natgillin/translations-raw huggingface dataset:
På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og behandle sagen forud for andre sager i medfør af procesreglementets artikel 55, stk. 2, og har i forbindelse med foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, jf. procesreglementets artikel 64, anmodet parterne om at besvare en række skriftlige spørgsmål før retsmødet.
Upon hearing the report of the Judge Rapporteur, the Court (Third Chamber, Extended Composition) decided to open the oral procedure and to give the case priority treatment pursuant to Article 55(2) of the Rules of Procedure and, in the context of the measures of organisation of procedure provided for in Article 64 of the Rules of Procedure, invited the parties to answer a number of written questions before the hearing.
Parterne har besvaret spørgsmålene inden for de fastsatte frister.
The parties answered those questions within the periods prescribed.
Parterne har afgivet mundtlige indlæg og besvaret spørgsmål fra Retten i retsmødet den 7. marts 2006.
The parties submitted oral argument and their answers to the oral questions put by the Court at the hearing on 7 March 2007.
— Irlands og VHI’s argument vedrørende artikel 87, stk. 1, EF forkastes.
— declare the arguments which Ireland and the VHI derive from Article 87(1) EC inadmissible;
— Intervenienterne tilpligtes at betale sagens omkostninger.
— order the interveners to pay the costs.
Kommissionen og intervenienterne, der støtter Kommissionen, har nedlagt følgende påstande:
The defendant and the supporting interveners contend that the Court should:
Kommissionen har i duplikken bestridt, at sagen kan antages til realitetsbehandling, idet sagsøgerne ikke er individuelt og umiddelbart berørt af den anfægtede beslutning, jf. artikel 230, stk. 4, EF.
In the rejoinder, the defendant challenges the admissibility of the action on the ground that the applicants are not individually or directly concerned by the contested decision for the purposes of the fourth paragraph of Article 230 EC.
Kommissionen har i denne henseende gjort gældende, at RES finder anvendelse på alle private sygeforsikringsselskaber på det irske marked, og at RES derfor finder anvendelse på objektivt afgrænsede forhold og kun har retsvirkninger over for abstrakt afgrænsede personkredse.
The defendant claims, first, that the RES applies to all PMI insurers active on the Irish market and therefore applies to objectively determined situations and produces legal effects only with respect to categories of persons envisaged in the abstract.
Som det fremgår af HIA’s rapport til sundhedsministeren af 28. april 2004, fremsendt til Kommissionen den 14. maj 2004, og i modsætning til den i stævningen indeholdte oplysning, hvorefter alene sagsøgerne og VHI er omfattet af RES, er et tredje privat sygeforsikringsselskab, nemlig Electricity Supply Boards Staff Medical Provident Fund (herefter »SMPF«), ligeledes omfattet af RES.
As may be seen from the HIA’s report of 28 April 2004 to the Minister for Health, which was communicated to the Commission on 14 May 2004, and contrary to the assertion in the application that only the applicants and the VHI are subject to the RES, a third PMI insurer, the Electricity Supply Board’s Staff Medical Provident Fund (‘the SMPF’) is also subject to the RES.
Sagsøgerne er således ikke individuelt berørt på grund af egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre (Domstolens dom af 25.7.2002, sag C-50/00 P, Unión de Pequeños Agricultores mod Rådet, Sml. I, s. 6677, præmis 36) og befinder sig heller ikke i en situation, som kan sammenlignes med den, der lå til grund for Domstolens dom af 16. maj 1991, Extramet Industrie mod Rådet (sag C-358/89, Sml. I, s. 2501).
Accordingly, the applicants are not individually concerned by virtue of attributes peculiar to them or by reason of a factual situation which differentiates them from all other persons (Case C-50/00 P Unión de Pequeños Agricultores v Council [2002] ECR I-6677, paragraph 36), nor are they in a position comparable to that giving rise to the judgment of 16 May 1991 in Case C-358/89 Extramet Industrie v Council [1991] ECR I-2501.
Kommissionen har for det andet anført, at vedtagelsen af den anfægtede beslutning ikke nødvendigvis indebærer anvendelse af RES, idet en sådan anvendelse kræver en anbefaling fra HIA og en ministeriel godkendelse (Rettens dom af 22.11.2001, sag T-9/98, Mitteldeutsche Erdöl-Raffinerie mod Kommissionen, Sml. II, s. 3367, præmis 51).
The defendant further maintains that the adoption of the contested decision did not necessarily result in the application of the RES, which still required a recommendation from the HIA and ministerial approval of that recommendation (Case T-9/98 Mitteldeutsche Erdöl-Raffinerie v Commission [2001] ECR II-3367, paragraph 51).
Kommissionen har i denne henseende under retsmødet anført, at sagsøgerne ikke er umiddelbart berørt af den anfægtede beslutning, eftersom gennemførelsen af RES afhænger af foreløbige foranstaltninger, som skal vedtages af de irske myndigheder, og som kan prøves ved de nationale domstole.
The defendant explained at the hearing that the applicants were not directly concerned by the contested decision since the application of the RES depended on intermediate measures to be taken by the Irish authorities and amenable to appeal before the national courts.
Kommissionen har i sit indlæg vedrørende anbringendet om manglende iværksættelse af den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF bemærket, at hovedformålet med søgsmålet er at bestride den anfægtede beslutnings indhold.
In its observations on the plea alleging failure to initiate the formal investigation procedure provided for in Article 88(2) EC, the defendant further submits that the essential aim of the action is to challenge the substance of the contested decision.
Søgsmålet kan derfor ikke antages til realitetsbehandling, idet det omhandler en påstand om, at sagsøgernes processuelle rettigheder skal overholdes i henhold til artikel 88, stk. 2, EF, som anerkendt ved Domstolens dom af 19. maj 1993, Cook mod Kommissionen (sag C-198/91, Sml. I, s. 2487).
The action cannot therefore be declared admissible on the ground that the applicants are seeking to protect their procedural rights in accordance with Article 88(2) EC, as recognised in Case C-198/91 Cook v Commission [1993] ECR I-2487.
Sagsøgerne har anført, at Kommissionens afvisningspåstand er i strid med procesreglements artikel 48, stk. 2, idet påstanden er blevet fremsat for sent, nemlig i forbindelse med duplikken.
The applicants maintain that the plea of inadmissibility raised by the defendant is contrary to Article 48(2) of the Rules of Procedure in that it was raised out of time in the rejoinder.
Sagsøgerne har i øvrigt bemærket, at anvendelsen af RES nødvendigvis vil indebære, at BUPA Ireland skal foretage betalinger til VHI, og at den anfægtede beslutning blev vedtaget efter den indledende undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 3, EF.
Furthermore, the commencement of the RES had the inevitable consequence that payments were made by BUPA Ireland for the benefit of the VHI and the contested decision was adopted at the end of the preliminary examination procedure under Article 88(3) EC.
Sagsøgerne har imidlertid ikke bestridt, at SMPF også er omfattet af RES, og at SMPF endog kan komme til at modtage penge i forbindelse med anvendelsen af RES.
However, the applicants do not dispute the fact that the SMPF is also subject to the RES and that it may even benefit from a transfer of funds in the context of the application of the RES.
Sagsøgerne har konkluderet, at de i overensstemmelse med retspraksis er individuelt og umiddelbart berørt af den anfægtede beslutning.
The applicants conclude that, in accordance with the caselaw, they are individually and directly concerned by the contested decision.
Sagsøgerne har tilføjet, at deres søgsmål tillige er baseret på anbringendet om manglende iværksættelse af den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF med det formål at
Furthermore, their action is also based on the plea alleging failure to initiate the formal investigation procedure under Article 88(2) EC and seeks to ensure respect for their procedural rights. They
B — Rettens bemærkninger
B — Findings of the Court
Det bemærkes i øvrigt, at Kommissionen i duplikken har henvist til et nyt faktisk forhold, som Irland først den 14. maj 2004 gav Kommissionen besked om, nemlig at et tredje privat sygeforsikringsselskab, SMPF, ligeledes var omfattet af pligten til at foretage RES-betalinger.
It is also claimed that the defendant raised in the rejoinder a new fact of which it was informed by Ireland only on 14 May 2004, namely that a third PMI insurer, the SMPF, was also subject to the RES payments obligation.
Følgelig skal der tages stilling til den af Kommissionen fremsatte afvisningspåstand.
The Court must therefore examine the merits of the plea of inadmissibility raised by the defendant.
Om afvisningspåstandens berettigelse a) Spørgsmålet, om sagsøgerne er individuelt berørt
(a) Whether the applicants were individually concerned
Kommissionen har principalt bestridt, at sagsøgerne er individuelt berørt, jf. artikel 230, stk. 4, EF, af den anfægtede beslutning.
The defendant does not accept, primarily, that the applicants were individually concerned, for the purposes of the fourth paragraph of Article 230 EC, by the contested decision.
Hvad nærmere bestemt angår en beslutning fra Kommissionen vedrørende statsstøtte bemærkes, at der i forbindelse med proceduren i henhold til artikel 88 EF for kontrol med statsstøtte skal sondres mellem på den ene side den indledende fase af undersøgelsen af støtteforanstaltninger i medfør af artikel 88, stk. 3 — der alene har til formål at gøre det muligt for Kommissionen at danne sig en første opfattelse af, om den pågældende støtte helt eller delvis er forenelig med fællesmarkedet — og på den anden side undersøgelsesfasen i henhold til artikel 88, stk. 2.
With more specific regard to a Commission decision on State aid, it must be borne in mind that in the procedure for reviewing State aid provided for in Article 88 EC, a distinction must be drawn between the preliminary procedure for reviewing the aid established in Article 88(3) EC, which is intended merely to allow the Commission to form a prima facie opinion on the partial or complete conformity of the aid in question, and the investigation stage referred to in Article 88(2) EC.
Når Kommissionen uden at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF ved en beslutning truffet i medfør af artikel 88, stk. 3, fastslår, at en støtte er forenelig med fællesmarkedet, kan de berørte parter, der er indrømmet disse processuelle garantier, kun opnå, at de respekteres, hvis de har adgang til at indbringe Kommissionens beslutning for Fællesskabets retsinstanser (jf. dommen i sagen Cook mod Kommissionen, nævnt i præmis 66 ovenfor, præmis 23, dommen i sagen Matra mod Kommissionen, nævnt i præmis 72 ovenfor, præmis 17, og dommen i sagen Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France, nævnt i præmis 72 ovenfor, præmis 40).
Where, without initiating the formal investigation procedure provided for in Article 88(2) EC, the Commission finds, by decision adopted on the basis of Article 88(3) EC, that an aid is compatible with the common market, the persons intended to benefit from those procedural guarantees may secure compliance with them only if they are able to challenge that decision before the Community Courts (Cook v Commission, paragraph 66 above, paragraph 23; Matra v Commission, paragraph 72 above, paragraph 17; and Commission v Sytraval and Brink’s France, paragraph 72 above, paragraph 40).
Fællesskabets retsinstanser må derfor realitetsbehandle et annullationssøgsmål vedrørende en sådan beslutning, som er anlagt af en interesseret part i den forstand, hvori dette udtryk anvendes i artikel 88, stk. 2, EF, når denne med søgsmålet ønsker at beskytte de processuelle rettigheder, der tilkommer ham ifølge denne bestemmelse (jf. dommen i sagen Cook mod Kommissionen, nævnt i præmis 66 ovenfor, præmis 23-26, og dommen i sagen Matra mod Kommissionen, nævnt i præmis 72 ovenfor, præmis 17-20).
For those reasons, the Courts will declare admissible an application for annulment of such a decision brought by a ‘party concerned’ within the meaning of Article 88(2) EC where the applicant intends, by bringing the action, to ensure that the procedural rights which he derives from that provision are protected (Cook v Commission, paragraph 66 above, paragraphs 23 to 26, and Matra v Commission, paragraph 72 above, paragraphs 17 to 20).
De retssubjekter, der har status som interesserede parter i den forstand, hvori disse udtryk anvendes i artikel 88, stk. 2, EF, og som dermed i medfør af artikel 230, stk. 4, EF kan indbringe annullationssøgsmål, er personer, virksomheder eller sammenslutninger, hvis interesser er berørt af den tildelte støtte, dvs. navnlig virksomheder, som er i konkurrence med støttemodtagerne, og erhvervsorganisationer (jf. bl.a. dommen i sagen Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France, nævnt i præmis 72 ovenfor, præmis 41, og dommen i sagen Kommissionen mod Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, nævnt i præmis 72 ovenfor, præmis 35 og 36).
The ‘parties concerned’ for the purposes of Article 88(2) EC who are entitled under the fourth paragraph of Article 230 EC to institute proceedings for annulment are any persons, undertakings or associations whose interests may be affected by the grant of aid, in particular undertakings competing with the recipients of the aid and trade associations (Commission v Sytraval and Brink’s France, paragraph 72 above, paragraph 41, and Commission v Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, paragraph 72 above, paragraphs 35 and 36).
Hvis sagsøgeren derimod anfægter berettigelsen af beslutningen og vurderingen af støtten som sådan, er den omstændighed alene, at sagsøgeren kan anses for interesseret part i artikel 88, stk. 2’s forstand, ikke tilstrækkelig til at realitetsbehandle sagen.
On the other hand, if the applicant challenges the substance of the decision appraising the aid as such, the mere fact that it may be regarded as concerned within the meaning of Article 88(2) EC cannot suffice to render the action admissible.
Det må i så fald godtgøres, at sagsøgeren har en særlig stilling som omhandlet i Domstolens praksis siden dommen i sagen Plaumann mod Kommissionen, nævnt i præmis 72 ovenfor.
The applicant must then demonstrate that it has a particular status within the meaning of the caselaw established in Plaumann v Commission, paragraph 71 above.
Dette er bl.a. tilfældet, når sagsøgerens stilling på markedet i væsentligt omfang påvirkes af den støtteforanstaltning, som den pågældende beslutning vedrører (jf. Kommissionen mod Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, nævnt i præmis 72 ovenfor, præmis 37 og den deri nævnte retspraksis).
That applies in particular where the applicant’s market position is substantially affected by the aid to which the decision at issue relates (see Commission v Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, paragraph 72 above, paragraph 37 and the caselaw there cited).
Sagsøgerne har i det foreliggende tilfælde hovedsagelig — navnlig ved det første og andet anbringende — bestridt lovligheden af den anfægtede beslutning, og det er alene det sjette anbringende, som vedrører spørgsmålet om manglende iværksættelse af den formelle undersøgelsesprocedure og dermed spørgsmålet om manglende
In the present case, the applicants contest, in particular by their first and second pleas, the substantive legality of the contested decision, while only their sixth plea goes to the failure to open the formal investigation procedure and thus failure to respect the procedural guarantees provided for in Article 88(2) EC from which the
BUPA M.FL. MOD KOMMISSIONEN overholdelse af procesgarantierne i henhold til artikel 88, stk. 2, EF, som sagsøgerne som interesserede parter kunne have påberåbt sig.
BUPA AND OTHERS v COMMISSION applicants might have benefited as concerned parties.
Sagsøgerne har i øvrigt i forbindelse med sidstnævnte anbringende gjort gældende, at Kommissionen burde have indledt den formelle undersøgelsesprocedure, da det var tvivlsomt, om RES var forenelig med fællesmarkedet på grund af sagens faktiske og økonomisk komplicerede karakter.
In that last plea, the applicants claim, moreover, that the Commission ought to have initiated the formal investigation procedure owing to the doubts as to whether the RES was compatible with the common market on account of the factual and economic complexity of the case.
Hvad for det første angår sagsøgernes kompetence til at anlægge sag for at sikre overholdelsen af deres processuelle rettigheder har Kommissionen ikke bestridt, at sagsøgerne og navnlig BUPA Ireland i sin egenskab af VHI’s væsentligste konkurrent på det irske marked for private sygeforsikringer er interesserede parter i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i den retspraksis, som er nævnt i præmis 69 ovenfor.
As regards, first, the applicants’ capacity to secure respect for their procedural rights, it is not disputed by the defendant that the applicants, and in particular BUPA Ireland, as the VHI’s main competitor on the Irish PMI market, are ‘parties concerned’ within the meaning of the caselaw cited at paragraph 69 above.
Den omstændighed, at sagsøgerne i det foreliggende tilfælde havde mulighed for, efter at de havde indgivet klage over RES i 1999, dvs. før Kommissionen indledte undersøgelsen af den risikoudligningsordning, som Irland havde anmeldt i 2003, at fremsætte deres argumenter allerede under den indledende undersøgelsesprocedure, jf. artikel 88, stk. 3, EF, kan ikke fratage dem retten til respekt for de processuelle rettigheder, som de udtrykkeligt er tillagt ved artikel 88, stk. 2, EF (jf. i denne retning Rettens dom af 22.2.2006, sag T-34/02, Le Levant 001 m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 267, præmis 94-98).
The fact that in this case the applicants were able, after lodging their complaint against the RES in 1999, that is to say, before the Commission initiated its examination of the RES notified by Ireland in 2003, to put forward their arguments even during the preliminary examination procedure under Article 88(3) EC cannot deprive them of the right to respect for the procedural guarantee expressly conferred on them by Article 88(2) EC (see, to that effect, Case T-34/02 Le Levant 001 and Others v Commission [2006] ECR II-267, paragraphs 94 to 98).
Heraf følger, at sagsøgerne har søgsmålskompetence, for så vidt som sagsøgernes formål er at sikre, at deres processuelle rettigheder i henhold til artikel 88, stk. 2, EF overholdes.
It follows that the applicants have locus standi in so far as they seek to secure respect for their procedural rights under Article 88(2) EC.
Hvad dernæst angår sagsøgernes kompetence til at anlægge sag med henblik på at bestride den anfægtede beslutnings indhold har Kommissionen med urette gjort gældende, at sagsøgerne ikke er individuelt berørt af den anfægtede beslutning i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i Plaumann-dommen, nævnt i præmis 72 ovenfor.
As regards, next, the applicants’ locus standi to challenge the substance of the contested decision, the defendant is wrong to claim that the applicants are not individually distinguished, within the meaning of the Plaumann caselaw cited at paragraph 69 above, by the contested decision.
Selv om RES i teorien omfatter alle de forsikringsselskaber, som er aktive på det irske marked for private sygeforsikringsydelser, er det, hvad for det første angår BUPA Ireland, nemlig ubestridt, at BUPA Ireland udgør VHI’s væsentligste konkurrent på det irske marked for private sygeforsikringsydelser, inden for hvilket område VHI indtager en dominerende stilling, og at anvendelsen af RES nødvendigvis indebærer,
So far as, first of all, BUPA Ireland is concerned, it is common ground that even though the RES is in theory intended to apply to all insurers active on the Irish PMI market, BUPA Ireland is the VHI’s main competitor on the Irish PMI market, on which the VHI occupies a dominant position, and, moreover, that the application of the RES would necessarily give rise, initially, to RES payments being made
Den anfægtede beslutning påvirker under disse omstændigheder ikke blot BUPA Irelands konkurrencemæssige situation på det irske marked for private sygeforsikringsydelser væsentligt. Den retter sig desuden på vedtagelsestidspunktet mod BUPA Ireland som den eneste nettobidragsyder til den fond, som er oprettet til brug for RES.
In those circumstances, the contested decision not only substantially affects BUPA Ireland in its competitive position on the Irish PMI market but is also aimed at BUPA Ireland, at the time of its adoption, as the only net contributor to the fund set up for the RES.
Der kan i denne henseende ikke gives Kommissionen medhold i argumentet om, at den personkreds, som er berørt af RES, og følgelig den anfægtede beslutnings anvendelsesområde, også omfatter SMPF, navnlig idet det ikke er gjort gældende, at denne omstændighed kan mindske den byrde, der påhviler BUPA Ireland i kraft af at være den eneste nettobidragsyder.
In that regard, the defendant’s argument that the circle of persons concerned by the RES and, accordingly, the scope of the contested decision also extends to the SMPF, cannot be upheld, a fortiori because there is no suggestion that that fact is capable of altering the burden imposed on BUPA Ireland as the only net contributor.
Det bemærkes, at BUPA Ireland indgav klage til Kommissionen på grund af faren for, at selskabets konkurrencemæssige situation ville blive påvirket væsentligt, eller at selskabet ville være nødsaget til at forlade det irske marked for sygeforsikringsydelser. BUPA Ireland var den eneste interesserede tredjepart, som efter en treårig lang tvist aktivt deltog i den procedure, som førte til vedtagelsen af den anfægtede beslutning, som selskabet i hvert fald delvist har fastlagt indholdet af (jf. bl.a. den anfægtede beslutnings punkt 33-35 og 42-49).
It should be added that it is on account of the fear of such a substantial effect on its competitive situation, even to the point of having to leave the Irish PMI market, that BUPA Ireland lodged a complaint with the Commission and that it was the only interested third party to have played an active part, following a dispute lasting approximately three years, in the procedure leading to the adoption of the contested decision, the content of which it determined, at least in part (see, in particular, paragraphs 33 to 35 and 42 to 49 of the contested decision).
Retten finder på baggrund af ovenstående, at BUPA Ireland har godtgjort, at der foreligger en række omstændigheder, der tilsammen skaber en sådan særlig situation, at selskabet adskiller sig fra alle andre erhvervsdrivende (jf. i denne retning dommen i sagen Extramet Industrie mod Rådet, nævnt i præmis 64 ovenfor, præmis 17).
The Court concludes from the foregoing that BUPA Ireland has thus established the existence of a set of facts constituting a special situation which distinguishes it, from the viewpoint of the contested decision, from any other economic operator (see, to that effect, judgment of 16 May 1991 in Extramet Industrie v Council, paragraph 64 above, paragraph 17).
Heraf følger, at den anfægtede beslutning individuelt berører BUPA Ireland som modtager.
It follows that the contested decision distinguishes BUPA Ireland as an addressee.
BUPA M.FL. MOD KOMMISSIONEN b) Spørgsmålet, om sagsøgerne er umiddelbart berørt
(b) Whether the applicants were directly concerned