natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Skrivelsen indeholder således ikke nogen henvisning til nævnte forordning eller nogen vurdering af de udgifter, der eventuelt skal gøres til genstand for en afvisning af finansiering, og den fastsætter en svarfrist på seks uger.
The third plea in law alleging breach of the guidelines mentioned in Document VI 5330 97 and of the principle of proportionality
Den luxembourgske regering har med sit tredje anbringende gjort gældende, at Kommissionen ved fastsættelsen af korrektionssatsen med urette ikke har taget højde for den formildende omstændighed, at de luxembourgske myndigheder har gennemført betydelige forbedringer siden 1996, hvilket forligsorganet i øvrigt har anerkendt.
By its third plea in law, the Grand Duchy of Luxembourg complains that the Commission, when fixing the rate of correction, failed to take into account as a mitigating circumstance the fact that the Luxembourg authorities had made considerable efforts to improve the situation since 1996, a fact which the Conciliation Body also recognised.
Det må derfor fastslås, at Kommissionen ved disse tre uregelmæssigheder på væsentlig vis har tilsidesat de regler, der er fastsat i artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1663/95, og har skadet den proceduremæssige garanti, som medlemsstaterne har i medfør af artikel 5, stk. 2, litra c), femte afsnit, i forordning nr. 729/70.
It must be held that hy those three irregularities the Commission has infringed, in a significant way, the rules laid down in Article 8(1) of Regulation No 1663/95 and prejudiced the procedural guarantee accorded to Member States by the fifth subparagraph of Article 5(2)(c) of Regulation No 729/70.
Skrivelsen af 13. februar 1996 kan derfor ikke udgøre en skrivelse i medfør af artikel 8 i forordning nr. 1663/95 eller være udgangspunkt for den frist på 24 måneder, der fremgår af forordning nr. 729/70.
The letter of 13 February 1996 cannot therefore constitute a communication for the purposes of the said Article 8 and therefore the reference point for the period of 24 months referred to in Regulation No 729/70.
Den luxembourgske regering har med sit anbringende anfægtet den faste korrektionssats på 5%, der i beslutning 2000/216 anvendes på de udgifter, som Storhertugdømmet Luxembourg har afholdt inden for sektoren for markafgrøder.
The first plea in law relied upon by the Luxembourg Government must therefore be upheld.
Det første anbringende, der er gjort gældende af den luxembourgske regering, skal derfor tages til følge.
By that plea in law, the Luxembourg Government disputes the rate, equal to 5%, of the flat-rate correction applied by Decision 2000/216 to the expenditure incurred by the Grand Duchy of Luxembourg in the arable crops sector.
Andet anbringende om en fejlagtig begrundelse og et åbenbart urigtigt skøn
The second plea in law alleging erroneous statement of reasons and manifest error of assessment
Det følger af gennemgangen af sagen, at en stor del af de uregelmæssigheder, som Kommissionen har konstateret, ikke er bestridt af den luxembourgske regering.
It is apparent from examination of the file that a large number of the anomalies found by the Commission are not disputed by the Luxembourg Government.
Forligsorganet har endvidere, som Kommissionen har anført, bekræftet de mangler, som Kommissionens tjenestegrene har konstateret, for så vidt angår den kontrol, som de luxembourgske myndigheder har gennemført.
Further, as the Commission states, the Conciliation Body confirmed the deficiencies established by the Commission's services concerning the checks carried out by the Luxembourg authorities.
Hvad angår forligsorganets forslag til Kommissionen om, at den skulle genoverveje korrektionssatsen på 5%, skal det bemærkes, at Kommissionen i henhold til artikel 1, stk. 2, litra a), i beslutning 94/442 ikke er bundet af forligsorganets holdning.
In relation to the suggestion made by the Conciliation Body to the Commission that it review application of the 5% correction rate, it must be pointed out that, under Article l(2)(a) of Decision 94/442, the Conciliation Body's position does not bind the Commission.
Den luxembourgske regering har med sit andet anbringende gjort gældende, at begrundelsen for beslutning 2000/216 er fejlagtig, for så vidt den ikke tager højde for det bevismateriale, som den luxembourgske regering har fremlagt med henblik på, at de finansielle følger af de konstaterede uregelmæssigheder vurderes i rette omfang.
By its second plea in law, the Luxembourg Government maintains that the statement of reasons for Decision 2000/216 is erroneous in that it did not take into account the evidence put forward by the Luxembourg Government in assessing the true extent of the financial consequences of the irregularities found. The Commission thus committed a manifest error of assessment.
Kommissionen har således foretaget et åbenbart urigtigt skøn.
In view of the extent of the anomalies found, in particular those concerning on-the-spot checks, it is right to decide that they could justify a correction of 5%.
Den luxembourgske regering har navnlig anfægtet Kommissionens konklusioner
It follows that the third plea in law must be dismissed.
•1) Kommissionens beslutning 2000/216/EF af 1. marts 2000 om at udelukke visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond f or Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, fra EF-finansiering, annulleres,forså vidt som den udelukker udgifter, som Storhertugdømmet Luxembourg før den 26. maj 1996 har afholdt inden for sektoren for markafgrøder, fra EF-finansiering.
Annuls Commission Decision 2000/216/EC ofl March 2000 excluding from Community financing certain expenditure incurred by the Member States under the Guarantee Section of the European Agricultural Guidance Fund (EAGGF), in so far as it excludes from Community financing expenditure incurred by the Grand Duchy of Luxembourg in the arable crops sector prior to 26 May 1996;
Hver part bærer sine egne omkostninger.* *
Orders each of the parties to bear its own costs.'
Generaladvokat A. Tizzano fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 21. februar 2002.
Advocate General A. Tizzano delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 21 February 2002.
Forenede sager C-430/99 og C-431/99 Inspectuer van de Belastingdienst Douane, district Rotterdam / Sea-Land Service Inc., Nedlloyd Lijnen BV Transport
Joined Cases C-430/99 and C-431/99 Inspectuer van de Belastingdienst Douane, district Rotterdam ν Sea-Land Service Inc., Nedlloyd Lijnen BV Transport
Præjudiciel »Søtransport — fri udveksling af tjenesteydelser — sejladsvejledningsordning* (Sjette Afdeling)
Freedom to provide sendees — Vessel traffic services system)
Rådets forordning (EØF) nr. 4055/86 af 22. december 1986 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemsstaterne og tredjelande.
Preliminary ruling (Maritime transport (Sixth Chamber) transport between Member States and between Member States and third countries.
Ved domme af 4. november 1999, indgået til Domstolen den 8. november 1999, har Raad van State i medfør af artikel 234 EF forelagt fire præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af EF-traktatens artikel 92, 59 og 56 (efter ændring nu artikel 87 EF, 49 EF og 46 EF) og af
By judgments of 4 November 1999, received at the Court on 8 November 1999, the Netherlands Raad van State (Council of State) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC four questions on the interpretation of Articles 92, 59 and 56 of the EC Treaty (now, after amendment, Articles 87 EC, 49 EC and 46 EC) and Council Regulation (EEC) No 4055/86 of 22 December 1986 applying the principle of freedom to provide services to maritime
Såfremt fritagelsen ikke desto mindre måtte anses for en støtteforanstaltning, har Inspecteur anført, at den økonomiske fordel er så lille, at den skal betragtes som en de minimis-støtte, der som sådan er lovlig.
The Inspector maintained that, to the extent that the exception must none the less be regarded as aid, the financial advantage therefrom is so minor that it should be deemed to constitute de minimis aid and, as such, permissible.
I øvrigt kan en offentlig finansiering af infrastruktur, som f.eks. VBS-afgiftsordningen, betragtes som en generel foranstaltning inden for den økonomiske politik.
Moreover, the public financing of infrastructure, such as the VTS tariff scheme, can be regarded as a general measure of economic policy.
Raad van State har anført, at ved hjælp af sejladsvejledningen kan skibsfarten i områder med stor trafiktæthed eller megen transport af farlige ladninger, der medfører navigatoriske vanskeligheder, forsynes med oplysninger, der bl.a. har til formål at sikre navigationssikkerheden.
The Raad van State points out that, thanks to vessel traffic services, up-to-date information can be provided to vessels circulating in areas of dense traffic or frequent movements of dangerous consignments which make navigation difficult -information primarily intended to promote the safety of shipping.
Inspecteur havde tilsendt henholdsvis Sea-Land, der er et amerikansk selskab med hjemsted i Wilmington (USA), og Nedlloyd, der er et nederlandsk selskab med hjemsted i Rotterdam (Nederlandene), fakturaer til opkrævning af en sejladsvejledningsordning (»verkeersbegeleidingssysteem«, herefter »VBSordningen«).
The Inspector issued invoices to Sea-Land, a United States company with its headquarters in Wilmington (United States), and to Nedlloyd, a company governed by Netherlands law with its headquarters in Rotterdam (Netherlands), for collection of the vessel traffic services system (Verkeersbegeleidingssysteem', hereinafter the 'VTS system'.
Disse to søtransportselskaber indgav en klage over fakturaerne.
The two shipping companies lodged an objection to those invoices.
Inspecteur gav ved afgørelser af 5. februar 1996 og 15. og 19. maj 1996 ikke klagerne medhold.
The Inspector rejected those objections by decisions of 5 February and of 15 and 19 May 1996.
Ved domme af 19. januar 1998 gav Arrondissementsrechtbank te Rotterdam (Nederlandene) Sea-Land og Nedlloyd medhold i de sager, som var anlagt til prøvelse af disse afgørelser, og annullerede som følge heraf afgørelserne. Inspecteur ankede disse domme til Raad van State.
By judgments of 19 January 1998, the Arrondissementsrechtbank (District Court) of Rotterdam (Netherlands) ruled that the actions brought against those decisions were well founded and, accordingly, annulled them.
Sea-Land og Nedlloyd nedlagde for den forelæggende ret påstand om, at VBS-afgiften er i strid med retten til fri udveksling af tjenesteydelser.
According to that court, the VTS tariff constitutes neither direct discrimination nor indirect discrimination on the grounds of nationality.
Forskelsbehandlingen mellem kanal/flodskibe og søgående skibe er nemlig for så vidt angår forpligtelsen til at betale VBS-afgift en forskelsbehandling, der er forbudt ved traktaten.
First, that tariff is not linked to the flag State of the ship. Second, exemption from the VTS tariff enjoyed by inland waterway vessels is based on objective reasons.
De pågældende selskaber gjorde ligeledes gældende, at fritagelsen for betaling af VBS-afgiften til fordel for navnlig skibsfarten ad de indre vandveje må anses for en støtteforanstaltning som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1.
Nevertheless, it cannot be ruled out that the obligation to take part in the VTS system and the associated requirement to pay the VTS tariff constitute a non-discriminatory restriction on freedom to provide services.
Da denne støtteforanstaltning ikke er blevet anmeldt til Kommissionen, er den efter deres opfattelse ulovlig.
In that case, it is necessary to consider whether that restriction is among the exceptions laid down by the Treaty, inter alia that referred to in Article 56.
Ifølge den forelæggende ret udgør VBS-afgiften hverken direkte eller indirekte forskelsbehandling på grundlag af nationalitet.
Those companies also claimed that exemption from the VTS tariff, particularly for inland waterway vessels, must be deemed to constitute aid within the meaning of Article 92(1) of the EC Treaty.
For det første er afgiften ikke afhængig af skibets flag.
Since that aid has not been notified to the Commission, it is unlawful.
For det andet hviler den fritagelse for betaling af VBS-afgiften, der gælder for skibsfarten ad de indre vandveje på objektive grunde.
The national court also questions whether the exemption of inland waterway vessels constitutes an aid prohibited by Article 92 of the Treaty.
I tilfælde heraf skal det undersøges, om denne hindring henhører under de undtagelser, der er fastsat i traktaten, navnlig undtagelsen i traktatens artikel 56.
In that respect, the national court finds that maritime navigation and inland navigation cannot be considered to constitute one and the same market, particularly as regards the Rotterdam-Antwerp axis.
Ifølge Inspecteur er forpligtelsen til at deltage i VBS-ordningen og til at betale VBS-afgiften en lovlig foranstaltning, der uden forskel pålægges alle søgående skibe med en længde på 41 m eller derover, uanset nationalitet.
According to the Inspector, the obligation to participate in the VTS system and to pay the VTS tariff is a legitimate measure, applying without distinction to all vessels with a length equal to or greater than 41 metres, irrespective of nationality.
Såfremt VBS-ordningen alligevel udgør en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser, er den omfattet af den undtagelse, der er behandlet i Gebhard-dommen af 30. november 1995 (sag C55/94), eller i det mindste af det hensyn til den
To the extent that that tariff nevertheless constitutes an obstacle to freedom to provide services, it would come under the exception at issue in Case C-55/94 Gebhard [1995], or, at the very least, that relating to public security, as referred to in Article 56 of the Treaty, in conjunction with Article 66 of that Treaty (now Article 55 EC).
Den forelæggende ret har desuden rejst det spørgsmål, om fritagelsen for skibsfarten ad de indre vandveje udgør en støtteforanstaltning, der er forbudt i henhold til traktatens artikel 92.
Furthermore, the Inspector contended that exemption from the VTS tariff applies without distinction as to the nationality of inland waterway vessels.
Fritagelsen for betaling af VBS-afgiften er ifølge den forelæggende ret berettiget i kraft af ordningens karakter og indre opbygning.
There is thus no distortion of competition in the relevant market, that is, inland navigation, nor is intra-
Under alle omstændigheder er det tvivlsomt, om denne foranstaltning fordrejer konkurrencen eller påvirker samhandelen mellem medlemsstater. I
In those circumstances, the Raad van State decided to stay proceedings and to submit to the Court some questions for a preliminary ruling.
den forbindelse har den forelæggende ret anført, at det ikke kan antages, at den søgående skibsfart og skibsfarten ad de indre vandveje udgør ét marked, bl.a. for så vidt angår aksen Rotterdam-Antwerpen. Selv om det antages, at der er tale om en støtteforanstaltning, kan det ikke udelukkes, at denne skal betragtes som en de minimis-støtte.
By its first three questions, the national court is essentially asking whether Regulation No 4055/86, in conjunction with Articles 56 and 59 of the Treaty, precludes a vessel traffic services system such as the VTS system at issue, which requires payment of a tariff by seagoing vessels longer than 41 metres which participate in that system on a mandatory basis, while other vessels, such as inland waterway vessels, are exempt from that tariff.
Det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, om de faktiske omstændigheder i hovedsagen faktisk omfattes af forordning nr. 4055/86's anvendelsesområde, således som dette er beskrevet ovenfor.
Regulation No 4055/86, adopted on the basis of Article 84(2) of the Treaty, lays down measures for the application in the maritime transport sector of the principle of freedom to provide services laid down in Article 59 of that Treaty.
Under disse omstændigheder har Raad van State besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen en række præjudicielle spørgsmål.
Moreover, the Court held to that effect by ruling that Article 1(1) of that regulation defines the beneficiaries of freedom to provide maritime transport services between Member States and between Member States and third countries in terms which are substantially the same as those in Article 59 of the Treaty (Case C-381/93 Commission ν France [1994], paragraph 10).
Gennemgangen nedenfor bygger på den forudsætning, at dette er tilfældet, også selv om det kun måtte gælde en af de nævnte situationer.
First of all, as regards the matters covered by Regulation No 4055/86, the wording of Article 1(1) makes it clear that it applies to maritime transport services between the Member States and between the latter and third countries.
Med sine tre første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om forordning nr. 4055/86, sammenholdt med traktatens artikel 56 og 59, er til hinder for en sejladsvejledningsordning som VBS-ordningen i hovedsagen, der pålægger søgående skibe med en længde på 41 m eller derover, der obligatorisk skal deltage i ordningen, en afgift, mens andre skibe, som f.eks. kanal- og flodskibe, er fritaget for afgiften.
Moreover, it follows from Articles 1(3) and 8 of Regulation No 4055/86 that the regulation makes applicable to the matters covered by the regulation the whole of the Treaty rules relating to freedom to provide services (see, to that effect, Commission ν France, paragraphs 11 to 13).
Det bemærkes, at ved forordning nr. 4055/86, der er udstedt med hjemmel i traktatens artikel 84, stk. 2, er der truffet foranstaltninger om anvendelsen inden for søtransportsektoren af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser som fastsat i traktatens artikel 59. Domstolen har i øvrigt udtalt sig i denne retning, idet den har fastslået, at den personkreds, som fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemsstaterne og tredjelande gælder for, fastlægges i nævnte forordnings artikel 1, stk. 1, i vendinger, der stort set svarer til de i traktatens artikel 59 anvendte vendinger (jf. dom af 5.10.1994, sag C-381/93, Kommissionen mod Frankrig, præmis 10).
As regards the persons covered by Regulation No 4055/86, under Articles 1(1) and (2), freedom to provide maritime transport services applies to nationals of Member States who are established in a Member State other than that of the person for whom the services are intended, to nationals of Member States established outside the Community and to shipping companies established outside the Community and controlled by nationals of a Member State, if their vessels are registered in that Member State in accordance with its legislation.
Indledningsvis bemærkes, at hvad angår det materielle anvendelsesområde for forordning nr. 4055/86 fremgår det af selve ordlyden af forordningens artikel 1, stk. 1, at den finder anvendelse på søtransport mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemsstaterne og tredjelande.
Article 58 of the EC Treaty (now Article 48 EC) which, in accordance with Article 1(3) of Regulation No 4055/86, applies to the matters covered by that regulation, provides, in its first paragraph, that companies or firms formed in accordance with the laws of a Member State and having their registered office, central administration or principal place of business within the Community are to be treated in the same way as natural persons who are nationals of Member States.
Desuden fremgår det bl.a. af artikel 1, stk. 3, og artikel 8 i forordning nr. 4055/86, at i kraft af forordningen finder samtlige traktatens bestemmelser om fri udveksling af tjenesteydelser anvendelse på de forhold, som er omfattet af forordningen (jf. i denne retning dommen i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 11-13).
Pursuant to that rule, freedom to provide services may also be relied on by an undertaking as against the State in which it is established, if the services are provided for persons established in another Member State (see, inter alia, Commission ν France, cited above, paragraph 14, and Case C-224/97 Ciola [1999], paragraph 11).
Hvad angår det personelle anvendelsesområde for forordning nr. 4055/86 bemærkes, at i henhold til forordningens artikel 1, stk. 1 og 2, gælder den frie adgang til at udføre søtransport for statsborgere i medlemsstaterne, såfremt de er hjemmehørende i en anden medlemsstat end den person, for hvem søtransporten udføres, og for statsborgere i medlemsstaterne, såfremt de er hjemmehørende uden for Fællesskabet, samt for rederier, der er etableret uden for Fællesskabet, men kontrolleret af statsborgere i en medlemsstat, for så vidt deres skibe er registreret i denne medlemsstat i overensstemmelse med dennes lovgivning.
It is for the national court to determine whether the situations at issue in the main proceedings do in fact fall within the scope of Regulation No 4055/86 as set out above.
EF-traktatens artikel 58 (nu artikel 48 EF), der ifølge artikel 1, stk. 3, i forordning nr. 4055/86 finder anvendelse på de forhold, der er omfattet af denne forordning, bestemmer i stk. 1, at selskaber, som er oprettet i overensstemmelse
It must be held that the VTS system, in requiring payment of a tariff by seagoing vessels longer than 41 metres and exempting inland waterway vessels, whatever their national flag and the nationality of the companies which operate them,
og flodskibe, navnlig hvad angår deres respektive markeder.
does not constitute discrimination based directly on nationality.
Disse forskelle viser i øvrigt, at de to kategorier af transportmidler ikke befinder sig i sammenlignelige situationer.
Member State. Furthermore, in order to be so justified, the national legislation in question must be suitable for securing the attainment of the objective which it pursues and must not go beyond what is necessary in order to attain it (see, to that effect, Analir, paragraph 25).
medlemsstat, hvor denne lovligt præsterer tilsvarende tjenesteydelser (jf· bl.a. dom af 18.6.1998, sag C-266/96, Corsica Ferries France, præmis 56, af 23.11.1999, forenede sager C369/96 og C-376/96, Arblade m.fL, præmis 33, og af 20.2.2001, sag C-205/99, Analir m.fl., præmis 21).
Sea-Land and Nedlloyd, supported by the Commission, claim that the VTS system indirectly discriminates against them on the grounds of nationality, since the overwhelming majority of inland waterway traffic, which is exempt from the VTS tariff, takes place under the Netherlands flag.
I medfør af denne regel kan retten til fri udveksling af tjenesteydelser ligeledes påberåbes af en virksomhed over for den stat, hvor den er etableret, når tjenesteydelserne præsteres til modtagere, der er etableret i en anden medlemsstat (jf· dommen i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 14, og dom af 29.4.1999, sag C-224/97, Ciola, præmis 11).
Ships flying the flag of a Member State are generally operated by national economic operators, whereas shipping companies from other Member States as a rule do not operate vessels registered in the former State.
Imidlertid må det fastslås, at for så vidt som den i hovedsagen omhandlede VBS-ordning pålægger søgående skibe med en længde på 41 m eller derover en afgift, kan ordningen være til gene for præsteringen af sådanne tjenesteydelser eller gøre den mindre interessant, hvorfor den udgør en restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser (jf· i samme retning dommen i sagen Analir m.fl., præmis 22).
Next, with regard to the question whether there are overriding reasons based on the general interest which may justify the restriction on freedom to provide services resulting from that system, it must be remembered that the protection of public security is one of the reasons which may, under Article 56(1) of the Treaty, justify restrictions resulting from special treatment for foreign nationals.