natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ud fra disse kriterier om ækvivalens og effektivitet skal det undersøges, hvorvidt det i en sag som den foreliggende ville være i overensstemmelse med fællesskabsretten at besvare spørgsmålet om, hvorvidt de irske retter, der behandler arbejdsretlige tvister (bestående af Rights Commissioners og Labour Court), er kompetente til at træffe afgørelse med hensyn til de direkte på direktiv 1999/70, henholdsvis rammeaftalen støttede krav vedrørende perioden før den 14. juli 2003, benægtende, og i stedet henvise
Those criteria of equivalence and effectiveness must be applied in order to ascertain whether it is compatible with Community law, in a case such as this, for the jurisdiction of the Irish labour courts (consisting of the Rights Commissioners and the Labour Court) to be declined in respect of claims based directly on Directive 1999/70 or the Framework Agreement and covering the period before 14 July 2003, and for the complainants to be directed instead to pursue their claims in proceedings before the ordinary Irish courts.
Med hensyn til effektivitetsprincippet skal det først undersøges, om det ikke i praksis gøres umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt for sagsøgerne at udøve de rettigheder, der tillægges dem i henhold til direktiv 1999/70, henholdsvis rammeaftalen, hvis man nægter dem adgang til de irske retter, der behandler arbejdsretlige tvister, for så vidt angår perioden før den 14. juli 2003 og i stedet henviser dem til at anlægge sag ved de almindelige irske domstole.
With regard to the principle of effectiveness, it is necessary, first, to ascertain whether the exercise of the complainants’ rights under Directive 1999/70 or the Framework Agreement would be rendered practically impossible or excessively difficult if — in respect of the period prior to 14 July 2003 — they were denied access to the Irish labour courts and instead directed to seek legal redress in the ordinary Irish courts.
22 — I relation til de processuelle regler svarer dette til fast retspraksis, jf. bl.a. de i ovenfor i fodnote 16 nævnte domme i sagerne Rewe-Zentralfinanz, præmis 5, Peterbroeck, præmis 12, Courage og Crehan, præmis 29, Unibet, præmis 43, og Van der Weerd, præmis 28.
22 — As regards the detailed procedural rules, that is what the Court has consistently held. See, by way of example, Rewe-Zentralfinanz, paragraph 5; Peterbroeck, paragraph 12; Courage and Crehan, paragraph 29; Unibet, paragraph 43; and Van der Weerd, paragraph 28 (all cited in footnote 16).
Den foreliggende sag er imidlertid kendetegnet ved den særlige omstændighed, at sagsøgerne har gjort deres fællesskabsretlige krav gældende over for deres arbejdsgiver både for så vidt angår perioden før den 14. juli 2003 — hvilket vil sige før direktiv 1999/70 blev gennemført i irsk ret — og for perioden efter denne dato.
The present case is distinguished, however, by the fact that the complainants’ claims against their employer are based on Community law in respect of both the period before 14 July 2003 — in other words, before Directive 1999/70 was transposed into Irish law — and the period after that date.
Den blotte omstændighed, at der i en medlemsstat er visse krav, som ikke kan gøres gældende ved alle de nationale domstole, men derimod er forbeholdt særlige retter, udgør ikke i sig selv en tilsidesættelse af effektivitetsprincippet.
The mere fact that certain claims cannot be brought before just any domestic court in a Member State but are reserved to a particu- lar court does not in itself offend against the principle of effectiveness.
Tværtimod kan en vis specialisering inden for et domstolssystem være i overensstemmelse med et legitimt behov. En sådan specialisering har til formål at sikre, at retsplejesystemet er opbygget på den mest effektive måde, og fænomenet kendes fra talrige medlemsstater i mange forskellige udformninger.
A certain degree of specialisation within a judicial system can meet a legitimate need; it facilitates optimal efficiency in the organisation of the administration of justice and occurs in a great many variations in several Member States.
Sagsøgerne har ganske vist baseret deres krav vedrørende perioden før den 14. juli 2003 direkte på direktivet, henholdsvis rammeaftalen, mens de for så vidt angår perioden efter den 14. juli 2003 kun har baseret deres krav på den irske 2003-lov, som gennemfører direktivet i Irland.
Whilst the complainants’ claims in respect of the period before 14 July 2003 stem directly from the Directive or the Framework Agreement, they rely on the 2003 Act enacted to transpose the Directive so far as the period from 14 July 2003 is concerned.
Uafhængigt af dette formelt forskellige retsgrundlag har de imidlertid påberåbt sig en beskyttelse som tidsbegrænset ansatte, der er den samme både med hensyn til perioden før den 14. juli 2003 og perioden derefter, og som i sidste ende udspringer af direktiv 1999/70.
However, regardless of those formal distinctions as to the legal basis of their claim, they seek the same protection as fixedterm workers in respect of the period both before and after 14 July 2003, such protection ultimately being derived from Directive 1999/70.
Det synes at fremgå, at proceduren ved de almindelige irske domstole utvivlsomt, i hvert fald principielt, tillader en direkte påberåbelse af bestemmelserne i direktiv 1999/70, henholdsvis rammeaftalen. I henhold til oplysningerne fra den forelæggende ret kan sagsøgerne nemlig anlægge sag ved disse domstole mod den irske stat i dennes egenskab af arbejdsgiver og således søge direkte retsbeskyttelse for overtrædelse af deres rettigheder i henhold til direktivet 24.
In any event, it would appear that the provisions of Directive 1999/70 or of the Framework Agreement could — in principle — certainly be relied upon directly in proceedings before the ordinary Irish courts since, according to the referring court, the complainants could bring proceedings against Ireland (the State) in its capacity as their employer and thus seek redress directly for the alleged infringement of their rights under the Directive.
Ved de almindelige domstole ville sagsøgerne på ingen måde være begrænset til sekundærretlig beskyttelse i form af et krav mod den irske stat om skadeserstatning for ikke at have gennemført direktiv 1999/70 rettidigt 25.
24They would not be restricted to seeking redress by claiming compensation against Ireland on account of the failure to transpose Directive 1999/70 on time. 25
25 — Sådanne erstatningskrav anerkendes ifølge fast retspraksis siden afsigelsen af dom af 19.11.1991, forenede sager C-6/90 og C-9/90, Francovich m.fl., Sml. I, s. 5357.
25 — Such compensation claims have been consistently recognised in caselaw since the judgment in Joined Cases C-6/90 and C-9/90 Francovich and Others [1991] ECR I-5357.
Hvis det for så vidt angår perioden forud for direktivets gennemførelse kun havde været muligt for sagsøgerne at påberåbe sig direktiv 1999/70 direkte ved de almindelige irske domstole og ikke ved de irske retter, som behandler arbejdsretlige tvister, ville de i realiteten være tvunget til at anlægge to parallelle sager med henblik på at opnå den beskyttelse, som de har krav på efter fællesskabsretten, nemlig dels en sag ved de
If — in respect of the period before Dir -ective 1999/70 was transposed — the Directive could be relied upon by the complainants only in proceedings before the ordinary Irish courts, rather than the Irish labour courts, the complainants would effectively be forced to pursue two parallel sets of proceedings in order to obtain the protection to which they
IMPACT almindelige domstole vedrørende perioden frem til — den forsinkede — gennemførelse af direktivet i irsk ret, dels en anden sag ved de irske retter, som behandler arbejdsretlige tvister, vedrørende perioden derefter.
IMPACT are entitled under Community law: the first before the ordinary courts in respect of the period before the — belated — transposition of the Directive into Irish law, and the second before the labour courts in respect of the period afterwards.
Det tilkommer ikke Domstolen at tage stilling til dette omtvistede punkt vedrørende fortolkningen af den nationale lovgivning. Det påhviler således Domstolen i henhold til kompetencefordelingen mellem Fællesskabets retsinstanser og de nationale retter at tage hensyn til de faktiske omstændigheder og de retsregler, som ifølge forelæggelseskendelsen er baggrunden for de præjudicielle spørgsmål 27.
It is not for the Court of Justice to adopt a particular view on the interpretation of domestic law in this case since, under the division of jurisdiction between the Community courts and the national courts, the Court must take account of the factual and legislative context, as described in the order for reference, in which the questions put to it are set.
Det synes at fremgå af forelæggelseskendelsen, at kompetencen for de irske retter, som behandler arbejdsretlige tvister, i medfør af 2003loven er obligatorisk 28.
27 It appears from the order for reference that Irish labour courts have compulsory jurisdiction under the 2003 Act. 28
De sagsøgte irske ministerier har heroverfor anført, at sagsøgerne kunne have undgået en sådan dobbeltbeskatning, hvis de lige fra begyndelsen kun havde anlagt sag ved de almindelige irske domstole.
The respondents raise the objection that the complainants could have avoided such a double burden if, from the outset, they had brought proceedings only before the ordinary Irish courts.
Ifølge ministerierne er kompetencen for de irske retter, som behandler arbejdsretlige tvister, fakultativ 26, og sagsøgerne var derfor, for så vidt angår tiden efter den 14. juli 2003, ikke forpligtet til at indbringe deres sag for Rights Commissioner og Labour Court.
They claim that the Irish labour courts do not have compulsory jurisdiction, 26and that the complainants were not, therefore, obliged to turn to the Rights Commissioner and the Labour Court in respect of the period from 14 July 2003.
De kunne tværtimod have gjort alle deres krav gældende for de almindelige irske domstole, uanset om de vedrører perioden før eller efter den 14. juli 2003.
Instead, they could have brought all their claims before the ordinary Irish courts, irrespective of whether they relate to the period before or after 14 July 2003.
Det må under disse omstændigheder lægges til grund, at sagsøgerne faktisk ville have været nødt til at føre to retssager for retter med forskellige kompetenceområder, for at de kunne opnå den fulde beskyttelse, der tilkommer dem som tidsbegrænset ansatte i henhold til direktiv 1999/70 og rammeaftalen.
Accordingly, it must be assumed that the complainants were in fact compelled to bring two sets of proceedings before different courts in order to enjoy the full protection afforded to them as fixedterm workers under Directive 1999/70 and the Framework Agreement.
En sådan dobbeltbelastning med to retssager og de med dem hver især forbundne særlige omstændigheder og risici ville gøre det uforholdsmæssigt vanskeligt for sagsøgerne effektivt at håndhæve deres fællesskabsretligt garanterede beskyttelse
Such a double burden of two sets of proceedings, each with its own associated special features and risks, would make it excessively difficult for the complainants effectively to obtain the protection afforded to them by Community law in their capacity
Disse sidste bemærkninger bestred IMPACT kategorisk i retsmødet.
Those assertions were emphatically opposed by IMPACT at the hearing.
IMPACT er af den opfattelse, at kompetencen for de irske retter, som behandler arbejdsretlige tvister, ifølge 2003loven er obligatorisk.
In IMPACT’s view, the Irish labour courts have compulsory jurisdiction under the 2003 Act.
Under alle omstændigheder har de almindelige domstole indtil nu ikke behandlet tvister vedrørende tidsbegrænset ansættelse i et omfang, der har fået nogen praktisk betydning.
In any event, proceedings before the ordinary courts regarding fixedterm employment disputes have had no practical significance to date.
En fakultativ kompetence som den, de sagsøgte irske ministerier gør gældende, nævnes intetsteds i forelæggelseskendelsen.
There is no reference anywhere in that order to the non-compulsory jurisdiction which is claimed by the respondents.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT KOKOTT — SAG C-268/06 som tidsbegrænset ansatte. Dette er ikke foreneligt med effektivitetsprincippet.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-268/06 ties, serves to ensure that rights conferred by Community law are asserted effectively 30— as fixedterm workers.
Effektivitetsprincippet kræver, at det ved en domstol, som varetager anvendelsen af den nationale gennemførelseslovgivning til et direktiv, også skal være muligt at gøre rettigheder gældende, der følger direkte af dette direktiv, vedrørende perioder før dets gennemførelse.
The principle of effectiveness requires that, in proceedings before the court tasked with applying the national legislation transposing a directive, it should be possible to assert also those claims which arise directly from that directive in respect of periods prior to its transposition.
Det må generelt være muligt at få håndhævet den beskyttelse, som direktivet giver tidsbegrænset ansatte, ved sådanne særlige retsinstanser.
In essence, the protection at issue is the same, whether it is afforded directly or only indirectly — through the national transposing legislation — by the Directive. 29
Ækvivalensprincippet er et særligt udtryk for det almindelige princip om ligebehandling og om forbud mod forskelsbehandling, som kræver, at ensartede forhold ikke må behandles forskelligt, og at forskellige forhold ikke må behandles ensartet, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet 31.
The principle of equivalence is an expression of the general principle of equal treatment and nondiscrimination, which requires that comparable situations must not be treated differently and that different situations must not be treated in the same way unless such treatment is objectively justified. 31
En opsplitning af den judicielle kompetence vedrørende på den ene side anvendelsen af direktivet og på den anden side anvendelsen af den nationale gennemførelseslovgivning hertil ville klart gøre det vanskeligere for de berørte arbejdstagere effektivt at få håndhævet den beskyttelse, som fællesskabsretten foreskriver.
Any separation of jurisdiction as regards the application of the Directive, on the one hand, and of its national transposing legislation, on the other, would make the effective enforcement of the protection provided by Community law considerably more difficult for the workers concerned.
Endvidere ville fællesskabsrettens umiddelbare virkning, der i tilfælde af de nationale myndigheders
In addition, the direct effect of Community law — which, in the absence of action by the national authori-
30 — Vedrørende direktivbestemmelsers direkte virkning se navnlig dom af 5.4.1979, sag 148/78, Ratti, Sml. s. 1629, præmis 21 og 22, og af 19.1.1982, sag 8/81, Becker, Sml. s. 53, præmis 23 og 24.
30 — As regards, specifically, the direct effect of directives, see Case 148/78 Ratti [1979] ECR 1629, paragraphs 21 and 22, and Case 8/81 Becker [1982] ECR 53, paragraphs 23 and 24.
29 — En forskel foreligger alene i det omfang, den nationale gennemførelseslov hjemler en videregående beskyttelse, der rækker ud over den, der gives i direktivet og rammeaftalen.
29 — The only difference is in so far as the national transposing legislation grants wider protection, extending beyond that granted by the Directive and the Framework Agreement.
Den skal bedømme de pågældende processuelle bestemmelser i hele deres sammenhæng og således under hensyn til, hvilken stilling de relevante bestemmelser indtager i den samlede procedure, og derudover procedurens forløb og dens særlige kendetegn for de forskellige nationale retsinstanser 33.
Therefore, it must take into account the role played by the applicable provisions in the procedure as a whole, as well as the operation and any special features of that procedure before the different national courts. 33
De sager, som sagsøgerne har anlagt ved de irske retter, som behandler arbejdsretlige tvister, har som allerede nævnt til formål at håndhæve deres fællesskabsretligt garanterede beskyttelse som tidsbegrænset ansatte 32.
The redress which the complainants seek in the Irish labour courts serves, as already explained, to enforce the protection which, as fixedterm workers, they are guaranteed under Community law.
Som allerede nævnt drejer det sig i denne forbindelse både hvad angår perioden før den 14. juli 2003 og perioden derefter om den samme beskyttelse, som i sidste ende udspringer af direktiv 1999/70, uanset om den ydes direkte ved direktivet eller kun indirekte — via den nationale gennemførelseslov.
32 As already mentioned, the protection at issue is the same both before and after 14 July 2003 and ultimately derives from Directive 1999/70, irrespective of whether it is afforded directly or only indirectly — through the national transposing legislation — by the Directive.
Ækvivalensprincippet er eksempelvis tilsidesat, hvis en borger, der påberåber sig en rettighed i henhold til fællesskabsretten, skulle pådrage sig ekstra omkostninger og udsætte sig for yderligere forsinkelser i forhold til en sagsøger, hvis søgsmål er baseret på en rent national rettighed 34.
The principle of equivalence is infringed, for example, if a person relying on a right conferred by Community law is forced to incur additional costs and delay by compari- son with those he would incur if he were only to bring an action under domestic law. 34
I den foreliggende sag er der ifølge angivelserne i forelæggelseskendelsen markante forskelle på et søgsmål, som tidsbegrænset ansatte, såsom sagsøgerne, kan anlægge mod deres arbejdsgiver, dels ved en Rights Commissioner henholdsvis Labour Court, dels ved de almindelige domstole.
In the present case there are, according to the order for reference, distinct differences between the redress which fixedterm workers such as the complainants can seek against their employer before a Rights Commissioner or the Labour Court, on the one hand, and that which they can seek before the ordinary Irish courts, on the other.
Begge slags retsmidler tjener således til at gennemføre den samme beskyttelse for tidsbegrænset ansatte som foreskrevet ved direktivet, og ifølge ækvivalensprincippet må betingelser for et søgsmål, der støttes direkte på direktivet, ikke være mindre gunstige end betingelserne for et søgsmål baseret på den nationale gennemførelseslov.
In examining those claims, the referring court must consider both the purpose and the essential characteristics of the allegedly
33 — Jf. i denne retning Levez-dommen, præmis 43 og 44, og Preston-dommen, præmis 61 og 62, begge nævnt ovenfor i fodnote 23.
33 — See, to that effect, Levez (cited in footnote 23), paragraphs 43 and 44, and Preston (cited in footnote 23), paragraphs 61 and 62.
34 — Jf. atter Levez-dommen, præmis 51, og Preston-dommen, præmis 60, begge nævnt ovenfor i fodnote 23.
34 — Again, see Levez (cited in footnote 23), paragraph 51, and Preston (cited in footnote 23), paragraph 60.
32 — Jf. ovenfor, punkt 58 i nærværende forslag til afgørelse.
32 — See point 58 of this Opinion.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT KOKOTT — SAG C-268/06 forelæggelseskendelsen er baggrunden for de præjudicielle spørgsmål 37.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-268/06
På grundlag af den forelæggende rets fremstilling synes de i nærværende sag mulige retsmidler ved de almindelige irske domstole samlet set at være mindre fordelagtige end de mulige retsmidler ved Rights Commissioner og Labour Court.
In the present case, as described by the referring court, the possible redress available from the ordinary Irish courts appears, viewed as a whole, to be less favourable than that which is available from the Rights Commissioner or the Labour Court.
Navnlig indebærer førstnævnte en øget økonomisk risiko for personer, der befinder sig i en situation såsom sagsøgerne i nærværende sags, og tillader ikke, at de lader sig repræsentere ved retten af fagforeninger.
In particular, anyone in the complainants’ pos -ition would be exposed to a greater degree of financial risk and could not be legally represented by a trade union.
Hvis de berørte personer gør de rettigheder gældende, som følger direkte af fællesskabsretten for så vidt angår perioden forud for gennemførelsen af direktiv 1999/70, vil det således stille dem ringere end i forhold til perioden efter gennemførelsen af direktivet, hvor rettighederne er støttet på den irske gennemførelseslov.
Thus, those concerned would be in a worse position when asserting claims based directly on Community law in respect of the period prior to the transposition of Direct- ive 1999/70 than when asserting claims based on the Irish transposing legislation in respect of the period after transposition.
De sagsøgte ministerier har over for Domstolen ganske vist delvist bestridt visse punkter i denne fremstilling og vurdering af den irske procesret.
Admittedly, the respondents have challenged some aspects of that description and assessment of Irish procedural law before the Court of Justice.
I denne henseende er det tilstrækkeligt at henvise til, at det ikke tilkommer Domstolen under et præjudicielt søgsmål at tage stilling til, om den nationale ret har foretaget en korrekt fortolkning af bestemmelserne i national ret 36.
Suffice it to say in that regard, however, that it is not for the Court to determine, in the context of a reference for a preliminary ruling, whether the referring court’s interpretation of provisions of national law is correct.
Det påhviler derimod Domstolen i henhold til kompetencefordelingen mellem Domstolen og de nationale retter at tage hensyn til de faktiske omstændigheder og de retsregler, som ifølge
36Rather, the Court must take account, under the division of jurisdiction between the Community judicature and the national courts, of the factual and legislative context, as described in the order for reference, in which the questions put to it are set. 37
Hvis man anser de irske retter, der behandler arbejdsretlige tvister, for at have obligatorisk kompetence for så vidt angår perioden efter den 14. juli 2003, kan det ligeledes betragtes som en ringerestillelse af arbejdstagere såsom sagsøgerne, at de — som
In so far as the jurisdiction of the Irish labour courts is regarded as compulsory in respect of the period from 14 July 2003, the fact that employees such as the complainants are in a worse position is apparent also from the fact that — as already mentioned
37 — Jf. hertil igen den ovenfor i fodnote 27 nævnte retspraksis.
37 — See, again, the caselaw cited in footnote 27.
IMPACT til de irske arbejdsretlige instanser for så vidt angår perioden forud for den 14. juli 2003 og i stedet henvise dem til at anlægge sag ved de almindelige irske domstole.
IMPACT period before 14 July 2003 and to be directed instead to seek legal redress in the ordinary Irish courts.
Retsvirkninger allerede nævnt i en anden sammenhæng 38 — faktisk ville være tvunget til at anlægge to parallelle sager med henblik på at opnå den beskyttelse, som de har krav på i henhold til fællesskabsretten: Dels måtte de anlægge en sag ved de almindelige domstole vedrørende perioden frem til gennemførelsen af direktiv 1999/70 i irsk ret, dels måtte de anlægge en anden sag ved retterne, som behandler arbejdsretlige tvister, vedrørende perioden derefter.
Legal consequences in another context 38 — they would in practice be forced to pursue two parallel sets of proceedings in order to obtain the protection to which they are entitled under Community law: the first before the ordinary courts in respect of the period prior to the transposition of Directive 1999/70, and the second before the labour courts in respect of the period afterwards.
Hvis sagsøgerne derimod udelukkende støttede deres rettigheder på 2003loven og ikke herudover også på fællesskabsretten, ville det kun være nødvendigt med én retslig procedure, som under alle omstændigheder kunne iværksættes ved de irske retter, som behandler arbejdsretlige tvister.
If, on the other hand, their claims were based only on the 2003 Act and not also on Community law, only one set of proceedings would be required, with recourse to the Irish labour courts being available in any event.