natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Da Kommissionen ikke var tilfreds med dette svar, sendte den ved skrivelse af 18. oktober 2004 en begrundet udtalelse til denne medlemsstat, hvori den opfordrede medlemsstaten til inden for to måneder at regne fra modtagelsen at efterkomme udtalelsen.
Not satisfied with the response from the Italian Republic, the Commission sent that Member State a reasoned opinion by letter of 18 October 2004, calling upon it to comply with that opinion within two months of receipt thereof.
Den Italienske Republik besvarede den begrundede udtalelse den 31. januar 2005, idet den fortsat bestred, at der var tale om uforenelighed.
In its reply of 31 January 2005 to that reasoned opinion, the Italian Republic again denied that there was such an incompatibility.
Det er på denne baggrund, at Kommissionen har besluttet at anlægge den foreliggende sag.
It was in those circumstances that the Commission decided to bring the present action.
Kommissionen har præciseret, at sjette direktivs artikel 2 og 22 samt artikel 10 EF pålægger medlemsstaterne en dobbelt forpligtelse, idet medlemsstaterne har pligt til dels at vedtage alle de nationale retsakter, som er nødvendige for, at sjette direktiv skal finde anvendelse, dels at vedtage alle de administrative foranstaltninger, som er nødvendige for at sikre, at momspligtige personer overholder de forpligtelser, som følger af dette direktiv, herunder navnlig, at de inden for en vis frist betaler den afgift, som skyldes som følge af udførelse af afgiftspligtige transaktioner.
The Commission states that Articles 2 and 22 of the Sixth Directive and Article 10 EC impose a twofold obligation on Member States, in that they are required to adopt not only all the national legislation necessary to give effect to the Sixth Directive, but also all the administrative measures necessary to ensure that persons liable to pay VAT comply with the obligations arising under that directive, in particular with the obligation to pay in a timely manner the VAT payable following a taxable transaction.
Ifølge Kommissionen udgør artikel 8 og 9 i lov nr. 289/2002 en fravigelse af den generelle momslovgivning om gennemførelse af de fællesskabsretlige momsdirektiver i italiensk ret.
According to the Commission, Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 derogate from the general legislation governing VAT and transposing the Community VAT direct -ives into Italian law.
Kommissionen vurderer, at en sådan fravigelse er i strid med sjette direktivs artikel 2 og 22.
The Commission considers that such derogation is contrary to Articles 2 and 22 of the Sixth Directive.
Hvad angår medlemsstaternes forpligtelse i medfør af sjette direktivs artikel 2 til at pålægge alle leveringer af varer samt af tjenesteydelser moms har Kommissionen gjort gældende, at det er udelukket, at en medlemsstat ensidigt kan unddrage sig forpligtelsen til at momspålægge visse kategorier af afgiftspligtige transaktioner, enten ved at indføre afgiftsfritagelser, som ikke er fastsat af fællesskabslovgiver, eller ved at udelukke afgiftspligtige transaktioner fra dette direktivs anvendelsesområde, selv om disse transaktioner burde være omfattet heraf.
Regarding the obligation imposed on Member States by Article 2 of the Sixth Direct- ive to make all supplies of goods and services subject to VAT, it is inconceivable, according to the Commission, that a Member State may unilaterally release itself from the obligation to make certain categories of taxable transactions subject to VAT, either by introducing tax exemptions not provided for by the Community legislature, or by excluding from the scope of the Sixth Directive taxable transactions which ought properly to be covered by it.
For så vidt angår forpligtelserne i sjette direktivs artikel 22 har Kommissionen anført, at eftersom disse forpligtelser er formuleret klart og præceptivt, kan medlemsstaterne kun fritage afgiftspligtige personer fra den ene eller den anden af disse bestemmelser, hvis de i medfør af en specifik bestemmelse i sjette direktivs artikel 22 udtrykkeligt gives mulighed for at fravige de omtalte forpligtelser.
As regards the obligations referred to in Article 22 of the Sixth Directive, the Commission maintains that, as those obligations are framed in unequivocal and imperative terms, Member States may exempt taxable persons from one or other of those obligations only if a specific provision in Article 22 expressly empowers them to derogate from those obligations.
Ifølge Kommissionen tilsigter det nævnte direktivs artikel 22, stk. 8, at udstyre de nationale afgiftsmyndigheder med de nødvendige kontrolmidler, mens de afgiftspligtige personer pålægges forpligtelser, som svarer til disse kontrolkrav, samt at pålægge medlemsstaterne en forpligtelse til at »sikre en nøjagtig opkrævning af afgiften« ved hjælp af en effektiv indsats i form af kontrol og bekæmpelse af svig.
According to the Commission, Article 22(8) of that directive is intended to ensure that the national tax authorities possess the necessary means of enforcement through controls, whilst making taxable persons subject to the obligations arising from those enforcement requirements, and to place Member States under an obligation to ensure ‘the correct levying and collection of the tax’ through an effective strategy of verification and combating tax evasion.
Ifølge Kommissionen indrømmer artikel 22 ikke medlemsstaterne et skøn, som tillader dem at fritage samtlige afgiftspligtige personer fra deres forpligtelse til at føre regnskab, udstede fakturaer og indgive en angivelse om betaling af moms.
According to the Commission, Article 22 of the Sixth Directive does not confer on the Member States a measure of discretion enabling them to exempt all taxable persons from their obligation to keep accounts, to issue invoices and to submit VAT returns.
Kommissionen erkender, at medlemsstaterne i forbindelse med deres kontrol af, om momsangivelserne og de tilsvarende beløb, som betales af de afgiftspligtige personer, er korrekte, råder over et vist skøn, som sætter dem i stand til at tilpasse deres kontrol efter de personalemæssige ressourcer og tekniske midler, som de er i besiddelse af med henblik på denne kontrol.
The Commission acknowledges that when Member States check the accuracy of VAT returns and the related payments made by taxable persons, they enjoy a measure of discretion enabling them to adjust their controls according to the human resources and technical means at their disposal for that purpose.
Kommissionen har imidlertid anført, at artikel 8 og 9 i lov nr. 289/2002 går videre end den skønsmargin, som medlemsstaterne indrømmes af fællesskabslovgiver, eftersom Den Italienske Republik generelt, udifferentieret og på forhånd har frafaldet enhver form for kontrol eller undersøgelse med hensyn til moms.
However, the Commission argues that Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 go above and beyond the discretion granted to Member States by the Community legislature, in that the Italian Republic has introduced a general, indiscriminate and prior renunciation of the right of verification and enforcement through controls in the matter of VAT.
Kommissionen, som desuden har konstateret, at der ikke foreligger nogen form for forbindelse mellem den skyldige afgift, som beregnes efter de almindelige momsregler, og de beløb, som skal betales af de afgiftspligtige personer, som ønsker at anvende eftergivelsesordningen i henholdsvis artikel 8 og 9 i lov nr. 289/2002, er af den opfattelse, at bestemmelserne i disse artikler kan bringe funktionsdygtigheden af det fælles momssystem i fare, fordreje princippet om afgiftsneutralitet, som udgør en uadskillelig del af dette system, og fritage medlemsstaterne for forpligtelsen til at sikre en ensartet opkrævning af afgift i alle medlemsstaterne.
On the view that there is no link whatsoever between the tax debt calculated in accordance with the ordinary VAT rules and the amounts to be paid by the taxable persons wishing to take advantage of the amnesty arrangements provided for in Art -icles 8 and 9, respectively, of Law No 289/2002, the Commission maintains that the provisions laid down in those articles are liable seriously to disrupt the proper functioning of the common system of VAT, to distort the principle of fiscal neutrality inherent in that system and to infringe the obligation to ensure that VAT is collected in a uniform manner in all the Member States.
Den Italienske Republik, som anerkender, at de fællesskabsretlige momsbestemmelser pålægger medlemsstaterne at anvende afgiften på alle afgiftspligtige personer og at udøve en kontrol som følge af denne forpligtelse, har anført, at den mekanisme, som er indeholdt i artikel 8 og 9 i lov nr. 289/2002, ikke har nogen betydning hverken
The Italian Republic, which recognises that the Community rules on VAT require Member States to apply VAT to all taxable persons and to carry out checks as a result of that obligation, maintains that the mechanism provided for in Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 does not affect either taxpayers’ obligations or the components
Denne mekanisme er derimod omfattet af det område for kontrol og inddrivelse af afgiften, hvor medlemsstaterne er i besiddelse af en skønsbeføjelse.
Rather, it comes into play in the area of enforcement and recovery of VAT, where Member States enjoy some margin of discretion.
Ifølge denne medlemsstat er det af Kommissionen fremførte klagepunkt, hvorefter mekanismen i artikel 8 og 9 i lov nr. 289/2002 om et »generelt, udifferentieret og forudgående afkald på enhver form for kontrol og undersøgelse med hensyn til moms«, generelt til hinder for, at medlemsstaterne anvender midler til bilæggelse og løsning af verserende tvister med henblik på at undgå retssager og at sikre en øjeblikkelig indtægt ved aftalte afgiftsnedsættelser.
The Italian Republic takes the view that the logical conclusion of the Commission’s plea, which aims to classify the mechanism provided for in Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 as a ‘general, indiscriminate and prior renunciation of the right of verification and enforcement through controls in the matter of VAT’, would be that Member States would be generally precluded from making use of conciliation or dispute settlement mechanisms in order to avoid litigation and ensure immediate revenue through negotiated tax reductions.
Den Italienske Republik har navnlig gjort gældende, at dens afgiftsmyndigheder ikke er i stand til at kontrollere samtlige afgiftspligtige personer, således at ordningen i artikel 8 og 9 i lov nr. 289/2002 gør det muligt øjeblikkeligt at opkræve en ikke ubetydelig del af afgiften og at koncentrere sin kontrolvirksomhed om de afgiftspligtige personer, som ikke har anvendt den omhandlede eftergivelsesprocedure.
The Italian Republic argues in particular that its tax authorities are unable to carry out controls of all taxpayers; thus the scheme provided for in Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 enables it to collect immediately a not insignificant portion of the VAT and to focus its enforcement efforts on those taxpayers who have not availed themselves of the amnesty procedure at issue.
Medlemsstaten har ligeledes gjort gældende, at den omstændighed, at der opkræves afgiftsbeløb, som ifølge medlemsstaten er væsentligt højere end de afgiftsbeløb, som ville kunne opkræves efter den almindelige kontrol- og undersøgelsesprocedure, betyder, at de forpligtelser, som følger af sjette direktiv, er blevet overholdt, og at det modsatte ikke kan være tilfældet alene med den begrundelse, at disse beløb er blevet inddrevet ved spontane betalinger fra de afgiftspligtige personer snarere end som følge af en bindende anmodning fra afgiftsmyndigheden.
The Italian Republic also argues that the fact that the VAT amounts collected have, in its view, been considerably higher than those which could have been collected under the ordinary verification and controls procedure shows that the obligations under the Sixth Directive have been discharged: an allegation of noncompliance with those obligations cannot be sustained solely on the ground that those amounts were recovered in the form of payments made voluntarily by taxpayers rather than in response to a compulsory demand from the tax authorities.
Medlemsstaten har anført, at artikel 8 i lov nr. 289/2002 har til formål at tillade afgiftspligtige personer, som uden afgiftsmyndighederne kendskab bedriver svig, at lovliggøre deres situation på betingelse af, at de spontant indberetter de afgiftsbeløb, med hensyn til hvilke der er blevet begået svig, og at de betaler et beløb, som mindst svarer til 50% af den unddragne afgift (eller to tredjedele af afgiften, hvis der er tale om kildeskat).
The Italian Republic states that the purpose of Article 8 of Law No 289/2002 is to enable taxpayers who are not yet known to the tax authorities as tax evaders to regularise their position, provided that they declare voluntarily the taxable amounts involved in the evasion and pay a sum equal to at least 50% of the VAT evaded (or at least two thirds thereof in the case of a withholding tax).
På grund af den foretagne betaling er afgiftsmyndigheden forhindret i at kunne kontrollere beløb, som ikke overstiger de beløb, som er indberettet via den supplerende angivelse, med mindst 100% (eller 50%, hvis der er tale om yderligere kildeskat).
The payment made has the effect of preventing the tax authorities from carrying out controls in respect of amounts which do not exceed by at least 100% the amounts declared on the supplementary return (or by at least 50% in the case of additional withholding tax).
Den Italienske Republik, som har påberåbt sig artikel 8, stk. 10, i lov nr. 289/2002, hvis bestemmelser er nævnt i denne doms præmis 13, har anført, at afgiftspligtige personer, som efter afgiftsmyndighedernes kendskab allerede har begået svig, er udelukket fra ordningen i nævnte artikel 8.
Relying on Article 8(10) of Law No 289/2002, the provisions of which are referred to in paragraph 13 of the present judgment, the Italian Republic maintains that taxable persons already known to be tax evaders may not avail themselves of the arrangements provided for in Article 8.
Hvad angår artikel 9 i lov nr. 289/2002 har Den Italienske Republik anført, at denne bestemmelse ikke kan anvendes i de to situationer, som er fastsat i denne lovs artikel 8, stk. 10, gennemgået i denne doms præmis 13, samt i medfør af nævnte lovs artikel 9, stk. 14, når den pågældende helt har undladt at indgive angivelser vedrørende alle de i artikel 9, stk. 2, omhandlede bidrag for alle de i artikel 9, stk. 1, omhandlede afgiftsperioder.
The Italian Republic states, in respect of Article 9 of Law No 289/2002, that the application of that provision is refused in the two situations specified in Article 8(10) of that law — as explained in paragraph 13 of the present judgment — and, pursuant to Article 9(14) of that law, where the person concerned has failed to submit returns in respect of every tax referred to in Article 9(2) and every tax period referred to in Article 9(1).
Medlemsstaten har præciseret, at henvisningen i artikel 9, stk. 14, i lov nr. 289/2002 til »alle de i stk. 2 omhandlede bidrag« altid er blevet fortolket således, at bidrag omhandlet i denne lovs artikel 9, stk. 2, litra a), og den moms, der er omhandlet i denne artikel 9, stk. 2, litra b), skal behandles hver for sig.
The Italian Republic states that the reference in Article 9(14) of Law No 289/2002 to ‘every tax referred to in Article 9(2)’ has always been interpreted to the effect that the taxes referred to in Article 9(2)(a) of that law, on the one hand, and the VAT referred to in Article 9(2)(b), on the other, fall to be considered separately.
Medlemsstaten har således indrømmet, at undladelsen af at indberette moms for alle de omhandlede år, selv om der for de samme år er blevet indgivet angivelser vedrørende andre afgifter, er til hinder for den fordel, som er forbundet med den automatiske afregning i artikel 9.
Thus, it has been accepted that the automatic settlement provided for in Article 9 will not be available where there has been a failure to file a VAT return for all of the years concerned, even if, in respect of those years, returns have been filed for other types of tax.
Den pågældende medlemsstat har tilføjet, at i overensstemmelse med artikel 9, stk. 9, i lov nr. 289/2002 har afgiftsmyndigheden altid ret til at inddrive skyldige afgifter på grundlag af oplysninger afgivet i forbindelse med momsangivelsen, og at afgiftskontrol under alle omstændigheder stadig er mulig, når det drejer sig om at kontrollere retten (eller manglen på samme) til tilbagebetaling af den afgift, som er et resultat af angivelsen.
The Italian Republic adds that, under Article 9(9) of Law No 289/2002, the tax authorities may at any time recover the VAT due on the basis of the information in the VAT return and that, in any event, a tax verification may be carried out whenever it is necessary to verify the right (or the lack of any such right) to a VAT refund on the basis of that return.
Det følger af sjette direktivs artikel 2 og 22 samt artikel 10 EF, at hver medlemsstat har pligt til at vedtage alle de love og administrative foranstaltninger, som er egnede til at sikre, at den moms, som skyldes på dens område, opkræves i sin helhed.
It follows from Articles 2 and 22 of the Sixth Directive, and from Article 10 EC, that every Member State is under an obligation to take all legislative and administrative measures appropriate for ensuring collection of all the VAT due on its territory.
Medlemsstaterne har inden for rammerne af det fælles momssystem pligt til at sikre, at de forpligtelser, som de afgiftspligtige personer er underlagt, overholdes, og de er i denne forbindelse i besiddelse af et vist skøn, navnlig med hensyn til, hvorledes de anvender de midler, som de råder over.
Under the common system of VAT, Member States are required to ensure compliance with the obligations to which taxable persons are subject and they enjoy in that respect a certain measure of latitude, inter alia, as to how they use the means at their disposal.
Dette skøn begrænses imidlertid af forpligtelsen til at sikre en effektiv opkrævning af Fællesskabets egne indtægter og af forpligtelsen til ikke at skabe væsentlige forskelle med hensyn til måden, hvorpå afgiftspligtige personer behandles, det være sig inden for en af medlemsstaterne eller i samtlige medlemsstater.
That latitude is nevertheless limited by the obligation to ensure effective collection of the Community’s own resources and not to create significant differences in the manner in which taxable persons are treated, either within a Member State or throughout the Member States.
Domstolen har fastslået, at sjette direktiv skal fortolkes i overensstemmelse med princippet om afgiftsneutralitet, der er uadskilleligt forbundet med det fælles momssystem, hvorefter erhvervsdrivende, som udfører de samme transaktioner, ikke bør behandles forskelligt med hensyn til opkrævning af moms (dom af 16.9.2004, sag C-382/02, Cimber Air, Sml. I, s. 8379, præmis 24).
The Court has held that the Sixth Directive must be interpreted in accordance with the principle of fiscal neutrality inherent in the common system of VAT, according to which economic operators carrying out the same transactions must not be treated differently in relation to the levying of VAT (Case C-382/02 Cimber Air [2004] ECR I-8379, paragraph 24).
Enhver handling fra medlemsstaternes side, som vedrører opkrævning af moms, skal overholde dette princip.
Any action by Member States concerning VAT collection must comply with that principle.
I medfør af artikel 8 i lov nr. 289/2002 kan afgiftspligtige personer, som ikke har overholdt deres forpligtelser for afgiftsperioderne 1998 til 2001 — dvs. i visse tilfælde blot et år inden lovens vedtagelse — undgå yderligere undersøgelse samt de sanktioner, som måtte finde anvendelse, inden for grænserne af et beløb svarende til det dobbelte af det momsbeløb, som er angivet i den supplerende momsangivelse.
Under Article 8 of Law No 289/2002, taxable persons who have not complied with their obligations in respect of the tax periods falling between 1998 and 2001 — in certain cases, only one year before the adoption of that law — may completely escape verification, as well as any applicable penalties, up to double the amount of the VAT as it appears from the supplementary VAT return.
De italienske myndigheder har således ikke længere pligt til at kontrollere afgiftspligtige transaktioner udført i løbet af de fire år før nævnte lovs vedtagelse, dog inden for de i samme lovs artikel 8, stk. 6, fastsatte grænser.
The Italian authorities no longer have any legal basis for verifying the taxable transactions carried out during the four years preceding the adoption of that law, subject, however, to the limits (in terms of the amounts) laid down in Article 8(6) of that law.
Denne eftergivelse finder i princippet anvendelse, når den afgiftspligtige person indberetter og betaler det beløb, som han oprindeligt skulle have betalt.
That waiver is in principle applicable where the taxable person declares and pays the amount he should have paid initially.
Eftersom en kontrol imidlertid kun kan udføres for beløb, som overstiger det dobbelte af de beløb, som den afgiftspligtige person har indberettet i sin supplerende momsangivelse, er lov nr. 289/2002 egnet til kraftigt at tilskynde afgiftspligtige personer til kun at indberette en del af det beløb, som faktisk skyldes.
However, since verification may be carried out only in respect of amounts higher than double the amounts declared by the taxable person in the supplementary VAT return, Law No 289/2002 is likely to provide taxable persons with a powerful incentive to declare only part of the tax debt actually due.
Det følger heraf, at afgiftspligtige personer, som kan benytte denne bestemmelse, endeligt er fritaget for deres forpligtelse til at angive og betale det momsbeløb, som normalt skyldes for afgiftsperioderne 1998 til 2001.
It follows that the taxable persons availing themselves of that article will escape once and for all their obligations to declare and to pay the amount of VAT normally payable for the tax periods falling between 1998 and 2001.
Hvad angår det momsbeløb, som skyldes i medfør af artikel 9 i lov nr. 289/2002, ligger det desto fjernere fra det momsbeløb, som den afgiftspligtige person skulle have betalt.
The VAT amount due under Article 9 of Law No 289/2002 bears even less resemblance to the amount that the taxable person should have paid.
I medfør af denne bestemmelse kan en afgiftspligtig person, som ikke har indgivet nogen angivelse for de afgiftspligtige perioder 1998 til 2001, således helt undgå enhver kontrol samt enhver afgiftsmæssig og strafferetlig administrativ sanktion ved at betale et beløb, der svarer til 2% af den skyldige moms for varer og tjenesteydelser, som den pågældende har leveret, samt 2% af den moms, som er blevet fradraget i løbet af samme periode.
Under that article, a taxable person who has not filed a return for the tax periods falling between 1998 and 2001 will be able to escape any controls as well as any fiscal administrative or criminal penalties by paying an amount equivalent to 2% of the VAT due on supplies of goods or services carried out by that person, plus 2% of the VAT deducted during the same period.
Denne procentsats er fastsat til 1,5% for udgående eller indgående moms, som overstiger 200 000 EUR, og 1% for beløb over 300 000 EUR. Når det beløb, som skyldes i henhold til denne artikel 9, overstiger et vist niveau, reduceres den andel, som overstiger dette niveau, med 80%.
That percentage is fixed at 1.5% for input or output VAT in excess of EUR 200 000 and 1% for amounts over EUR 300 000.
Beløbene, der skal betales, skal overstige 500 EUR.
The amounts to be paid may not be less than EUR 500.