natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Bundessozialgericht forelagde under revisionsanken ved kendelse af 20. maj 1992 Domstolen præjudicielle spørgsmål
Nor does that article exempt from the preparatory training period a national of a Member State who holds a qualification awarded by a nonmember country, where that qualification has been recognised by another Member State as equivalent to one listed in Article 3 of the Directive.
Salomone Haim har imidlertid anlagt en ny sag mod KVN ved Landgericht Düsseldorf med henblik på at opnå erstatning for det indtægtstab, han hævder at have lidt som følge af, at han fra den 1. september 1988 til udgangen af 1994 havde en lavere indkomst end, hvad han kunne forvente, såfremt han havde været beskæftiget som tandlæge for sygeforsikringen i Tyskland.
By its first question, the national court is asking essentially whether Community law precludes a public-law body, in addition to the Member State itself, from incurring liability to make reparation for loss and damage caused to individuals as a result of measures which it took in breach of Community law.
Det påhviler enhver medlemsstat at sikre, at borgerne opnår erstatning for den skade, de tilføjes ved manglende overholdelse af fællesskabsretten, uanset hvilken offentlig myndighed der er skyld i denne tilsidesættelse, og uanset hvem der i princippet er forpligtet til at betale erstatningen (dom af 1.6.1999, sag C302/97, Konle).
First of all, it should be recalled that liability for loss and damage caused to individuals as a result of breaches of Community law attributable to a national public authority constitutes a principle, inherent in the system of the Treaty, which gives rise to obligations on the part of the Member States (see Joined Cases C­6/90 and C­9/90 Francovich and Others; Joined Cases C­46/93 and C­48/93 Brasserie du Pêcheur and Factortame; Case C­392/93 British Telecommunications; Case C­5/94 Hedley Lomas; Joined Cases C­178/94, C­179/94, C­188/94, C­189/94 and C­190/94 Dillenkofer and Others ν Germany; and Case Ο­Ι 27/95 Norbrook Laboratories ν MAFF.
Landgericht fandt, at det var med urette, at KVN havde afvist at optage Salomone Haim i tandlægeregisteret i 1988, idet der ikke var taget hensyn til den faglige erfaring, som han havde opnået i forbindelse med sin virksomhed som tandlæge for sygeforsikringen i Belgien.
It is clear from the case­law of the Court that three conditions must be satisfied for a Member State to be required to make reparation for loss and damage caused to individuals as a result of breaches of Community law for which the State can be held responsible: the rule of law infringed must have been intended to confer rights on individuals; the breach must be sufficiently serious; and there must be a direct causal link between the breach of the obligation resting on the State and the loss or damage sustained by the injured parties.
KVN havde imidlertid handlet i god tro, da den traf afgørelsen.
Those conditions are to be applied according to each type of situation (Norbrook Laboratories, paragraph 107).
Det fremgår imidlertid ikke af retspraksis, at betaling af erstatning for skader, der er forvoldt borgerne ved administrative foranstaltninger, som er truffet under tilsidesættelse af fællesskabsretten, nødvendigvis skal foretages af medlemsstaten selv.
It is for each Member State to ensure that individuals obtain reparation for loss and damage caused to them by non­compliance with Community law, whichever public authority is responsible for the breach and whichever public authority is in principle, responsible for making reparation (Case C­302/97 Konle ν Austria.
Spørgsmålet om, hvorvidt og i hvilket omfang hensynet til Salomone Haim's etableringsfrihed krævede, at hans faglige erfaring skulle tages i betragtning, var imidlertid ikke afgjort på det pågældende tidspunkt.
However, in the judgments there is nothing to suggest that reparation for loss and damage caused to individuals by national measures taken in breach of Community law must necessarily be provided by the Member State itself.
Betaling af erstatning for skader, der er forvoldt borgerne ved administrative foranstaltninger, som er truffet af et offentligretligt organ under tilsidesættelse af fællesskabsretten, kan foretages af dette organ.
Reparation for loss and damage caused to individuals by national measures taken in breach of Community law by a public­law body may therefore be made by that body.
Den nationale ret har konkluderet, at KVN ved i 1988 at have afvist Salomone Haim's ansøgning om anerkendelse som tandlæge for sygeforsikringen ikke har begået fejl i henhold til tyske retsforskrifter.
As regards, more particularly, the second of those conditions, the Court has held that a breach of Community law is sufficiently serious where a Member State, in the exercise of its legislative powers, has manifestly and gravely disregarded the limits on its powers and that where, at the time when it committed the infringement, the Member State in question had only considerably reduced, or even no, discretion, the mere infringement of Community law may be sufficient to establish the existence of a sufficiently serious breach.
Den nationale ret har dog spurgt, hvorvidt Salomone Haim kan udlede krav mod KVN direkte af fællesskabsretten.
The obligation to make reparation for loss or damage caused to individuals cannot, however, depend upon a condition based on any concept of fault going beyond that of a sufficiently serious breach of Community law.
Fællesskabsretten er heller ikke til hinder for, at det ansvar, der påhviler et offentligretligt organ for skade, der er forvoldt borgerne ved foranstaltninger, som det har truffet under tilsidesættelse af fællesskabsretten, vil kunne pådrages ved siden af selve medlemsstatens ansvar.
Nor does Community law preclude a public­law body, in addition to the Member State itself, from being liable to make reparation for loss and damage caused to individuals as a result of measures which it took in breach of Community law.
Det er i henhold til de nationale erstatningsregler, at staten skal erstatte det forvoldte tab efter nationale erstatningsregler, idet betingelserne i de nationale lovgivninger for erstatning af tab dog ikke må være mindre gunstige end dem, der gælder for tilsvarende søgsmål efter national ret.
It is on the basis of rules of national law on liability that the State must make reparation for the consequences of the loss and damage caused, with the proviso that the conditions for reparation of loss and damage laid down by national legislation must not be less favourable than those relating to similar domestic claims.
Indledningsvis bemærkes, at ansvaret for skade, der er forvoldt borgerne ved tilsidesættelser af fællesskabsretten, der må tilregnes en national offentlig myndighed, udgør et princip, der er uadskilleligt forbundet med traktatens opbygning, og som afføder forpligtelser for medlemsstaterne (dom af 19.11.1991, forenede sager C-6/90 og C9/90, Francovich m.fl., af 5.3.19%, forenede sager C-46/93 og C-48/93, Brasserie du pêcheur og Factortame, af 26.3.1996, sag C-392/93, British Telecommunications, af 23.5.1996, sag C-5/94, Hedley Lomas, af 8.10.1996, forenede sager C178/94, C-179/94, C-188/94, C-189/94 og C190/94, Dillenkofer m.fl., og af 2.4.1998, sag C127/95, Norbrook Laboratories).
In order to determine whether such an infringement of Community law constitutes a sufficiently serious breach, a national court hearing a claim for reparation must take account of all the factors which characterise the situation put before it.
holdning kan have været medvirkende til vedtagelsen eller opretholdelsen af nationale foranstaltninger eller praksis i strid med fællesskabsretten (jf. Brasserie du pêcheur og Factortame-dommen, præmis 56, vedrørende betingelser for gennemførelsen af statens ansvar for den nationale lovgivers handlinger og undladelser i strid med fællesskabsretten).
Those factors include, in particular, the clarity and precision of the rule infringed, whether the infringement and the damage caused was intentional or involuntary, whether any error of law was excusable or inexcusable, and the fact that the position taken by a Community institution may have contributed towards the adoption or maintenance of national measures or practices contrary to Community law (see Brasserie du Pécheur and Factortame, paragraph 56, as regards the conditions under which the State may incur liability for acts and omissions of its national legislature contrary to Community law).
Hvad angår betingelserne for, at en medlemsstat kan tilpligtes at erstatte det tab, der er forvoldt borgere på grund af overtrædelser af fællesskabsretten, der kan tilregnes medlemsstaten, fremgår det af Domstolens praksis, at der gælder tre betingelser herfor, nemlig at den bestemmelse, der er overtrådt, har til formål at tillægge borgerne rettigheder, at overtrædelsen er tilstrækkelig kvalificeret, og at der er en direkte årsagsforbindelse mellem overtrædelsen af den forpligtelse, som påhviler staten, og de skadelidtes tab (Norbrook Laboratories-dommen).
According to the Court's case-law, national measures which restrict the exercise of fundamental freedoms guaranteed by the Treaty can be justified only if they fulfil four conditions: they must be applied in a non-discriminatory manner; they must be justified by overriding reasons based on the general interest; they must be suitable for securing the attainment of the objective which they pursue; and they must not go beyond what is necessary in order to attain that objective (see, in particular, Case C-55/94 Gebhard ν Consiglio dell'Ordine degli Avvocati e Procuratori di Milano; and Case C-212/97 Centros).
Hvad angår anvendelsen i den foreliggende sag af disse momenter, fremgår det af Domstolens praksis, at det i princippet er de nationale retter, der skal anvende kriterierne, i overensstemmelse med de anvisninger, som Domstolen har givet herfor.
As regards the application of those criteria in the present case, it is clear from the case-law of the Court that, in principle, they must be applied by the national courts in accordance with the guidelines laid down by the Court.
Det bemærkes, at den pågældende fællesskabsretlige regel er en traktatbestemmelse, der har været direkte anvendelig siden udløbet af den i traktaten fastsatte overgangsperiode, der indtrådte lang tid før de faktiske forhold i hovedsagen.
In this respect, it should be noted that the rule of Community law concerned is a Treaty provision which has been directly applicable since the transitional period laid down by the Treaty came to an end, long before the facts in the main proceedings arose.
På baggrund af de anførte kriterier og bemærkninger påhviler det den nationale ret at efterprøve, om der i hovedsagen foreligger en kvalificeret overtrædelse af fællesskabsretten.
The reliability of a dental practitioner's communication with his patient and with administrative authorities and professional bodies constitutes an overriding reason of general interest such as to justify making the appointment as a dental practitioner under a social security scheme subject to language requirements.
Hvad nærmere angår den anden af disse betingelser, har Domstolen allerede fastslået, dels at en overtrædelse af fællesskabsretten er tilstrækkelig kvalificeret, såfremt en medlemsstat under udøvelsen af sin kompetence til at udstede generelle retsakter åbenbart og groft har overskredet grænserne for sine beføjelser, dels at selve den omstændighed, at der er begået en overtrædelse af fællesskabsretten, kan være tilstrækkelig til at bevise, at der foreligger en tilstrækkelig kvalificeret overtrædelse, såfremt medlemsstaten på det tidspunkt, da den begik overtrædelsen, kun havde et stærkt begrænset eller intet skøn.
In the light of the criteria and observations referred to, it is for the national court to examine whether or not, in the case before it, there is a serious breach of Community law.
Forpligtelsen til at erstatte den skade, der er forvoldt borgerne, kan ikke undergives en betingelse, der støttes på et culpabegreb, som går videre end den tilstrækkelig kvalificerede overtrædelse af fællesskabsretten.
By its third question, the national court asks whether the competent authorities of a Member State may make the appointment, as a social security scheme dental practitioner, of a national of another Member State who is established in the first Member State and authorised to practise there but has none of the qualifications
Med sit tredje spørgsmål spørger den forelæggende ret nærmere bestemt, om de kompetente myndigheder i en medlemsstat kan gøre en sygeforsikringsanerkendelse af en tandlæge, der er statsborger i en anden medlemsstat, der er etableret i den første medlemsstat og har den fornødne tilladelse dér, men som ikke er i besiddelse af et af de i artikel 3 i direktiv 78/686 nævnte eksamensbeviser, betinget af, at vedkommende har de sproguge kundskaber, der er nødvendige for udøvelsen af hans erhvervsmæssige virksomhed i etableringsmedlemsstaten.
In this respect, it is in the interest of patients whose mother tongue is not the national language that there exist a certain number of dental practitioners who are also capable of communicating with such persons in their own language.
Ifølge Domstolens praksis kan nationale foranstaltninger, der begrænser udøvelsen af de ved traktaten sikrede grundlæggende friheder, kun være berettigede, hvis de opfylder fire betingelser: de skal anvendes uden forskelsbehandling, de skal være begrundet i tvingende samfundsmæssige hensyn, de skal være egnede til at sikre virkeliggørelsen af det formål, de forfølger, og de må ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå formålet (jf. bl.a. dom
Community law does not preclude a public-law body, in addition to the Member State itself, from being liable to make reparation for loss and damage caused to individuals as a result of measures which it took in breach of Community law.
Pålideligheden af kommunikationen mellem tandlægen og patienten ligesom kommunikationen med de administrative myndigheder og faglige organer i denne henseende udgør et tvingende samfundsmæssigt hensyn, der efter sin natur kan begrunde, at sygesikringsanerkendelse af en tandlæge underlægges betingelser af sproglig art.
In order to determine whether there is a serious breach of Community law, within the meaning of the case­law of the Court, account must be taken of the extent of the discretion enjoyed by the Member State concerned. The existence and the scope ofthat discretion must be determined by reference to Community law and not by reference to national law.
egnede til at sikre, at tandlægen på nyttig vis kan kommunikere med sine patienter, hvis modersmål er det samme som i den pågældende medlemsstat, samt med denne stats administrative myndigheder og faglige organer, ikke går videre, end hvad der er nødvendigt for at nå dette mål. Det er herved i de patienters interesse, hvis modersmål er et andet end nationalsproget, at der findes et vist antal tandlæger, der ligeledes er i stand til at kommunikere med disse personer på deres eget sprog.
The competent authorities of a Member State may make the appointment, as a social security scheme dental practitioner, of a national of another Member State who is established in the first Member State and authorised to practise there but has none of the qualifications mentioned in Article 3 of Council Directive 78/686/EEC of 25 July 1978 concerning the mutual recognition of diplomas, certificates and other evidence of the formal qualifications o f practitioners of dentistry, including measures tofacilitate the effective exercise of the right of establishment and freedom to provide services, conditional upon his having the linguistic knowledge necessary for the exercise of his profession in the Member State of establishment.'
Det er dog af betydning, at sproglige krav, der er
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 19 May 1999.
Ved afgørelsen af, om der er tale om en kvalificeret overtrædelse af fællesskabsretten i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i Domstolens praksis, skal der tages hensyn til det skøn, som den pågældende medlemsstat har.
(Failure by a Member State to fidfil its obligations — Regidation (EEC) No 4055/86 ­Freedom to provide services — Maritime transport —Article 234 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 307 EC) (Full Court)
De kompetente myndigheder i en medlemsstat kan gøre en sygeforsikringsanerkendelse af en tandlæge, der er statsborger i en anden medlemsstat, der er etableret i den første medlemsstat og har den fornødne tilladelse dér, men som ikke er i besiddelse af et af de eksamensbeviser, der er nævnt i artikel 3 i direktiv 78/686/EØF af 25. juli 1978 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser f or tandlæger og om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser, betinget af, at vedkommende har de sproglige kundskaber, der er nødvendige for udøvelsen af hans erhvervsmæssige virksomhed i etableringsmedlemsstaten.«
By application lodged at the Registry of the Court on 27 February 1998 the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to denounce or adjust the agreements concerning merchant shipping concluded with the Republic of Senegal, approved by Decree No 99/79 of 14 September 1979, with the Republic of Cape Verde, approved by Decree No 119/79 of 7 November 1979, with the Republic of Angola, approved by Decree No 71/79 of 18 July 1979, and with the Democratic Republic of São Tomé and Príncipe, approved by Decree No 123/79 of 13 November 1979, so as to provide for fair, free and non­discriminatory access by all Community nationals to the cargo shares due to the Portuguese Republic, as
Sag C-62/98 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Portugisiske Republik Transport
Verde and with the Democratic Republic of São Tomé and Príncipe also contain a cargo-sharing clause of that kind.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 27. februar 1998 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3 og artikel 4, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 4055/86 af 22. december 1986, idet den hverken har opsagt eller tilpasset de aftaler om handelsflåden, som den har indgået med Republikken Senegal, godkendt ved dekret nr. 99/79 af 14. september 1979, med Republikken Kap Verde, godkendt ved dekret nr. 119/79 af 7. november 1979, med Republikken Angola, godkendt ved dekret nr. 71/79 af 18. juli 1979, og med Den Demokratiske Republik Sâo Tomé og Principe, godkendt ved dekret nr. 123/79 af 13. november 1979, således at statsborgere i Fællesskabet ydes en rimelig og fri adgang uden forskelsbehandling til de lastandele, som Den Portugisiske Republik er berettiget til i overensstemmelse med denne forordning.
In reply to a letter from the Commission of 3 December 1992, the Portuguese authorities indicated, by letter of 15 February 1993, that they had at all times been aware of their obligations under Articles 3 and 4 of Regulation No 4055/86.
Som svar på Kommissionens skrivelse af 3. december 1992 meddelte de portugisiske myndigheder ved skrivelse af 15. februar 1993, at de hele tiden havde været bevidst om deres forpligtelser i medfør af artikel 3 og 4 i forordning nr. 4055/86.
In its reply, the Commission stated that the necessary adjustments had been made to all the abovementioned agreements except the agreement with the Republic of Angola (hereinafter 'the contested agreement').
Da Den Portugisiske Republik ikke ændrede de ovennævnte aftaler tilstillede Kommissionen den en åbningsskrivelse den 9. november 1995.
Since the Portuguese Republic did not adjust the abovementioned agreements, on 9 November 1995 the Commission sent it a letter of formal notice.
Da der ikke er gennemført konkrete ændringer, har Kommissionen den 27. februar 1988 anlagt nærværende sag.
On 27 February 1998, in the absence of specific adjustments, the Commission decided to bring the present action.
Den omtvistede aftale blev indgået i juli 1979, dvs. flere år før Den Portugisiske Republiks tiltrædelse af Fællesskaberne den 1. januar 1986.
It should be noted at the outset that the Commission and Portuguese Republic agree that the cargo-sharing clauses in the contested agreement call for adjustment in order to render the agreement compatible with Articles 3 and 4 of Regulation No 4055/86.
I henhold til den omtvistede aftale er transporten af gods mellem de kontraherende parter
The agreements concluded by the Portuguese Republic with the Republic of Senegal, with the Republic of Cape
Indledningsvis bemærkes, at Kommissionen og Den Portugisiske Republik er enige om, at reglerne om lastfordeling i den omtvistede aftale gør det nødvendigt, at aftalen ændres, for at den kan blive forenelig med artikel 3 og 4 i forordning nr. 4055/86.
In this case, the Portuguese Government has not succeeded in adjusting the contested agreement by recourse to diplomatic means within the timelimit laid down by Regulation No 4055/86.
Det må konstateres, at den portugisiske regering i det foreliggende tilfælde ikke inden for de i forordning nr. 4055/86 fastsatte frister har kunnet
Case C-84/98 Commission of the European Communities ν Portuguese Republic Transport
»1) Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3 og artikel 4, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 4055/86 af 21 december 1986 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemsstaterne og tredjelande, idet den hverken har opsagt etter tilpasset den aftale om handelsflåden, som den har indgået med Republikken Angola, således at statsborgere i Fællesskabetydes en rimelig og fri adgang uden forskelsbehandling til de lastandele, som Den Portugisiske Republik er berettiget til i overensstemmelse med denne forordning.
(Failure by a Member State to fulfil its obligations — Regidation (EEC) No 4055/86 Freedom to provide services — Maritime transport Article 234 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 307 EC) (Full Court) authorities decided to contact each of those third countries in order to adjust the contested agreement.
Generaladvokat J. Mischo fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 20. oktober 1999.
The contested agreement entered into force on 19 May 1981, that is to say several years before the accession, on 1 January 1986, of the Portuguese Republic to the Communities.
Sag C-84/98 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Portugisiske Republik Transport
The former Yugoslav Republic of Macedonia was recognised by the Member States, with the exception of the Hellenic Republic, in 1993.
»Traktatbrud —forordning (EØF) nr. 4055/86 —fri udveksling aftjenesteydelser—søtransport — EF-traktatens artikel 234 (efter ændring nu artikel 307 EF)« (Domstolens plenum) stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 4055/86 af 22. december 1986, idet den hverken har opsagt eller tilpasset den aftale om handelsflåden, som den har indgået med Forbundsrepublikken Jugoslavien, godkendt ved dekret nr. 74/81, undertegnet den 28. juni 1979 og trådt i kraft den
In reply to a letter from the Commission of 30 July 1993, the Portuguese authorities indicated,
Som svar på Kommissionens skrivelse af 30. juli 1993 meddelte de portugisiske myndigheder ved skrivelse af 28. oktober 1993, at de diplomatiske forhandlinger med de nye lande endnu ikke havde ført til noget resultat.
Findings of the Court by letter of 28 October 1993, that their diplomatic approaches to the new countries had not yet been successful.
De henviste til, at den portugisiske regering i praksis overholdte bestemmelserne i forordning nr. 4055/86 og ikke anvendte den omtvistede aftales bestemmelser om lastfordeling.
They stated that, in practice, the Portuguese Government was complying with Regulation No 4055/86 and that it was not applying any of the cargo-sharing clauses in the contested agreement.
Den 28. marts 1994 tilstillede Kommissionen Den Portugisiske Republik en åbningsskrivelse.
On 28 March 1994 the Commission sent the Portuguese Republic a letter of formal notice.