natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I sag C-120/06 P fremsendte FIAMM pr. telefax inden for de i nævnte procesreglements artikel 117, stk. 1 og 2, fastsatte frister sin replik og sit svarskrift vedrørende den af Rådet indgivne kontraappel til Domstolens Justitskontor.
In Case C-120/06 P, the Court Registry received by fax, within the periods referred to in Article 117(1) and (2) respectively of the Rules of Procedure, FIAMM’s reply and its response to the cross-appeal brought by the Council.
Originaleksemplaret af disse processkrifter blev imidlertid ikke indleveret til Domstolens Justitskontor inden for den i samme reglements artikel 37, stk. 6, fastsatte frist på ti dage.
The originals of those pleadings were not, however lodged at the Court Registry within the period of 10 days referred to in Article 37(6) of the Rules of Procedure.
Følgelig er der ved sagsbehandlingen blevet set bort fra disse processkrifter og originaleksemplarer, der er blevet returneret til FIAMM.
Consequently, those pleadings, and the originals thereof belatedly received at the Registry, were excluded from the proceedings and returned to FIAMM.
I sag C-121/06 P har Fedon hverken afgivet replik eller svarskrift vedrørende den af Rådet indgivne kontraappel.
In Case C-121/06 P, Fedon lodged neither a reply nor a response to the Council’s cross-appeal.
Fedon og Kommissionen har endvidere afgivet indlæg i anledning af Kongeriget Spaniens interventionsindlæg.
Fedon and the Commission lodged observations on the statement in intervention of the Kingdom of Spain.
FIAMM og Fedon gør med det første anbringende gældende, at de appellerede domme savner begrundelse og grundlag for så vidt angår et af de hovedargumenter,
By their first plea, FIAMM and Fedon submit that the judgments under appeal lack reasoning and are unfounded as regards one of the main arguments put forward in
Således som Retten endvidere bemærkede i præmis 100 i FIAMM-dommen og i præmis 93 i Fedondommen, henviste FIAMM og Fedon både under den skriftlige forhandling og under retsmødet til de nærmere retsvirkninger, der var forbundet med DSB’s afgørelse af 25. september 1997, hvorved Fællesskabet pålagdes ansvar.
They state that, as the Court of First Instance indeed noted in paragraph 100 of the FIAMM judgment and paragraph 93 of the Fedon judgment, during both the written procedure and the hearing they dwelt on the specific legal effects attaching to the DSB’s decision of 25 September 1997 that found against the Community.
De gjorde således gældende, at forekomsten af en sådan afgørelse ved siden af de to former for undtagelser, der allerede var fastslået i dommen i sagen Feidiol mod Kommissionen og i dommen i sagen Nakajima mod Rådet, udgjorde et tredje typetilfælde, hvor det ville være passende at tillade at påberåbe sig fællesskabsorganers tilsidesættelse af WTO-aftalerne for Fællesskabets retsinstanser, særligt med henblik på udelukkende at opnå erstatning.
They thus submitted that the existence of such a decision constitutes, alongside the two types of exception already laid down by Fediol v Commission and Nakajima v Council, a third case where it is appropriate to allow a breach of the WTO agreements by the Community institutions to be pleaded before the Community courts, in particular exclusively for purposes of compensation.
Den af Retten foretagne bedømmelse og den blotte henvisning til tidligere retspraksis, der er indeholdt i præmis 110-112 i FIAMM-dommen og i præmis 103-105 i Fedondommen, er i den henseende uden betydning, idet nævnte retspraksis vedrører afgørelse af et andet spørgsmål, nemlig spørgsmålet, om en i WTO-aftalerne indeholdt materiel bestemmelse kan gøres gældende med henblik på legalitetskontrol af fællesskabsbestemmelser og i givet fald som grundlag for at erklære sådanne bestemmelser uanvendelige.
The assessments of the Court of First Instance and the mere reference to previous caselaw contained in paragraphs 110 to 112 of the FIAMM judgment and paragraphs 103 to 105 of the Fedon judgment are irrelevant in this regard, since that caselaw rules on a different question, namely whether a substantive rule contained in the WTO agreements can be relied upon for the purpose of reviewing the legality of Community legislation and of declaring, where appropriate, such legislation to be inapplicable.
Således som det bl.a. fremgår af præmis 114 og 115 i FIAMM-dommen og af præmis 107 og 108 i Fedondommen, tog Retten kun DSB’s afgørelse af 25. september 1997 i betragtning med henblik på at afgøre, hvorvidt — henset til afgørelsens eksistens — en af de to i retspraksis hjemlede undtagelser til reglen om, at WTO-aftaler ikke har direkte virkning, kunne finde anvendelse i denne sag.
As is apparent, in particular, from paragraphs 114 and 115 of the FIAMM judgment and paragraphs 107 and 108 of the Fedon judgment, the Court of First Instance took the DSB’s decision of 25 September 1997 into consideration only in order to determine whether, given its existence, either of the exceptions already established in the caselaw to the rule that the WTO agreements lack direct effect could apply here.
Hermed tog Retten ikke på passende vis den af FIAMM og Fedon fremførte argumentation i betragtning, hvorefter Fællesskabet efter udløbet af den for gennemførelse af DSB’s afgørelse af 25. september 1997 fastsatte rimelige frist, kun har to muligheder, nemlig at efterleve eller undlade at efterleve denne afgørelse.
In so doing, the Court of First Instance did not take appropriate account of the arguments of FIAMM and Fedon to the effect that, after the expiry of the reasonable period of time allowed for implementing the DSB’s decision of 25 September 1997, the Community then had just two options, namely to comply or not to comply with that decision.
Den fleksibilitet, der findes i WTO’s tvistbilæggelsesordning, der bl.a. gør det muligt for parterne at forfølge forhandlingsløsninger, og som ligger til grund for den retspraksis, der er
The flexibility of the WTO dispute settlement system, a feature which in particular enables the parties to pursue negotiated solutions and upon which
FIAMM M.FL. MOD RÅDET OG KOMMISSIONEN nævnt i præmis 112 i FIAMM-dommen og i præmis 105 i Fedondommen, hvori det fastslås, at det ikke er muligt at foretage legalitetskontrol af fællesskabsbestemmelser i forhold til WTO-aftaler, foreligger således ikke her.
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION the caselaw recalled in paragraph 112 of the FIAMM judgment and paragraph 105 of the Fedon judgment, establishing that it is not possible to review the legality of Community legislation in the light of the WTO agreements, is founded, is accordingly lacking here.
Der er derfor ikke noget til hinder for, at der tillægges en DSB-afgørelse en sådan virkning.
In those circumstances there is nothing to preclude direct effect being accorded to a decision of the DSB.
En konstatering af, at der foreligger retsstridighed, der begrænser sig til at tage den manglende iagttagelse af DSB-afgørelsen af 25. september 1997 inden for den fastsatte frist til efterretning, kræver endvidere ikke en materiel gennemgang af den omhandlede fællesskabsforanstaltning og kan således ikke have nogen indvirkning på, hvorledes Fællesskabet beslutter at bringe denne retsstridighed til ophør, idet enhver løsning er mulig, når den er i overensstemmelse med WTO-aftalerne og godkendes af modparten.
Furthermore, a finding of unlawfulness which merely takes note of the failure to comply with the DSB’s decision of 25 September 1997 within the period allowed does not require the substance of the Community measure at issue to be examined and cannot therefore affect the way in which the Community decides to put an end to the unlawfulness, any solution remaining possible provided that it is consistent with the WTO agreements and accepted by the opposing party.
Retten tog heller ikke på passende måde den af FIAMM og Fedon fremførte argumentation i betragtning, hvorefter et erstatningssøgsmål i modsætning til et annullationssøgsmål eller en anmodning om præjudiciel forelæggelse vedrørende spørgsmål om gyldighed ikke kan føre til, at den berørte fællesskabsretsakt udslettes eller findes uanvendelig, eller at organerne under WTO-aftalernes kontraherende parter dermed berøves muligheden for at finde forhandlingsløsninger. Denne argumentation er særlig relevant i denne sag, hvor erstatningspåstanden behandles efter tvistens afslutning.
Nor did the Court of First Instance take appropriate account of the arguments of FIAMM and Fedon that, unlike an application for annulment or a reference for a preliminary ruling on the validity of a measure, an action for compensation cannot result in the Community measure concerned being eliminated or rendered inapplicable or, therefore, in the responsible bodies of the parties to the WTO agreements being denied the possibility of entering into negotiated arrangements.
De samme betragtninger berettiger, at det i præmis 111 i FIAMM-dommen og i præmis 104 i Fedon dommen gengivne argument, hvorefter WTO-aftalerne er baseret på gensidighed og gensidigt fordelagtige aftaler, forkastes.
The same considerations provide grounds for rejecting the argument, recalled in paragraph 111 of the FIAMM judgment and paragraph 104 of the Fedon judgment, regarding the fact that the WTO agreements are founded on reciprocal and mutually advantageous arrangements.
Det er Rådets opfattelse, at Retten sideløbende foretog en korrekt gennemgang af muligheden for at gøre både WTO-reglerne og DSB’s afgørelse af 25. september 1997 gældende, således som det bl.a. fremgår af præmis 129 i FIAMM-dommen og af præmis 122 i Fedon-dommen.
The Council submits that the Court of First Instance in fact examined in parallel the possibility of relying on WTO rules and on the DSB’s decision of 25 September 1997, as is apparent inter alia from paragraph 129 of the FIAMM judgment and paragraph 122 of the Fedon judgment.
De appellerede domme er endvidere i overensstemmelse med den retspraksis, hvorefter WTO-aftalerne i princippet ikke er blandt de normer, i forhold til hvilke Domstolen foretager legalitetskontrol af fællesskabsinstitutionernes retsakter, og det var således med rette, at Retten fastslog, at ingen af de to undtagelser fra dette princip fandt anvendelse i denne sag.
The judgments under appeal are, moreover, consistent with the caselaw stating that the WTO agreements are not in principle among the rules in the light of which the Court of Justice is to review the legality of measures adopted by the Community institutions, and the Court of First Instance correctly held that neither of the two permitted exceptions to that principle is applicable here.
WTO-aftalerne har ikke til formål at tillægge borgerne rettigheder, hvorfor Fællesskabet ligeledes ikke kan pådrage sig ansvar som følge af nogen tilsidesættelse af disse aftaler, da der ellers vil ske begrænsning af det råderum, som WTO-medlemmerne har med henblik på at iagttage en DSB-afgørelse eller ej.
Since the WTO agreements are not intended to confer rights on individuals, the Community likewise cannot incur liability by reason of any infringement of those agreements if the scope for manoeuvre enjoyed by WTO members with a view to complying or not complying with a decision of the DSB is not to be prejudiced.
Det er endvidere Rådets vurdering, at den sondring, som appellanterne foretager mellem retsvirkningerne af en DSB-afgørelse, og dem, der følger af de materielle bestemmelser, som ved nævnte afgørelse konstateres tilsidesat, er kunstig.
The Council further contends that the distinction drawn by the appellants between the legal effects attached to a DSB decision and those resulting from the substantive rules which that decision has found to have been infringed is artificial.
En sådan afgørelse kan kun tages i betragtning inden for rammerne af et erstatningssøgsmål, for så vidt som det forudgående er konstateret, at de nævnte bestemmelser har direkte virkning.
Such a decision can be taken into consideration in an action for compensation only in so far as those substantive rules have previously been found to have direct effect.
Ifølge Kommissionen fremførte FIAMM og Fedon ikke i første instans muligheden for direkte at gøre en DSB-afgørelse gældende som en særlig og uafhængig teori, hvorefter ulovlig adfærd fra Fællesskabets side kan fastslås, ligesom de ikke koncentrerede deres argumentation om dette punkt.
In the Commission’s submission, at first instance FIAMM and Fedon did not in any way put forward the possibility of relying directly on a DSB decision as a specific and independent theory enabling the unlawfulness of action of the Community to be established or centre their arguments on this point.
Disse parter fremførte i det væsentlige et klassisk ræsonnement for at godtgøre, at den omstændighed, at fællesskabsreglerne ikke var tilpasset med henblik på at iagttage WTO-aftalerne efter DSB’s afgørelse af 25. september 1997, indebar en tilsidesættelse af trinhøjere regler.
They essentially set out standard arguments in order to establish that the failure to amend the Community legislation so as to comply with the WTO agreements after the DSB’s decision of 25 September 1997 involved a breach of higherranking rules of law.
Det var kun subsidiært og uden at udsagnet blev nærmere forklaret eller underbygget, at FIAMM og Fedon gjorde gældende, at såfremt WTO-aftalerne ikke var direkte anvendelige, skulle DSB’s afgørelse af 25. september 1997 have direkte virkning.
It was only as a subsidiary point that FIAMM and Fedon simply contended, without expanding upon and otherwise substantiating this assertion, that, should the WTO agreements not be directly applicable, the DSB’s decision of 25 September 1997 should have direct effect.
Retten, der i øvrigt ikke var forpligtet til at tage stilling til ethvert af sagsøgerne fremført argument, tog således på passende måde den argumentation i betragtning, som FIAMM og Fedon havde fremført, idet den hovedsageligt, i præmis 108-150 i FIAMM-dommen og i præmis 101-143 i Fedondommen, koncentrerede sig om en gennemgang af fællesskabsinstitutionernes adfærd, uden dog at henvise til virkningerne af DSB’s afgørelse af 25. september 1997 i præmis 108 og 144 i FIAMM-dommen og i præmis 101 og 137 i Fedon-dommen.
The Court of First Instance, which is not indeed required to rule on each of the arguments put forward by the applicants, accordingly took account of the arguments of FIAMM and Fedon in an appropriate manner, mainly concentrating, in paragraphs 108 to 150 of the FIAMM judgment and paragraphs 101 to 143 of the Fedon judgment, on an examination of the conduct of the Community institutions, but not without referring to the effects of the DSB’s decision of 25 September 1997 in paragraphs 108 and 144 of the FIAMM judgment and paragraphs 101 and 137 of the Fedon judgment.
Henset til de appellerede dommes, selv forudsætningsvise, begrundelse, var FIAMM og Fedon endvidere i stand til at forstå grundene til, at Retten lagde til grund, at det ikke var godtgjort, at fællesskabsinstitutionernes adfærd var ulovlig, selv efter en DSB-afgørelse.
In view of the, even implicit, grounds of the judgments under appeal, FIAMM and Fedon are, furthermore, able to understand the reasons for which the Court of First Instance held that the institutions’ conduct had not been established to be unlawful, even after a decision of the DSB.
Såfremt Domstolen alligevel skulle fastslå, at de appellerede domme er utilstrækkeligt begrundede, vil det være den tilladt at stadfæste domskonklusionerne, idet den fuldstændiggør denne begrundelse.
If the Court of Justice were nevertheless to hold that the grounds of the judgments under appeal are insufficient, it could uphold their operative parts while supplementing their grounds.
Spørgsmålet om, hvorvidt WTO-aftalerne kan påberåbes ved domstolene af skadelidte retssubjekter for at anfægte gyldigheden af fællesskabsbestemmelser, når det ved en DSB-afgørelse er konstateret, at disse bestemmelser er i strid med nævnte aftaler, og når den rimelige frist, der er fastsat for afgørelsens gennemførelse, er udløbet, er blevet besvaret benægtende i Domstolens dom af 1. marts 2005, Van Parys (sag C-37/02, Sml. I, s. 1465).
The question whether the WTO agreements may be relied upon by individuals who have suffered damage in order to contest the validity of Community legislation, in a situation where a DSB decision has found that legislation to be incompatible with the WTO agreements and the reasonable period of time granted for complying with the DSB decision has expired, was decided by the Court in the negative in Case C-377/02 Van Parys [2005] ECR I-1465.
Enhver sondring mellem legalitetskontrol af en fællesskabshandling, der foretages med henblik på at fastslå ugyldighed, og en sådan kontrol, der foretages med henblik på erstatning, er uden betydning.
Any distinction between review of the legality of Community action with a view to a finding of invalidity and such review with a view to the award of compensation is, in this regard, irrelevant.
Endvidere ville erstatning til den industri, der rammes af, at foranstaltningerne indstilles i overensstemmelse med WTO-aftalerne, være til skade for genoprettelsen af balancen for så vidt angår de indrømmelser, som disse foranstaltninger bidrager til, og dermed til skade for gensidigheden.
Furthermore, to compensate the industry affected by measures providing for suspension which are consistent with the WTO agreements would prejudice the rebalancing of concessions to which those measures contribute and would therefore prejudice reciprocity.
Kongeriget Spanien er ligeledes af den opfattelse, at de appellerede domme iagttager begrundelsespligten.
The Kingdom of Spain also takes the view that the judgments under appeal satisfy the obligation to state reasons.
Retten gengav i præmis 100 i FIAMM-dommen og i præmis 93 i Fedondommen FIAMM’s og Fedons teori vedrørende den direkte virkning af en DSB-afgørelse og anførte i præmis 116-150 i FIAMM-dommen og i præmis 109-143 i Fedondommen, at denne teori ikke kunne godtages, idet den gennemgik
The Court of First Instance referred, in paragraph 100 of the FIAMM judgment and paragraph 93 of the Fedon judgment, to the proposition advanced by FIAMM and Fedon regarding the direct effect of a DSB decision and, in paragraphs 116 to 150 of the FIAMM judgment and paragraphs 109 to 143 of the
DOM AF 9.9.2008 — FORENEDE SAGER C-120/06 P OG C-121/06 P spørgsmålet om, hvorvidt forekomsten af en sådan afgørelse bemyndiger Fællesskabets retsinstanser til at foretage legalitetskontrol af fællesskabsinstitutionernes adfærd i forhold til WTO-bestemmelserne.
Fedon judgment, it refuted that proposition in examining the question whether the existence of such a decision enables the Community courts to review the legality of the conduct of the Community institutions in the light of WTO rules.
Retten foretog endvidere ikke urigtig retsanvendelse, da den lagde til grund, at det i denne sag ikke var muligt at foretage en sådan kontrol.
Furthermore, the Court of First Instance did not err in law in concluding that it was impossible to carry out such a review in the case in point.
Risikoen for, at Fællesskabet ville udsætte sig for erstatningssøgsmål, ville nærmere bestemt kunne svække dets stilling og foranledige, at det ikke ville udtømme alle muligheder i tvistbilæggelsesprocessen, herunder bl.a. modpartens eventuelle vedtagelse af eventuelle gengældelsesforanstaltninger og den efterfølgende eftersøgning af en løsning.
In particular, the risk for the Community of laying itself open to actions for damages would be liable to weaken its position and to lead it not to contemplate the possibility of exhausting all the ways in which disputes may be settled, including in particular the possible adoption of retaliatory measures by the opposing party and the subsequent search for a solution.
Det er endvidere ikke i retlig forstand muligt at foretage en sondring mellem en legalitetskontrol af fællesskabshandlinger, der foretages med henblik på annullation, og en, der foretages med henblik på erstatning, idet kriterierne for en sådan kontrol er de samme og ikke afhænger af, hvorvidt der er lidt et tab eller ej, eller af det tidspunkt, hvor et sådant tab gøres gældende.
Nor is there any justification in law for drawing a distinction according to whether the review of the legality of the Community’s action takes place with a view to the annulment of a measure or with a view to the award of compensation, since the criteria for such review are invariable and in particular cannot depend on whether or not there is damage or on the time at which the damage is alleged.
Det bemærkes indledningsvis, således som generaladvokaten har bemærket i punkt 20 i forslaget til afgørelse, at selv om appellens første anbringende ifølge sin overskrift tilsigter, at det fastslås, at de appellerede domme er utilstrækkeligt begrundede, har gennemgangen af appelskrifterne vist, at disse ligeledes indeholder materielle anbringender vedrørende den ved disse domme anvendte fremgangsmåde, hvilke anbringender også var den væsentligste genstand for meningsudvekslingen mellem parterne under både den skriftlige procedure og retsmødet.
First of all, as the Advocate General has observed in point 20 of his Opinion, although, according to its heading, the first plea is intended to raise a lack of reasoning in the judgments under appeal, examination of the content of the appeals reveals that the latter also contain substantive complaints regarding the approach adopted by those judgments; those complaints were, moreover, the focus of most of the debate between the parties both during the written procedure and at the hearing.
Det er derfor med henblik på at træffe afgørelse vedrørende det første anbringende passende at sondre mellem dens to led, der for det første omfatter begrundelsesmangel i de appellerede domme og for det andet Rettens urigtige retsanvendelse for så vidt angår de betin-
It is therefore appropriate, for the purposes of ruling on the first plea, to distinguish its two parts, concerning, first, a lack of reasoning in the judgments under appeal and, second, an error of law committed by the Court of First Instance in relation to the
FIAMM M.FL. MOD RÅDET OG KOMMISSIONEN gelser, hvorunder Fællesskabet kan ifalde ansvar på grund af dets organers ulovlige adfærd.
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION conditions under which the Community can incur liability for the unlawful conduct of its institutions.
Spørgsmålet om, hvorvidt begrundelsen for en dom afsagt af Retten er selvmodsigende eller utilstrækkelig, er et retsspørgsmål, der som sådan kan rejses under en appelsag (jf. bl.a. dom af 11.1.2007, sag C-404/04 P, Technische Glaswerke Ilmenau mod Kommissionen, præmis 90).
The question whether the grounds of a judgment of the Court of First Instance are contradictory or inadequate is a question of law which is amenable, as such, to judicial review on appeal (see, inter alia, the judgment of 11 January 2007 in Case C-404/04 P Technische Glaswerke Ilmenau v Commission, paragraph 90).
Gennemgangen af de af FIAMM og Fedon for Retten indgivne stævninger viser indledningsvis, at antagelsen vedrørende en eventuel direkte virkning af DSB-afgø-relsen af 25. september 1997 ikke optræder i det afsnit i stævningerne, der tilsigter at godtgøre, at en tilsidesættelse af WTO-aftalerne fra Fællesskabets side foreligger eller kan påberåbes.
Examination of the applications lodged by FIAMM and Fedon before the Court of First Instance reveals, first of all, that the assertion relating to the possible direct effect of the DSB’s decision of 25 September 1997 does not appear at all in the section of those applications intended to establish that an infringement of the WTO agreements by the Community exists or can be relied upon.