natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Princippet indebærer, at fællesskabsinstitutionernes retsakter ikke må gå videre end det er nødvendigt og passende for gennemførelsen af de formål, der lovligt tilsigtes med den pågældende lovgivning, hvilket forudsætter, at der, såfremt det er muligt at vælge mellem flere egnede foranstaltninger, skal vælges den mindst bebyrdende foranstaltning, og at de byrder, som forvoldes, ikke må være uforholdsmæssige i forhold til de tilsigtede mål (jf. dom af 17.1.2008, forenede sager C-37/06 og C-58/06, Viamex Agrar Handel og ZVK, Sml. I, s. 69, præmis 33 og 35 og den deri nævnte retspraksis).
That principle requires that measures adopted by Community institutions should not exceed the limits of what is appropriate and necessary in order to attain the objectives legitimately pursued by the legislation in question; when there is a choice between several appropriate measures, recourse must be had to the least onerous, and the disadvantages caused must not be disproportionate to the aims pursued (see Joined Cases C-37/06 and C-58/06 Viamex Agrar Handel and ZVK [2008] ECR I-69, paragraphs 33 and 35, and the caselaw cited therein).
I denne forbindelse skal det i overensstemmelse med Domstolens faste praksis undersøges, om de forpligtelser, som er omhandlet i hovedsagen, må anses for
In that regard, it is necessary, in accordance with settled caselaw, to check whether the obligations at issue in circumstances such as those in the main proceedings are to be regarded as principal obligations whose observance is of fundamental impor-
Det må fastslås, at artikel 13 i forordning nr. 866/90 ikke indeholder nogen indikationer, der gør det muligt at afgrænse tilskudsmodtagerens forpligtelse nærmere, navnlig hvad angår dens varighed, den indflydelse, som visse særlige omstændigheder kan have for forpligtelsen, og betydningen af, at der er fastsat et særligt program, som fastsætter en række mål vedrørende anvendelsen af det anlæg, hvortil der er ydet tilskud.
It is clear that Article 13 of Regulation No 866/90 does not provide any information explaining the scope of the recipient’s obligation, in particular regarding the temporal continuance of that obligation, the effect that particular circumstances might have on that obligation and the impact of the existence of a special programme setting objectives with regard to the use of the cofinanced plant.
Herom har den græske regering og Kommissionen med rette anført, at en tilskudsmodtager kan have lovlige grunde til efterfølgende at anvende de anlæg, hvortil der er ydet tilskud, også til afsætning eller forarbejdning af produkter fra tredjelande.
In that connection, the Greek Government and the Commission rightly point out that there are legitimate reasons that may cause a recipient of assistance to use the subsidised plant subsequently also for the marketing or processing of products from third countries.
Den omstændighed, at der på grund af en BSE-epidemi (bovin spongiform encephalopati) i en situation som den, der foreligger i hovedsagen, er sket en betydelig stigning i efterspørgslen efter fårekød, hvilket har begrænset forekomsten af dette produkt på Fællesskabets marked, udgør en sådan lovlig grund, således som det er gjort gældende af Kommissionen.
Thus, in circumstances such as those in the main proceedings, the fact that the bovine-spongiform-encephalopathy epidemic led to a significant increase in the demand for sheepmeat, which reduced the availability of that product on the Community market, is likely to constitute such a legitimate reason, as the Commission contends.
Endvidere er der grund til at fremhæve, at mængden af produkter fra medlemsstaterne, som forarbejdes i det anlæg, hvortil der er ydet tilskud i hovedsagen, svarer til den andel, som er fastsat i det særlige program, inden for hvis rammer tilskuddet blev bevilget, og at kun 7,4% af det samlede antal dyr, som blev slagtet i dette anlæg, havde oprindelse i lande uden for Fællesskabet.
Furthermore, it is to be pointed out that the amount of products from the Member States processed at the cofinanced plant at issue in the main proceedings corresponds to the amount provided for by the specific programme under which the financial assistance was granted and that only 7.4% of the total number of animals slaughtered at that plant came from outside the Community.
Det må derfor antages, at under hensyn til sådanne særlige omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, og som er nævnt i denne doms præmis 28 og 29, og i betragtning af, at artikel 13 i forordning nr. 866/90 ikke indeholder nogen præcise angivelser vedrørende omfanget af forpligtelsen for tilskudsmodtageren til ikke at anvende de anlæg, hvortil der er ydet tilskud, til afsætning eller forarbejdning af produkter fra tredjelande, er der ikke i et tilfælde som det i hovedsagen foreliggende grundlag for at konstatere, at der er tilsidesat en hovedforpligtelse, som indebærer den totale fortabelse af det pågældende tilskud.
It is therefore necessary to consider that, taking into account the particular features of the case in the main proceedings referred to in paragraphs 28 and 29 above, and the fact that Article 13 of Regulation No 866/90 gives no details as to the scope of the obligation arising under it for the recipient of financial assistance not to use cofinanced plant for the marketing or processing of products from third countries, in circumstances such as those at issue in the main proceedings there can be no finding that a principal obligation has been infringed leading to total forfeiture of the financial assistance concerned.
Denne vurdering bekræftes i øvrigt af den aftale, som er indgået mellem Regione Lazio og Kommissionen om at nedsætte saldoen af tilskudsbeløbet med et beløb svarende til 11,47% af det samlede tilskudsbeløb, uden at Kommissionen har truffet nogen afgørelse om nedsættelse eller ophævelse af tilskuddet.
That view is supported, moreover, by the agreement reached between the Regione Lazio and the Commission to reduce the balance of the assistance concerned by an amount equal to 11.47% of the total assistance without the Commission having taken a decision to reduce or even cancel that assistance.
På grundlag af det anførte skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 13 i forordning nr. 866/90 skal fortolkes således, at den ikke udelukker, at der under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, udbetales et finansielt tilskud i tilfælde, hvor også produkter med oprindelse i lande uden for Fællesskabet afsættes eller forarbejdes, uanset at det særlige program, hvortil der er opnået et finansielt tilskud, er blevet overholdt, for så vidt som de produkter, som har oprindelse i Fællesskabet, er blevet afsat og/eller forarbejdet i de fastsatte mængder.
In the light of the above, the answer to the question referred must be that, on a proper construction of Article 13 of Regulation No 866/90, in circumstances such as those of the case in the main proceedings, payment of financial assistance is not excluded in cases of the marketing or processing of products including products originating beyond the territory of the Community, when the specific programme for which that financial assistance was granted has been observed, in so far as products originating within the Community have been marketed or processed in the quantities provided for.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Ottende Afdeling) for ret:
On those grounds, the Court (Eighth Chamber) hereby rules:
Artikel 13 i Rådets forordning (EØF) nr. 866/90 af 29. marts 1990 om forbedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter skal fortolkes således, at den ikke udelukker, at der under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, udbetales et finansielt tilskud i tilfælde, hvor også produkter med oprindelse i lande uden for Fællesskabet afsættes eller forarbejdes, uanset at det særlige program, hvortil der er opnået et finansielt tilskud, er blevet overholdt, for så vidt som de produkter, som har oprindelse i Fællesskabet, er blevet afsat og/eller forarbejdet i de fastsatte mængder.
On a proper construction of Article 13 of Council Regulation (EEC) No 866/90 of 29 March 1990 on improving the processing and marketing conditions for agricultural products, in circumstances such as those of the case in the main proceedings, payment of financial assistance is not excluded in cases of the marketing or processing of products including products originating beyond the territory of the Community, when the specific programme for which that financial assistance was granted has been observed, in so far as products originating within the Community have been marketed or processed in the quantities provided for.
Sag C-164/07
Case C-164/07
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantes)
(Reference for a preliminary ruling from the Commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantes)
Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Kokott fremsat den 28. februar 2008 . .Domstolens dom (Anden Afdeling) af 5. juni 2008 . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Kokott delivered on 28 February 2008 . . . . . Judgment of the Court (Second Chamber), 5 June 2008 . . . . . . . . . .
Fællesskabsret — principper — ligebehandling — forskelsbehandling på grundlag af nationalitet(Art. 12 EF)
Community law — Principles — Equal treatment — Discrimination on grounds of nationality(Art. 12 EC)
SAMMENDRAG — SAG C-164/07 lovovertrædelse, som ikke er blevet begået på denne stats område.
SUMMARY — CASE C-164/07 tory of that State, on the sole ground of their nationality.
Fællesskabsretten er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter andre medlemsstaters statsborgere, der er bosat og arbejder på denne første medlemsstats område, alene på grund af deres statsborgerskab udelukkes fra at få erstatning for tab som følge af personskade, der skyldes en
Community law precludes legislation of a Member State which excludes nationals of other Member States who live and work in its territory from the grant of compensation intended to make good losses resulting from offences against the person where the crime in question was not committed in the terri-
(jf. præmis 16 og domskonkl.)
(see para. 16, operative part)
Den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse omhandler spørgsmål om forskelsbehandling på grundlag af nationalitet i forbindelse med tildeling af en statslig erstatning til ofre for forbrydelser. Domstolen har tidligere behandlet denne problemstilling i Cowan-sagen 2.
The present reference for a preliminary ruling concerns questions of discrimination on grounds of nationality in the context of the award of State compensation to victims of crime. The Court of Justice addressed a similar subject in Cowan. 2
»Inden for denne traktats anvendelsesområde og med forbehold af dennes særlige bestemmelser er al forskelsbehandling, der udøves på grundlag af nationalitet, forbudt.«
‘Within the scope of application of this Treaty, and without prejudice to any special provisions contained therein, any discrimination on grounds of nationality shall be prohibited.’
I modsætning til, hvad der var tilfældet i Cowan-sagen, drejer den foreliggende sag sig dog ikke om erstatning til ofre for forbrydelser, der er blevet begået i indlandet.
However, unlike Cowan, the present case does not concern compensation for victims of crimes committed in the territory of the Member State concerned.
Denne gang drejer det spørgsmål, som Domstolen er blevet forelagt, sig derimod om fællesskabsrettens retningslinjer for så vidt angår en national bestemmelse, hvorefter der også kan gives erstatning til ofre for forbrydelser, der er blevet begået i udlandet, idet en sådan erstatning dog alene tildeles egne statsborgere.
Rather, in this case, the Court of Justice is asked to assess the compatibility with the requirements of Community law of a national provision that also provides for compensation for victims of crimes committed abroad, but only grants such compensation to nationals of that Member State.
Artikel 17 i Rådets direktiv 2004/80/EF af 29. april 2004 om erstatning til ofre for forbrydelser 3(herefter »direktiv 2004/80«) har følgende ordlyd:
Article 17 of Council Directive 2004/80/EC of 29 April 2004 relating to compensation to crime victims 3 (‘Directive 2004/80’) is worded as follows:
1 — Originalsprog: tysk.2 — Dom af 2.2.1989, sag 186/87, Sml. s. 195.
1 — Original language: German.2 — Case 186/87 [1989] ECR 195.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT KOKOTT — SAG C-164/07
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-164/07
Skadelidte skal være fransk statsborger.
The person injured is a French national; or if this is not the case, the acts were committed on the national territory and the person injured is:
I modsat tilfælde skal handlingen være blevet begået på det nationale område, og skadelidte: b) indfører eller opretholder bestemmelser om erstatning til ofre for forbrydelser begået uden for deres eget område eller til andre personer, der berøres af en sådan forbrydelse, på vilkår, som medlemsstaterne selv specifikt fastsætter for så vidt sådanne bestemmelser er forenelige med dette direktiv.«
(b) introducing or retaining provisions for the purpose of compensating victims of crime committed outside their territory, or any other person affected by such a crime, subject to any conditions that Member States may specify for that purpose.’
— skal enten være statsborger i en medlemsstat af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab
— either a citizen of one of the Member States of the European Economic Community,
— eller skal, med forbehold af internationale traktater og aftaler, have lovligt ophold på tidspunktet for de faktiske omstændigheders indtræden eller for kravets fremsættelse.
— or, subject to the provisions of international treaties and agreements, lawfully resident in France at the time of the offence or of the application.
»Enhver person, som har lidt skade på grund af en forsætlig eller hændelig handling, der har karakter af en forbrydelse, kan få fuld
‘Any person who has suffered harm caused by intentional or unintentional acts which
III — Faktiske omstændigheder og hovedsagen for skaden, er indtrådt i udlandet. Da James Wood, i modsætning til de øvrige familiemedlemmer, ikke har fransk statsborgerskab, har han ikke krav på erstatning. Det ville han kun have, hvis hans datters ulykke var sket i Frankrig.
III — Facts and main proceedings other family members, does not have French nationality, he does not have a right to compensation.
James Wood er en britisk statsborger, der har boet i Frankrig i over 20 år.
James Wood is a British national who has lived in France for more than 20 years.
Sammen med sin samleverske, en fransk statsborger, har han tre fællesbørn, der ligeledes har fransk statsborgerskab.
He and his partner, a French national, had three children together, who also have French nationality.
James Wood har herefter ved dokument af 11. januar 2007 anlagt sag mod Fonds de Garantie ved erstatningskommissionen under tribunal de grande instance de Nantes.
On 11 January 2007, Mr Wood brought an action against the Guarantee Fund before the Compensation Board of the Tribunal de grande instance de Nantes (Regional Court, Nantes).
Familien Wood henvendte sig herefter til Commission nantaise d?’indemnisation des victimes d’infractions (kommissionen for erstatning til ofre for lovovertrædelser i Nantes, herefter også »erstatningskommissionen«) og anmodede om erstatning for deres økonomiske tab og ikke-økonomiske skade som følge af Helena Woods død.
The Wood family brought a claim before the Compensation Board for Victims of Crime, Nantes (Commission nantaise d’indemnisation des victimes d’infractions) (‘the Compensation Board’), seeking compensation for the material and non-pecuni-ary losses they suffered as a result of Helena Wood’s death.
Ifølge James Wood er der tale om forskelsbehandling, når han alene på grund af den omstændighed, at han ikke har fransk statsborgerskab, ikke i lighed med sin samleverske og sine børn, der er franske statsborgere, er blevet tildelt en erstatning til ofre, selv om han har boet, arbejdet og betalt skat i Frankrig i over tyve år.
According to Mr Wood, the discrimination consists in the fact that, even though he has lived, worked and paid taxes in France for more than 20 years, he was not awarded the same compensation for victims of crime as his partner and his children, who are French nationals, on the sole ground that he does not have French nationality.
Den afdødes moder og søskende blev tilkendt et erstatningskrav, hvis beløbsstørrelse de indgik aftale om med den kompetente Fonds de Garantie.
The mother and the siblings were awarded a right to compensation in an amount agreed with the relevant Guarantee Fund (Fonds de garantie).
IV — Den præjudicielle anmodning og retsforhandlingerne ved Domstolen
IV — The reference for a preliminary ruling and the procedure before the Court
Fonds de Garantie nægtede derimod at yde afdødes fader erstatning, fordi han ikke opfyldte betingelserne i artikel 706-3 i code de procédure pénale. I henhold til denne har alene franske statsborgere krav på erstatning, når den begivenhed, der ligger til grund
However, the Guarantee Fund refused to pay compensation to the dead girl’s father, on the ground that he did not fulfil the requirements under Article 706-3 of the Code de procédure pénale.
Ved afgørelse af 16. marts 2006 har erstatningskommissionen under tribunal de grande instance de Nantes udsat sagen og forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
By decision of 16 March 2007, the Compensation Board of the Tribunal de grande instance de Nantes stayed proceedings and referred the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Fortolkning af det præjudicielle spørgsmål
Interpretation of the question
»Henset til det almindelige princip om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, som er indeholdt i Rom-trak-tatens artikel 7, er bestemmelserne i artikel 706-3 i den franske code de procédure pénale da forenelige med fællesskabsretten, for så vidt som en EF-borger, der er bosiddende i Frankrig og far til et barn med fransk statsborgerskab, som er omkommet uden for det nationale område, udelukkes fra at få erstatning fra Fonds de Garantie alene på grund af sit statsborgerskab?«
‘In the light of the general principle of nondiscrimination on grounds of nationality, set out in Article 7 of the Treaty of Rome, are the provisions of Article 706-3 of the French Code de procédure pénale compatible or not with Community law in that a citizen of the European Community, residing in France, the father of a child having French nationality who died outside [French] territory, does not have a right to compensation paid by the Fonds de garantie on the sole ground of his nationality?’
Det præjudicielle spørgsmål henviser til EØF-traktatens artikel 7.
The question refers to Article 7 of the Treaty of Rome.
Forbuddet mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet findes nu imidlertid med samme ordlyd i artikel 12, stk. 1, i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.
However, the prohibition of any discrimination on grounds of nationality now appears, in identical terms, in the first paragraph of Article 12 of the Treaty establishing the European Community (EC).
Artikel 12, stk. 1, EF finder ratione temporis anvendelse i den foreliggende sag.
In addition, the first paragraph of Article 12 EC is applicable ratione temporis to the present case.
Nedenfor tages der derfor udgangspunkt i artikel 12, stk. 1, EF.
Therefore, below, reference will be made to the first paragraph of Article 12 EC.
Ud over sagsøgeren og sagsøgte i hovedsagen har den franske regering og Kommissionen afgivet skriftlige og mundtlige indlæg under retsforhandlingerne ved Domstolen.
In the proceedings before the Court of Justice, James Wood and the Guarantee Fund submitted written and oral observations, as did the French Government and the Commission.
Endvidere har den italienske og den portugisiske regering indgivet skriftlige indlæg.
In addition, the Italian and the Portuguese Government submitted written observations to the Court of Justice.
V — Bedømmelse
V — Analysis
Med hensyn til formuleringen af det præjudicielle spørgsmål skal det endvidere for klarheds skyld bemærkes, at Domstolen under en præjudiciel sag i henhold til traktatens artikel 234 EF ifølge fast retspraksis ikke er kompetent til at træffe afgørelse om, hvorvidt en national foranstaltning er forenelig med fællesskabsretten.
In the light of the wording of the question, it should moreover be noted, that, in accordance with consistent caselaw, in proceedings under Article 234 EC, the Court does not have jurisdiction to rule on the compatibility of a national measure with Community law.
Domstolen kan dog forsyne den nationale ret med alle under fællesskabsretten henhørende fortolkningsbidrag, som gør det muligt for denne ret at vurdere spørgsmålet om forenelighed med henblik på at afgøre den indbragte sag 4.
However, it does have jurisdiction to supply the national court with a ruling on the interpretation of Community law so as to enable that court to determine whether such compatibility exists in order to decide the case before it. 4
A — Formaliteten med hensyn til den præjudicielle anmodning
A — Admissibility of the reference for a preliminary ruling
Det præjudicielle spørgsmål skal derfor fortolkes således, at der anmodes om en fortolkning af artikel 12, stk. 1, EF.
Consequently, the question referred for a preliminary ruling must be understood to be a request for an interpretation of the first paragraph of Article 12 EC.
Inden jeg gennemgår det præjudicielle spørgsmål, skal jeg først kort berøre to aspekter af formaliteten vedrørende den præjudicielle anmodning.
Before I examine the question referred for a preliminary ruling, I have briefly to address two issues relating to the admissibility of the question.
Erstatningskommissionens ret til at anmode om en præjudiciel afgørelse
The Compensation Board’s right to make a reference
B — Realitetsbedømmelse af det præjudicielle spørgsmål
B — Substantive analysis of the question referred
Den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse angår spørgsmålet om, hvorvidt artikel 12, stk. 1, EF skal fortolkes således, at den er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en erstatning til ofre for forbrydelser, der er begået i udlandet, alene kan tildeles landets egne statsborgere og følgelig nægtes andre medlemsstaters statsborgere, der har bopæl i den pågældende stat.
The present reference for a preliminary ruling essentially asks whether the first paragraph of Article 12 EC must be interpreted as precluding a national provision according to which only nationals of a Member State are entitled to receive compensation payable to victims of crimes committed outside that State, with the result that compensation is denied to a national of another Member State residing in that Member State.
Endvidere kan man spørge, om erstatningskommissionen, der har forelagt denne anmodning om præjudiciel afgørelse for Domstolen, i det hele taget er en ret med ret til at anmode om en præjudiciel afgørelse i artikel 234 EF’s forstand.
Moreover, one could ask whether, for the purposes of Article 234 EC, the Compensation Board which has referred the question to the Court of Justice is a court entitled to make a reference.
I den forbindelse kan der imidlertid henvises til forslaget til afgørelse i Cowan-sagen, hvori generaladvokat Lenz med en omfattende begrundelse korrekt fastslog, at en sådan kommission må anses for en ret i artikel 234 EF’s forstand 5.
In this respect, reference can be made to the Opinion in Cowan, in which Advocate General Lenz correctly stated, following a detailed explanation, that such a board had to be regarded as a court for the purposes of Article 234 EC.