natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Reelt har kravet om tilvejebringelse af kaution for at kunne påberåbe sig den almindeligt gældende frist alene den virkning, at den økonomiske byrde, der er forbundet med indefrysningen af den overskydende moms i en periode på 180 dage, erstattes med den økonomiske byrde som følge af indefrysningen af kautionsbeløbet.
In reality, the effect of the obligation to put in place such a security deposit, in order to be able to take advantage of the period which ordinarily applies, is only to replace the financial burden associated with the fact that the amount of the excess VAT is tied up for a period of 180 days with the burden consequent on the amount of the security deposit being tied up.
Dette er imidlertid så meget desto mindre begrundet, dels fordi dette beløb, som det er tilfældet i hovedsagen, kan være større end den omhandlede overskydende moms, dels fordi den periode, hvor kautionen indefryses, er længere end den frist, der er fastsat for tilbagebetaling af overskydende moms til nye afgiftspligtige.
There is even less justification when, first, the latter amount may, as in the case in the main proceedings, be greater than the amount of the excess VAT at issue, and, second, the length of time over which the security deposit is tied up is greater than the period for repayment of the excess VAT laid down for new taxable persons.
I henhold til momslovens artikel 97, stk. 6, kan kautionen nemlig først frigives efter en periode på 12 måneder på betingelse af, at den afgiftspligtige har afregnet alle de skatter, som han skylder staten vedrørende denne periode.
Under Article 97(6) of the Law on VAT, the security deposit can be released only after a period of 12 months, on condition that the taxable person has paid all of the taxes relating to that period for which he is liable to the State.
Under disse omstændigheder skal det første spørgsmål besvares med, at sjette momsdirektivs artikel 18, stk. 4, og proportionalitetsprincippet er til hinder for nationale bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede, der for at tillade den nødvendige kontrol med henblik på at undgå svig og afgiftsunddragelse forlænger de nationale skattemyndigheders frist for at tilbagebetale overskydende moms til en bestemt gruppe af afgiftspligtige fra 60 til 180 dage efter indgivelsen af momsangivelsen, medmindre de afgiftspligtige har stillet en kaution på 250 000 PLN.
In those circumstances, the reply to be given to the first question is that Article 18(4) of the Sixth VAT Directive and the principle of proportionality preclude national legislation, such as that at issue in the main proceedings, which, in order to allow the investigations required to prevent tax evasion and avoidance, extends from 60 to 180 days, as from the date of submission of the taxable person’s VAT return, the period available to the national tax office for repayment of excess VAT to a category of taxable persons unless those persons lodge a security deposit to a value of PLN 250 000.
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om bestemmelserne i momslovens artikel 97, stk. 5 og 7, kan anses for særlige undtagelsesforanstaltninger, der tilsigter at undgå visse former for svig eller afgiftsunddragelse, som omhandlet i sjette momsdirektivs artikel 27, stk. 1.
By its second question, the referring court essentially asks whether the provisions of Article 97(5) and (7) of the Law on VAT can be regarded as ‘special measures for derogation’ intended to prevent certain types of tax evasion or avoidance, within the meaning of Article 27(1) of the Sixth VAT directive.
Herved bemærkes, at sjette momsdirektivs artikel 27, stk. 1, gør medlemsstaters mulighed for at indføre sådanne særlige undtagelsesforanstaltninger betinget af overholdelse af en specifik procedure, hvorefter der skal indhentes en godkendelse fra Rådet for Den Europæiske Union, som træffer afgørelse med enstemmighed.
It must be borne in mind that Article 27(1) of the Sixth VAT Directive provides that the option of a Member State to introduce such derogating measures is subject to a specific procedure, in particular requiring the agreement of the Council of the European Union, acting unanimously.
Som generaladvokaten har understreget i punkt 39 i forslaget til afgørelse, og som Kommissionen med rette har gjort gældende, fremgår det ikke af sagen, at Rådet i overensstemmelse med nævnte bestemmelse har godkendt de omhandlede foranstaltninger som særlige foranstaltninger, der udgør undtagelser til sjette momsdirektiv.
However, as the Advocate General states in point 39 of his Opinion and as is correctly pointed out by the Commission, the documents before the Court do not disclose that the measures at issue were authorised by the Council, in accordance with that provision, as special measures for derogation from the Sixth VAT directive.
Under disse omstændigheder kan bestemmelser som dem, der er indeholdt i momslovens artikel 97, stk. 5 og 7, ikke være omfattet af artikel 27, stk. 1’s anvendelsesområde.
That being the case, provisions such as those within Article 97(5) and (7) of the Law on VAT cannot fall within the scope of Article 27(1).
Følgelig skal det andet spørgsmål besvares med, at bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede ikke udgør særlige undtagelsesforanstaltninger, der tilsigter at undgå visse former for svig eller afgiftsunddragelse, som omhandlet i sjette momsdirektivs artikel 27, stk. 1.
Consequently the reply to be given to the second question is that provisions, such as those at issue in the main proceedings, do not constitute ‘special measures for derogation’ intended to prevent certain types of tax evasion or avoidance, within the meaning of Article 27(1) of the Sixth VAT directive.
Sag C-33/07
Case C-33/07
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunalul Dâmboviţa)
(Reference for a preliminary ruling from the Tribunalul Dâmboviţa)
»Unionsborgerskab — artikel 18 EF — direktiv 2004/38/EF — unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område«
(Citizenship of the Union — Article 18 EC — Directive 2004/38/EC — Right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States)
Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Mazák fremsat den 14. februar 2008 . .
Opinion of Advocate General Mazák delivered on 14 February 2008 . . . . . .
Unionsborgerskab — traktatens bestemmelser — personelt anvendelsesområde (Art. 17, stk. 1, EF og art. 18 EF)
Citizenship of the European Union — Provisions of the Treaty — Scope ratione personae (Arts 17(1) EC and 18 EC)
Unionsborgerskab — ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område — direktiv 2004/38
Citizenship of the European Union — Right of free movement and residence in the territory of the Member States — Directive 2004/38
at den pågældende statsborgers personlige adfærd udgør en reel, umiddelbar og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod et grundlæggende samfundshensyn, dels at den påtænkte indskrænkende foranstaltning er egnet til at sikre virkeliggørelsen af det formål, som den forfølger, og ikke går videre end nødvendigt for at nå dette mål.
Member State on account of his ‘illegal residence’ there, provided that the personal conduct of that national constitutes a genuine, present and sufficiently serious threat to one of the fundamental interests of society and that the restrict- ive measure envisaged is appropriate to ensure the achievement of the object- ive it pursues and does not go beyond what is necessary to attain it.
Det tilkommer — på baggrund af de faktiske og retlige omstændigheder, der ligger til grund for anmodningen om en begrænsning af retten til at udrejse — den forelæggende ret at efterprøve, om dette er tilfældet i den sag, som den har fået forelagt.
It is for the national court to establish, on the basis of the matters of fact and law justifying the request for a restriction on the right to leave the first Member State whether that is so in the case before it.
En borger i en medlemsstat, der er blevet hjemsendt fra en anden medlemsstats område, er ifølge artikel 17, stk. 1, EF unionsborger og kan derfor påberåbe sig de rettigheder, der er knyttet til denne status, herunder over for sin oprindelsesmedlemsstat, og navnlig den ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, som er fastsat i artikel 18 EF.
A national of a Member State who has been repatriated from another Member State enjoys the status of a citizen of the Union under Article 17(1) EC and may therefore rely on the right pertaining to that status, including against his Member state of origin, and in particular the right conferred by Article 18 EC to move and reside freely within the territory of the Member States.
Retten til fri bevægelighed omfatter både en ret for unionsborgere til at indrejse i en anden medlemsstat end oprindelsesmedlemsstaten og en ret til at forlade sidstnævnte medlemsstat.
In that regard, the right of freedom of movement includes both the right for citizens of the European Union to enter a Member State other than the one of origin and the right to leave the State of origin.
De grundlæggende friheder i EF-trak-taten ville nemlig blive berøvet deres indhold, hvis oprindelsesmedlemsstaten uden gyldig grund kunne forbyde sine egne statsborgere at forlade dens område og indrejse på en anden medlemsstats område.
The fundamental freedoms guaranteed by the EC Treaty would be rendered meaningless if the Member State of origin could, without valid justification, prohibit its own nationals from leaving its territory in order to enter the territory of another Member State.
(jf. præmis 17 og 18)
(see paras 17, 18)
Hvad angår den første betingelse skal en foranstaltning, der begrænser udøvelsen af retten til fri bevægelighed, vurderes på grundlag af betragtninger, som er specifikke for beskyttelsen af den offentlige orden og sikkerhed i den medlemsstat, der vedtager foranstaltningen.
A measure limiting the exercise of the right of free movement must be adopted in the light of considerations pertaining to the protection of public policy or public security in the Member State imposing the measure.
Den omhandlede foranstaltning kan således ikke alene begrundes med hensyn, som en anden medlemsstat har påberåbt sig som begrundelse for en afgørelse om udsendelse af en fællesskabsborger fra denne medlemsstat.
Thus it cannot be based exclusively on reasons advanced by another Member State to justify a decision to remove a Community national from the territory of the latter State.
En sådan betragtning udelukker imidlertid ikke, at sådanne hensyn kan tages i betragtning inden for rammerne af det skøn, som udøves af de nationale myndigheder, der er kompetente til at vedtage den foranstaltning, der udgør en begrænsning af den frie bevægelighed.
That does not however rule out the possibility of such reasons being taken into account in the context of the assessment which the competent national authorities undertake for the purpose of adopting the measure restricting freedom of movement.
Artikel 18 EF og artikel 27 i direktiv 2004/38 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 og 93/96 er ikke til hinder for en national ordning, der tillader begrænsninger i den ret, som tilkommer en statsborger i en medlemsstat til at rejse til en anden medlemsstat, bl.a. med den begrundelse, at den pågældende tidligere er blevet hjemsendt på grund af »ulovligt ophold«, forudsat dels
Articles 18 EC and 27 of Direct- ive 2004/38 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation No 1612/68 and repealing Directives 64/221, 68/360, 72/194, 73/148, 75/34, 75/35, 90/364, 90/365 and 93/96 do not preclude national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in par -ticular on the ground that he has previously been repatriated from the latter
(jf. præmis 25, 28 og 30 samt domskonkl.)
(see paras 25, 28, 30, operative part)
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKATJÁN MAZÁK fremsat den 14. februar 2008 1
OPINION OF ADVOCATE GENERALMAZÁK delivered on 14 February 2008 1
I — Relevante fællesskabsbestemmelser
I — Relevant Community law
Med denne anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF søger den forelæggende ret vejledning om fortolkningen af artikel 18 EF og artikel 27 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning nr. 1612/68/EØF og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF 2.
In this reference for a preliminary ruling under Article 234 EC, the referring court seeks guidance on the interpretation of Article 18 EC and Article 27 of Direct- ive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC. 2
Artikel 18, stk. 1, EF bestemmer, at »[e]n hver unionsborger har ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område med de begrænsninger og på de betingelser, der er fastsat i denne traktat og i gennemførelsesbestemmelserne hertil«.
Article 18(1) EC provides that ‘[e]very citizen of the Union shall have the right to move and reside freely within the territory of the Member States, subject to the limitations and conditions laid down in this Treaty and by the measures adopted to give it effect’.
Sagen ved den forelæggende ret er et borgerligt søgsmål anlagt af indenrigsministeriet — generaldirektoratet for pas, Bukarest (herefter »ministeriet«), den 11. januar 2007 med påstand om, at der meddeles et indrejseforbud for Gheorghe Jipa for en periode på maksimalt tre år.
The proceedings before the referring court concern a civil action brought by the Ministry of Administration and Home Affairs — Directorate General for Passports, Bucharest, (‘the Ministry’) on 11 January 2007 for an order imposing a restriction on Mr Gheorghe Jipa’s freedom of movement abroad for a period of up to three years.
Forbuddet ønskes nedlagt efter hjemsendelsen af Gheorghe Jipa til Rumænien den 26. november 2006 i henhold til aftalen om tilbagetagelse indgået mellem bl.a. Rumænien og Belgien.
The order was sought following Mr Jipa’s repatriation to Romania on 26 November 2006 on foot of a Readmission Agreement concluded between, inter alia, Romania and Belgium.
1 — Originalsprog: engelsk.2 — EFT L 158, s. 77.
1 — Original language: English.2 — OJ 2004 L 158, p. 77.
Artikel 1, litra a), i direktiv 2004/38 bestemmer, at direktivet bl.a. fastlægger betingelserne for udøvelse af retten til
Article 1(a) of Directive 2004/38 provides that that directive lays down, inter alia, the conditions governing the exercise of the right
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MAZÁK — SAG C-33/07 fri bevægelighed og ophold i medlemsstaterne for unionsborgere og deres familiemedlemmer.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-33/07 of free movement and residence within the territory of the Member States by Union citizens and their family members.
Med forbehold af bestemmelserne i dette kapitel kan medlemsstaterne begrænse den frie bevægelighed og ophold for en unionsborger eller et familiemedlem uanset nationalitet af hensyn til den offentlige orden, sikkerhed eller sundhed.
Subject to the provisions of this Chapter, Member States may restrict the freedom of movement and residence of Union citizens … on grounds of public policy, public secur- ity or public health.
Artikel 3, stk. 1, i direktiv 2004/38 er affattet således:
Article 3(1) of Directive 2004/38 provides:
Artikel 4, stk. 1, i direktiv 2004/38, der har overskriften »Retten til udrejse«, bestemmer:
Article 4(1) of Directive 2004/38 entitled ‘Right of exit’ provides:
Den personlige adfærd skal udgøre en reel, umiddelbar og tilstrækkelig alvorlig trussel, der berører en grundlæggende samfundsinteresse. Begrundelser, der ikke vedrører den individuelle sag, eller som har generel præventiv karakter, må ikke anvendes […]«
The personal conduct of the individual concerned must represent a genuine, present and sufficiently serious threat affecting one of the fundamental interests of society.
Uden at dette berører de bestemmelser for rejsedokumenter, der gælder ved national grænsekontrol, har alle unionsborgere, der er i besiddelse af et gyldigt identitetskort eller pas […], ret til at forlade en medlemsstats område for at rejse til en anden medlemsstat.«
Without prejudice to the provisions on travel documents applicable to national border controls, all Union citizens with a valid identity card or passport … shall have the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State.’
Artikel 1 i aftalen mellem den rumænske regering på den ene side og Kongeriget Belgien, Storhertugdømmet Luxembourg og Kongeriget Nederlandene på den anden side om tilbagetagelse af personer, der befinder sig i ulovlig situation (herefter
Article 1 of the Agreement between the Government of Romania, of the first part, and the Governments of the Kingdom of Belgium, of the Grand Duchy of Luxembourg and the Kingdom of the Netherlands, of the other part, on the readmission of persons who are in an illegal situation (the ‘Readmission Agreement’) and which was
Artikel 27 i direktiv 2004/38, der har overskriften »Generelle principper«, og som indeholdes i kapitel VI — Begrænsninger i retten til indrejse og ophold af hensyn til den offentlige orden, sikkerhed eller sundhed, bestemmer:
Article 27 of Directive 2004/38 entitled ‘General principles’ and which is found in Chapter VI — Restrictions on the right of entry and the right of residence on grounds of public policy, public security or public health, provides:
»tilbagetagelsesaftalen«), der blev tiltrådt ved regeringsdekret nr. 825/1995 3, bestemmer:
JIPA approved by Romanian Government Decree No 825/1995 3 provides:
Artikel 38 i lov nr. 248/2005 er affattet således:
Pursuant to Article 38 of Law 248/2005:
»Den rumænske regering skal på anmodning fra den belgiske, den luxembourgske eller den nederlandske regering, uden formaliteter, tilbagetage enhver person, som ikke opfylder eller ikke længere opfylder betingelserne for indrejse eller ophold på Belgiens, Luxembourgs eller Nederlandenes område, når det er fastslået eller formodet, at den pågældende person er rumænsk statsborger.«
‘The Government of Romania shall readmit to its territory, at the request of the Government of Belgium, the Government of Luxembourg or the Government of the Netherlands, without any formality, any person who does not satisfy or no longer satisfies the conditions for entry or residence applicable to the territory of Belgium, of Luxembourg, or of the Netherlands, where it is established or presumed that the person concerned is a Romanian citizen.’
Artikel 3 i lov nr. 248/2005 af 20. juli 2005 (som ændret) om betingelserne for rumænske statsborgeres frie bevægelighed i udlandet 4 har følgende ordlyd: a) en person, der er blevet tilbagesendt af en stat i henhold til en tilbagesendelsesaftale indgået mellem Rumænien og denne stat
Article 3 of Law 248/2005 of 20 July 2005 (as amended), on the conditions for the free movement of Romanian citizens abroad 4
Enhver sådan begrænsning skal ske i form af suspension eller efter omstændighederne begrænsning af denne ret
‘(1) The exercise of the right of free movement abroad for Romanian citizens may be limited only temporarily in the cases and under the conditions provided for in the present Law; any such limitation shall take the form of a suspension of, or, as the case may be, a restriction on the exercise of that right
4 — Monitorul Oficial nr. 682 af 29.7.2005, ændret ved dekret nr. 5 af 19.1.2006, offentliggjort i Monitorul Oficial nr. 71 af 26.1.2006.
4 — Published in Monitorul Oficial No 682 of 29 July 2005, amended by Decree No 5 of 19 January 2006, published in Monitorul Oficial No 71 of 26 January 2006.
b) en person, hvis tilstedeværelse på en stats område, som, på grund af de aktiviteter, som denne person udfører eller kan udføre, kan skade Rumæniens interesser alvorligt eller efter omstændighederne de bilaterale forhold mellem Rumænien og denne stat.«
(b) a person whose presence in the territory of a State would, by reason of the activities which that person carries out or might carry out, seriously harm the interests of Romania or, as the case may be, bilateral relations between Romania and that State.’
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MAZÁK — SAG C-33/07
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-33/07
Artikel 39 i lov nr. 248/2005 bestemmer:
Article 39 of Law 248/2005 provides as follows:
Den forelæggende ret har bl.a. anført, at bestemmelserne i national ret, nærmere bestemt artikel 38 og 39 i lov nr. 248/2005 og regeringsdekret nr. 825/1995, er i strid med artikel 18 EF og artikel 27 i direktiv 2004/38.
The referring court considers, inter alia, that the provisions of national law, in particular Articles 38 and 39 of Law 248/2005 and Government Decree No 825/1995, are contrary to Article 18 EC and Article 27 of Directive 2004/38.
Ved kendelse afsagt den 17. januar 2007 har Tribunalul Dâmboviţa besluttet at udsætte sagen og at forelægge følgende spørgsmål for Domstolen:
By decision dated 17 January 2007, the Tribunalul Dâmboviţa decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court:
»I det i artikel 38, litra a), nævnte tilfælde skal forbuddet mod udrejse til den stat, hvorfra personen er blevet tilbagesendt, nedlægges af domstolene på det sted, hvor den pågældende har bopæl, eller såfremt vedkommende er bosiddende i udlandet, af Tribunalul Bucureşti, på anmodning af generaldirektoratet for pas.«
‘In the situation provided for in Article 38(a), the measure shall be adopted at the request of the Directorate General for Passports, in relation to the State from which the person has been repatriated, by the court in whose territorial jurisdiction he resides or, if that person resides abroad, Tribunalul Bucureşti.’
III — Hovedsagen og den præjudicielle forelæggelse
III — The main proceedings and the order for reference
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at Gheorghe Jipa rejste fra Rumænien til Belgien den 10. september 2006.
It would appear from the order for reference that Mr Jipa left Romania to go to Belgium on 10 September 2006.
Han blev af de belgiske myndigheder sendt tilbage til Rumænien den 26. november 2006 med henvisning til, at han havde »ulovligt ophold« i henhold til tilbagetagelsesaftalen.
He was repatriated to Romania on account of ‘illegal residence’ on 26 November 2006 by the Belgian authorities pursuant to the Readmission Agreement.
Udgør artikel 38 og 39 i lov nr. 248/2005 […], som hindrer en person (der er rumænsk statsborger og nu unionsborger) i frit at færdes på en anden medlemsstats område (i det foreliggende tilfælde en medlemsstat i Den Europæiske Union), en hindring for den ret til fri bevægelighed for personer, der følger af artikel 18 EF?
(a) Do Articles 38 and 39 of Law 248/2005 … which prevent a person (who is a Romanian citizen and, now, a citizen of the Union) from moving freely in another State (in this case, a Member State of the European Union), constitute an obstacle to the free movement of persons upheld by Article 18 EC?
Den 11. januar 2007 indgav ministeriet anmodning til den forelæggende ret om at nedlægge forbud over for Gheorghe Jipa mod indrejse i Belgien.
On 11 January 2007, the Ministry sought an order from the referring court to restrict Mr Jipa’s freedom of movement to Belgium.