natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Efter at Merck den 22. juli 1999 ved Handelsgericht Wien havde anmodet om, at der blev nedlagt forbud mod ompakningen, nedlagde denne ret et sådant ved beslutning af 16. august 1999. Retten fandt, at emballagen med lægemidlet Proscar kunne forsynes med etiketter på alle seks sider, uden at dette hindrede produktets salg.
On 7 September 1999, Paranova appealed against that decision to the referring court.
I den forbindelse er det endvidere blevet fastslået, at varemærkeindehaveren kan modsætte sig ompakning i form af udskiftning af emballagen, når parallelimportøren kan genanvende den oprindelige emballage til markedsføring i importmedlemsstaten efter påsætning af etiketter.
In that context, it has also been held that the trade mark proprietor may oppose replacement packaging where the parallel importer is able to reuse the original packaging for the purpose of marketing in the Member State of importation by affixing labels to that packaging.
Domstolen har i den forbindelse fastslået, at der skal tages hensyn til de omstændigheder, der foreligger på tidspunktet for markedsføringen i importmedlemsstaten, og som gør ompakningen objektivt nødvendig for, at lægemidlet kan markedsføres af parallelimportøren i denne stat.
Thus, while the trade mark proprietor may oppose the parallel importer's use of replacement packaging, that is conditional on the relabelled pharmaceutical product being able to have effective access to the market concerned.
Det er ikke berettiget, at en varemærkeindehaver modsætter sig ompakning, hvis det hindrer den importerede vares effektive adgang til markedet i denne stat.
The Court has found in that respect that it is necessary to take account of the circumstances prevailing at the time of marketing in the importing Member State which make repackaging objectively necessary in order that the pharmaceutical product can be placed on the market in that State by the parallel importer.
Det er således kun, hvis lægemidlet effektivt kan få adgang til det pågældende marked efter ometikettering, at varemærkeindehaveren kan modsætte sig, at parallelimportøren foretager ompakning i form af udskiftning af emballagen.
The trade mark proprietor's opposition to the repackaging is not justified if it hinders effective access of the imported product to the market of that State.
Modvilje mod ometiketterede lægemidler udgør ikke altid en sådan hindring for en effektiv adgang til markedet, at ompakning ved udskiftning af emballagen er nødvendig i den i Domstolens praksis anvendte betydning.
Resistance to relabelled pharmaceutical products does not always constitute an impediment to effective market access such as to make replacement packaging necessary, within the meaning of the Court's case-law.
En sådan hindring foreligger f.eks. når lægemidler, der er købt af parallelimportøren, ikke kan markedsføres i importmedlemsstaten i deres oprindelige indpakning på grund af bestemmelser eller national praksis vedrørende indpakning, på grund af sygeforsikringsregler, hvorefter godtgørelse af udgifter til lægemidler afhænger af en bestemt indpakning, eller på grund af en fast ordinationspraksis baseret eksempelvis på anbefalinger vedrørende pakningsstørrelser fra faglige sammenslutninger eller sygeforsikringsinstitutioner.
However, there may exist on a market, or on a substantial part of it, such strong resistance from a significant proportion of consumers to relabelled pharmaceutical products that there must be held to be a hindrance to effective market access.
I den forbindelse er det tilstrækkeligt, at hindringen foreligger for en af indpakningerne, som varemærkeindehaveren anvender i importmedlemsstaten.
In those circumstances, repackaging of the pharmaceutical products would not be explicable solely by the attempt to secure a commercial advantage.
Imidlertid kan der på et marked eller på en betydelig del heraf være en så stærk modstand mod ometiketterede lægemidler hos en betydelig del af forbrugerne, at det må betragtes som en hindring for den effektive adgang til markedet.
Such an impediment exists, for example, where pharmaceutical products purchased by the parallel importer cannot be placed on the market in the Member State of importation in their original packaging by reason of national rules or practices relating to packaging, or where sickness insurance rules make reimbursement of medical expenses depend on a certain packaging or where well-established medical prescription practices are based, inter alia, on standard sizes recommended by professional groups and sickness insurance institutions.
Under disse omstændigheder er ompakningen af lægemidlerne ikke alene begrundet i, at der søges en kommerciel fordel, men den har også til formal at skaffe en effektiv adgang til markedet.
In that regard, it is sufficient for there to be an impediment in respect of one type of packaging used by the trade mark proprietor in the Member State of importation.
Til gengæld kan varemærkeindehaveren modsætte sig ompakningen, hvis den kun foretages, fordi parallelimportøren søger at opnå
In contrast, the trade mark proprietor may oppose the repackaging if it is based solely on
Om dette er tilfældet, skal afgøres af den nationale ret.
It is for the national court to determine whether that is the case.
»Ompakning aflægemidler i form af udskiftning af emballagen er objektivt nødvendig i den i Domstolens praksis anvendte betydning, hvis det på grund af stærk modstand mod ometiketterede lægemidler hos en betydelig del af forbrugerne må anses for en hindring for at få effektiv adgang til del pågældende marked eller til en betydelig del heraf, at der ikke sker ompakning.*
'Replacement packaging of pharmaceutical products is objectively necessary within the meaning of the Court's caselaw if, without such repackaging, effective access to the market concerned, or to a substantial part ofthat market, must be considered to be hindered as the result of strong resistance from a significant proportion of consumers to relabelled pharmaceutical products. '
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslae til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 12. juli 2(1)1.
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 12 July 2001.
Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma KG / Swingward Ltd
In Case C-143/00 Boehringer Ingelheim and Others:
Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma KG / Dowelhurst Ltd
A trade mark owner who uses his trade mark rights to prevent a parallel importer from necessary repackaging contributes to such artifical partitioning.
Spørgsmålene er blevet rejst under en række sager anlagt af Boehringer Ingelheim KG og Boehringer Ingelheim Pharma KG (herefter under ét »Boehringer«), Glaxo Group Ltd (herefter »Glaxo«), SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc og SmithKline & French Laboratories Ltd (herefter under ét »SmithKline«), The Wellcome Foundation Ltd (herefter »Wellcome«) samt af Eli Lilly and Co. (herefter »Eli Lilly«) mod Swingward Ltd (herefter »Swingward«) og mod Dowelhurst Ltd Ved kendelse af 7. marts 2000, indgået til Domstolen den 17. april 2000, har High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, i medfør af artikel 234 EF forelagt otte præjudiciellespørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 7, stk. 2, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker, som ændret ved aftalen af 2. maj 1992 om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, samt af artikel 28 EF og 30 EF. Page 9
Case C-143/00 Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma KG ν Swingward Ltd Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma KG ν Dowelhurst Ltd Glaxo Group Ltd ν Swingward Ltd Boehringer Ingelheim KG, Boehringer Ingelheim Pharma KG ν Dowelhurst Ltd Glaxo Group Ltd, The Wellcome Foundation Ltd ν Dowelhurst Ltd SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc, SmithKline & French Laboratories Ltd ν Dowelhurst Ltd Eli Lilly and Co. ν Dowelhurst Ltd Free movement of goods 23 April 2002
(herefter »Dowelhurst«) vedrørende markedsføring af lægemidler fremstillet af Boehringer, Glaxo, SmithKline, Wellcome og Eli Lilly, som Swingward og Dowelhurst har parallelimporteret til Det Forenede Kongerige.
(Trade marks — Directive 8911041EEC —Article 7(2) — Exhaustion of the rights conferred by the trade mark — Pharmaceutical products — Parallel importation — Repackaging of the trademarked product) (Full Court) of parallel importation into the United Kingdom by Swingward and Dowelhurst.
Hovedsagerne og de præjudicielle spørgsmål
The main proceedings and the questions referred for preliminary ruling
Da High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, finder, at afgørelsen af tvisterne i hovedsagerne afhænger af fortolkningen af fællesskabsretten, har den besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1)
By order of 7 March 2000, received at the Court on 17 April 2000, the High Court of Justice of England and Wales, Chancery Division, referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC eight questions on the interpretation of Article 7(2) of First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks, as amended by the Agreement on the European Economic Area of 2 May 1992, and of Articles 28 EC and 30 EC.
Hvert af de i hovedsagerne omhandlede lægemidler er af en af sagsøgerne i hovedsagerne blevet markedsført under et varemærke inden for Fællesskabet, hvor en af de i hovedsagerne sagsøgte har købt lægemidlet og importeret det til Det Forenede Kongerige.
Each of the pharmaceutical products concerned by the main proceedings has been marketed under a trade mark by one of the claimants within the Community, where it was purchased by one of the defendants and imported into the United Kingdom.
Med henblik på importen har de i hovedsagerne sagsøgte i et vist omfang ændret indpakningen af disse lægemidler og indlægssedlerne deri.
For the latter purpose, the defendants have to some extent altered the packaging of the products and the instruction leaflets going with them.
Kan en indehaver af et varemærke bruge sine varemærkerettigheder til at forhindre eller begrænse import af hans egne varer fra en medlemsstat til en anden eller til at hindre, at de efter importen sælges eller omtales i reklamer, når importen, salget eller reklameringen ikke tilføjer de pågældende rettigheders særlige genstand nogen skade eller i hvert fald ikke nogen væsentlig skade?
Those questions were raised in the context of proceedings between Boehringer Ingelheim KG and Boehringer Ingelheim Pharma KG (together, 'Boehringer'), Glaxo Group Ltd ('Glaxo'), SmithKline Beecham plc, Beecham Group plc and SmithKline & French Laboratories Ltd (together, 'SmithKline'), The Wellcome Foundation Ltd ('Wellcome') and Eli Lilly and Co. ('Eli Lilly') ('the claimants'), on the one hand, and Swingward Ltd ('Swingward') and Dowelhurst Ltd ('Dowelhurst') ('the defendants'), on the other, concerning the marketing of pharmaceutical products manufactured by Boehringer, Glaxo, SmithKline, Wellcome and Eli Lilly, which were the subject The manner in which the different products concerned have been repackaged varies.
I visse sager er en etikette med visse vigtige oplysninger, såsom navnet på parallelimportøren og nummeret på dennes tilladelse til parallelimport, blevet påsat den oprindelige emballage.
In some cases, a label setting out certain critical information, such as the name of the parallel importer and its parallel import licence number, has been attached to the original package.
Oplysninger på andre sprog end engelsk er således stadig synlige på emballagen, og varemærket tildækkes ikke.
On such packages, wording in languages other than English therefore remains visible and the trade mark is not covered up.
Ifølge Domstolens praksis har parallelimportørerne derfor ikke ret til at foretage disse ændringer.
In other cases, the product has been repackaged in boxes designed by the parallel importer on which the trade mark is reproduced.
Selskaberne har derfor anlagt sag ved den forelæggende ret, idet de gør
Finally, in some cases, the product
denne ret til at vanskeliggøre eller udelukke parallelimport af indehaverens egne varer, når denne parallelimport ikke kan skade varemærkets særlige genstand eller hovedfunktion?
reasonably required to enable him to access (a) part only of the market in the goods, or (b) the whole of the market in the goods; or does it require that the use of the mark was essential to enabling the goods to be placed on the market and if none of these, what does "necessary" mean?
Hvis en importør eller forhandler af importerede varer agter at bruge indehaverens varemærke på eller for disse varer, og en sådan brug ikke skader og heller ikke vil komme til at skade varemærkets særlige genstand, skal han så alligevel give indehaveren forhåndsunderretning om sin påtænkte brug af varemærket?
If the proprietor of a mark is, prima facie, entitled to enforce his national trade mark rights against any use of his mark on, or in relation to, goods which is not necessary, is it abusive conduct and a disguised restriction on trade, in accordance with the second sentence of Article 30 [EC], to use that entitlement in order to hinder or exclude parallel imports of his own goods which do not threaten the specific subjectmatter or essential function of the trade mark?
Med spørgsmålene ønsker den forelæggende ret at få præciseret visse aspekter af Domstolens praksis vedrørende ompakning af lægemidler forsynet med et varemærke, som foretages af parallelimportører uden tilladelse fra varemærkeindehaveren.
Boehringer, Glaxo, SmithKline, Wellcome and Eli Lilly object to these changes in packaging and claim that they are not necessary to enable the products concerned to be put on the market in the United Kingdom.
De væsentligste elementer i denne retspraksis skal derfor nævnes her.
According to them, it follows from the caselaw of the Court that the parallel importers are not entitled to make such changes.
Hvis det foregående spørgsmål besvares bekræftende, bevirker importørens eller forhandlerens undladelse af at give denne underretning da, at indehaveren får ret til at forbyde eller begrænse import eller videreforhandling af disse varer, selv om en sådan import eller videreforhandling ikke vil skade varemærkets særlige genstand?
Where an importer or someone dealing in imported goods intends to use the proprietor's trade mark on, or in relation to, those goods and such use does and will not prejudice the specific subjectmatter of the mark, must he nevertheless give the proprietor advance notice of his intended use of the mark?
Hvis en importør eller forhandler af importerede varer skal give indehaveren forhåndsunderretning om brug af hans varemærke, som ikke skader varemærkets særlige genstand, a)
Can a proprietor of a trade mark use his trade mark rights to stop or hinder the import of his own goods from one Member State into another or to hinder their subsequent marketing or promotion when the importation, marketing or promotion causes no, or no substantial, harm to the specific subjectmatter of his rights?
Artikel 30 EF tillader kun, at det grundlæggende princip om de frie varebevægelser mellem medlemsstaterne fraviges i det omfang, dette er begrundet i hensynet til beskyttelse af de rettigheder, der udgør denne industrielle ejendomsrets »særlige genstand«.
If the answer to the previous question is in the affirmative, does that mean that failure of the importer or dealer to give such notice has the effect of entitling the proprietor to restrain or hinder the importation or further commercialisation of those goods even though such importation or further commercialisation will not prejudice the specific subjectmatter of the mark?
b) skal importøren eller forhandleren give underretning til indehaveren, eller er det tilstrækkeligt, at indehaveren modtager en sådan underretning?
If an importer or someone dealing in imported goods must give prior notice to the proprietor in respect of uses of the trade mark which do not prejudice the specific subjectmatter of the mark,
I den forbindelse skal det tages i betragtning, at varemærkets hovedfunktion er at indestå for mærkevarens oprindelsesægthed over for forbrugeren eller den endelige bruger, idet denne skal sættes i stand til at adskille varen fra varer af anden oprindelse uden risiko for forveksling.
Is the answer to the previous question different if the ground relied on by the proprietor is that the importer or subsequent dealer is using his mark in a way which, although not prejudicial to its specific subject-matter, is not necessary?
Denne garanti for oprindelsen indebærer, at forbrugeren eller den endelige bruger kan være sikker på, at en mærkevare, som tilbydes ham, ikke på et tidligere omsætningstrin har været genstand for et indgreb, som er foretaget af en tredjemand uden varemærkeindehaverens tilladelse, og hvorved varens oprindelige tilstand er påvirket.
If an importer of the proprietor's goods or a dealer in such imported goods needs to show that his use of the proprietor's mark is "necessary", is that requirement met if it is shown that the use of the mark is does that requirement apply to all such cases of the trade mark, including in advertising, relabelling and repackaging or, if only some uses, which?
I denne retspraksis har Domstolen tillige opstillet og nærmere fastlagt de øvrige betingelser, parallelimportøren skal opfylde, for at kunne foretage ompakning af lægemidler, der er forsynet med et varemærke.
that guarantee of origin means that the consumer or end user can be certain that a trademarked product offered to him has not been subject at a previous stage of marketing to interference by a third party, without the authorisation of the trade mark proprietor, in such a way as to affect the original condition of the product.
Den ret, der indrømmes varemærkeindehaveren til at modsætte sig enhver anvendelse af mærket, som kan forvanske oprindelsesgarantien forstået på denne måde, hører således til det særlige formål med varemærkeretten (også kaldet »varemærkerettens særlige genstand«), og det er derfor ifølge artikel 30, første punktum, EF begrundet at tilkende indehaveren en ret til at modsætte sig, at en importør af en mærkevare efter en ompakning af denne og uden indehaverens tilladelse anbringer mærket på den nye emballage (Hoffmann-La Rochedommen, præmis 7 og 8).
Is a national court of a Member State entitled, at the suit of the proprietor of trade mark rights, to order injunctions, damages, delivery-up and other relief in respect of imported goods or the packaging or advertisements therefor where the making of such an order (a) stops or impedes the free movement of goods placed upon the market within the EC by the proprietor or with his consent but (b) is not for the purpose of preventing harm to the specific subjectmatter of the rights and does not help to prevent such harm?'
Endelig bemærkes det, at inden vedtagelsen af direktiv 89/104 blev Domstolens retspraksis med hensyn til denne problematik udviklet på baggrund af EØF-traktatens bestemmelser om samhandelen inden for Fællesskabet.
The right attributed to a trade mark proprietor of preventing any use of the trade mark which is likely to impair the guarantee of origin so understood is therefore part of the specific subjectmatter of the trade mark rights.
Efter vedtagelsen af direktivet, der i artikel 7 indeholder en fuldstændig regulering af spørgsmålet om konsumption af varemærkeretten for så vidt angår produkter, der er markedsført inden for Fællesskabet, har Domstolen udtalt, at nationale regler på dette område skal bedømmes ud fra denne bestemmelse (jf. dommen i sagen Bristol-Myers Squibb m.fl., præmis 26).
It is therefore justifiable under the first sentence of Article 30 EC to recognise that the proprietor of a trade mark is entitled to prevent an importer of a trademarked product, following repackaging of that product, from affixing the trade mark to the new packaging without the authorisation of the proprietor (Hoffmann-La Roche, paragraphs 7 and 8).
Det fremgår af præmis 14 i Hoffmann-La Rochedommen, at en indehaver af en varemærkeret, som samtidig er beskyttet i to medlemsstater, efter artikel 30, første punktum, EF kan rejse indsigelse mod, at en vare, der i en af disse stater lovligt er forsynet med varemærket, bringes i omsætning i en anden medlemsstat efter at være blevet ompakket i en ny emballage, hvorpå varemærket er anbragt af en tredjemand.
By its questions, the national court seeks to obtain clarification on a number of aspects of the Court's caselaw relating to the repackaging of trademarked pharmaceutical products by parallel importers without authorisation from the trade mark proprietor.
Direktivets artikel 7 har imidlertid ligesom artikel 30 EF navnlig til formål at forene de grundlæggende hensyn til beskyttelsen af varemærkerettigheder og til de frie varebevægelser mellem medlemsstaterne, og disse to bestemmelser, der tilsigter at nå det samme resultat, skal derfor fortolkes på samme måde.
First of all, it is clear from the Court's case-law, in particular from Case 102/77 Hoffmann-La Roche [1978], paragraphs 6 and 7, that:
Det følger heraf, at afgørelsen af, om en varemærkeindehaver i medfør af direktivets artikel 7, stk. 2, kan modsætte sig markedsføring af ompakkede produkter, hvorpå varemærket er genanbragt, skal træffes på grundlag af den praksis.
It is clear from paragraph 14 of Hoffmann-La Roche that the proprietor of a trade mark right which is protected in two Member States at the same time is justified, for the purposes of the first sentence of Article 30 EC, in preventing a product to which the trade mark has lawfully been applied in one of those States from being put on the market in the other Member State after it has been repacked in new packaging to which the trade mark has been affixed by a third party.
Domstolen har udviklet vedrørende EØF-traktatens artikel 36 (EF-traktatens artikel 36, der efter ændring nu er artikel 30 EF) (jf. dommen i sagen Bristol-Myers Squibb m.fl., præmis 40 og 41).
That paragraph also states, however, that such prevention of marketing will constitute a disguised restriction on trade between Member States, within the meaning of the second sentence of Article 30 EC, where:
Siden har Domstolen i domme efter Hoffmann-La Rochedommen, herunder i dom af 11. juli 1996, forenede sager C-427/93, C-429/93 og C436/93 (Bristol-Myers Squibb m.fl.), og af 12. oktober 1999, sag C-379/97 (Upjohn), nærmere fastlagt, hvad der kan udgøre kunstig opdeling af markederne mellem medlemsstaterne. På \isse betingelser skal det anses for en sådan opdeling, at en varemærkeindehaver modsætter sig ompakning af lægemidlerne, når ompakningen er
Article 30 EC allows derogations from the fundamental principle of the free movement of goods between Member States only to the extent to which such derogations are justified in order to safeguard the rights which constitute the specific subjectmatter of the industrial property concerned; it is established that the use of the trade mark right by the proprietor, having regard to the marketing system which he has adopted, will contribute to the artificial partitioning of the markets between Member States;
Med det første, andet, fjerde og ottende spørgsmål ønsker den forelæggende ret at få præciseret begrebet »varemærkerettens særlige genstand« (dvs. det særlige formål med varemærkeretten), således som det er anvendt i Domstolens praksis til at fastlægge, under hvilke betingelser indehaveren af et varemærke kan påberåbe sig sine varemærkerettigheder med
- it is shown that the repackaging cannot adversely affect the original condition of the product; in that context, account must be taken of the essential function of the trade mark, which is to guarantee to the consumer or end user the identity of the trademarked product's origin by enabling him to distinguish it without any risk of confusion from products of different origin; the proprietor of the mark receives prior notice of the marketing of the repackaged product; and
henblik på at forhindre en parallelimportør i at foretage ompakning af lægemidler.
— it is stated on the new packaging by whom the product has been repackaged.