natgillin/translations-raw huggingface dataset:
131 [124] På denne baggrund vil et krav til de dømmende instanser om, at de skal undlade at anvende nationale regler, der er uforenelige med WTO-aftalerne, være ensbetydende med, at de kontraherende parters lovgivningsmagt eller forvaltning mister den efter FTB’s artikel 22 bestående mulighed for, om end kun midlertidigt, at nå frem til forhandlingsløsninger (dommen i sagen Portugal mod Rådet, […], præmis 40).
[124] In those circumstances, to require courts to refrain from applying the rules of internal law which are incompatible with the WTO agreements would have the consequence of depriving the legislative or executive organs of the contracting parties of the possibility afforded in particular by Article 22 of the DSU of entering into a negotiated arrangement even on a temporary basis (Portugal v Council, cited … above, paragraph 40).
132 [125] Sagsøgerne har derfor med urette udledt en forpligtelse af FTB’s artikel 21 og 22 for WTO-medlemmer til inden for en bestemt frist at opfylde WTO-organernes henstillinger og kendelser.
[125] The applicants are therefore wrong in inferring from Articles 21 and 22 of the DSU an obligation on the WTO member to comply, within a specified period, with the recommendations and rulings of the WTO bodies and in contending that DSB rulings are enforceable unless the contracting parties unanimously oppose this.
133 [126] I øvrigt iværksatte Rådet ved på ny at ændre importordningen for bananer ved forordning nr. 216/2001 gennemførelsen af en forligelse af diverse modsatrettede formål.
[126] Moreover, in again amending, by Regulation No 216/2001, the banana import regime, the Council sought to reconcile various divergent objectives.
I første betragtning i præamblen til forordning nr. 216/2001 er det således anført, at der har været mange intense kontakter »for at tage hensyn til konklusionerne fra det panel, der er blevet nedsat«, og i anden betragtning, at der med den nye importordning opnås de største garantier for dels at »nå [den fælles markedsordning for bananers] mål vedrørende Fællesskabets produktion og forbrugernes efterspørgsel«, dels »at de internationale handelsbestemmelser overholdes«.
The preamble to Regulation No 216/2001 thus states, in the first recital, that there were numerous close contacts in order, in particular, “to take account of the conclusions of the [panel]” and, in the second recital, that the new import system envisaged provides the best guarantees both “of achieving the objectives of the [COM for bananas] as regards Community production and consumer demand” and “of complying with the rules on international trade”.
134 [127] Det var afgjort til gengæld for Fællesskabets forpligtelse til at indføre en ren toldordning for import af bananer inden den 1. januar 2006, at De Forenede
[127] It was, ultimately, in return for the Community’s undertaking to establish a tariff-only regime for imports of bananas before 1 January 2006 that the United States of America agreed, as set out in the memorandum
135 [128] Et sådant resultat kunne imidlertid være blevet bragt i fare ved en indgriben fra Fællesskabets retsinstanser bestående i — med henblik på erstatning af sagsøgernes tab — at efterprøve lovligheden af de sagsøgte institutioners adfærd i denne sag under hensyn til WTO-reglerne.
[128] Such an outcome could have been jeopardised by intervention of the Community courts in reviewing the legality by reference to WTO rules of the conduct of the defendant institutions in the present case with a view to awarding compensation for the loss sustained by the applicants.
136 [129] Det skal i denne forbindelse bemærkes — som De Forenede Stater udtrykkeligt har understreget — at forståelsen af 11. april 2001 ikke i sig selv udgør en aftalt løsning efter FTB’s artikel 3, stk. 6, og at spørgsmålet om Fællesskabets iværksættelse af DSB’s henstillinger og afgørelser stadig var på DSB’s dagsorden den 12. juli 2001 — dvs. efter, at denne sag blev anlagt.
[129] The Court notes in this regard that, as the United States of America has expressly stated, the memorandum of understanding of 11 April 2001 does not in itself constitute a mutually agreed solution for the purposes of Article 3(6) of the DSU and that the question of implementation by the Community of the DSB’s recommendations and rulings was still included on 12 July 2001, that is to say after the present action had been brought, on the agenda of the meeting of the DSB.
137 [130] Det følger heraf, at de sagsøgte institutioner ikke ved at ændre den anfægtede markedsordning for bananer agtede at lade en bestemt forpligtelse — der fulgte af WTO-reglerne, i henhold til hvilke DSB havde erklæret ordningen for uforenelig — opfylde.«
[130] It follows that the defendant institutions did not intend, by amending the Community regime at issue governing the import of bananas, to implement specific obligations arising from the WTO rules and in the light of which the DSB had found that regime to be incompatible with those rules.’
Retten forkastede ligeledes enhver anvendelse af undtagelsen vedrørende en direkte henvisning til specifikke bestemmelser i WTO-aftalerne, idet den i præmis 142 i FIAMM-dommen og præmis 135 i Fedondommen bl.a. konstaterede, at det ikke »fremgår […] af præamblen til de forskellige forordninger, der ændrer markedsordningen for bananer, at fællesskabslovgiver har henvist til specifikke bestemmelser i WTO-aftalerne, da denne havde til hensigt at bringe ordningen i overensstemmelse med disse aftaler.«
The Court also ruled out any application of the exception derived from express reference to specific provisions of the WTO agreements, after having in particular found in paragraph 142 of the FIAMM judgment and paragraph 135 of the Fedon judgment that ‘the preambles to the various regulations amending the banana import regime do not show that the Community legislature referred to specific provisions of the WTO agreements when it purported to bring the regime into conformity with those agreements’.
Retten konkluderede således i præmis 144 og 145 i FIAMM-dommen og i præmis 137 og 138 i Fedondommen, at »WTO-reglerne — til trods for DSB’s mellemkomst
The Court thus concluded, in paragraphs 144 and 145 of the FIAMM judgment and paragraphs 137 and 138 of the Fedon judgment, that, ‘notwithstanding a finding of
FIAMM M.FL. MOD RÅDET OG KOMMISSIONEN i form af en konstatering om uforenelighed — ikke i det foreliggende tilfælde — hverken på grund af bestemte forpligtelser, som Fællesskabet ville lade opfylde, eller en udtrykkelig henvisning til specifikke bestemmelser — udgør regler, med hensyn til hvilke lovligheden af fællesskabsinstitutionernes adfærd kan prøves« og, at »sagsøgerne ikke i deres erstatningspåstand med føje kan gøre gældende, at den adfærd, som Rådet og Kommissionen kritiseres for, er i strid med WTO-reglerne«.
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION incompatibility made by the DSB, the WTO rules do not in the present case, whether because of particular obligations which the Community intended to implement or because of an express reference to specific provisions, amount to rules of law by reference to which the legality of the institutions’ conduct may be assessed’ and that ‘the applicants are not entitled to argue, for the purposes of their claim for compensation, that the conduct of which the Council and the Commission are accused is contrary to WTO rules’.
Efter i præmis 146 i FIAMM-dommen og i præmis 139 i Fedondommen at have bemærket, at »klagepunkter[ne] om tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, retssikkerhedsprincippet, tilsidesættelse af sagsøgernes ejendomsret og retten til fri erhvervsudøvelse samt endelig om manglende overholdelse af princippet om god forvaltningsskik hviler på en antagelse om, at den adfærd, der lægges de sagsøgte fællesskabsinstitutioner til last, er i strid med WTO-reglerne«, udledte Retten i præmis 147 og præmis 140 i de nævnte domme heraf, at »[d]a disse regler ikke er blandt dem, med hensyn til hvilke Fællesskabets retsinstanser prøver lovligheden af fællesskabsinstitutionernes adfærd, kan disse klagepunkter følgelig heller ikke tages til følge«.
After observing in paragraph 146 of the FIAMM judgment and paragraph 139 of the Fedon judgment that ‘the complaints advanced by the applicants based on breach of the principles of the protection of legitimate expectations and of legal certainty, on infringement of the right to property and to pursuit of an economic activity and, finally, on failure to observe the principle of proper administration all rest on the premiss that the conduct of which the defendant institutions are accused is contrary to WTO rules’, the Court deduced, in paragraphs 147 and 140 of those judgments, that, ‘inasmuch as those rules are not among the rules by reference to which the Community courts review the legality of the Community institutions’ conduct, these complaints [would] therefore be rejected’.
Derfor konstaterede Retten i præmis 149 i FIAMM-dommen og i præmis 142 i Fedondommen, at »[d]a ulovligheden af den adfærd, som de sagsøgte institutioner kritiseres for, ikke er godtgjort, er én af de tre kumulative betingelser for at pålægge Fællesskabet ansvar uden for kontraktforhold for dets organers ulovlige adfærd ikke opfyldt«.
In the light of the foregoing, the Court found, in paragraph 149 of the FIAMM judgment and paragraph 142 of the Fedon judgment, that, ‘since it [had] not been proved that the conduct of which the defendant institutions [were] accused was unlawful, one of the three cumulative conditions of noncontractual liability of the Community for unlawful conduct [was] not met’.
Følgelig fik appellanterne ikke medhold i deres første påstand.
Consequently, it dismissed the applicants’ first head of claim.
For så vidt angår den påstand, der var støttet på Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold, selv når dets institutioner ikke har udvist ulovlig adfærd, fastslog Retten indledningsvis i præmis 157-160 i FIAMM-dommen og i præmis 150-153 i Fedondommen, at en sådan ordning eksisterer. Retten bemærkede i den henseende følgende:
As regards the head of claim founded on a regime providing for noncontractual Community liability even in the absence of unlawful conduct of the institutions, the Court first of all affirmed the existence of such a regime in paragraphs 157 to 160 of the FIAMM judgment and paragraphs 150 to 153 of the Fedon judgment, stating as follows:
»157 [150] Når ulovligheden — som i denne sag — af den adfærd, som lægges fællesskabsinstitutionerne til last, ikke er godtgjort, følger det ikke heraf, at de virksomheder, der som en kategori af erhvervsdrivende skal bære en uforholdsmæssig del af byrderne ved begrænsningen af adgangen til eksportmarkedet, ikke i noget tilfælde kan opnå erstatning ved at påføre Fællesskabet ansvar uden for kontraktforhold (jf. i denne retning Domstolens dom af 29.9.1987, sag 81/86, De Boer Buizen mod Rådet og Kommissionen, Sml. s. 3677, præmis 17).
[150] Where, as in the present case, it has not been established that conduct attributed to the Community institutions is unlawful, that does not mean that undertakings which, as a category of economic operators, are required to bear a disproportionate part of the burden resulting from a restriction of access to export markets can in no circumstances obtain compensation by virtue of the Community’s noncontractual liability (see, to this effect, Case 81/86 De Boer Buizen v Council and Commission [1987] ECR 3677, paragraph 17).
158 [151] Ifølge artikel 288, stk. 2, EF bygger Fællesskabets forpligtelse til at erstatte skader forårsaget af dets institutioner på »de almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer«, og følgelig uden at begrænse rækkevidden af disse principper til kun at gælde Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold for dets institutioners ulovlige adfærd.
[151] The second paragraph of Article 288 EC bases the obligation which it imposes on the Community to make good any damage caused by its institutions on the “general principles common to the laws of the Member States” and therefore does not restrict the ambit of those principles solely to the rules governing noncontractual Community liability for unlawful conduct of those institutions.
159 [152] Nationale bestemmelser om ansvar uden for kontraktforhold gør det imidlertid muligt for borgere — om end i varierende grad — på bestemte områder og efter forskellige fremgangsmåder ad rettens vej at opnå erstatning for visse skader, selv når der ikke foreligger nogen ulovlig handling fra ophavsmanden til skaden.
[152] National laws on noncontractual liability allow individuals, albeit to varying degrees, in specific fields and in accordance with differing rules, to obtain compensation in legal proceedings for certain kinds of damage, even in the absence of unlawful action by the perpetrator of the damage.
160 [153] I det tilfælde, hvor en skade affødes af en adfærd fra fællesskabsinstitutionernes side, hvis ulovlighed ikke er godtgjort, kan Fællesskabet kun ifalde ansvar uden for kontraktforhold, såfremt betingelserne om, at det hævdede tab skal foreligge, om årsagssammenhæng mellem tabet og den handling, der lægges Fællesskabets institutioner til last, samt om tabets usædvanlige og særlige karakter, er opfyldt samtidigt (jf. dommen af 15.6.2000 i sagen Dorsch Consult mod Rådet og Kommissionen, [sag C-237/98 P, Sml. I, s. 4549], præmis 19).«
[153] When damage is caused by conduct of the Community institution not shown to be unlawful, the Community can incur noncontractual liability if the conditions as to sustaining actual damage, to the causal link between that damage and the conduct of the Community institution and to the unusual and special nature of the damage in question are all met (Case C-237/98 P Dorsch Consult v Council and Commission [[2000] ECR I-4549], paragraph 19).’
Retten lagde herefter til grund, at appellanterne havde lidt et sådant faktisk og reelt tab.
The Court then concluded that the applicants had sustained actual and certain damage.
Retten fastslog endvidere, at der forelå en direkte årsagssammenhæng mellem, for det første, den af de sagsøgte institutioner udviste adfærd på området for import af bananer til Fællesskabet og, for det andet, det af appellanterne lidte tab.
It further held that a direct causal link existed between the conduct of the Community institutions with regard to the importing of bananas into the Community and the damage thereby sustained by the applicants.
Endelig lagde Retten til grund, at de af FIAMM og Fedon lidte tab ikke havde usædvanlig karakter, hvorfor den ikke gav dem medhold i deres påstande, for så vidt som de var støttet på Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold, når dets institutioner ikke har udvist ulovlig adfærd.
Finally, the Court held that the damage incurred by FIAMM and Fedon was not unusual in nature, and therefore rejected their claims in so far as they were founded on the regime providing for liability of the Community in the absence of unlawful conduct of its institutions.
»205 [194] Det skal […] fastslås, at en eventuel suspension af toldindrømmelser — en foranstaltning, som er fastsat i WTO-aftalerne, og som er tilfældet i denne sag — er en af de omskiftelser, der er indbygget i det nuværende internationale handelssystem.
[194] … the possibility, which has come about in the present case, of tariff concessions being suspended as provided for by the WTO agreements is among the vicissitudes inherent in the current system of international trade.
Følgelig skal denne omskiftelse nødvendigvis bæres af enhver erhvervsdrivende, som beslutter at sælge sine produkter på et WTO-medlems marked.
Accordingly, the risk of this vicissitude has to be borne by every operator who decides to sell his products on the market of one of the WTO members.
207 [196] Endvidere følger det af FTB’s artikel 22, stk. 3, litra b) og c) — et internationalt instrument, der har været genstand for selvstændige offentliggørelsesforanstaltninger for at sikre Fællesskabets erhvervsdrivendes kendskab hertil — at det klagende WTO-medlem kan søge at suspendere indrømmelser eller andre forpligtelser inden for andre sektorer end den, hvori panelet eller appelorganet har konstateret det pågældende medlems overtrædelse i henhold til den samme aftale eller en anden WTO-aftale.«
[196] In addition, it is clear from Article 22(3)(b) and (c) of the DSU, an international instrument which was publicised appropriately so as to ensure that Community operators were aware of it, that the complaining member of the WTO may seek to suspend concessions or other obligations in sectors other than that in which the panel or Appellate Body has found a violation by the member concerned, whether under the same agreement or another WTO agreement.’
Parternes påstande og retsforhandlingerne for Domstolen
The forms of order sought and the course of the proceedings before the Court of Justice
FIAMM har i sag C-120/06 P og Fedon i sag C-121/06 P nedlagt påstand om ophævelse af henholdsvis FIAMM-dommen og Fedon-dommen.
FIAMM, in Case C-120/06 P, and Fedon, in Case C-121/06 P, claim respectively that the FIAMM judgment and the Fedon judgment should be set aside.
De gør hver især to anbringender gældende til støtte for deres appeller.
They each put forward two pleas in law in support of their appeal.
Med det første anbringende gør de gældende, at de appellerede domme savner begrundelse og grundlag for så vidt angår et af de væsentligste argumenter, der ligger til grund for deres respektive erstatningspåstande som følge af Fællesskabets ulovlige adfærd, hvilket argument vedrører spørgsmålet om direkte virkning af DSB’s afgørelser.
By their first plea, they submit that the judgments under appeal lack reasoning and are unfounded so far as concerns one of the main arguments — regarding direct effect of decisions of the DSB — underlying their respective applications for damages by reason of unlawful conduct of the Community.
Med det andet anbringende gør FIAMM og Fedon gældende, at Retten angav et ræsonnement, der var utilstrækkeligt begrundet, ulogisk og i strid med den relevante, faste retspraksis, idet den lagde til grund, at det af appellanterne lidte tab ikke havde særlig karakter, og idet den ikke gav dem medhold i deres påstand om erstatning, der var støttet på en ansvarsordning, der finder anvendelse, når der ikke foreligger ulovlig adfærd fra fællesskabsorganers side.
By their second plea, FIAMM and Fedon submit that, in concluding that the damage incurred by them was not unusual in nature and accordingly rejecting their claim for compensation founded on a liability regime applicable in the absence of unlawful conduct of the Community institutions, the Court of First Instance gave reasons that were insufficiently explained, illogical and at variance with the relevant settled case-law.
Appellanterne har endvidere hver især nedlagt følgende påstande for Domstolen:
They each further claim that the Court should:
— Domstolen træffer afgørelse vedrørende realiteten, idet den tilkender appellanterne ret til erstatning som følge af Rådets og Kommissionens ansvar for ulovlig eller lovlig adfærd.
— give a substantive ruling confirming their entitlement to compensation arising out of the defendants’ liability for an unlawful act or for a lawful act;
— Under alle omstændigheder tilpligtes Rådet og Kommissionen at betale omkostningerne forbundet med både appelsagens behandling og sagens behandling i første instans.
— in any event, order the defendants to pay the costs both of the appeal proceedings and of the proceedings at first instance.
FIAMM og Fedon har nedlagt en subsidiær påstand om, at de tildeles en rimelig godtgørelse som følge af den urimeligt lange sagsbehandlingstid ved Retten, og at der træffes sådanne andre foranstaltninger og bestemmelser, som viser sig nødvendige og rimelige.
In the alternative, FIAMM and Fedon request the Court to grant them fair compensation on account of the unreasonable duration of the proceedings before the Court of First Instance and to grant such further relief as fairness might require.
— Visse dele af de af Retten anførte grunde erstattes, eller de appellerede domme ophæves delvist, idet det fastslås, at Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold ikke finder anvendelse, når der ikke foreligger en ulovlig undladelse af at foretage en retmæssig handling, eller, subsidiært, idet det fastslås, at betingelserne for at ifalde et sådant ansvar ikke er opfyldt.
— replace certain of the Court of First Instance’s grounds or partially set aside the judgments under appeal, declaring that noncontractual liability of the Community in the absence of an unlawful act is inapplicable in respect of a failure to take legislative action or, in the alternative, declaring that the factors required for such liability are not present;
— Appellanterne tilpligtes at betale sagens omkostninger..
— order the appellants to pay the costs.
— Appellerne forkastes, idet de i de appellerede domme anførte grunde ændres i fornødent omfang.
— dismiss the appeals, altering, in so far as is necessary, the grounds of the judgments under appeal;
— Mere subsidiært, sagerne hjemvises til Retten med henblik på genoptagelse og ansættelse af det erstatningsberettigede tab i henhold til artikel 61 i statutten for Domstolen.
— in the further alternative, refer the cases back to the Court of First Instance in order for the proceedings to be resumed and the damage for which compensation may be awarded to be quantified, in accordance with Article 61 of the Statute of the Court of Justice;
— Appellanterne tilpligtes at betale sagens omkostninger.
— order the appellants to pay the costs.
Både i sag C-120/06 P, hvori det har indgivet svarskrift som part i sagen for Retten, og i sag C-121/06 P, hvori det optræder som intervenient for Domstolen, har Kongeriget Spanien nedlagt følgende påstande:
Both in Case C-120/06 P, in which it lodged a response in its capacity as a party to the proceedings before the Court of First Instance, and in Case C-121/06 P, in which it has the status of intervener before the Court of Justice, the Kingdom of Spain contends that the Court should:
— Appellen forkastes, for så vidt som den vedrører ansvar for en ulovlig handling begået af Rådet og Kommissionen.
— dismiss the appeal in so far as it relates to liability for an unlawful act of the defendant institutions;
— Den appellerede dom ophæves delvis, og det fastslås, at der i fællesskabsretten ikke er hjemlet noget erstatningsansvar for lovlige handlinger, eller, subsidiært, forkastes appellen, for så vidt som den er støttet på Rådets og Kommissionens erstatningsansvar for lovlige handlinger eller, mere subsidiært, frifindes Rådet og Kommissionen for den af appellanterne nedlagte påstand om erstatning for lovlige handlinger.
— partially set aside the judgment under appeal and find that liability for a lawful act does not exist in Community law or, in the alternative, dismiss the appeal in so far as it relates to the liability of the defendant institutions for a lawful act or, in the further alternative, dismiss the appellants’ claim for compensation for a lawful act;
— Påstanden om erstatning på grundlag af den urimeligt lange sagsbehandlingstid ved Retten afvises.
— declare the claim for compensation based on the unreasonable duration of the proceedings before the Court of First Instance to be inadmissible;
Efter indgivelse af Rådets og Kommissionens svarskrifter i sag C-120/06 P og sag C-121/06 P og Kongeriget Spaniens svarskrift i sag C-120/06 P blev der i overensstemmelse med deres anmodning herom meddelt FIAMM og Fedon ret til at afgive replik i henhold til artikel 117, stk. 1, i Domstolens procesreglement.
After the Council and the Commission had lodged their responses in Cases C-120/06 P and C-121/06 P and the Kingdom of Spain had lodged its response in Case C-120/06 P, FIAMM and Fedon were, upon application by them, granted the right to submit a reply under Article 117(1) of the Rules of Procedure of the Court of Justice.