natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ifølge direktivet skal medlemsstaterne desuden tage godkendelser af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder dette stof, op til fornyet overvejelse og kontrollere, at kravet om maksimumsindholdet af HCB overholdes, idet medlemsstaterne ikke råder over noget skøn i®forbindelse med denne kontrol.
Stating that the contested decision contained contradictory aspects regarding the end of the infringement, the Court held that the Commission, on which the burden of proof primarily fell, had not shown that the infringement in question had continued until the end of 1990.
Det anfægtede direktiv®påvirker dermed umiddelbart sagsøgeren i®dennes egenskab af virksomhed,
The Court therefore concluded that the contested decision should be varied by reducing by 25% the ¤ne imposed on the applicant.
Domstolens dom af 15.7.1963, sag®25/62, Plaumann mod Kommissionen, Sml. s.®197.Domstolens dom af 5.5.1998, sag®C-386/96®P, Dreyfus mod Kommissionen, Sml. I, s.®2309, præmis®43.EUT L®241, s.®51.
In the case in point, the parent company of a subsidiary which had participated in a cartel on the market for steel beams asserted that the actions which interrupted the ¤ve-year limitation period had e¥ect only as against the undertakings which had participated in the infringement.
Rådets direktiv®91/414/EØF af 15.7.1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler (EFT L®230, s.®1).
(9) Case C-299/05 Commission v Parliament and Council [2007] ECR°I-8695, paragraphs 29 and 30.(10) Case T-276/04 Compagnie maritime belge v Commission [2008] ECR°II-1277.
Arbejdet som fremstiller det omhandlede aktive stof, hvorfor annullationssøgsmålet kan antages til realitetsbehandling.
Proceedings which, having participated in the infringement, are still unknown to the Commission and, accordingly, have not been the subject of any measure of investigation or are not the addressees of any procedural act.
I®dom af 10. juni®2009, Polen mod Kommissionen (sag®T-257/04, endnu ikke trykt i®Samling af Afgørelser og appelleret til Domstolen), og af 2. oktober 2009, Cypern mod Kommissionen (forenede sager T-300/05 og T-316/05, ikke trykt i®Samling af Afgørelser), blev spørgsmålet om fastsættelsen af begyndelsestidspunktet for den frist på to måneder, som er fastlagt i®artikel®230, stk.®5, EF, i®til-fælde af et annullationssøgsmål anlagt af en medlemsstat til prøvelse af en forordning, der fastlægger bestemmelser om vedtagelse af overgangsforanstaltninger på landbrugsområdet, og som er vedtaget og o©entliggjort før den pågældende medlemsstats tiltrædelse, behandlet.
As regards suspension of the limitation period, the Court stated that, whereas Regulation (EC) No 1/2003 (11) speci¤cally provides that interruption of the limitation period applies with regard to all undertakings which have participated in the infringement, no such speci¤c statement is made as regards suspension.
I®det foreliggende tilfælde anførte Republikken Polen og Republikken Cypern, at søgsmålsfristen ikke kunne begynde at løbe før deres tiltrædelse af Unionen, hvilket var en betingelse for den pågældende forordnings ikrafttrædelse.
The Court therefore considered whether initiation of an action before it had an e¥ect in relation to the applicant undertaking alone or an erga omnes e¥ect with respect to all the undertakings which had participated in the infringement, whether or not they had brought an action.
Retten fastslog i®denne forbindelse, at annullationssøgsmål i®overensstemmelse med artikel®230, stk.®5, EF altid skal anlægges inden to måneder regnet fra datoen for retsaktens o©entliggørelse, og at en streng overholdelse af bestemmelserne om procesfrister er i®overensstemmelse med hensynet til retssikkerheden og nødvendigheden af at undgå enhver forskelsbehandling eller vilkårlighed i®retsplejen.
In that connection, it stated at the outset that, as is the case with interruption of the limitation period, suspension of that period, which constitutes an exception to the principle of a ¤ve-year limitation period, must be interpreted restrictively.
Under omstændighederne i®den foreliggende sag®fastslog Retten, at sagerne var anlagt for sent, og de pågældende medlemsstaters argumenter kunne ikke ændre denne konklusion.
Therefore it could not be presumed that the legislature intended to apply the same rules in both situations.
Retten fastslog således for det første, at spørgsmålet om, hvorvidt ikrafttrædelsen af de pågældende forordninger er underlagt de berørte medlemsstaters tiltrædelse, var uden betydning, idet det viser en forveksling mellem muligheden for at påberåbe sig en retsakt, hvilket forudsætter, at alle de krævede formaliteter i®forbindelse med o©entliggørelsen er overholdt, og betyder, at søgsmålsfristen begynder at løbe, og den pågældende retsakts ikrafttræden, der kan forsinkes.
Furthermore, unlike interruption of the limitation period, which is intended to enable the Commission to take proceedings and impose e¥ective sanctions in respect of infringements of the competition rules, suspension of the limitation period concerns, by de¤nition, a situation in which the Commission has already adopted a decision.
Retten fastslog for det andet, at da den i®artikel®230 EF fastsatte frist var almengyldig, forudsatte denne bestemmelse ikke, at de berørte lande havde egenskab af medlemsstater, og fandt under alle omstændigheder anvendelse på de pågældende lande i®deres egenskab af juridiske personer.
The fact that judicial proceedings have e¥ect inter partes and the consequences which necessarily follow from that preclude in principle an action brought by one undertaking to which the contested decision was addressed from having any e¥ect whatsoever on the situation of the other addressees.
Retten understregede for det tredje, at de pågældende lande ikke var frataget retten til en e©ektiv domstolsbeskyttelse, for selv om tredjelande, herunder kandidatlande før deres tiltrædelse af Den Europæiske Union, ikke har samme status i®retstvister som medlemsstaterne, har de ikke desto mindre de muligheder for at optræde som part i®retssager, som juridiske personer tillægges i®hen-hold til artikel®230, stk.®4, EF.
Lastly, the Court rejected the Commission’s argument that the suspension of the limitation period resulting from the initiation by an undertaking of proceedings before it or the Court of Justice applies both to the legal entity which is party to the proceedings and to all the other legal entities forming part of the same economic unit, no matter which legal entity initiated those proceedings.
Retten fastslog imidlertid, at selv om den omhandlede forordning udgjorde en retsakt, der fandt generel anvendelse, afskar den direkte de pågældende lande fra at udøve deres selvstændige beføjelser på den måde, de ønskede, ved at pålægge dem forskellige pligter vedrørende indførelse og anvendelse af en bestemmelse, særligt af skattemæssig karakter, som tilsigtede at ¹erne overskudslagre af sukker.
While it is true that the competition rules are addressed to‘undertakings’, understood as economic units, the fact remains that, for the purposes of the application and implementation of Commission decisions in such matters, it is necessary to identify, as the addressee, an entity having legal personality, which alone is able to initiate an action against the decision adopted at the close of the administrative procedure and of which it is an addressee.
Analogt med retspraksis vedrørende subnationale organer 8 har Retten konkluderet, at Republikken Polen og Republikken Cypern – før de opnåede egenskab af medlemsstater – var umiddelbart og individuelt berørt af den anfægtede forordning, hvorfor den strenge overholdelse af procesfrister regnet fra tidspunktet for o©entliggørelsen af den pågældende forordning ikke hindrede dem i®at gøre deres rettigheder gældende.
The Court concluded that the 10-year limitation period had been exceeded in relation to one of the applicants and annulled the contested decision in so far as it concerned that undertaking.
Republikken Cypern anførte i®øvrigt, at dens søgsmål under alle omstændigheder skulle antages til realitetsbehandling, for så vidt som det var anlagt inden for fristen til prøvelse af en forordning om ændring af den oprindelige forordning.
It pointed out that, if a party considers that, after having obtained access to the ¤le, it requires knowledge of speci¤c non-accessible information for its defence, it may submit a reasoned request to that end to the Commission.
Retten fastslog, at selv om den endelige karakter af en retsakt, der ikke er blevet anfægtet inden for fristerne, ikke kun vedrører selve retsakten, men også
In that regard, the Court held that a request which is in general terms and does not go into detail in respect of each document does not amount to a reasoned request and does not answer any question that the Commission has as to the apparent relevance of the information that was not accessible for the applicant’s own defence.
Rettens dom af 30.4.1998, sag®T-214/95, Vlaams Gewest mod Kommissionen, Sml. II, s.®717, præmis®29.
) Council Regulation (EC) No 1/2003 of 16 December 2002 on the implementation of the rules on competition laid down in Articles 81 [EC] and 82 [EC] (OJ 2003 L 1, p. 1).
Retten enhver efterfølgende retsakt, der blot har en bekræftende karakter, er denne konsekvens begrundet i®nødvendigheden af stabilitet i®retsforholdene og gælder for individuelle retsakter såvel som for dem, der har almengyldig karakter.
Furthermore, the Court observed that, in order to respect the rights of defence of undertakings, the Commission must give the parties concerned the right to be heard before it takes any of the decisions provided for in Articles 7, 8, 23 and 24(2) of Regulation No 1/2003.
Derimod gælder, at når en bestemmelse i®en forordning ændres væsentligt, selv hvis den alene ændres delvist, opstår der på ny adgang til at anlægge søgsmål til prøvelse af denne bestemmelse og af alle dem, som indgår i®en uadskillelig og væsentlig sammenhæng med denne, uanset om de ikke selv er blevet ændret.
Where documents are provided to the applicant after adoption of one of the abovementioned decisions, such as a statement of objections, there is none the less no infringement of the applicant’s rights of defence if the Commission has not amended the objections set out in the decision in question and, consequently, does not rely on facts on which the applicant has not been given an opportunity to explain itself.
Overtrædelsens varighed
Temporal application of the law
I®dom af 17. december 2009, Solvay mod Kommissionen (sag®T-58/01, endnu ikke trykt i®Samling af Afgørelser), fastslog Retten, at selv om der kan foreligge særlige omstændigheder, som berettiger, at bevisbyrden vendes for så vidt angår en overtrædelses varighed, er Kommissionen ikke af denne grund fritaget fra i®en beslutning, hvori®det fastslås, at der har fundet en overtrædelse af artikel®81, stk. 1, EF sted, at give en begrundet redegørelse for så vidt angår overtrædelsens varighed og at redegøre for de oplysninger om denne varighed, som den er i®besiddelse af.
Applying the principles laid down in the cases concerning the‘reinforcing bars’cartel (12), the Court recalled in ArcelorMittal Luxembourg and Others v Commission and ThyssenKrupp Stainless v Commission and in Case T-122/04 Outokumpu and Luvata v Commission (judgment of 6 May 2009) that, although the succession of the legal framework of the EC Treaty to that of the ECSC Treaty had led, since 24 July 2002, to a change of legal bases, procedures and applicable substantive rules, that succession was part of the unity and continuity of the Community legal order and its objectives.
Da Retten var af den opfattelse, at den anfægtede beslutning var selvmodsigende for så vidt angår overtrædelsens ophør, fastslog den, at Kommissionen, som principalt havde bevisbyrden, ikke havde godtgjort, at den omhandlede overtrædelse fortsatte frem til slutningen af 1990.
That requirement applied all the more in so far as the distortion of competition resulting from non-compliance with the rules in the ¤eld of cartels was liable, under the EC Treaty, to expand its e¥ects over time after the expiry of the ECSC Treaty.
Retten fastslog derfor, at den anfægtede beslutning skulle ændres, således at den bøde, der var blevet pålagt sagsøgeren, blev nedsat med 25%.
Regulation No 1/2003 had therefore to be interpreted as enabling the Commission, after 23 July 2002, to identify, and to impose penalties in respect of, cartels in the ¤elds falling within the scope of the ECSC Treaty ratione materiae and ratione temporis.
Sagen ArcelorMittal Luxembourg m.. mod Kommissionen (dom af 31.3.2009, sag®T-405/06, endnu ikke trykt i®Samling af Afgørelser og appelleret til Domstolen) gav Retten mulighed for at bekræfte sin tidligere praksis 10 for så vidt angår rækkevidden ratione personae af virkningerne af foranstaltninger, som afbryder forældelsen.
The applicants in Case T-450/05 Peugeot and Peugeot Nederland v Commission (judgment of 9 July 2009) challenged, inter alia, the Commission’s assessment of the gravity of the infringement. On the one hand, the infringement had been categorised as ‘very serious’ within the meaning of Point 1 A of the 1998 Guidelines (13), as the aim of the bonus system put in place by Peugeot in the Netherlands between 1997 and 2003 had been to encourage dealers to restrict parallel imports.
I®det foreliggende tilfælde understregede moderselskabet til et datterselskab, der havde deltaget i®et kartel på markedet for stålbjælker, at de foranstaltninger, som afbryder den femårige forældelse, alene havde retsvirkninger over for de virksomheder, der havde deltaget i®overtrædelsen. Da moderselskabet hverken var blevet identiceret som en af
To reach its conclusion that the Commission, in the exercise of its discretion, had not erred in characterising the infringement as very serious, the Court stated, inter alia, that the infringement was, by nature, especially serious, in view of the particularly deceitful methods used to perpetuate the remuneration system until 2003, in a context in which the Commission’s previous practice and the consistent case-law on parallel imports, in particular in the motor vehicle sector, gave clear
Domstolens dom af 18.10.2007, sag®C-299/05, Kommissionen mod Parlamentet og Rådet, Sml. I, s.®8695, præ-mis®29 og 30.
) Joined Cases T-27/03, T-46/03, T-58/03, T-79/03, T-80/03, T-97/03 and T-98/03 SP and Others v Commission [2007]
Arbejdet disse virksomheder under den administrative procedure, inden for rammerne af hvilken foranstaltningen, som afbryder forældelsen, var tru©et, eller var adressat for klagepunktsmeddelelsen, har dette selskab således anfægtet, at Kommissionen kunne pålægge det foranstaltningens virkning af afbrydelse af forældelsen.
Proceedings warnings as to the unlawfulness of such a system. It also pointed out that the applicants were members of a large industrial group with an important position on the relevant markets and that they had legal departments perfectly capable of gauging the anti-competitive nature of the conduct in question.
Retten har afvist denne fortolkning, idet den har præciseret, at den skal forstås således, at det forudsætter en objektiv omstændighed, nemlig deltagelsen i®overtrædelsen, hvilket adskiller sig fra subjektive og uvisse omstændigheder, såsom at en virksomhed under den administrative procedure angives at have deltaget i®en overtrædelse.
On the other hand, so far as the actual impact of the infringement on the market was concerned, the Court found that the Commission had not paid sucient attention to the role played by the change in price di¥erentials in the decline in exports.
Således vil en virksomhed kunne have deltaget i®en overtrædelse, uden at Kommissionen er bekendt med det på det tidspunkt, hvor den træ©er en foranstaltning, som afbryder forældelsen.
Thus, the Court, exercising its unlimited jurisdiction, considered it appropriate to reduce by 10% the amount of the ¤ne determined for the gravity of the infringement.
Forældelsen afbrydes ikke blot i®forhold til de virksomheder, over for hvilke der er taget skridt til at undersøge eller forfølge en overtrædelse, men også over for de virksomheder, som har medvirket ved overtrædelsen, men som Kommissionen endnu ikke har kendskab til, hvorfor den endnu ikke har tru©et nogen undersøgelsesforanstaltninger over for dem eller indledt nogen processuelle skridt mod dem.
In Case T-13/03 Nintendo and Nintendo of Europe v Commission (judgment of 30 April 2009), the Court accepted that in the case of a complex of agreements and concerted practices of a vertical nature with the object and e¥ect of restricting parallel exports in game consoles and cartridges, the respective shares held by the parties in the distribution of the relevant products were representative of the speci¤c weight of each undertaking in the distribution system in question.
På området for suspension af forældelsen har Retten præciseret, at hvor forordning nr.®1/2003 11®spe-cicerer, at afbrydelsen af forældelsesfristen har virkning over for alle virksomheder og virksomhedssammenslutninger, der har medvirket ved overtrædelsen, ndes en sådan præcisering ikke for så vidt angår suspension.
In the same judgment, the Court, considering whether the Commission had erred in determining the deterrent e¥ect of the ¤ne, made clear that the position of manufacturer of the products may, in the case of vertical infringements, also be a factor which is representative of its actual capacity to cause signi¤cant damage to competition.
Retten har derfor undersøgt, om indgivelse af et søgsmål ved Retten alene har en relativ virkning over for den sagsøgende virksomhed eller en virkning erga omnes over for alle de virksomheder, der har deltaget i®overtrædelsen, uanset om de har anlagt sag®eller ej.
The manufacturer of the relevant products, which occupies a central position in the distribution system of those products, must display special vigilance and ensure that it observes the competition rules when concluding distribution agreements.
Retten fastslog i®denne forbindelse for det første, at suspensionen af forældelsen, som udgør en undtagelse fra princippet om den femårige forældelse, skal fortolkes indskrænkende i®lighed med, hvad der gælder for forældelsens afbrydelse i®øvrigt.
In Case T-168/05 Arkema v Commission (judgment of 20 September 2009, not published, under appeal), the Court pointed out that, although the Commission had applied a multiplier for deterrence in earlier cases involving the applicant, that could not call into question the use of the multiplier in later cases in which a penalty was imposed on the applicant for its participation in a cartel operating in the same period.
Det kan således ikke antages, at fællesskabslovgiver har villet anvende samme ordning på de to situationer.
As each infringement was di¥erent and was the subject of a di¥erent decision, the Commission could take into account the size of the undertakings concerned and apply a multiplier to the starting amount of the ¤ne.
Suspensionen af forældelsen vedrører pr. denition et tilfælde, hvor Kommissionen allerede har vedtaget en beslutning i®mod-sætning til en afbrydelse af forældelsen, der har til formål at give Kommissionen mulighed for at forfølge og pålægge e©ektive sanktioner for overtrædelser af konkurrencereglerne.
Following an examination of the extent to which the applicants had cooperated, the Court also varied one of the decisions concerning anti-competitive practices on the market for Nintendo game cartridges and consoles.
Den virkning inter partes, som et sagsanlæg har, og de konsekvenser, som nødvendigvis følger heraf, er i®princip-pet til hinder for, at et søgsmål anlagt af en af de virksomheder, som den anfægtede beslutning er rettet til, har nogen virkning for de øvrige adressaters situation.
In its judgment in Nintendo and Nintendo of Europe v Commission, it compared Nintendo’s cooperation, on the one hand, with that of its exclusive distributor for Ireland and the United Kingdom, on the other, and did so ¤rst of all from a chronological point of view.
Retten forkastede endelig Kommissionens argument om, at den suspension af forældelsen, der indtræder, hvis en virksomhed anlægger sag®ved Retten og Domstolen, gælder såvel for den juridiske enhed, som er part i®sagen, som for alle de øvrige juridiske enheder, der tilhører samme økonomiske enhed, uanset hvilken juridisk enhed der har anlagt sagen.
On that basis it found that Nintendo and its distributor had provided relevant documents at the same stage of the procedure and the fact that Nintendo had begun to cooperate a few days later than the distributor was not decisive in that respect.
Ganske vist er konkurrencereglerne rettet til »virksomheder« forstået som økonomiske enheder, men det er nødvendigt ved anvendelsen og gennemførelsen af Kommissionens beslutninger på dette område at angive en enhed, der har status som juridisk person, som adressat for beslutningen, og som er den eneste, der kan anlægge sag®til prøvelse af den beslutning, der vedtages efter udløbet af den administrative procedure, og som den er adressat for.
Next, the Court compared the degree of cooperation from a qualitative point of view, taking into account both the circumstances in which those undertakings had cooperated and the intrinsic value of the information provided.
Retten konkluderede, at den tiårige forældelsesfrist var overskredet i®forhold til en af sagsøgerne, og annullerede den anfægtede beslutning, i®det omfang den vedrørte denne virksomhed.
In that connection, the Court noted that both undertakings had submitted information spontaneously and that the information provided by them was equally helpful to the Commission.
I®dom af 1. juli®2009, ThyssenKrupp Stainless mod Kommissionen (sag®T-24/07, endnu ikke trykt i®Samling af Afgørelser og appelleret til Domstolen), fastslog Retten, at for at give Kommissionen mulighed for at skabe balance mellem på den ene side nødvendigheden af at sikre parternes ret til forsvar gennem videst mulig adgang til sagsakterne og på den anden side hensynet til at beskytte
The Court therefore concluded that, in accordance with the principle of equal treatment, Nintendo’s cooperation had to be regarded as comparable to that of its distributor.
Rådets forordning (EF) nr.®1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i®traktatens arti-kel®81 og 82 (EFT 2003 L®1, s.®1).
Accordingly, the Court granted Nintendo the same rate of reduction of the ¤ne as that which had been granted to the distributor.
Retten bemærkede, at hvis en part efter at have fået aktindsigt mener, at den af hensyn til sit forsvar behøver kendskab til bestemte oplysninger, som den ikke har indsigt i, kan den forelægge Kommissionen en begrundet anmodning derom.
The Court recalled that the concept of repeated infringement involves only a previous ¤nding of infringement.
Retten fastslog i®denne forbindelse, at en generel udetaljeret anmodning dokument for dokument ikke svarer til en begrundet begæring og ikke besvarer Kommissionens spørgsmål om de utilgængelige oplysningers tilsyneladende betydning for sagsøgerens forsvar.
The fact that the ¤rst infringement was committed under the ECSC Treaty and that, because of the particular circumstances of the case, no ¤ne was imposed is not a bar on the principle that once the Commission has established, by a decision, that an undertaking has participated in a cartel, that decision may serve as a basis for a subsequent assessment of the propensity of the undertaking to infringe the rules relating to cartels.
Retten fastslog i®øvrigt, at for at sikre virksomhedernes ret til forsvar bør Kommissionen give de berørte parter mulighed for at udtale sig, før den træ©er en af de beslutninger, der er omhandlet i®artikel®7, 8 og 23 samt artikel®24, stk. 2, i®forordning nr.®1/2003.
The taking into account of a previous infringement was also speci¤cally addressed in Case T-161/05 Hoechst v Commission (judgment of 30 September 2009, not published). Here, the applicant had maintained that the Commission was not able to take into account an earlier decision because the latter had become ¤nal only after the end of the infringement at issue.