natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Situationen skal muligvis bedømmes anderledes for så vidt angår begrænsningen af skibsejerens ansvar, da en sådan begrænsning allerede var opstillet i artikel V i den oprindelige affattelse af ansvarskonventionen.
There could be a different assessment of the limitation of the liability of the ship’s owner since such a limitation was already laid down in Article V of the original version of the Liability Convention.
For så vidt kunne det overvejes, om det forhold, at vedtagelsen af affaldsrammedirektivet var nært forestående på det tidspunkt, hvor ansvarskonventionen blev ratificeret, er til hinder for at anvende EF-traktatens artikel 307, stk. 1, analogt.
In this respect the question could arise whether the adoption of the Waste Framework Directive which was immediately imminent when the Liability Convention was ratified precludes the mutatis mutandis application of the first paragraph of Article 307 EC.
Dette skal dog ikke undersøges nærmere her, da den foreliggende sag ikke vedrører skibsejerens ansvar, men derimod ansvaret for den, der ejer lasten.
However, there is no need to examine this further here since the present proceedings do not concern the liability of the owner of the ship, but the liability of the owner of the cargo.
Hvis fællesskabsretten afveg fra disse konventioner, ville det desuden betyde, at Frankrig og muligvis også andre medlemsstater blev belastet med en konflikt mellem medlemsstaternes forpligtelser efter henholdsvis fællesskabsretten og folkeretten.
Furthermore, a departure by Community law from those conventions would encumber France and possibly other Member States with a conflict between their obligations under Community law and those under international law.
Loyalitetsforpligtelsen mellem Fællesskabet og medlemsstaterne (fællesskabsloyalitet) kræver, at sådanne konflikter så vidt muligt undgås.
The obligation of loyalty between the Community and the Member States requires such conflicts to be avoided where possible.
Endelig indebærer Fællesskabets samarbejdsforpligtelse i henhold til artikel 235,
Lastly, the cooperation obligation imposed on the Community under Article 235(3) of the Law of the Sea
Ud fra de hidtil nævnte synspunkter udelukker ansvarskonventionen og fondskonventionen således ikke en anvendelse af artikel 15 i affaldsrammedirektivet.
Thus the Liability Convention and the Fund Convention do not preclude the application of Article 15 of the Waste Framework Directive on the basis of the considerations mentioned so far.
De fremførte argumenter viser imidlertid, at der er vidtrækkende politisk enighed om, at ansvaret for skader ved olieforurening reguleres af ansvarskonventionen og fondskonventionen.
However, the arguments presented illustrate a broad political consensus for liability for oil pollution damage to be regulated by the Liability Convention and the Fund Convention.
De personer, der nævnes i artikel 15 i affaldsrammedirektivet stk. 3, i havsretskonventionen i det mindste, at Fællesskabet tager særligt hensyn til de bestræbelser, som medlemsstaterne gør sig.
The persons mentioned in Article 15 of the Waste Framework Directive
Dette er også i overensstemmelse med det formål med Fællesskabets miljøpolitik, der er opstillet i EF-traktatens artikel 174, stk. 1, fjerde tankestreg, nemlig fremme på internationalt plan af foranstaltninger til løsning af miljøproblemer.
Convention implies at least that the Community must give special consideration to the efforts made by the States. This is also consistent with the objective of Community policy on the environment under the fourth intent of Article 174(1) of the Treaty of promoting measures at international level to deal with environmental problems.
Artikel 15 i affaldsrammedirektivet regulerer spørgsmålet om afholdelse af omkostningerne ved bortskaffelsen af affald.
Article 15 of the Waste Framework Directive lays down rules governing responsibility for the cost of disposing of waste.
Ifølge artikel 15, første tankestreg, afholdes omkostningerne i henhold til princippet om, at forureneren betaler, af den indehaver, der overlader affald til en indsamler eller til en virksomhed som omhandlet i artikel 9.
Under the first indent, in accordance with the ’polluter pays’ principle it is the responsibility of the holder who has waste handled by a waste collector or by an undertaking as referred to in Article 9.
Supplerende nævnes i artikel 15, anden tankestreg, de tidligere indehavere eller producenten af det produkt, som affaldet hidrører fra.
In addition, the second indent mentions the previous holders or the producer of the product from which the waste came.
Artikel 15 i affaldsrammedirektivet skal derfor så vidt muligt fortolkes således, at der undgås konflikter i forhold til ansvarskonventionen og fondskonventionen 68.
Article 15 of the Waste Framework Directive must therefore be interpreted as far as possible as meaning that conflicts with the Liability Convention and the Fund Convention must be avoided. 68
Herom fastslog Domstolen i dommen i sagen Van de Walle m.fl. bl.a., at denne bestemmelse i henhold til princippet om, at forureneren betaler, pålægger de personer, der er skyld i affaldet, at afholde omkostningerne ved bortskaffelsen, uanset om de er indehavere eller tidligere indehavere af affaldet eller endog producenter af det produkt, som affaldet hidrører fra 69.
In Van de Walle and Others the Court held that that provision imposes the financial burden of the disposal operations, in accordance with the principle of polluter pays, on the persons who cause the waste, whether they are holders or former holders of the waste or even producers of the product from which the waste came. 69
Fortolkning af affaldsrammedirektivet
The interpretation of Article 15 of the Waste Framework Directive
Det kommer derfor på tale at lade Total France afholde omkostningerne i sin egenskab af producent af fuelolien, dvs. som producent af det produkt, som affaldet hidrører fra.
It is therefore possible that Total France is responsible for the costs as producer of the heavy fuel oil, i.e. as producer of the product from which the waste came.
Det skal herefter undersøges, om begge selskaber i virksomhedsgruppen Total i deres egenskab af producent af fuelolien og/eller sælger eller befragter i henhold til artikel 15 i affaldsrammedirektivet skal afholde omkostningerne ved bortskaffelsen af den udløbne fuelolie.
It must now be examined whether the two companies in the Total Group, as the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier under Article 15 of the Waste Framework Directive, must bear the cost of disposing of the spilled heavy fuel oil.
68 — Jf. også mit forslag til afgørelse i Intertanko-sagen, nævnt ovenfor i fodnote 57, punkt 78.
68 — See also my Opinion in Intertanko and Others (cited in footnote 57, point 78).
69 — Dommen i sagen Van de Walle m.fl., nævnt ovenfor i fodnote 27, præmis 58.
69 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 58).
COMMUNE DE MESQUER enhver person, hvis aktivitet frembringer affald (den oprindelige producent), og/eller enhver person, der har foretaget en forbehandling, blanding eller andet, som medfører en ændring af dette affalds karakter eller sammensætning.
COMMUNE DE MESQUER and/or anyone who carries out pre-process-ing, mixing or other operations resulting in a change in the nature or composition of this waste.
I henhold til artikel 1, litra c), i affaldsrammedirektivet omfatter udtrykket »indehaver« producenten af affaldet eller den fysiske eller juridiske person, som er i besiddelse af det.
Under Article 1(c) of the Waste Framework Directive holder means the producer of the waste or the natural or legal person who is in possession of it.
Om denne definition passer på Total international Ltd. afhænger — som Kommissionen også har fremført — af, om selskabet påvirkede dannelsen af olieaffaldet på en sådan måde, at dette forløb skal kvalificeres som selskabets egen aktivitet.
The question whether that definition applies to Total International Ltd — as the Commission also argues — depends on whether it influenced the generation of the oil waste in such a way that that event is to be attributed to its own personal activity.
Det må antages, hvis forliset skyldes en overtrædelse af de kontraktuelle forpligtelser eller andre handlinger fra Total international Ltd., for hvilke selskabet kan pådrage sig ansvar 71.
This is taken to be the case if the accident could be attributed to a disregard of Total International Ltd’s contractual obligations or to any actions which could render that undertaking liable.
Om Total international Ltd. herefter er producent af olieaffaldet, kan imidlertid kun afgøres af den ret, der er realitetsbehandlingsinstans.
71 The extent to which Total International Ltd is therefore the producer of the oil waste can only be ascertained by the competent trial court, however.
Det kan ikke udelukkes, at Total international Ltd. under transporten indirekte, dvs. repræsenteret af transportselskabet og dets besætning, havde den faktiske rådighed over fuelolien. Som følge af forliset mistede Total international Ltd. imidlertid den eventuelle faktiske rådighed på det tidspunkt, hvor fuelolien blev til affald.
It cannot be ruled out that during transportation Total International Ltd had actual physical control of the heavy fuel oil indirectly, represented by the transportation company and the crew.
Selskabet havde således aldrig den faktiske rådighed over olieaffaldet.
Total International Ltd thus never had physical control of the oil waste.
Det kommer altså kun på tale at lade Total international Ltd. afholde omkostningerne, såfremt dette selskab skal anses for producent af olieaffaldet og derfor i henhold til artikel 1, litra c), i affaldsrammedirektivet ligeledes var indehaver af olieaffaldet.
It is therefore possible that Total International Ltd is responsible for bearing the costs only if that company is to be regarded as the producer of the oil waste and was thus also the holder of the oil waste in accordance with Article 1(c) of the Waste Framework Directive.
Den allerede nævnte straffedom af 16. januar 2008 giver mig også anledning til at nævne, at Total France, hvis man konstaterer sådanne faktiske omstændigheder, på grundlag af samme kriterier ligeledes kan anses for producent og indehaver af affaldet.
The sentence pronounced on 16 January 2008, which has already been mentioned, also suggests that Total France may be regarded as the producer and holder of the waste on the basis of the same criteria in connection with the relevant factual findings.
Tribunal de grande instance har nemlig fastslået, at Total international Ltd. ikke er skyld i Erikas forlis; det forholder sig anderledes med et andet selskab i virksomhedsgruppen Total, nemlig Total S.A., da dette selskab valgte skibet og herved ikke var tilstrækkelig omhyggelig 72.
The Tribunal de grande instance found that Total International Ltd was not at fault for the sinking of the Erika, but another Total company, Total S.A., since that company had selected the ship and in doing so had not exercised due care. 72 It is for the competent
71 — Dommen i sagen Van de Walle m.fl., nævnt ovenfor i fodnote 27, præmis 60.
71 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 60).
72 — Dommen af 16.1.2008 fra Tribunal de grande instance de Paris, nævnt ovenfor i fodnote 15, s. 228.
72 — Judgment of the Tribunal de grande instance de Paris of 16 January 2008 (cited in footnote 15, p. 228).
70 — Dommen i sagen Van de Walle m.fl., nævnt ovenfor i fodnote 27, præmis 55.
70 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 55).
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT KOKOTT — SAG C-188/07 bestemmelsen ikke regulerer valget af, hvem der skal afholde omkostningerne.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-188/07 particular because there are no rules therein governing the selection of the party responsible for bearing the costs.
produktionen af affaldet også skal tilregnes Total France.
national courts to examine whether the production of the waste can also be attributed to Total France.
Det kan således tænkes, at Total France har pligt til at afholde omkostningerne ved bortskaffelsen af affaldet, da selskabet har produceret fuelolien, men også hvis det har produceret olieaffaldet.
It is thus possible that Total France is responsible for bearing the cost of disposing of the oil waste because it produced the heavy fuel oil, but also in the event that it produced the oil waste.
Total international Ltd. kan kun tilpligtes at afholde omkostningerne, såfremt dette selskab har produceret olieaffaldet.
Total International Ltd can be ordered to bear the cost only if it produced the oil waste.
Valg af, hvem der skal afholde omkostningerne efter artikel 15 i affaldsrammedirektivet i henhold til princippet om, at forureneren betaler
Selection of the party responsible for bearing the costs under Article 15 of the Waste Framework Directive in accordance with the polluterpays principle
Dommen i sagen Van de Walle m.fl. vedrørte kulbrinter, der sivede ud fra en tankstation og forurenede den omgivende jord.
The judgment in Van de Walle concerned fuel leaked from a service station which contaminated the surrounding land.
Den ansvarlige er principielt tankstationens bestyrer, der har købt kulbrinterne til brug for sin drift, som skal anses for indehaver, og som til brug for sin virksomhed opbevarede kulbrinterne, da de blev til affald, jf. artikel 1, litra b), i [affaldsrammedirektivet] 73.
The responsible party in principle was the manager of the service station, who had bought the fuel to meet the service station’s operating needs, was therefore the holder and, for the purpose of his operations, had it in stock when it became waste within the meaning of Article 1(b) of Directive 75/442.
Kun hvis tankstationens opbevaringsanlægs dårlige stand og udsivningen af kulbrinterne skyldes, at det oliefirma, der forsynede tankstationen, ikke havde opfyldt nogle kontraktuelle forpligtelser eller forskellige handlinger, for hvilke dette firma kan pådrage sig ansvar, kan ansvaret ligge hos firmaet.
73 Only if exceptionally the poor condition of the service station’s storage facilities and the leak of hydrocarbons could be attributed to a disregard of contractual obligations by the petroleum undertaking which supplied that service station, or to any actions which could render that undertaking liable, could that undertaking be responsible.
I så fald har oliefirmaet ved sin aktivitet »frembragt affald«, jf. artikel 1, litra b), i [affaldsrammedirektivet], og er derfor indehaver af dette affald 74.
Then the activities of that undertaking could be considered to have produced waste within the meaning of Article 1(b) of Directive 75/442 and it could accordingly be regarded as the holder of the waste. 74
Spørgsmålet er også, om Total France og eventuelt Total international Ltd. skal afholde omkostningerne ved bortskaffelsen af olieaffaldet allerede som følge af, at de henhører under den kreds af personer, der nævnes i artikel 15 i affaldsdirektivet.
The question also arises whether Total France and possibly Total International Ltd must bear the cost of disposing of the oil waste because they fall within the group of persons referred to in Article 15 of the Waste Framework Directive.
Ifølge Domstolen skal omkostningerne således afholdes af den, der er skyld i affaldet 75. De personer, som nævnes i artikel 15, betegner derimod kun den kreds af
According to the Court, the cost is therefore to be borne by the person who produced the waste.
73 — Dommen i sagen Van de Walle m.fl., nævnt ovenfor i fodnote 27, præmis 59.
73 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 59).
74 — Dommen i sagen Van de Walle m.fl., nævnt ovenfor i fodnote 27, præmis 60.
74 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 60).
75 — Dommen i sagen Van de Walle m.fl., nævnt ovenfor i fodnote 27, præmis 58.
75 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 58).
Kommissionen går faktisk tilsyneladende ud fra, at alle, der nævnes i artikel 15 i affaldsrammedirektivet, kan tilpligtes at afholde omkostningerne ved bortskaffelsen af affaldet.
In fact, the Commission seems to take the view that all those referred to in Article 15 of the Waste Framework Directive may be required to bear the cost of disposing of waste.
Fra Det Forenede Kongeriges side blev det derimod under de mundtlige forhandlinger gjort gældende, at artikel 15 i affaldsrammedirektivet ikke begrunder nogen ansvarsregulering, især fordi
On the other hand, at the hearing the United Kingdom maintained that Article 15 of the Waste Framework Directive does not establish any rules on liability, in
COMMUNE DE MESQUER personer, det kan tænkes pålagt at afholde omkostningerne, og blandt hvilke man skal vælge den, det faktisk skal pålægges at afholde omkostningerne.
sibly be responsible for bearing the cost, from whom it is necessary to select the person who is to bear the costs, in accordance with the polluterpays principle.
Alligevel pålægger visse regler om behandling af affald principielt producenten af det produkt, der blev til affald, omkostningerne ved bortskaffelsen af affaldet.
Nevertheless, some rules on dealing with waste impose the cost of its disposal in principle on the producer of the product which became waste.
Kommissionen har i denne forbindelse henvist til direktiv 2006/66/EF af 6. september 2006 om batterier og akkumulatorer og udtjente batterier og akkumulatorer samt om ophævelse af direktiv 91/157/EØF 77, hvorefter producenter af batterier og akkumulatorer i henhold til direktivets artikel 8 afholder omkostningerne ved bortskaffelsen af dem, når de er blevet til affald 78.
In this connection the Commission refers to Directive 2006/66/EC of 6 September 2006 on batteries and accumulators and waste batteries and accumulators and repealing Directive 91/157/EEC, 77Article 8 of which provides that producers of batteries and accumulators are to bear the costs of their disposal as waste.
Desuden kan medlemsstaterne i henhold til artikel 15 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald 79 pålægge emballageproducenten omkostningerne ved bortskaffelsen af affaldet 80.
78 In addition, under Article 15 of European Parliament and Council Directive 94/62/EC of 20 December 1994 on packaging and packaging waste 79 the Member States may impose the costs of disposal under the law on waste on the producer of the packaging. 80
Denne fortolkning af princippet om, at forureneren betaler, som et princip om omkostningsfordeling er i overensstemmelse med andre sproglige udgaver, der — i modsætning til den tyske udgave — ikke anvender begrebet »kausalitet«, men bestemmer, at forureneren betaler (polluter pays, pollueur-payeur).
This interpretation of the polluterpays principle, as a principle governing the apportionment of costs, is consistent with other language versions which — unlike the German version — do not use a notion of causality, but state that the polluter pays (polluter pays, pollueur-payeur).
I overensstemmelse hermed har Domstolen anset princippet om, at forureneren betaler, for et udtryk for proportionalitetsprincippet, der forpligter medlemsstaterne — og fællesskabslovgiver — til, afhængig af omstændighederne, ikke at lade nogen bære omkostningsbyrder, som ikke er nødvendige 76.
Accordingly, the Court has interpreted the polluterpays principle as an expression of the proportionality principle, which requires the Member States — and the Community legislature — to refrain from imposing on anyone costs that are unnecessary having regard to the circumstances.
I det konkrete tilfælde var spørgsmålet, om landbruget kan pålægges større byrder ved mindskning af nitratudledning, end hvad der svarer til landbrugets andel af den samlede nitratudledning.
76In the case at issue the question was whether agriculture could be called on to reduce nitrate discharges more than is commensurate with its proportion of the total amount.
For affaldsrettens vedkommende må det heraf for det første udledes, at man ikke skal afholde omkostningerne ved bortskaffelsen af affald, der hidrører fra andre.
With regard to the law on waste, it can be inferred, first of all, that a person cannot bear the cost of disposing of waste which comes from others.
Disse regler beror på, at artikel 15 i affaldsrammedirektivet og navnlig princippet om, at forureneren betaler, som anvendes i artikel 15, ikke udgør nogen klar og endelig regulering af spørgsmålet om, hvem der skal afholde omkostningerne.
Those rules have their basis in the fact that Article 15 of the Waste Framework Directive, and in particular the polluterpays principle referred to therein, do not constitute clear and definitive rules on responsibility for costs.
Princippet om, at forureneren betaler, kan og skal konkretiseres yderligere.
The polluterpays principle can and must be clarified further.
Denne opgave påhviler først og fremmest lovgiver.
This is a priority task for the legislature.
Når et produkt bliver til affald, er det principielt den sidste indehaver af affaldet, der er affaldsproducent, eftersom denne skiller sig af med produktet.
If a product becomes waste, the final holder is in principle the producer of the waste since he discards the product.
Som Total har fremført, strider det derfor tilsyneladende mod princippet om, at forureneren betaler, hvis det — som det er muligt i henhold til artikel 15 i affaldsrammedirektivet — pålægges den, der fremstiller produktet, at afholde omkostningerne.
As Total argues, responsibility for costs on the part of the producer of the product — as is possible under Article 15 of the Waste Framework
80 — Kendelse af 16.2.2006, sag C-26/05, Plato Plastik Robert Frank, Sml. I, s. 24, præmis 34.
80 — Order in Case C-26/05 Plato Plastik Robert Frank [2006] ECR I-24, paragraph 34.
76 — Dom af 29.4.1999, sag C-293/97, Standley m.fl., Sml. I, s. 2603, præmis 52.
76 — Case C-293/97 Standley and Others [1999] ECR I-2603, paragraph 52.
Retterne skal anvende og om nødvendigt fortolke denne konkretisering og eventuelt undersøge, om den overholder grænserne for princippet om, at forureneren betaler.
Courts must apply and if necessary interpret that clarification and possibly verify whether it respects the limits of the polluterpays principle.
Dette princip er målestokken for enhver national gennemførelse af artikel 15 i affaldsrammedirektivet, men det binder også fællesskabslovgiver, da det er opstillet som et grundlag for miljøpolitikken i EF-traktatens artikel 174, stk. 2.
That principle is the criterion for any national transposition of Article 15 of the Waste Framework Directive, but it is also binding on the Community legislature since it is laid down in Article 174(2) of the Treaty as the basis for environmental policy.
Der er visse fordele ved, at producenten skal afholde omkostningerne.
Responsibility for costs on the part of the producer has some benefits.
Når producenten skal betale for bortskaffelsen af affaldet, tilskyndes han til at udforme produktet således, at det kan bortskaffes så billigt som muligt.
If the producer has to pay for disposal, there is an incentive to design the product in such a way that it can be disposed of as inexpensively as possible.
Dette hensyn realiserer det i EF-traktatens artikel 174, stk. 1, tredje tankestreg, opstillede mål om en forsigtig og rationel udnyttelse af naturressourcerne og princippet i EF-traktatens artikel 174, stk. 2, om indgreb over for miljøskader fortrinsvis ved kilden.
This is consistent with the objective laid down in the third indent of Article 174(1) EC of prudent and rational utilisation of natural resources and the principle under Article 174(2) EC that environmental damage should as a priority be rectified at source.
Samtidig kan producenten medregne omkostningerne ved bortskaffelsen i prisen og derved vælte dem over på den sidste indehaver som den, der egentlig skaber affaldet.
At the same time, the producer can integrate disposal costs into the price and pass them on to the final holder as the actual producer of the waste.