Is it possible to adopt legislative measures on a legal basis which is provided for, not in the original legislation, but in secondary legislation, following a procedure laid down by the latter which is simplified in relation to that provided for by the former?
Det kan ganske vist endvidere indvendes, at såfremt det antages, at udpegelsen af sikre lande henhører under det udøvende område, har Rådet på ingen måde med de anfægtede bestemmelser haft til hensigt at forbeholde sig en udøvende kompetence. Rådet har derimod villet behandle spørgsmålet som lovgivende myndighed efter en lempeligere procedure i henhold til en afledt hjemmel.
It could, indeed, still be contended that even if the naming of safe countries does fall under the heading of executive matters, the Council had no intention, by the contested provisions, of reserving to itself implementing power.
Det er velkendt, at visse nationale retsordener anerkender, at lovgiver kan udøve beføjelser på det udøvende område, hvorimod andre retsordener indrømmer den udøvende magt en række enekompetencer, som beskyttes på samme måde som loven sikres sit eget anvendelsesområde.
While some national legal systems acknowledge the possibility that the legislature may encroach upon the executive sphere, others, conversely, grant to the executive power an exclusive and protected sphere of competence, just as they ensure that the law has its own sphere.
23 — Jf. dom af 13.12.2001, sag C-93/00, Parlamentet mod Rådet, Sml. I, s. 10119.
The legality of recourse to a secondary legal basis in order to carry out a legislative activity has already been brought
22 — Jf. punkt 19 ovenfor i nærværende forslag til afgørelse.
22 — See above, point 19 of this Opinion.
PARLAMENTET MOD RÅDET
PARLIAMENT v COUNCIL before the Court.
Kommissionen at udstede generelle regler om en obligatorisk mærkningsordning for oksekød« 26.
26 As we see, the issue remains open.
Visse nationale retssystemer giver mulighed for at delegere den lovgivende magt.
Some national legal systems sanction the possibility of delegating legislative power.
Dette er f.eks. tilfældet i Frankrig med artikel 38 i forfatningen af 4. oktober 1958 27 og i Italien med artikel 76 i forfatningen af 27. december 1947.
Such is, for example, the case of France with Article 38 of the Constitution of 4 October 1958 27or of Italy with Article 76 of the Constitution of 27 December 1947.
Det bemærkes imidlertid, at sådanne delegationer ofte kun kan vedrøre visse lovgivningsområder, hvilket f.eks. fremgår af artikel 82 i den spanske forfatning af 27. december 1978 eller artikel 164 og 165 i den portugisiske forfatning af 2. april 1976.
It must, however, be emphasised that very often such delegation can relate only to certain legislative matters, as is illustrated by Article 82 of the Spanish Constitution of 27 December 1978 or Articles 164 and 165 of the Portuguese Constitution of 2 April 1976.
Traktaten om Den Europæiske Union giver ikke udtrykkeligt mulighed for at delegere den lovgivende magt. Den indeholder alene i artikel 202 EF bestemmelse om delegation af udøvende kompetencer.
The Treaty on European Union does not provide expressly for the delegation of legislative power, only the delegation of implementing powers is provided for in Article 202 EC.
Det skal derfor fastslås, om fællesskabsretten implicit tillader eller i det mindste ikke er til hinder for, at fællesskabslovgiver i stedet for fuldt ud at lovgive på et lovgivningsområde efter i Rådets forordning (EF) nr. 820/97 af 21. april 1997 om en ordning for identifikation og registrering af kvæg og om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter 24, som Rådet vedtog på grundlag af EF-traktatens artikel 43 (efter ændring nu artikel 37 EF), at Rådet med kvalificeret flertal og på forslag af Kommissionen traf afgørelse om de generelle regler for en mærkningsordning for oksekød, som skulle gælde fra den 1. januar 2000.
Council on the basis of Article 43 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 37 EC), provided in Article 19 thereof for the adoption by the Council by a qualified majority, on a proposal from the Commission, of the general rules for a beef-labelling system to apply as from 1 January 2000.
Rådet havde på dette grundlag vedtaget en forordning, som Parlamentet anfægtede med henvisning til, at det afledte retsgrundlag var ulovligt, idet det gjorde det muligt i henhold til en lempeligere beslutningsprocedure, som ikke indebar høring af Europa-Parla-mentet, at vedtage en retsakt — og ikke en gennemførelsesforanstaltning — inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik i strid med artikel 37 EF.
On that basis, the Council had adopted a regulation, which was challenged by the Parliament on the ground of the illegality of the secondary legal basis; this the Council claimed, permitted the adoption, by means of a simplified decision-making procedure which did not provide for consultation of the European Parliament, not of an implementing measure, but of a legislative act within the context of the common agricultural policy, ignoring Article 37 EC.
Retten henviste til, at den anfægtede forordning ikke indeholdt generelle regler om en obligatorisk mærkningsordning for oksekød, men at den havde til formål at forlænge den frivillige mærkningsordning ud over den 31. december 1999.
Pointing out that the contested regulation did not contain general rules for a compulsory beef-labelling system but aimed to prolong the optional labelling system beyond 31 December 1999, the Court concluded that this was not covered by the powers conferred by the basic regulation and that the regulation sought in fact to amend that basic regulation.
Domstolen fandt, at forordningen ikke var omfattet af den bemyndigelse, som var blevet tillagt ved grundforordningen, og at den reelt havde til formål at ændre grundforordningen.
It held that the basic regulation ‘could only be amended on a legal basis equivalent to that on which it had been adopted, that is to say, on the basis of the Treaty itself, and in conformity with the decision-making process provided for by the Treaty’.
Domstolen fandt, at ændringen af grundforordningen »kun [kunne] foretages […] med en hjemmel svarende til den, som havde dannet grundlag for forordningens udstedelse, dvs. på grundlag af traktaten selv og i overensstemmelse med den heri fastsatte beslutningsprocedure« 25.
25 Consequently, it ordered that the regulation be annulled for infringement of the parallelism of competences and procedures, without there being any ‘need to rule on the question whether the Council was able, without infringing the rules regarding the powers of the institutions,
27 — Det skal endvidere præciseres, at denne bestemmelse ikke indeholder en egentlig delegation af den lovgivende magt, men nærmere bestemt en udvidelse af regeringens lovgivningskompetence inden for lovens rammer.
27 — It must be stated again that that provision does not strictly speaking provide for a delegation of legislative power but more precisely an extension of the government’s regulatory power in the area of the law.
24 — EFT L 117, s. 1.25 — Nævnt ovenfor i fodnote 23, præmis 42.
23 — See Case C-93/00 Parliament v Council [2001] ECR I-10119.24 — OJ 1997 L 117, p.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-133/06 en procedure, hvorom der er fastsat bestemmelser i traktaten, tilvejebringer en afledt hjemmel i den retsakt, som vedtages i overensstemmelse med proceduren, hvorefter der gives bemyndigelse til at behandle visse aspekter af lovgivningsområdet i henhold til en lempeligere procedure.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06 writers 29have shown themselves in favour of the acknowledgment by the Community legal order of the existence of Community customs where the conditions necessary for their emergence are met.
generel anvendelse i længere tid, en række sammenfaldende fortilfælde og et psykologisk element (opinio juris necessitatis), og at de, som overholder reglen, gør det, fordi de anser sig for bundet af den. En del af den juridiske litteratur 29har indtaget en positiv holdning til, at Fællesskabets retsorden anerkender, at der findes fællesskabsretlige sædvaner, når de betingelser, der er nødvendige for at sådanne sædvaner foreligger, er opfyldt.
it adopts in compliance with the procedure provided for by the Treaty, a secondary legal basis empowering it to deal with certain aspects of a legislative matter by following a simplified procedure, rather than regulating the legislative matter in its entirety according to the procedure provided for by the Treaty.
Domstolen har endnu ikke formelt udtalt sig.
The Court itself has not yet formally ruled on that issue.
Den synes imidlertid ikke at have udtrykt sig principielt imod.
Nevertheless, it has not appeared to manifest hostility thereto in principle.
Når Domstolen har afslået at tage hensyn til visse former for praksis eller umiddelbart at anse en sådan for en sædvane, skyldes dette, at praksis ikke har opfyldt betingelserne herfor 30.
Although it has refused to take into account certain practices, or to go even further and detect in them a custom, that is because they do not satisfy the necessary constitutive conditions.
Dertil kommer, at selv om Domstolen ikke udtrykkeligt har kvalificeret den omhandlede praksis som sædvane, har den anerkendt Parlamentets vedtagelse om at samle
30 Furthermore, whilst it has not expressly categorised the practices referred to as customs, the Court has acknowledged the legality of a resolution of the Parliament to hold meetings of its committees and political groups in Brus-
Generaladvokat Stix-Hackl bekræftede i sit forslag til afgørelse af 13. december 2001 i sagen Parlamentet mod Rådet — uden dog at uddybe dette nærmere — at en afledt hjemmel »principielt [er] retmæssig, når bestemte betingelser overholdes« 28.
In her Opinion in Parliament v Council of 13 December 2001, Advocate General Stix-Hackl replied in the affirmative, taking the view, without however giving any further explanation, that a secondary legal basis ‘is, in principle, permissible provided that certain requirements are fulfilled’.
Rådet har til støtte for argumentet om, at det er lovligt at anvende en afledt hjemmel, anført, at der har udviklet sig en praksis på området. Rådet har henvist til en række akter, som blev udstedt før det omstridte direktiv, og som allerede indeholder afledte hjemmeler.
28In support of the legality of recourse to secondary legal bases, the Council for its part, submits that there is a practice which has developed to that effect.
Såfremt disse fortilfælde faktisk er relevante, er spørgsmålet, om en praksis alene udgøres af et midlertidigt resultat og et politisk kompromis, som mister betydning, når styrkeforholdene ændrer sig, eller om en praksis kan skabe grundlag for en retsregel i form af en retssædvane efter en konsolideringsproces.
Even if those precedents were actually relevant, the question is whether a practice constitutes merely the temporary result of circumstances and political compromises which lose their cogency once the balance of power changes, or whether it may give rise to a rule of law following a process of consolidation through custom.
30 — Jf. f.eks. dom af 10.2.1983, sag 230/81, Luxembourg mod Parlamentet, Sml. s. 255, præmis 44: et anbringende om tilsidesættelse af Parlamentets praksis, hvorefter en del af Parlamentets plenarmøder blev holdt i Luxembourg, som blev påberåbt over for Parlamentets vedtagelse om at afholde sine plenarmøder i Strasbourg, blev afvist, idet denne praksis ikke var godkendt af medlemsstaterne, men derimod var blevet bestridt af Frankrig, og kunne ikke anses for at have dannet retssædvane. Opinio juris blev med andre ord tilsidesat.
30 — See, for example, Case 230/81 Luxembourg v Parliament [1983] ECR 255, paragraph 44: although the plea alleging an infringement of the Parliament’s practice of holding part of its plenary sittings in Luxembourg which was relied on against a resolution of the Parliament by which it decided to hold all its plenary sittings in Strasbourg was rejected, that was because that practice could not have given rise to a custom as it had not been approved by the Member States but had, on the contrary, been challenged by France.
28 — Forslag til afgørelse i sag C-93/00, punkt 41.
28 — Case C-93/00, point 41.
PARLAMENTET MOD RÅDET
PARLIAMENT v COUNCIL precedents from both the institutions 36and the Member States, 37on the ground that a practice cannot derogate from or override the rules of the Treaty.
Rådets opfattelse, som deles af den franske regering, hvorefter der ikke i traktaten er noget til hinder for, at en retsakt, der udstedes på grundlag af en traktatbestemmelse og inden for rammerne af den procedure, som er fastsat herfor, henviser til vedtagelsen af supplerende lovregler efter en lempeligere procedure, kan ikke tiltrædes.
Consequently, I cannot share the view of the Council, supported by the French Government, that nothing in the Treaty precludes a measure which is adopted on the basis of a Treaty provision and under the procedure provided for therein from referring to the adoption of supplementary legislative measures under a simplified procedure.
Det i artikel 7 EF indeholdte kompetencefordelingsprincip, hvorefter »[h]ver institution handler inden for rammerne af de beføjelser, som er tillagt den ved denne traktat«, er til hinder for anvendelsen af en afledt hjemmel 38.
Recourse to secondary legal bases is precluded by the principle, laid down by Article 7 EC, that the institutions must act within the limits of their powers; ‘[e]ach institution shall act within the limits of the powers conferred upon it by this Treaty’.
Traktaterne angiver nemlig de procedurer, som kan føre til vedtagelsen af
38 It is the Treaties that lay down the procedures culminating in the adoption of legislative measures.
35 — Dom af 23.2.1988, sag 68/86, Det Forenede Kongerige mod Rådet, Sml. s. 855, præmis 38.
An institution cannot therefore itself freely decide upon the way in which it
Den eventuelle anerkendelse af den juridiske værdi af en praksis, som følges enten af institutionerne eller af medlemsstaterne, skal under alle omstændigheder nøje afgrænses.
Nevertheless, the possible acknowledgment of the legal value of practices emanating either from the institutions or the Member States must in any event be strictly delimited.
En praksis kan kvalificeres som retsregler, hvis den opfylder betingelserne for at udgøre en sædvane og har til formål at afhjælpe traktaternes kortfattethed og mangler for at sikre hensynet til en effektiv beslutningsproces.
The status of rules of law may be conferred on practices which, combining the elements which go to make up a custom, have the effect of mitigating the terseness of the Treaties or helping to fill their lacunae in order to ensure the effectiveness of the decision-making process.
Såfremt sædvaner uden for loven (praeter legem) kan fastslås på denne måde, kan en praksis, som er i strid med traktaterne, ikke på nogen måde anerkendes. At anerkende sædvaner i strid med loven (contra legem) ville stride mod de grundlæggende traktaters stive karakter, idet disse alene kan ændres i henhold til den formelle procedure, som er fastsat i denne henseende 33.
While extra-statutory customs may thus be sanctioned, practices which run counter to the Treaties cannot under any circumstances be accepted.
Domstolen anser de grundlæggende traktater for at være Fællesskabets forfatningsmæssige grundlag, som skaber en retsorden, hvis retssubjekter udgøres af Unionens borgere 34.
33 The Court treats the founding Treaties as a constitutional charter giving rise to a legal order the subjects of which are the citizens of the European Union.
Denne udvidede legitimitet indebærer, at de bestemmelser, der er fastsat ved traktaterne, »hverken [kan] ændres af medlemsstaterne
34That reinforced legitimacy implies that the rules laid down by the Treaties ‘are not at the disposal of the Member States or of the institutions themselves’. 35
36 — Jf. bl.a. dom af 9.8.1994, sag C-327/91, Frankrig mod Kommissionen, Sml.
Thus, the Court has rejected the validity of
I, s. 3641: over for et anbringende om manglende kompetence til at indgå en aftale mellem EØF og USA om anvendelsen af parternes respektive konkurrenceregler, henviste Kommissionen til en praksis, hvorefter Kommissionen havde kompetence til at indgå administrative aftaler. Domstolen forkastede imidlertid dette argument med den begrundelse, at retten til at indgå aftaler tilkom Rådet i henhold til artikel 228 EF, og at »en bestemt praksis […] ikke [kan] tillægges større betydning end traktatens bestemmelser« (præmis 36).
36 — See, inter alia, Case C-327/91 France v Commission [1994] ECR I-3641: in reply to a plea alleging that it did not have the competence to conclude the Agreement between the Commission and the United States regarding their respective competition laws, the Commission relied on a practice followed whereby it had competence to conclude administrative agreements.
Jf. endvidere dom af 9.11.1995, sag C-426/93, Tyskland mod Rådet, Sml. I, s. 3723, præmis 21.
See also Case C-426/93 Germany v Council [1995] ECR I-3723, paragraph 21.
37 — Jf. dom af 18.2.1986, sag 174/84, Bulk Oil, Sml. s. 559, præmis 65.
37 — See Case 174/84 Bulk Oil [1986] ECR 559, paragraph 65.
33 — Jf. dom af 8.4.1976, sag 43/75, Defrenne, Sml. s. 455, præmis 58.
31 — Ibid., paragraphs 48 and 49.32 — See Köster, paragraph 6.33 — See Case 43/75 Defrenne [1976] ECR 455, paragraph 58.
34 — Jf. udtalelse 1/91 af 14.12.1991, Sml. I, s. 6079, præmis 21.
34 — See Opinion 1/91 [1991] ECR I-6079, paragraph 21.
Jf. dom af 5.2.1963, sag 26/62, van Gend en Loos, Sml. 19541964, s. 375, org.ref.: Rec. s. 3, på s. 23.
See also Case 26/62 van Gend en Loos [1963] ECR 1, 12.
38 — Dette princip er endvidere udtrykt på en anden måde i artikel 5 EU: »Europa-Parlamentet, Rådet, Kommissionen, Domstolen og Revisionsretten udøver deres beføjelser under de betingelser og med de mål for øje, som er fastsat dels i traktaterne om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber og i senere traktater og retsakter om ændring eller supplering af nævnte traktater, dels i de øvrige bestemmelser i nærværende traktat.«
38 — That principle is also expressed in another way in Article 5 EU: ‘the European Parliament, the Council, the Commission, the Court of Justice and the Court of Auditors shall exercise their powers under the conditions and for the purposes provided for, on the one hand, by the provisions of the Treaties establishing the European Communities and of the subsequent Treaties and Acts modifying and supplementing them and, on the other hand, by the other provisions of this Treaty’.