natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sag C-496/01 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Franske Republik
Case C-496/01 Commission of the European Communities ν French Republic
Traktatbrudssøgsmål — EF-traktatens artikel 52 og 59 (efter ændring nu artikel 43 EF og 49 EF) — ordningfor biomedicinske laboratorier — driftstilladehe underlagt betingehen om at have driftssted i Frankrig — udelukkelse af enhver refusion af udgifter til analyser, der foretages af et laboratorium, der er etableret i en anden medlemsstat
Failure by a Member State to fulfil its obligations —Articles 43 and 49 EC — Rules governing bio-medical analysis laboratories — Operating licence subject to having their place of business in France — Costs irrecoverable for analyses carried out by a laboratory established in another Member State
Generaladvokat J. Mischo fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 26. juni 2003.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 26 June 2003.
Originalsprog: fransk Redaktionen afsluttet den 9.10.2003 Katalognr.: QD-AC-03-018-DA-C
Original version: French Completed on 09.10.2003 Catalogue No: QD-AC-03-018-EN-C
Sag C-457/00 Kongeriget Belgien / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Statsstøtte
Case C-457/00 Kingdom of Belgium v Commission of the European Communities State aid
Sag T-122/01 Best Buy Concepts Inc. / Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)
Case T-122/01 Best Buy Concepts Inc. ν Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OH" Intellectual property
José Alejandro SL / Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) Intellektuel ejendomsret
Case T-129/01 José Alejandro, SL ν Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) Intellectual property
Sag C-234/02 Ρ Den Europæiske Ombudsmand / Frank Lamberts
Case C-234/02 Ρ European Ombudsman ν Frank Lamberts
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland
Case C-434/01 Commission of the European Communities ν United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland
Sag C-457/00 Kongeriget Belgien / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Statsstøtte
Case C-457/00 Kingdom of Belgium ν Commission of the European Communities State aid
»Statsstøtte — støtte til den belgiske Verlipack-koncern - emballageglassektoren« (Femte Afdeling)
(State aid —Aid to the Belgian group Verlipack —Hollow container glass sector) (Fifth Chamber)
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 18. december 200Ü har Kongeriget Belgien anlagt sag med påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2Ü01/856/EF af 4. oktober 2000 om statsstøtte til Verlipack Belgien.
By application lodged at the Court Registry on 18 December 2000, the Kingdom of Belgium brought an action for the annulment of Commission Decision 2001/856/EC of 4 October 2000 concerning State aid to Verlipack, Belgium.
Verlipack-koncernen var, indtil den gik konkurs i 1999, Belgiens største producent af emballageglas med en markedsandel på 20% i Belgien og 2% i Den Europæiske Union.
Prior to being declared insolvent in 1999, the Verlipack group ('Verlipack') was the largest Belgian producer of hollow container glass, with a market share of 20% in Belgium and 2% in the European Union.
Virksomheden havde 735 ansatte på fabrikkerne i Ghlin, Jumet og Mol (Belgien), der hver især tilhørte et særskilt selskab.
It employed 735 people in its factories at Ghlin, Jumet and Mol (Belgium), each of which was owned by a separate company.
De belgiske myndigheder blev i 1985 indehavere af en del af kapitalen i Verlipack-koncernen.
In 1985, the Belgian public authorities acquired a holding in Verlipack, bringing their stake in the group to 49% of the capital.
De havde en kapitalandel på 49%.
The remainder of the capital was held by a private undertaking, the Beaulieu group.
Efter de kapitalforhøjelser, som blev foretaget af Beaulieu-koncernen, blev det offentliges andel gradvis nedsat.
As a result of capital increases by the Beaulieu group, the public shareholding was gradually reduced.
I 1996 afhændede regionen Vallonien sine andele i selskaberne Verlipack Ghlin og Verlipack Jumet til Beaulieu-koncernen.
In 1996, the Walloon Region transferred its shareholdings in Verlipack Ghlin and Verlipack Jumet to the Beaulieu group.
I september 1996 indgik selskabet en aftale om teknisk samarbejde med en af de største producenter af emballageglas i Europa, den tyske Heye-koncern (herefter »Heye«).
In September 1996 it entered into a technical assistance agreement with one of the most important European producers of hollow container glass — the German group Heye-Glas ('Heye').
Aftalen blev i 1997 udvidet til at omfatte støtte til ledelsen af selskabet samt en finansiel støtte.
In April 1997 that agreement was extended to include management and financial assistance.
Beaulieu- og Heye-koncernerne oprettede et holdingselskab, selskabet Verlipack Holding I, som var kontrolleret af Heye.
The Beaulieu and Heye groups set up a holding company, Verlipack I, controlled by Heye.
Et andet holdingselskab, selskabet Verlipack II, blev oprettet mellem aktionærerne i selskabet Verlipack Holding I og regionen Vallonien, der indskød 350 mio. BEF som kapital.
A second holding company, Verlipack II, was set up by the shareholders of Verlipack I and the Walloon Region, which contributed capital of BEF 350 million.
Den 16. september 1998 besluttede Kommissionen, efter at den havde undersøgt de pågældende foranstaltninger i forhold til artikel 87 EF og 88 EF, at den ikke ville gøre indsigelse mod det omtalte kapitalindskud (herefter »beslutningen af 16. september 1998«).
On 16 September 1998, following an examination of the measures concerned under Article 87 EC and Article 88 EC, the Commission decided not to raise objections to that capital contribution ('the decision of 16 September 1998').
Kommissionen fastslog i den nævnte beslutning, at foranstaltningerne var i overensstemmelse med Kommissionens generelle holdning til det offentliges erhvervelse af kapitalinteresser i virksomheder.
That decision found that those measures were compatible with the Commission's guidelines on public authorities' holdings in company capital.
Den konkluderede bl.a., at regionen Valloniens indskud skete på samme betingelser, som gælder i en markedsøkonomi for en privat investors indskud af risikovillig kapital.
It stated, in particular, that the contribution made by the Walloon Region was consistent with the actions of a provider of risk capital operating under normal market economy conditions.
I øvrigt var en privat investors samtidige erhvervelse af aktiemajoriteten i selskabet Verlipack Holding I svarende til 500 mio. BEF udtryk for, at der var mulighed for at koncernen på sigt ville blive rentabel og levedygtig.
Moreover, the simultaneous acquisition of a majority, paid-up shareholding of BEF 500 million in Verlipack I by a private investor, Heye, indicated that there were prospects of future profitability and viability for Verlipack.
Kommissionen konstaterede i betragtning 98 til den anfægtede beslutning, at regionen Valloniens kapitalindskud i april 1997 til fordel for Verlipack-koncernen samt de to lån, som Société régionale d'investissement de Wallonie (herefter »SRIW«) havde ydet til Heye i marts 1997 med henblik på finansiering af selskabets kapitalindskud i Verlipack (herefter de omtvistede lån), var offentlige midler.
In paragraph 98 of the grounds of the contested decision the Commission found that the capital injected into Verlipack by the Walloon Region in April 1997 and the two loans granted by Société régionale d'investissement de Wallonie ('SRIW') in March 1997 to Heye to finance Heye's capital contribution to Verlipack ('the loans at issue') stemmed from public resources.
Under disse omstændigheder vedtog Kommissionen den anfægtede beslutning, hvis artikel 1 er affattet som følger:
In those circumstances, the Commission adopted the contested decision, Articles 1 of which is worded as follows:
Kommissionens beslutning af 16. september 1998 om ikke at gøre indsigelse mod kapitalindskuddet i Verlipack ophæves efter artikel 9 i forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelse af EF-traktatens artikel [88].«
The Commission decision of 16 September 1998 not to raise objections in respect of the capital contributed to Verlipack is hereby revoked under Article 9 of Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article [88] of the EC Treaty.'
Kongeriget Belgien har nedlagt påstand om, at den anfægtede beslutning annulleres, og at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.
The Kingdom of Belgium claims that the Court should annul the contested decision and order the Commission to pay the costs.
Det har til støtte for påstandene gjort gældende, at Kommissionen med antagelsen af, at de pågældende foranstaltninger i regionen Vallonien udgør statsstøtte, har tilsidesat artikel 87 EF og 295 EF.
In support of its action it submits that the Commission infringed Articles 87 EC and 295 EC by finding that the relevant interventions by the Walloon Region constituted State aid.
Kongeriget Belgien hævder bl.a., at Kommissionen for det første med urette lagde til grund, at SRIW ved ydelsen af de omtvistede lån ikke handlede som en privat investor, og at det for det andet er en fejl, at Kommissionen kvalificerede Verlipack som modtager af de beløb, der er nævnt i artikel 2-4 i den anfægtede beslutnings dispositive del.
In particular, the Kingdom of Belgium argues that the Commission was wrong to find that SRIW had not acted as a private investor when granting the loans at issue and that the Commission incorrectly identified Verlipack as the recipient of the amounts referred to in Articles 2 to 4 of the operative part of the contested decision.
Sagsøgeren har ligeledes påstået, at Kommissionen tilsidesatte begrundelsespligten i flere henseender.
It also alleges that the Commission failed to comply with its obligation to state reasons on a number of counts.
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 19. september 2002.
(2) order the Kingdom of Belgium to pay the costs.'
Præjudiciel »Social sikring - pensionister eller rentemodtagere og deres familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den, der udbetaler pensionen eller renten udgifter til lægebehandling i den medlemsstat, der udbetaler pensionen eller renten — betingelser for at påtage sig at afliolde udgifterne den kompetente medlemsstat og den kompetente institution - artikel 21, 22, 28 og 31 i forordning (EØF) nr. 1408171« (Femte Afdeling)
Preliminary ruling (Social security —Pensioners and members of their family residing in a Member State other than the State liable for payment of the pension —Medical costs incurred in the Member State liable for payment of the pension —Conditions for assumption of responsibility — Competent Member State and competent institution —Articles 21, 22, 28 and 31 of Regulation (EEC) No 1408/71) (Fifth Chamber)
Ved kendelse af 21. marts 2001 har Centrale Raad van Beroep forelagt tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 21, artikel 22, stk. 1, litra c), artikel 28 og 31 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971.
By order of 21 March 2001 the Centrale Raad van Beroep (Higher Social Security Court) referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Articles 21, 22(1 )(c), 28 and 31 of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971.
Tvisterne i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
The disputes in the main proceedings and the questions referred
R.P. van der Duin forlod Nederlandene i 1989 for at bosætte sig i Frankrig.
Mr van der Duin left the Netherlands in 1989 to take up residence in France.
Idet R.P. van der Duin blev erklæret erhvervsudygtig med et erhvervsevnetab på mellem 80 og 100%, har han siden august måned 1990 oppebåret ydelser ved invaliditet i henhold til Algemene Arbeidsongeschiktheidswet (lov om arbejdsudygtighed) og Wet op de arbeidsongeschiktheidsverzekering (lov om forsikring mod uarbejdsdygtighed), der udredes af den kompetente nederlandske institution.
Being affected by an incapacity for work of between 80 and 100%, Mr van der Duin has been receiving invalidity benefits since August 1990 under the Algemene Arbeidongeschiktheidswet (General Law on Incapacity for Work) and the Wet op de arbeidsongeschiktheidsverzekering (Law on Insurance against Incapacity for Work) at the expense of the competent Netherlands institution.
Efter at have bosat sig i Frankrig lod R.P. van der Duin sig registrere ved den lokale sygekasse (herefter »CPAM«) ved hjælp af en blanket E 121, hvilket indebar, at han blev omfattet af ordningen om ydelse af naturalydelser i artikel 28 i forordning nr. 1408/71.
After taking up residence in France, Mr van der Duin registered with the local Caisse Primaire d'Assurance Maladie (Local Sickness Insurance Fund; 'the CPAM') by means of a Form E 121, which enabled him to benefit from the system for granting benefits in kind laid down by Article 28 of Regulation No 1408/71.
I november 1993 fik R.P. van der Duin en alvorlig læsion af underarmen, som han blev behandlet for i Frankrig i ca. et år.
In November 1993, Mr van der Duin suffered a severe cut in the forearm, for the consequences of which he received treatment in France for about a year.
R.P. van der Duin var fra den 31. januar til den 29. marts 1995 indlagt på Academisch Ziekenhuis (universitetshospitalet) i Rotterdam (Nederlandene), hvor han blev behandlet for post-traumatisk dystrofi af højre hånd.
Between 31 January and 29 March 1995, Mr van der Duin was admitted to the Akademisch Ziekenhuis (University Hospital) of Rotterdam (Netherlands) where he was treated for a post-traumatic dystrophy of the right hand.
Efter at R.P. van der Duin definitivt var vendt tilbage til Nederlandene, ophørte hans registrering ved CPAM den 18. august 1995.
After Mr van der Duin resumed residence in the Netherlands on a permanent basis, his registration with the CPAM was terminated on 18 August 1995.
Academisch Ziekenhuis i Rotterdam, som havde anmodet ANOZ Zorgverzekeringen om at afholde udgifterne til den behandling, som R.P. van der Duin havde modtaget, fik afslag herpå den 24. november 1995.
The Akademisch Ziekenhuis Rotterdam which had asked ANOZ Zorgverzekeringen to assume responsibility for the care given to Mr van der Duin, met with a refusal on 24 November 1995.
Til støtte for dette afslag har ANOZ Zorgverzekeringen for det første gjort gældende, at den omhandlede behandling ikke opfylder de betingelser, der er fastsat i artikel 22, stk. 1, litra a), nr. i), i forordning nr. 1408/71, idet uanset at R.P. van der Duin den 15. februar 1995 fik udstedt en blanket E 111 dennes helbredstilstand ikke krævede øjeblikkelig ydelse af hjælp i bestemmelsens forstand. For
In support of that refusal, ANOZ Zorgverzekeringen argues, first, that the care in question does not satisfy the conditions laid down by Article 22(1 )(a) and (i) of Regulation No 1408/71, since, notwithstanding the issuing of a Form E 111 to Mr van der Duin on 15 February 1995, his condition did not require immediate benefits within the meaning of that provision.
T.W. van Wegbergvan Brederode forlod Nederlandene i marts 1995 for at bosætte sig i Spanien med sin ægtefælle.
Mrs van Wegbergvan Brederode left the Netherlands in March 1995 in order to live in Spain with her husband.
Ægtefællen oppebærer pension i henhold til Algemene Ouderdomswet (lov om almindelig alderdomsforsikring), der udredes af de kompetente nederlandske institutioner.
The latter receives a pension on the basis of the Algemene Ouderdomswet (General Law on Old Age Insurance) at the expense of the competent Netherlands institutions.
Efter at have bosat sig i Spanien lod de sig registrere ved Servet Cátala de la Salut (spansk sygesikringsinstitution, herefter »SCS«) ved hjælp af blanket E 121, hvilket indebar, at de blev omfattet af ordningen om ydelse af naturalydelser i artikel 28 i forordning nr. 1408/71.
Having taken up residence in Spain, Mr and Mrs van Wegbergvan Brederode registered with the Servei Cátala de la Salut (a Spanish sickness insurance institution; 'the SCS') by means of a Form E 121, which allowed them to benefit from the system for granting benefits in kind under Article 28 of Regulation No 1408/71.
Da det var nødvendigt at få udført en hysterektomi, efter at en spansk gynækolog, som T.W. van Wegbergvan Brederode havde opsøgt, havde stillet diagnosen uterus myomatosus, tog hun til Nederlandene for dér at blive opereret hos den gynækolog, der tidligere havde behandlet hende.
The need for a hysterectomy having been determined by a Spanish gynaecologist consulted by Mrs van Wegbergvan Brederode, the latter went to the Netherlands in order to be operated upon by her former gynaecologist.
Indgrebet fandt sted den 19. april 1996.
The operation took place on 19 April 1996.
Det nederlandske hospitals anmodning om afholdelse af de udgifter, der var forbundet med T.W. van Wegbergvan Brederodes operation, blev den 25. april 1997 afvist af ANOZ Zorgverzekeringen med en begrundelse, der i det væsentlige er identisk med den, som blev fremført for R.P. van der Duin.
The Netherlands hospital's request for responsibility to be assumed for the costs in connection with Mrs van Wegbergvan Brederode's operation was refused by ANOZ Zorgverzekeringen on 25 April 1997 for reasons essentially identical to those used against Mr van der Duin.
T.W. van Wegbergvan Brederode anlagde sag til prøvelse af denne afgørelse ved Arrondissementsrechtbank te Utrecht (Nederlandene).
Mrs van Wegbergvan Brederode brought an action against that decision before the Arrondissementsrechtbank te Utrecht (District Court, Utrecht) (Netherlands).
Ved dom af 28. juli 1999 fik hun medhold i sagen med den begrundelse, at SCS ikke var den institution, der var kompetent til at meddele den tilladelse, der er omhandlet i artikel 22, stk. 1, litra c), nr. i), i forordning nr. 1408/71, og at det følger af forordningens artikel 28, sammenholdt med artikel 31, at det påhviler den kompetente nederlandske institution at afholde udgifterne til den pågældende behandling i hovedsagen.
In its judgment of 28 July 1999, that court allowed the action on the grounds that the SCS was not the competent institution to issue the authorisation referred to in Article 22( 1 )(c) and (i) of Regulation No 1408/71 and that the combined provisions of Articles 28 and 31 of that regulation showed that the cost of the treatment at issue in the main proceedings was the responsibility of the competent Netherlands institution.
ANOZ Zorgverzekeringen indbragte herefter denne afgørelse for Centrale Raad van Beroep.
ANOZ Zorgverzekeringen then appealed against that decision to the Centrale Raad van Beroep.
Det er under disse omstændigheder, at Centrale Raad van Beroep ved kendelse af 21. marts 2001 har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen tre præjudicielle spørgsmål.
In those circumstances, the Centrale Raad van Beroep decided by order of 21 March 2001 to stay proceedings and refer a number of questions to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 22, stk. 1, litra c), nr. i), i forordning nr. 1408/71 skal fortolkes således, at den finder anvendelse på en pensionist eller rentemodtager eller på dennes familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den, der udbetaler den pågældende pension eller rente, og som i den anledning efter at være blevet registreret ved bopælsstedets institution er omfattet af ordningen i forordningens artikel 28, når disse socialt sikrede ønsker at rejse til den medlemsstat, der udbetaler pensionen eller renten, for dér at få lægelig behandling.
By its first question, the referring court essentially asks whether Article 22( 1 )(c) and (i) of Regulation No 1408/71 must be interpreted as applying to a pensioner and members of his family who reside in a Member State other than the one which is liable for payment of that pension and who benefit on that basis, following their registration with the institution of the place of residence, from the system provided for by Article 28 of that regulation, where those socially insured persons wish to go to the Member State liable for payment of the pension for the purpose of receiving medical treatment there.
Samtlige de regeringer, der har afgivet indlæg for Domstolen, samt Kommissionen er af den opfattelse, at spørgsmålet skal besvares bekræftende.
All the Governments which have submitted observations to the Court, and the Commission, consider that that question should be answered in the affirmative.
Domstolen bemærker, at når pensionisterne eller rentemodtagerne og deres familiemedlemmer er blevet registreret ved bopælsstedets institution, har disse personer i overensstemmelse med artikel 28 i forordning nr. 1408/71 og artikel 29 i forordning nr. 574/72 for dem selv og deres familiemedlemmer krav på naturalydelser fra den kompetente institution i bopælsmedlemsstaten, som om de pågældende var berettiget til en pension eller rente i medfør af lovgivningen i sidstnævnte stat, og som af denne årsag havde ret til
The Court notes that, once pensioners and members of their families are registered with the institution of the place of residence, those pensioners enjoy, in accordance with Articles 28 of Regulation No 1408/71 and 29 of Regulation No 574/72, for themselves and members of their families, a right to benefits in kind from the competent institution of the Member State of residence as if they were pensioners under the legislation of that latter State and were entitled on that basis to those benefits in kind.
Som det kræves efter artikel 22, stk. 1, litra c), nr. i), opfylder disse socialt sikrede de foreskrevne betingelser i lovgivningen i den kompetente stat, nemlig deres bopælsmedlemsstat, for ret til ydelser.
movement to another Member State for the purposes of receiving benefits in kind guaranteed by that provision falls within the provisions of the latter, including where the movement in question is to the Member State liable for payment of the pension.
Med det andet spørgsmål har den forelæggende ret spurgt, hvilken institution der er kompetent til at meddele den forhåndstilladelse, der er omhandlet i artikel 22, stk. 1, litra c), nr. i), i forordning nr. 1408/71, når anmodningen om tilladelse hidrører fra en pensionist eller rentemodtager eller dennes familiemedlemmer, der er bosat i en anden medlemsstat end den, der udbetaler den pågældende pension eller rente, og som i den anledning efter at være blevet registreret ved bopælsstedets institution er omfattet af ordningen i forordningens artikel 28.
In its second question, the referring court asks which is the competent institution for issuing the prior authorisation mentioned in Article 22(l)(c) and (i) of Regulation No 1408/71 where the application for authorisation concerns a pensioner or members of his family residing in a Member State other than the one liable for payment of that pension and who benefit, on that basis, following their registration with the institution of the place of residence, from the system provided for in Article 28 of that regulation.
Som alle de regeringer, der har afgivet indlæg for Domstolen, og Kommissionen har anført, er det institutionen på det sted, hvor de pågældende er bosat, der er den institution, der er kompetent til i givet fald at tillade de socialt sikrede at rejse til en anden medlemsstat, herunder den medlemsstat, der udbetaler pensionen eller renten, med henblik på dér at modtage naturalydelser på de betingelser, der er fastsat i artikel 22, stk. 1, litra c), nr. i).
As all the Governments submitting observations and the Commission have argued, the institution competent, in appropriate cases, to authorise those socially insured persons to go to another Member State, including the one which is liable for payment of the pension, for the purpose of receiving benefits in kind there under the conditions laid down by Article 22(1 )(c) and (i), is the institution of the place of residence of the persons concerned.