natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Formaliteten med hensyn til ulovlighedsindsigelsen mod den omtvistede fælles aktion den anfægtede afgørelse kan antages til realitetsbehandling, for så vidt som det ønskes fastslået, at den af Rådet i henhold til EU-trak-tatens afsnit V vedtagne retsakt (»Bestemmelser om [FUSP]«) gør indgreb i Det Europæiske Fællesskabs kompetencer på området for samarbejde og udviklingsbistand.
Admissibility of the plea of illegality of the contested Joint Action admissible in that it seeks a finding that the act adopted by the Council in the framework of Title V of the EU Treaty (‘Provisions on a [CFSP]’) encroaches on the powers of the European Community in the area of development cooperation.
a) Parternes argumenter
(a) Arguments of the parties
Selv om den anfægtede afgørelse, der har hjemmel i artikel 23 EU, og den omtvistede fælles aktion, som er vedtaget i medfør af EU-traktatens afsnit V, i princippet ikke henhører under domstolsprøvelsen i henhold til artikel 230 EF, skal det i overensstemmelse med artikel 46, litra f), EU bemærkes, at EF-traktatens bestemmelser om Domstolens kompetence og udøvelsen heraf finder anvendelse navnlig på artikel 47 EU, som bestemmer, at ingen af EU-traktatens bestemmelser berører EF-traktaten.
Although the contested decision, based on Article 23 EU and on the contested Joint Action adopted pursuant to Title V of the EU Treaty, is not, in principle, subject to judicial review under Article 230 EC it must observed that, in accordance with Article 46(f) EU, the provisions of the EC Treaty concerning the powers of the Court of Justice and the exercise of those powers are applicable to Article 47 EU, which provides that nothing in the EU Treaty shall affect the EC Treaty.
I lighed med det, der kan udledes af artikel 46, litra f), EU og artikel 47 EU vedrørende domstolsprøvelsen af Rådets retsakter vedtaget med hjemmel i det aktuelle afsnit VI i EU-traktaten (tredje søjle), påhviler det dermed Domstolen at påse, at de retsakter, som ifølge Rådet henhører under EU-trakta-tens afsnit V, ikke griber ind i de beføjelser, som gives Fællesskabet ved EF-traktaten 11.
According to the Council, supported by the Spanish and United Kingdom governments, the Commission’s plea that the contested Joint Action is illegal is inadmissible in so far as, first, the Court has no jurisdiction to rule on the legality of a measure under the CFSP and, second, a privileged applicant such as the Commission is barred from pleading the illegality of an act the annulment of which it could have sought directly by an action under Article 230 EC.
I, s. 2763, præmis 16, og af 13.9.2005, sag C-176/03, Kommissionen mod Rådet, Sml. I, s. 7879, præmis 39.
11 — See Case C-170/96 Commission v Council [1998] ECR I-2763, paragraph 16, and Case C-176/03 Commission v Council [2005] ECR I-7879, paragraph 39.
Kommissionen har i replikken og i sine skriftlige bemærkninger til interventionsindlægget fra henholdsvis den spanske regering og Det Forenede Kongeriges regering afvist indvendingerne mod antagelsen til realitetsbehandling af ulovlighedsindsigelsen, idet den for det første har bemærket, at indsigelsen kun er nedlagt i lyset af artikel 47 EU, nemlig af de samme grunde, som den principale påstand om annullation af den anfægtede afgørelse er baseret på, og dernæst, at privilegerede sagsøgere har ret til at bestride gyldigheden af en generel retsakt, når ulovligheden afsløres fuldt ud på tidspunktet for dens konkrete anvendelse, efter at fristen
In its reply and its written observations on the statements in intervention of the Spanish and the United Kingdom governments, the Commission rebuts the objections to the admissibility of the plea of illegality by observing, first, that the plea is raised only in the light of Article 47 EU, that is to say, for the same reasons as those on which its principal application for the annulment of the contested decision is based, and, second, that privileged applicants have the right to plead the illegality of a legislative act where such illegality is revealed fully when the act is actu-
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MENGOZZI — SAG C-91/05 i artikel 230, stk. 5, EF for anlæggelse af et annullationssøgsmål mod retsakten er udløbet.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-91/05
i) Formaliteten med hensyn til en ulovlighedsindsigelse nedlagt af en privilegeret sagsøger mod en forordning i henhold til artikel 241 EF b) Analyse
(i) Admissibility of a plea of illegality raised by a privileged applicant against a regulation pursuant to Article 241 EC ally applied, after the expiry of the period laid down by the fifth paragraph of Article 230 EC for bringing an action for the annulment of that act.
Det skal bemærkes, at i henhold til artikel 241 EF kan hver part i en retstvist, der angår en forordning udstedt af Europa-Parlamentet og Rådet i fællesskab, af Rådet, af Kommissionen eller af Den Europæiske Centralbank, uanset udløbet af den frist, der er fastsat i artikel 230, stk. 5, EF, for Domstolen påberåbe sig de i artikel 230, stk. 2, EF nævnte grunde og gøre gældende, at forordningen ikke kan finde anvendelse 12.
It must be observed that, under Article 241 EC, notwithstanding the expiry of the period laid down in the fifth paragraph of Article 230 EC, any party may, in proceedings in which a regulation adopted jointly by the Parliament and the Council, or a regulation of the Council, of the Commission or of the European Central Bank is at issue, plead the grounds specified in the second paragraph of Article 230 in order to invoke before the Court of Justice the inapplicability of that regulation. 12
Jeg skal først præcisere, at undersøgelsen af formaliteten med hensyn til ulovlighedsindsigelsen mod den omtvistede fælles aktion ikke forekommer mig nødvendig på dette tidspunkt af min redegørelse, i det omfang den realitetsmæssige bedømmelse af den anfægtede afgørelses lovlighed efter min opfattelse ikke kan adskilles fra bedømmelsen af bestemmelserne i den omtvistede fælles aktion.
I wish to point out straightaway that examination of the admissibility of the plea of illegality of the contested Joint Action seemed to me necessary at this stage of my remarks in so far as, on the substance of the case, the assessment of the legality of the contested decision cannot, in my view, be dissociated from the assessment of the provisions of the contested Joint Action.
Hvad angår den pågældende retsakts art anerkender retspraksis, at ulovlighedsindsigelsen ikke kan være begrænset til akter, der har form af en forordning i artikel 241 EF’s forstand, men snarere knytter sig til indholdet af den akt, hvis lovlighed bestrides, og som skal have en »generel karakter«, idet der foretrækkes en vid fortolkning af artiklen 13.
As to the nature of the act at issue, the caselaw accepts that a plea of illegality cannot be limited to acts which take the form of a regulation within the meaning of Article 241 EC and, preferring a broader interpretation of Article 241, looks rather to the content of the allegedly illegal act which must have a ‘general character.’ 13
12 — Min fremhævelse.
12 — Italics added.
13 — Dom af 6.3.1979, sag 92/78, Simmenthal mod Kommissionen, Sml. s. 777, præmis 40 og 41.
13 — Case 92/78 Simmenthal v Commission [1979] ECR 777, paragraphs 40 and 41.
Hensigten med Rådets, den spanske regerings og Det Forenede Kongeriges regerings afvisningspåstand medfører i det væsentlige to slags problemer.
The objection of inadmissibility raised by the Council and the Spanish and United Kingdom governments raises in essence difficulties of two kinds.
For det første spørgsmålet, om en såkaldt »privilegeret« sagsøger inden for rammerne af EF-traktaten kan bestride lovligheden af en retsakt, som han sikkert havde kunnet anfægte direkte i overensstemmelse med artikel 230 EF.
First, the question whether, in the context of the EC Treaty, it is open to a so-called ‘privileged’ applicant to plead the illegality of an act which the applicant could certainly have challenged directly in accordance with Article 230 EC.
Hvis svaret på dette spørgsmål for det andet er i hvert fald delvist bekræftende, er der tale om at afgøre, om denne løsning kan udstrækkes til den situation — som i denne sag — hvor den retsakt, hvis gyldighed er bestridt, blev vedtaget med hjemmel i EU-traktatens afsnit V. Disse to spørgsmål behandles nedenfor efter hinanden.
Second, if the reply to that question is at least partly in the affirmative, it is necessary to determine whether that solution can be extended to a situation such as that in the present case where the allegedly illegal act was adopted on the basis of Title V of the EU Treaty. These two questions will be examined in turn.
KOMMISSIONEN MOD RÅDET karakter«) ikke finder anvendelse — blevet rejst flere gange i løbet af de seneste tiår.
COMMISSION v COUNCIL cant such as a Community institution or a Member State, has however arisen on several occasions in recent decades.
Denne præcisering har allerede den første følge, at enhver sagsøger, herunder også en privilegeret sagsøger, ikke kan bestride gyldigheden af afgørelser, som han formelt er modtager af, og som han har undladt direkte at anfægte inden for fristen i artikel 230, stk. 5, EF 14, undtagen i det tilfælde — der under alle omstændigheder ikke er relevant i denne sag — hvor retsakten er behæftet med så grove og åbenbare mangler, at den må betragtes som en nullitet 15.
This clarification means, as a first consequence, that any applicant, including therefore a privileged applicant, is barred from pleading the illegality of decisions formal - ly addressed to that applicant which it has fail - ed to challenge directly within the period laid down by the fifth paragraph of Article 230 EC, 14 save in a situation — which is in any case irrelevant in the present case — where the measure at issue contained such particularly serious and manifest defects that it could be deemed non-existent. 15
Dette spørgsmåls tilbagevenden forekommer delvist at skyldes Domstolens gentagne nægtelse af at træffe afgørelse om ulovlighedsindsigelser, der er nedlagt af privilegerede sagsøgere, mod fællesskabsforordninger, enten i forbindelse med annullationssøgsmål mod en retsakt med hjemmel i den pågældende forordning, eller som forsvar mod en påstået tilsidesættelse af en forordning 16, på trods af forslag fra flere af generaladvokaterne, som i det væsentlige under henvisning til artikel 241 EF har udtalt sig til fordel for disse indirekte påstandes antagelse til realitetsbehandling 17.
The recurrence of this question seems to have been partly occasioned by the Court’s repeated refusal to give a ruling on the admissibility of pleas of illegality raised by privileged applicants against Community regulations either in the context of an application for the annulment of a decision based on the regulation in question or as a means of defence against an allegation of failure to comply with a regulation, 16in spite of the proposals of several advocates general who, mainly with reference to the wording of Article 241, delivered opinions suggesting that those collateral challenges are admissible. 17
For så vidt angår artikel 241 EF’s anvendelse ratione personae er problematikken vedrørende formaliteten med hensyn til en ulovlighedsindsigelse, der er nedlagt af en privilegeret sagsøger i medfør af artikel 241 EF, såsom en fællesskabsinstitution eller en medlemsstat — på trods af bestemmelsens ordlyd, der tillader hver part, uanset udløbet af den frist, der er fastsat i artikel 230 EF, indirekte at påberåbe sig, at en forordning (forstået som en retsakt af »generel
With regard to the scope ratione personae of Article 241 EC, although it states that notwithstanding the expiry of the period laid down in Article 230 any party may, as a collateral challenge, invoke the inapplicability of a regulation (understood as an act of a ‘general nature’), the problem of the admissibility of a plea of illegality, raised pursuant to Article 241 EC by a privileged appli-
Det skal nævnes, at selv om Domstolen i visse af disse sager har undersøgt realiteten
It should be noted that, although in some of those cases the Court examined in substance the alleged illegality of the regu-
I sidstnævnte sag blev ulovlighedsindsigelsen imidlertid ikke klart fremført af Grækenland (jf. punkt 114 i generaladvokat Tizzanos forslag til afgørelse).
In the last-mentioned case, however, the plea of illegality was not raised clearly by Greece (see point 114 of the Opinion of Advocate General Tizzano).
14 — Jf. vedrørende privilegerede sagsøgere, dom af 12.10.1978, sag 156/77, Kommissionen mod Belgien, Sml. s. 1881, præmis 21, af 30.6.1988, sag 226/87, Kommissionen mod Grækenland, Sml. s. 3611, præmis 14, af 10.6.1993, sag C-183/91, Kommissionen mod Grækenland, Sml. I, s. 3131, præmis 10, og af 29.6.1995, sag C-135/93, Spanien mod Kommissionen, Sml.
14 — See, with regard to privileged applicants, Case 156/77 Commission v Belgium [1978] ECR 1881, paragraph 21; Case 226/87 Commission v Greece [1988] ECR 3611, paragraph 14; Case C-183/91 Commission v Greece [1993] ECR I-3131, paragraph 10; and Case C-135/93 Spain v Commission [1995] ECR I-1651, paragraphs 16 and 17.
15 — Jf. dom af 30.6.1988, Kommissionen mod Grækenland, præmis 16 og den deri nævnte retspraksis.
17 — See the Opinion of Advocate General Roemer delivered in Italy v Council and Commission, 411; the Opinion of Advocate General Slynn in France v Commission, 703; point 6 of the Opinion of Advocate General Mancini in Greece v Council; and points 23 to 32 of the Opinion of Advocate General Darmon in Commission v Spain.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MENGOZZI — SAG C-91/05 i de pågældende forordninger, hvis lovlighed er bestridt 18, idet den antog de nedlagte ulovlighedsindsigelser til realitetsbehandling 19, har nægtelsen af udtrykkeligt at træffe at anfægte gyldigheden af forordninger eller fællesskabsretsakter af »generel karakter«, hvis parten ikke var beføjet til i medfør af artikel 230 EF at anlægge direkte søgsmål til prøvelse af disse retsakter 22.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-91/05 lations at issue, 18 having received opinions to bring a direct action challenging those acts.
afgørelse om formaliteten fortsat med at nære visse spørgsmål, som man kan antage ligeledes ligger bag det forbehold, som generaladvokat Jacobs udtrykte i sit forslag til afgørelse af 3. oktober 2002 i sagen Kommission mod ECB 20 — som jeg vender tilbage til i nedenstående redegørelse — mod at formulere »en endelig udtalelse« om spørgsmålet 21.
22 in favour of the admissibility of the pleas of illegality, 19the refusal to give an express ruling on admissibility has continued to give rise to certain questions, which may be supposed to have been the origin of the hesitation expressed by Advocate General Jacobs in his Opinion delivered on 3 October 2002 in Commission v ECB 20 — to which I shall revert later — with regard to expressing ‘a final view’ on the question. 21
Denne begrundelse har således tilsyneladende gjort muligheden for at igangsætte en indirekte kontrol af en forordning betinget af, at der ikke var mulighed for at anlægge annullationssøgsmål mod denne retsakt.
Consequently, this reasoning appeared to tie the right to institute a collateral review of a regulation to the unavailability of the possibility of bringing an action for its annulment.
Kontroversen forekommer ligeledes at være blevet fremkaldt af en modsætningsfortolkning af begrundelsen i visse af de domme, hvori Fællesskabets retsinstanser har fundet, at artikel 241 EF er udtryk for et almindeligt princip, hvorefter hver part er berettiget til
The controversy also appears to have been started by an a contrario interpretation of the reasoning of certain judgments in which the Community court stated that Article 241 EC gives expression to the general principle conferring upon any party to proceedings the right to make a collateral challenge to the validity of regulations or of Community acts ‘of a general nature’ if that party was not entitled under Article 230 EC
18 — Dette var tilfældet i dommen i sagen Kommissionen mod Tyskland (præmis 8), i sagen Frankrig mod Kommissionen (præmis 4, 5 og 31), i sagen Grækenland mod Rådet (præmis 11) og i sagen Grækenland mod Kommissionen (præmis 97).
18 — That was the case in Commission v Germany (paragraph 8), France v Commission (paragraphs 4, 5 and 31), Greece v Council (paragraph 11) and Greece v Commission (paragraph 97).
Jeg bemærker, at i dommen i sagen Italien mod Rådet og Kommissionen forkastede Domstolen ulovlighedsindsigelsen med den begrundelse, at der ikke var nogen forbindelse mellem den forordning, hvis lovlighed var bestridt, og den anfægtede retsakt; i dommen i sagen Kommissionen mod Spanien omgik Domstolen den processuelle vanskelighed, idet den fandt (dommens præmis 6), at det af den spanske regering påberåbte forsvar ikke vedrørte den pågældende forordning som sådan, men Kommissionens fortolkning af forordningen i traktatbrudssagen.
It should be noted that in Italy v Council and Commission the Court dismissed the plea of illegality as inadmissible on the ground that there was no connection between the allegedly illegal regulation and the contested measure; in Commission v Spain the Court avoided the procedural difficulty by finding (in paragraph 6) that the defence raised by the Spanish Government did not relate to the regulation in question as such, but to the interpretation of it set out by the Commission in its action for failure to fulfil obligations.
Kontroversen er endvidere uden tvivl blevet fordrevet efter Nachi Europedommen, der blev afsagt på det vanskelige antidumpingtoldområde, og hvori Domstolen fandt, at en virksomhed, der utvivlsomt for Fællesskabets retsinstanser
Furthermore, the controversy was certainly not settled by the Nachi Europe judgment in the complex matter of the imposition of antidumping duties, in which the Court found that an undertaking which undoubtedly had a right to bring an action before the Community court for the annul-
19 — Jeg bemærker imidlertid, at der i dommen i sagen Kommissionen mod Tyskland ikke blev ofret dette processuelle problem nogen særlig opmærksomhed, selv om generaladvokat Tizzano i sagen Grækenland mod Kommissionen i punkt 114 i sit forslag til afgørelse havde foreslået principalt at afvise ulovlighedsindsigelsen med den begrundelse, at den græske regering ikke havde anfægtet den pågældende forordning inden for fristerne i artikel 230 EF.
19 — However, it must be observed that in Commission v Germany no specific attention was paid to this procedural problem, whereas in Greece v Commission, Advocate General Tizzano proposed, at point 114 of his Opinion, that the plea of illegality be dismissed as inadmissible primarily on the ground that the Greek Government had not challenged the regulation at issue within the timelimit laid down in Article 230 EC.
22 — Jf. Simmenthal-dommen (præmis 39).
22 — See Simmenthal (paragraph 39).
Jf. ligeledes Rettens dom i sagen Martinez m.fl. mod Parlamentet (præmis 133) og dom af 10.4.2003, forenede sager T-93/00 og T-46/01, Alessandrini m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1635, præmis 76 (min fremhævelse).
See also Martinez and Others v Parliament (paragraph 133) and Joined Cases T-93/00 and T-46/01 Alessandrini and Others v Commission [2003] ECR II-1635, paragraph 76 (italics added).
21 — Punkt 100 og 190 i forslaget til afgørelse i sagen Kommissionen mod ECB.
20 — Case C-11/00 Commission v ECB [2003] ECR I-7147.21 — Points 100 and 190 of the Opinion in Commission v ECB.
KOMMISSIONEN MOD RÅDET med en ulovlighedsindsigelse for Domstolen kan påberåbe sig, at en forordning, der er generel eller normativ, er uanvendelig.
COMMISSION v COUNCIL of a plea of illegality, the inapplicability of a regulation of a general or legislative nature.
kunne anlægge et søgsmål om annullation af en fællesskabsforordning, der fastsatte antidumpingtold, ikke i forbindelse med en tvist for den nationale ret indirekte kunne anfægte denne forordnings gyldighed med begrundelse i retssikkerheden 23.
ment of a Community regulation fixing antidumping duties could not, on grounds of legal certainty, 23collaterally call into question the validity of that regulation in a dispute before a national court.
Selv om denne løsnings begrundelse ligeledes hviler på disse forordningers dobbelte karakter, nemlig både generelle retsakter og retsakter, som umiddelbart og individuelt kan berøre visse borgere 24, kan erindringen om den i Simmenthal-dommen 25anvendte formel, der er fremhævet ovenfor i punkt 42, og dens udstrækning på en fællesskabsforordning, uden at Domstolens begrundelse i øvrigt forekommer at være begrænset til særegenheden ved antidumpingforordninger, også bidrage til at så tvivl om den skæbne, der er forbeholdt en ulovlighedsindsigelse nedlagt af privilegerede sagsøgere for Domstolen i forbindelse med den formelle anvendelse af artikel 241 EF.
Although the reasoning of that judgment is also based on the hybrid nature of regulations of that kind, being acts of a legislative nature and, at the same time, acts liable to be of direct and individual concern to certain traders, 24the reference to the wording in Simmenthal, 25 cited in point 42 above, and its extension to the case of a Community regulation, without the Court’s reasoning appearing to be limited to the special nature of antidumping regulations, could also contribute to continued doubts as to the outcome of a plea of illegality raised by privileged applicants before the Court in the context of the formal application of Article 241 EC.
I nævnte sag påstod Kommissionen annullation af en afgørelse fra Den Europæiske Centralbank (ECB) vedrørende Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1073/1999 af 25. maj 1999 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) 26.
In that case, the Commission sought the annulment of a decision of the European Central Bank (ECB) concerning the prevention of fraud, on the ground that the decision infringed Regulation (EC) No 1073/1999 of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 concerning investigations conducted by the European Anti-Fraud Office (OLAF).
ECB gjorde blandt sine anbringender under annullationssagen gældende, at forordning nr. 1073/1999 var ulovlig og skulle erklæres uanvendelig i overensstemmelse med artikel 241 EF, idet den var blevet vedtaget i strid med flere traktatbestemmelser, navnlig artikel 105, stk. 4, EF vedrørende høring af ECB.
26 One of the defences raised by the ECB to the application for annulment was that Regulation No 1073/1999 was unlawful and should be declared inapplicable pursuant to Article 241 EC on the ground that it was adopted in breach of several provisions of the Treaty, in particular Article 105(4) EC, relating to consultation of the ECB.
Kommissionen var af den opfattelse, at et sådant anbringende skulle afvises, da ECB ikke kunne anfægte gyldigheden af en retsakt, mod hvilken ECB kunne have anlagt annullationssøgsmål i medfør af artikel 230 EF.
The Commission took the view that such a defence was inadmissible because the ECB was barred from pleading the unlawfulness of an act against which it could have brought an action for annulment under Article 230 EC.
Domstolen er imidlertid fremkommet med væsentlige præciseringer i dommen i sagen Kommissionen mod ECB, som indebar en anerkendelse af, at en privilegeret sagsøger
However, the Court provided significant clarification in Commission v ECB, which suggests that it is open to a privileged applicant to invoke before the Court, by means
Efter at have bemærket, dels at adressaten for en sådan individuel afgørelse ikke kan anfægte dennes gyldighed, dels at en fællesskabsforordning i overensstemmelse
After observing, first, that the addressee of an individual decision is barred from pleading its illegality and, second, that, in accordance with Nachi Europe, a Community
23 — Dom af 15.2.2001, sag C-239/99, Nachi Europe, Sml. I, s. 1197, præmis 37 og 38.
23 — Case C-239/99 Nachi Europe [2001] ECR I-1197, paragraphs 37 and 38.
24 — Dommens præmis 37 in fine.25 — Ovennævnte dom (præmis 39).
24 — End of paragraph 37 of the judgment.25 — Cited above (paragraph 39).