natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det ville desuden være uforeneligt med artikel 49 EF, som gør tiltrædelse til Unionen betinget af iagttagelsen af de principper, der er fastsat i artikel 6, stk. 1, EU.
Moreover, it would be irreconcilable with Article 49 EU, which renders accession to the Union conditional on respect for the principles set out in Article 6(1) EU.
En sådan fortolkning ville desuden potentielt sætte de nationale myndigheder i stand til at anvende Fællesskabet til at omgå grundlæggende rettigheder, der er sikret i deres nationale retsorden, selv i relation til retsakter, der gennemfører internationale forpligtelser 34.
Furthermore, it would potentially enable national authorities to use the Community to circumvent fundamental rights which are guaranteed in their national legal orders even in respect of acts implementing international obligations.
Dette ville være i direkte modstrid med Domstolens helt faste praksis, hvorefter Fællesskabet sikrer et sammenhængende system med retslig beskyttelse, hvorunder grundlæggende rettigheder garanteres i overensstemmelse med medlemsstaternes forfatningsretlige traditioner.
34This would plainly run counter to firmly established caselaw of this Court, according to which the Community guarantees a complete system of judicial protection in which fundamental rights are safeguarded in consonance with the constitutional traditions of the Member States.
Som Domstolen fastslog i Les Verts-dommen, er »Det Europæiske Økonomiske Fællesskab […] et retsfællesskab, idet både dets medlemsstater og dets institutioner er undergivet kontrol med, at deres retsakter er forenelige med
As the Court stated in Les Verts, ‘the European Community is a community based on the rule of law inasmuch as neither its Member States nor its institutions can avoid a review of the question whether the measures adopted by them are in conformity with the basic
Det afgørende problem med det argument, som Det Forenede Kongerige har gjort gældende, er imidlertid, at det fremstiller artikel 307 EF som grundlaget for en mulig fravigelse fra artikel 6, stk. 1, EU, hvorefter Unionen bygger på principperne om frihed, demokrati og respekt for
The crucial problem with the argument raised by the United Kingdom, however, is that it presents Article 307 EC as the source of a possible derogation from Article 6(1) EU, according to which ‘the Union is founded on the principles of liberty, democracy, respect
32 — Dom af 14.1.1997, sag C-124/95, Centro-Com, Sml. I, s. 81, præmis 25.
32 — Case C-124/95 Centro­Com [1997] ECR I-81, paragraph 25.
34 — I visse retssystemer synes det meget usandsynligt, at nationale foranstaltninger til gennemførelse af sikkerhedsrådsresolutioner skulle være undtaget for domstolsprøvelse (hvilket i øvrigt viser, at en beslutning fra Domstolen om at udelukke foranstaltninger såsom den anfægtede forordning fra domstolsprøvelse kan skabe vanskeligheder for modtagelsen af fællesskabsretten i visse nationale retsordener). Jf. eksempelvis følgende kilder: Tyskland, Bundesverfassungsgericht, kendelse af 14.10.2004 (Görgülü) 2 BvR 1481/04, trykt i NJW 2004, s. 3407-3412. Den Tjekkiske Republik: Ústavní soud, 15.4.2003 (I. ÚS 752/02); Ústavní soud, 21.2.2007 (I. ÚS 604/04). Italien: Corte Costituzionale, 19.3.2001, nr. 73. Ungarn: 4/1997 (I. 22.) AB határozat. Polen: Orzecznictwo Trybunału Konstytucyjnego (zbiór urzędowy), 27.4.2005, P 1/05, pkt. 5.5, Seria A, 2005, nr. 4, poz. 42; og Orzecznictwo Trybunału Konstytucyjnego (zbiór urzędowy), 2.7.2007, K 41/05, Seria A, 2007, nr, 7, poz. 72.
34 — In certain legal systems, it seems very unlikely that national measures for the implementation of Security Council resolutions would enjoy immunity from judicial review (which incidentally shows that a decision by this Court to exclude measures such as the contested regulation from judicial review might create difficulties for the reception of Community law in some national legal orders).
Fællesskabets forfatning, som er traktaten« 35. Mere direkte bekræftede Domstolen i
KADI v COUNCIL AND COMMISSION constitutional charter, the Treaty’.
Schmidberger-dommen, at »foranstaltninger, som er uforenelige med overholdelsen af […] menneskerettigheder, ikke [er] tilladte i Fællesskabet« 36.
35More straightforwardly, in Schmidberger, the Court reaffirmed that ‘measures which are incompatible with the observance of human rights … are not acceptable in the Community’.
Sammenfattende indebærer Det Forenede Kongeriges fortolkning af artikel 307 EF et afbræk fra selve de principper, hvorpå Unionen er baseret, selv om der ikke er noget i traktaten, der taler for, at artikel 307 EF skulle have en særstatus — og slet ikke en status af det omfang — inden for Fællesskabets forfatningsmæssige rammer.
36In short, the United Kingdom’s reading of Article 307 EC would break away from the very principles on which the Union is founded, while there is nothing in the Treaty to suggest that Article 307 EC has a special status — let alone a special status of that magnitude — in the constitutional framework of the Community.
tilfælde [indtage] en fælles holdning«. Denne forpligtelse indebærer, at medlemsstaterne skal udøve deres rettigheder og pligter i en international organisation som FN på en måde, der er forenelig med de betingelser, der er fastsat i den primære ret og de generelle fællesskabsretlige principper 38.
Member States to exercise their powers and responsibilities in an international organisation such as the United Nations in a manner that is compatible with the conditions set by the primary rules and the general principles of Community law.
Som medlemmer af FN skal medlemsstaterne, og navnlig — i relation til den foreliggende sag — de medlemsstater, der er medlemmer af Sikkerhedsrådet, handle på en sådan måde, at de i videst muligt omfang undgår, at FN-organer træffer beslutninger, der kan være i konflikt med de grundlæggende principper i Fællesskabets retsorden.
38As Members of the United Nations, the Member States, and particularly — in the context of the present case — those belonging to the Security Council, have to act in such a way as to prevent, as far as possible, the adoption of decisions by organs of the United Nations that are liable to enter into conflict with the core principles of the Community legal order.
Medlemsstaterne selv har således ansvar for at minimere risikoen for konflikt mellem Fællesskabets retsorden og international ret.
The Member States themselves, therefore, carry a responsibility to minimise the risk of conflicts between the Community legal order and international law.
Desuden går de forpligtelser, der følger af artikel 307 EF og den hertil knyttede pligt til loyalt samarbejde i begge retninger: De gælder for Fællesskabet såvel som for medlemsstaterne 37.
Besides, the obligations under Article 307 EC and the related duty of loyal cooperation flow in both directions: they apply to the Community as well as to the Member States.
Artikel 307, stk. 2, EF bestemmer, at »[…] den eller de pågældende medlemsstater [bringer] alle egnede midler i anvendelse med henblik på at fjerne […] uoverensstemmelser« mellem deres tidligere indgåede konventionsforpligtelser og deres forpligtelser i henhold til fællesskabsretten. I dette øjemed skal medlemsstaterne »bistå […] hinanden […] og […] i påkommende
37 The second paragraph of Article 307 EC provides that ‘the Member State or States concerned shall take all appropriate steps to eliminate … incompatibilities’ between their prior treaty obligations and their obligations under Community law.
Hvis artikel 307 EF ikke indebærer, at den anfægtede forordning er undtaget fra domstolsprøvelse, følger dette måske af andre fællesskabsbestemmelser?
If Article 307 EC cannot render the contested regulation exempt from judicial review, are there perhaps any other rules of Community law that can?
Rådet, Kommissionen og Det Forenede Kongerige har gjort gældende, at det som et generelt princip ikke tilkommer Domstolen at så tvivl om fællesskabsforanstaltninger, der gennemfører resolutioner, som Sikkerhedsrådet har fundet nødvendige for opretholdelsen
The Council, the Commission and the United Kingdom argue that, as a matter of general principle, it is not for the Court to cast doubt on Community measures that implement resolutions which the Security Council has considered necessary for the maintenance of international peace and security. In this connection, the
35 — Les Verts-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 18, præmis 23.
35 — Les Verts, cited in footnote 18, paragraph 23.
38 — Jf. i tråd hermed vedrørende kravet om enhed i Fællesskabets internationale repræsentation, udtalelse 1/94, Sml.
36 — Case C-112/00 paragraph 73.
I, s. 5267, præmis 106-109, og dommen i sagen Kommissionen mod Rådet, nævnt i fodnote 23, præmis 40-51.
37 — For a recent example of a case concerning the obligations of Member States under Article 307 EC, see Case C-203/03 Commission v Austria [2005] ECR I-935, paragraph 59.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-402/05 P der kan være i strid med andre interesser af tilsvarende stor betydning og med den beskyttelse, som det tilkommer domstolene at sikre. Som Justice Murphy korrekt anførte det i sin dissens i Korematys-sagen i De Forenede Staters Supreme Court: af international fred og sikkerhed.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-402/05 P
I denne henseende har Kommissionen henvist til begrebet »politiske spørgsmål« 39.
Commission evokes the notion of ‘political questions’. 39In brief, one could say that the
Sammenfattende kan man sige, at Kommissionen, Rådet og Det Forenede Kongerige gør gældende, at det konkrete emne, der er genstand for den foreliggende sag, ikke er egnet til domstolsprøvelse.
Commission, the Council and the United Kingdom contend that the specific subjectmatter at issue in the present case does not lend itself to judicial review.
De hævder, at Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol indtager et tilsvarende standpunkt.
They claim that the European Court of Human Rights takes a similar position.
Påstande om, at en foranstaltning er nødvendig for opretholdelsen af international fred og sikkerhed, kan ikke have til virkning, at de generelle principper i fællesskabsretten bringes til tavshed, og at private berøves deres grundlæggende rettigheder.
The claim that a measure is necessary for the maintenance of international peace and security cannot operate so as to silence the general principles of Community law and deprive individuals of their fundamental rights.
Dette indebærer ikke, at hensynet til opretholdelsen af international fred og sikkerhed mister sin betydning: Det indebærer blot, at det fortsat er en pligt for domstolene, at tage stilling til lovligheden af foranstaltninger,
This does not detract from the importance of the interest in maintaining international peace and security; it simply means that it remains the duty of the courts to assess the lawfulness of measures that may conflict with other interests that are equally of great importance
Ganske vist kan ekstraordinære omstændigheder begrunde indgreb i den individuelle frihed, der ville være uacceptable under normale omstændigheder.
Certainly, extraordinary circumstances may justify restrictions on individual freedom that would be unacceptable under normal conditions.
Dette kan imidlertid ikke føre til en slutning om, at »der er tilfælde, hvor et slør for et øjeblik må trækkes for friheden, således som det var sædvane at gøre for at dække statuerne af guderne« 41.
However, that should not induce us to say that ‘there are cases in which a veil should be drawn for a while over liberty, as it was customary to cover the statues of the gods’.
Det betyder heller ikke, således som Det Forenede Kongerige har gjort gældende, at domstolsprøvelse i disse tilfælde kun skal
41 Nor does it mean, as the United Kingdom submits, that judicial review in those cases should be only ‘of the most marginal kind’.
39 — Begrebet »politisk spørgsmål« blev anvendt af De Forenede Staters Supreme Court Chief Justice Taney i sagen Luther mod Borden, 48 U.S. 1 (1849), 46-47.
39 — The term ‘political question’ was coined by United States Supreme Court Chief Justice Taney in Luther v. Borden, 48 U.S. 1 (1849), 46-47.
Begrebets præcise betydning i en fællesskabssammenhæng er langt fra klar.
The precise meaning of this notion within the Community context is far from clear.
Kommissionen har ikke uddybet argumentet, som den fremsatte under retsmødet, men henvisningen forekommer at indebære, at Domstolen bør afholde sig fra at udøve domstolsprøvelse, eftersom der ikke er noget retligt kriterium, hvorunder de spørgsmål, der nu foreligger for Domstolen, kan subsumeres.
The Commission did not dwell upon the argument, which it raised at the hearing, but the suggestion appears to be that the Court should abstain from exercising judicial review, since there are no judicial criteria by which the matters presently under consideration may be measured.
KADI MOD RÅDET OG KOMMISSIONEN
KADI v COUNCIL AND COMMISSION its own jurisdiction in that way.
Menneskerettighedsdomstol begrænser sin egen kompetence på den måde 42. Desuden mener jeg ikke, at det har konsekvenser for være »af den allermest marginale slags«.
42 Moreover, even if it were to do so, I do not think that extraordinarily high, the pressure is particularly strong to take measures that disregard individual rights, especially in respect of individuals who have little or no access to the political process.
I disse tilfælde skal domstolene derfor opfylde deres forpligtelse til at håndhæve lovgivningen med særlig årvågenhed.
Therefore, in those instances, the courts should fulfil their duty to uphold the rule of law with increased vigilance.
De samme omstændigheder, som kan begrunde undtagelsesvise indgreb i grundlæggende rettigheder, kræver således også, at domstolene nøje tager stilling til, om disse indgreb går videre end nødvendigt.
Thus, the same circumstances that may justify exceptional restrictions on fundamental rights also require the courts to ascertain carefully whether those restrictions go beyond what is necessary.
Som jeg vil redegøre for nedenfor, skal Domstolen tage stilling til, om påstanden om en ekstraordinært høj sikkerhedsrisiko er underbygget, og den skal sikre, at de vedtagne foranstaltninger udtrykker den rette balance mellem sikkerhedsrisikoens art og den udstrækning, hvori disse foranstaltninger griber ind i private individers grundlæggende rettigheder.
As I shall discuss below, the Court must verify whether the claim that extraordinarily high security risks exist is substantiated and it must ensure that the measures adopted strike a proper balance between the nature of the security risk and the extent to which these measures encroach upon the fundamental rights of individuals.
42 — Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har fastslået, at »de kontraherende stater ikke […] med henvisning til kampen mod terrorisme, må træffe enhver type foranstaltninger, som de måtte finde egnet« [o.a.: Domstolens oversættelse] (Klass m.fl., dom af 6.9.1978, Serie A nr. 28, præmis 49).
42 — The European Court of Human Rights has held that ‘the Contracting States may not, in the name of the struggle against … terrorism, adopt whatever measures they deem appropriate’ (Klass and Others, judgment of 6 September 1978, Series A no. 28, § 49).
I Bosphorus Airways-dommen diskuterede denne domstol indgående spørgsmålet om sin egen kompetence uden så meget som at antyde muligheden for, at den ikke skulle kunne foretage en prøvelse, fordi den anfægtede foranstaltning gennemførte en sikkerhedsrådsresolution (Bosphorus Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Şirketi (Bosphorus Airways) mod Irland [GC], no. 45036/98). Derfor synes Bosphorus Airways-dommen at støtte argumentet for domstolsprøvelse.
Moreover, in its judgment in Bosphorus Airways, the same Court discussed the issue of its jurisdiction at length, without even hinting at the possibility that it might not be able to exercise review because the impugned measures implemented a resolution of the Security Council (Bosphorus Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Şirketi (Bosphorus Airways) v. Ireland [GC], no. 45036/98).
Ifølge Rådet, Kommissionen og Det Forenede Kongerige følger det imidlertid af formalitetsafgørelsen i Behrami-sagen, at foranstaltninger, der er nødvendige for gennemførelsen af sikkerhedsrådsresolutioner, automatisk falder uden for konventionens anvendelsesområde (Behrami og Behrami mod Frankrig og Saramati mod Frankrig, Tyskland og Norge (dec.)
Still, according to the Council, the Commission and the United Kingdom, it would follow from the admissibility decision in Behrami that measures that are necessary for the implementation of Security Council resolutions automatically fall outside the ambit of the Convention (Behrami and Behrami v. France and Saramati v. France, Germany and Norway (dec.)
Behrami-sagen vedrørte en påstået tilsidesættelse af grundlæggende rettigheder, der var foretaget af en sikkerhedsstyrke, der var udstationeret i Kosovo, og som opererede under FN-flag.
The Behrami case concerned an alleged infringement of fundamental rights by a security force deployed in Kosovo which operated under the auspices of the United Nations.
Den indstævnte stat havde bidraget med tropper til denne sikkerhedsstyrke.
The respondent States had contributed troops to this security force.
Ikke desto mindre fastslog menneskerettighedsdomstolen, at den ikke havde kompetence ratione personae, hovedsageligt fordi den øverste myndighed i forhold til og ansvaret for kontrol med sikkerhedsmissionen lå hos Sikkerhedsrådet, og de anfægtede handlinger og undladelser derfor kunne tilskrives FN og ikke de indstævnte stater (se afgørelsens præmis 121 og 133-135).
Yet, the European Court of Human Rights declined jurisdiction ratione personae mainly because the ultimate authority and control over the security mission remained with the Security Council and, therefore, the impugned actions and inactions were attributable to the United Nations and not to the respondent States (see §§ 121 and 133 to 135 of the decision).
I denne henseende sondrede menneskerettighedsdomstolen nemlig nøje mellem den sag og Bosphorus Airways-sagen (jf. navnlig afgørelsens præmis 151).
Indeed, in this respect the Court carefully distinguished the case from Bosphorus Airways (see, in particular, § 151 of the decision).
Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols synspunkt forekommer således at være, at når de anfægtede akter i overensstemmelse med folkerettens regler kan henføres til FN, har den ingen kompetence ratione personae, eftersom FN ikke er kontraherende stat i konventionen.
Thus, the position of the European Court of Human Rights seems to be that, where, pursuant to the rules of public international law, the impugned acts are attributable to the United Nations, the court has no jurisdiction ratione personae, since the United Nations are not a contracting party to the Convention.
Når myndighederne i en kontraherende stat derimod har taget processuelle skridt med henblik på gennemførelsen af en sikkerhedsrådsresolution i den nationale retsorden, kan de således trufne foranstaltninger henføres til denne stat og kan derfor undergives domstolsprøvelse inden for konventionens rammer (jf. ligeledes præmis 27-29 i formalitetsafgørelse af 16.10.2007 i sagen Beric m.fl. mod Bosnien og Herzegovina).
By contrast, when the authorities of a contracting State have taken procedural steps to implement a Security Council resolution in the domestic legal order, the measures thus taken are attributable to that State and therefore amenable to judicial review under the Convention (see also §§ 27 to 29 of the admissibility decision of 16 October 2007 in Beric and Others v. Bosnia and Herzegovina).
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-402/05 P den foreliggende sag, selv hvis det skulle vise sig at være tilfældet.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-402/05 P that would be of consequence in the present case.
Forenede Kongerige forsøger således at drage en parallel, netop hvor analogien mellem de to domstole hører op.
the Commission and the United Kingdom attempt to draw a parallel precisely where the analogy between the two Courts ends.
Rådet gjorde under retsmødet gældende, at ved at foretage domstolsprøvelse af fællesskabsinstitutionernes akter, der kan have deres udspring i sikkerhedsrådsresolutioner, vil Domstolen overskride grænserne for sin egen funktion og »tale på vegne af det internationale samfund«. Denne påstand er imidlertid helt åbenbart for vidtgående. Det vil naturligvis have visse konsekvenser på den internationale scene, hvis Domstolen fastslår, at den anfægtede resolution ikke kan anvendes i Fællesskabets retsorden. Det skal imidlertid bemærkes, at disse konsekvenser ikke nødvendigvis er negative.
The Council asserted at the hearing that, by exercising its judicial task in respect of acts of Community institutions which have their source in Security Council resolutions, the Court would exceed its proper function and ‘speak on behalf of the international community’.
De vil være den umiddelbare konsekvens af, at — som den ordning, der gælder for FN’s funktion, nu er udformet — den eneste mulighed, som private, der ønsker at få adgang til en uafhængig domstol for at sikre en egnet beskyttelse af deres grundlæggende rettigheder, har til rådighed, er at indbringe de nationale gennemførelsesforanstaltninger for en national ret 46.
They are the immediate consequence of the fact that, as the system governing the functioning of the United Nations now stands, the only option available to individuals who wish to have access to an independent tribunal in order to obtain adequate protection of their fundamental rights is to challenge domestic implementing measures before a domesticcourt. 46 Indeed, the possibility of a successful
EF-Domstolen har til opgave at handle som forfatningsdomstol i den interne retsorden, som Fællesskabet udgør.
The duty of the Court of Justice is to act as the constitutional court of the municipal legal order that is the Community.
Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol og EF-Domstolen er derfor enestående for så vidt angår deres kompetence ratione personae og for så vidt angår forholdet mellem deres retsorden og folkeretten.
The European Court of Human Rights and the Court of Justice are therefore unique as regards their jurisdiction ratione personae and as regards the relationship of their legal system with public international law.
Rådet, Kommissionen og Det
Thus, the Council,
43 — Jf. eksempelvis dom af 14.10.2004, sag C-36/02, Omega Spielhallen, Sml. I, s. 9609, præmis 33.
43 — See, for instance, Case C-36/02 Omega Spielhallen [2004] ECR I-9609, paragraph 33.
44 — Jf. præamblen til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende friheder samt EMRK’s artikel 19 og EMRK’s artikel 46, stk. 1.
44 — See the Preamble to the European Convention on Human Rights and Fundamental Freedoms, as well as Article 19 ECHR and Article 46(1) ECHR.
EMRK’s artikel 46, stk. 2.
45 — See Article 46(2) ECHR.
KADI MOD RÅDET OG KOMMISSIONEN over grænserne for Fællesskabets retsorden, er derfor fejlagtig.
KADI v COUNCIL AND COMMISSION of the Community legal order is therefore misconceived.
være fuldkommen uventet fra Sikkerhedsrådets side, henset til, at det blev udtrykkeligt overvejet af Analytical Support and Sanctions Monitoring Team (herefter »Monitoring Team«) i sanktionskomiteen 47.
challenge cannot be entirely unexpected on the Security Council’s part, given that it was expressly contemplated by the Analytical Support and Sanctions Monitoring Team of the Sanctions Committee. 47
Jeg mener derfor, at Retten i Første Instans begik en retlig fejl, idet den fastslog, at den ikke havde kompetence til at prøve den anfægtede forordning i lyset af de grundlæggende rettigheder, der er en del af de generelle principper i fællesskabsretten.
I accordingly conclude that the Court of First Instance erred in law in holding that it had no jurisdiction to review the contested regulation in the light of fundamental rights that are part of the general principles of Community law.
Følgelig bør Domstolen tage appellantens anden påstand til følge og ophæve den appellerede dom.
In consequence, the Court should consider the appellant’s second plea well founded and set aside the judgment under appeal.