natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Under disse omstændigheder besluttede Højesteret at udsætte sagen og forelægge Domstolen to præjudicielle spørgsmål.
Those were the drcumstances in which the Højesteret stayed the proceedings and referred certain questions to the Court for a preliminary ruling.
Endvidere har Domstolen allerede fastslået, at nægtelse af ansættelse på grund af graviditet ikke kan begrundes med det økonomiske tab, arbejdsgiveren lider ved at ansætte en gravid kvinde under hendes barselorlov (dom af 8.11.1990, sag C-177/88, Dekker, Sml. I), og at det samme gør sig gældende med hensyn til det økonomiske tab, der forvoldes ved, at den kvinde, der ansættes, ikke kan beklæde den pågældende stilling under hele svangerskabet (dom af 3.2.2000, sag C-207/98, Mahlburg).
In paragraph 26 of Webb, the Court also held that, while the availability of an employee is necessarily, for the employer, a precondition for the proper performance of the employment contract, the protection afforded by Community law to a woman during pregnancy and after childbirth cannot be dependent on whether her presence at work during the period corresponding to maternity leave is essential to the proper funaioning of the undertaking in which she is employed.
Med det første spørgsmål ønsker Højesteret nærmere bestemt oplyst, om artikel 5, stk. 1, i direktiv 76/207 og artikel 10 i direktiv 92/85 skal fortolkes således, at bestemmelserne er til hinder for afskedigelse af en arbejdstager på grund af graviditet, når arbejdstageren er ansat for en bestemt periode, når hun har undladt at oplyse sin arbejdsgiver om graviditeten, skønt hun var vidende herom ved indgåelsen af ansættelsesaftalen, og når hun på grund af sin tilstand ikke vil kunne arbejde i en væsentlig del af ansættelsesperioden.
A contrary interpretation would render ineffeaive the provisions of Directive 76/207.
I Webb-dommens præmis 26 har Domstolen ligeledes fastslået, at selv om det for arbejdsgiveren nødvendigvis er en væsentlig betingelse for rigtig opfyldelse af arbejdskontrakten, at arbejdstageren er til stede, kan den beskyttelse, fællesskabsretten sikrer kvinden under graviditeten og efter fødslen, ikke være afhængig af, om det er uomgængeligt nødvendigt for driften af den virksomhed, hvor hun er ansat, at hun er til stede i svangerskabsperioden. Den modsatte fortolkning ville bevirke, at direktivets bestemmelser ikke fik effektiv virkning.
By its first question the Højesteret asks essentially whether Article 5(1) of Directive 76/207 and Article 10 of Directive 92/85 must be interpreted as precluding a worker from being dismissed on the ground of pregnancy where she was recruited for a fixed period, she failed to inform the employer that she was pregnant even though she was aware of this when the contract of employment was concluded, and because of her pregnancy she was unable to work during a substantial part of the term of that contract.
Det kan ikke ændre denne fortolkning, at ansættelsesaftalen er indgået for et bestemt tidsrum.
Such an interpretation cannot be altered by the fact that the contract of employment was concluded for a fixed term.
Eftersom afskedigelse af en arbejdstager på grund af graviditet er direkte forskelsbehandling på grundlag af køn, uanset arten og omfanget af det økonomiske tab, arbejdsgiveren lider som følge af fraværet i forbindelse med graviditeten, er det uden betydning for afskedigelsens karakter af forskelsbehandling, om arbejdsaftalen er indgået for et bestemt eller ubestemt tidsrum.
Since the dismissal of a worker on account of pregnancy constitutes direct discrimination on grounds of sex, whatever the nature and extent of the economic loss incurred by the employer as a result of her absence because of pregnancy, whether the contract of employment was
Det er også i betragtning af risikoen for, at en eventuel afskedigelse af arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer, kan indvirke på deres fysiske og psykiske tilstand, herunder den særlig alvorlige risiko for, at de tilskyndes til frivilligt at afbryde svangerskabet, at fællesskabslovgiver i medfør af artikel 10 i direktiv 92/85 har indført en særlig beskyttelse af
As the Court has held on several occasions, the dismissal of a female worker on account of pregnancy constitutes direct discrimination on grounds of sex, contrary to Article 5(1) of Directive 76/207 (Case C-179/8S Handels- og Kontorfunktionærernes Forbund; Case C-421/92 Habermann-Beltermann and Case C-32/93 Webb.
Desuden er et ansættelsesforholds varighed et særlig uberegneligt element i ansættelsesforholdet, eftersom dette kan være af kortere eller længere varighed og desuden kan fornyes eller forlænges, selv om arbejdstageren er ansat i henhold til en tidsbestemt aftale.
By its second question the Højesteret asks whether the fact that the worker has been recruited by a very large undertaking which frequently uses temporan' workers is of relevance to the interpretation of Article 5(1) of Directive 76/207 and Article 10 of Directive 92/85.
Med det andet spørgsmål ønsker Højesteret oplyst, om det har nogen betydning for fortolkningen af artikel 5, stk. 1, i direktiv 76/207 og artikel 10 i direktiv 92/85, at arbejdstageren er ansat i en meget stor virksomhed, der hyppigt anvender vikaransættelser.
Moreover, the duration of an employment relationship is a particularly uncertain element of the relationship in that, even if the worker is recruited under a fixed-term contract, such a relationship may be for a longer or shorter period, and is moreover liable to be renewed or extended.
I denne forbindelse er det tilstrækkeligt at fastslå, at direktiv 76/207 og direktiv 92/85 ikke opstiller nogen sondring med hensyn til rækkevidden af de forbud, de fastsætter, og de rettigheder, de sikrer, på grundlag af den pågældende virksomheds størrelse.
Finally, Directives 76/207 and 92/85 do not make any distinction, as regards the scope of the prindple of equal treatment for men and women, according to the duration of the employment relationship in question. Had the Community
Endelig må det fastslås, at der ikke i direktiv 76/207 og direktiv 92/85 foretages nogen sondring på grundlag af ansættelsesforholdets varighed i henseende til rækkevidden af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder.
It suffices to observe that Directives 76/207 and 92/85 do not distinguish, as regards the scope of the prohibitions they lay down and the rights they guarantee, according to the size of the undertaking concerned.
»1) Artikel 5, stk 1, i Rådets direktiv 76/207¡EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår og artikel 10 i Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer (tiende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk 1, i direktiv 89/391/EØF), skal fortolkes således, at bestemmelserne er til hinder for afskedigelse af en arbejdstager på grund af graviditet,
Article 5(1) of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions and Article 10 of Coundl Directive 92/85/EEC of 19 October 1992 on the introduction of measures to encourage improvements in the safety and health at work of pregnant workers and workers who have recently given birth or are breastfeeding (tenth individual Directive within the meaning of Article 16(1) of Directive 89/391/EEC) are to be interpreted as precluding a worker from being dismissed on the ground of pregnancy
— og når hun på grund af sin tilstand ikke vil kunne arbejde i en væsentlig del af ansættelsesperioden.
— where she was recruited for a fixed period, she failed to inform the employer that she was pregnant even though she was aware of this when the contract of employment was concluded, and because of her pregnancy she was unable to work during a substantial part of the term ofthat contract.
Det har ikke nogen betydning for fortolkningen af artikel 5, stk 1, i direktiv 76/207 og artikel 10 i direktiv 92/85, at arbejdstageren er ansat i en meget stor virksomhed, der hyppigt anvender vikaransættelser.*
The fact that the worker has been recruited by a very large undertaking which employs temporary workers frequently is of no relevance to the interpretation of Article 5(1) of Directive 76/207 and Article 10 of Directive 92/85.'
Generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 10. maj 2001.
Advocate General P. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 10 Mav 2001.
»1) Artikel 2, stk. 1, i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår, sammenholdt med artikel 5, stk. 1, og artikel 10 i Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere som er gravide, som lige har født, eller som ammer (tiende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), er til hinder for, at en gravid arbejdstager, der er blevet ansat for en begrænset periode, og som ikke, da virksomheden ansatte hende, oplyste, at hun var gravid, selv om hun var vidende herom, opsiges, fordi graviditeten indebærer, at hun ikke fuldt ud vil kunne opfylde sine forpligtelser i henhold til ansættelseskontrakten.
Articles 2(1) and 5(1), in conjunction, of Coundl Directive 76/207/EEC of 9 February 1976, on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions, and Article 10 of Council Directive 92/85/EEC of 19 October 1992, on the introduction of measures to encourage improvements in the safety and health at work of pregnant workers and workers who have recently given birth or are breastfeeding (tenth individual Directive within the meaning of Article 16(1) of Direaive 89/391/EEC), preclude a pregnant worker, who is employed under a fixed-term contract and who, despite being aware of her condition, did not inform her employer of it when she was recruited, from being dismissed on the ground that the pregnancy would prevent her from meeting her employment commitments in full.
Den omstændighed, at arbejdstageren var ansat i en stor virksomhed, der hyppigt anvender vikaransættelser, er uden betydning for besvarelsen af det første spørgsmål.«
The fact that the worker was employed by a large undertaking which frequently engages temporary workers has no bearing on the reply to the first question.'
»Annullationssøgsmål — afgørelse fra Europa-Parlamentet vedrørende en bestemmelse i forretningsordenen — erklæring om stiftelse af en gruppe i henhold til artikel 29 i Europa-Parlamentets forretningsorden — formaliteten — ulovlighedsindsigelse — ligebehandling — overholdelse af grundlæggende rettigheder — det demokratiske princip og proportionalitetsprincippet —forsamlingsfrihed — beskyttelse af den berettigede forventning — medlemsstaternes parlamentariske traditioner — tilsidesættelse af væsentlige f ormforskrifter — procedurefordrejning* (Tredje Udvidede Afdeling)
(Actions for annulment — Act of the European Parliament concerning a provision of its Rules of Procedure - Statement of formation of a group under Rule 29 of the Rules of Procedure of the European Parliament - Admissibility — Objection of illegality - Equal treatment — Observance of fundamental rights —Principles of democracy and proportionality — Freedom of association — Protection of legitimate expectations — Parliamentary traditions of the Member States — Breach of essential procedural requirements — Misuse of procedure) (Third Chamber, Extended Composition)
Uafhængige Medlemmer (TDI) - Blandet Gruppe« (herefter »TDI-gruppen«), hvis erklærede formål er at sikre alle medlemmer den fulde udøvelse af det parlamentariske mandat,
(hereinafter the TDI Group'), the declared purpose of which was to 'ensure that all Members are able to exercise their parliamentary mandates in full',
Ved skrivelse af 19. juli 1999 oplyste en række af Parlamentets medlemmer fra forskellige politiske grupperinger Parlamentets formand om dannelsen i henhold til forretningsordenens artikel 29, stk. 4, af »Den Tekniske Gruppe for
By letter of 19 July 1999, a number of Members of the Parliament from various political factions notified the President of the Parliament, pursuant to Rule 29(4), of the formation of the 'Groupe technique des députés indépendants (TDI) — Groupe mixte' (Technical Group of Independent Members — Mixed Group)
Denne gruppes stiftelseserklæring, navnlig bilag 2 til skrivelsen om stiftelse rettet til Europa-Parlamentets formand, udelukker ethvert politisk tilhørsforhold.
And hence: the President of the European Parliament, excludes any political affiliation.
Det giver fuldstændig politisk uafhængighed til de forskellige medlemmer af denne gruppe, der har underskrevet skrivelsen.
It permits the various signatory members total political [independence] within the group.
Stemmefrihed både i udvalg og i plenum.
— freedom to vote independently both in committee and in plenary session,
Intet medlem må udtale sig på alle gruppemedlemmers vegne.
I propose that the following wording be inserted by way of an interpretative note to Rule 29(1):
Bestyrelsen består af repræsentanter for gruppens forskellige medlemmer.«
— the Bureau of the group shall be made up of representatives of the individual members.'
Under plenarmødet den 13. september 1999 blev Parlamentet af formanden i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 180, stk. 3, underrettet om indholdet af skrivelsen af 28. juli 1999, der gentog det i ovenstående præmis anførte.
At its plenary session on 13 September 1999 the Parliament was informed by its President under Rule 180(3) of the Rules of Procedure of the contents of the letter of 28 July 1999 reproduced in the preceding paragraph.
TDI-gruppen fremsatte i henhold til forretningsordenens artikel 180, stk. 4, en indsigelse mod den forklarende note fra Udvalget om Forfatningsspørgsmål.
Under Rule 180(4) of the Rules of Procedure the TDI Group contested the interpretative note proposed by the Committee on Constitutional Affairs.
Under plenarmødet den 14. september 1999 blev denne forklarende note i overensstemmelse med sidstnævnte bestemmelse i forretningsordenen forelagt Parlamentet til afstemning. Den blev vedtaget med flertal.
During the plenary session of 14 September 1999 and in accordance with the latter Rule, that interpretative note was put to a vote of the Parliament which adopted it by a majority of its members.
Det fremgår af referatet fra Parlamentets plenarmøde den 20. juli 1999, at Parlamentets formand meddelte, at hun »fra 29 medlemmer havde modtaget en stiftelseserklæring for en ny politisk gruppe med navn 'Den Tekniske Gruppe for Uafhængige Medlemmer' (TDI)«.
The minutes of the plenary session of the Parliament on 20 July 1999 record that the President of the Parliament announced that "she had received from 29 Members notification of the formation of a new political group entitled "Groupe technique des députés indépendants" (TDI)'.
Ved skrivelse af samme dato rettet til Parlamentets formand anmodede formændene for de andre politiske grupper, idet de var af den opfattelse, at betingelsen om politisk tilhørsforhold i forretningsordenens artikel 29, stk. 1, ikke var opfyldt i dette tilfælde, om, at en anmodning om fortolkning af denne bestemmelse blev forelagt Udvalget om Forfatningsspørgsmål, og at de pågældende medlemmer blev anset for løsgængere, indtil Udvalget havde truffet afgørelse.
By a letter of the same date addressed to the President of the Parliament, the presidents of the other political groups, taking the view that the condition relating to political affinities provided for in Rule 29(1) was not satisfied in this case, requested that the question be referred to the Parliament's Commission on Constitutional Affairs for an interpretation of that provision and that the Members concerned be deemed to be nonattached pending a ruling from that Committee.
Ved skrivelse af 28. juli 1999 meddelte formanden for Udvalget om Forfatningsspørgsmål Parlamentets formand følgende:
By a letter of 28 July 1999 the President of the Committee on Constitutional Affairs informed the President of the Parliament as follows:
»Udvalget om Forfatningsspørgsmål behandlede under sine møder den 27. og 28. juli 1999 anmodningen om fortolkning af forretningsordenens artikel 29 [stk.] 1, der var fremsat af formandskonferencen under møde den 21. juli 1999.
'During its meeting on 27 and 28 July 1999 the Committee on Constitutional Affairs examined the request for an interpretation of Rule 29(1) of the Rules of Procedure referred to it by the Conference of Presidents at its meeting of 21 July 1999.
Ved særskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 5. oktober 1999 har Jean-Claude Martinez og Charles de Gaulle i henhold
By a separate document lodged at the Registry of the Court of First Instance on 5 October 1999, Mr Martinez and Mr De Gaulle applied under Article 242 EC for suspension of operation of the act of the Parliament of 14 September 1999.
til artikel 242 EF indgivet en begæring om udsættelse af gennemførelsen af Parlamentets afgørelse af 14. september 1999. Ved kendelse af 25. november 1999 (sag T-222/99 R, Martinez og de Gaulle mod Parlamentet) tog Rettens præsident denne begæring til følge og udsatte afgørelsen om sagens omkostninger.
In Case T-222/99 Mr Martinez and Mr De Gaulle claim that the Court should annul the Parliament's dedsion of 14 September 1999 interpreting its Rules of Procedure and declare the interpretation of Rule 29(1) of the Rules of Procedure proposed by the Committee on Constitutional Affairs to be contrary to the Community legal order, the rule of law, the founding principles of the Union and fundamental rights.
gældende, at dets afgørelse af 14. september 1999 ikke kan gøres til genstand for en legalitetskontrol ved Fællesskabets retsinstanser.
the TDI Group with retroactive effect and its alleged decision of the same date in which it adopted the view of the Committee on Constitutional Affairs as to the compliance with Rule 29 of the statement of formation of the TDI Group.
Det tredje anbringende, der er påberåbt i alle tre sager, er, at denne afgørelse ikke umiddelbart og individuelt berører sagsøgerne i artikel 230, stk. 4, EFs forstand.
On 14 September 1999 it simply adopted the interpretation of the aforementioned rule proposed by the Committee on Constitutional Affairs, to the effea that 'the creation of a group which openly rejects any political character and all political affiliation between its Members is not acceptable within the meaning of this Rule.'
Det første anbringende om, at den i sag T327/99 og T-329/99 anfægtede afgørelse ikke eksisterer
In Case T-327/99 the Front national claims that the Court should annul the Parliament's decision of 14 September 1999 dissolving the TDI Group.
I sag T327/99 har Front national nedlagt påstand om annullation af Europa-Parlamentets afgørelse af 14. september 1999 om opløsning af TDI-gruppen.
In Case T329/99 Mrs Bonino and Others claim that the Court should:
Parlamentet har anført, at det den 14. september 1999 alene vedtog den fortolkning af artikel 29, som dette udvalg havde foreslået, og hvorefter »det ikke [kan] tillades, at der dannes en gruppe, som åbent afviser at være politisk, og hvor der ikke er noget politisk tilhørsforhold mellem dens medlemmer«.
— annul the Parliament's decision of 14 September 1999 declaring the formation of the TDI Group to be incompatible with Rule 29(1) of the Rules of Procedure;
Parlamentets afgørelse af 14. september 1999, hvorved det fastslog, at stiftelsen af TDI-gruppen ikke var i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 29, stk. 1, annulleres.
However, the Court of First Instance would emphasise that in order to determine whether an act may be the subject of a challenge in an action under Article 230 EC it is necessary to look at the substance of the act in question.
Subsidiært fastslås det i henhold til artikel 241 EF, at forretningsordenens artikel 29, stk. 1, sammenholdt med artikel 30, er retsstridig og derfor ikke kan anvendes.
The form in which an act or decision is adopted is in principle irrelevant to the right to challenge such acts or decisions by way of an application for annulment (Case 60/81 IBM ν Commission and Case C-147/96 Netherlands ν Commission; and the order in Case C-50/90 Sunzest ν Commission).
Retten skal imidlertid understrege, at ved afgørelsen af, om de anfægtede foranstaltninger er retsakter i artikel 230 EFs forstand, skal vægten følgelig lægges på deres indhold.
in the alternative, declare Rules 29(1) and 30 of the Rules of Procedure, taken together, to be illegal and inapplicable under Article 241 EC;
Parlamentet har, uden at det dog formelt har fremsat en formalitetsindsigelse i henhold til procesreglementets artikel 114, anført, at annullationssøgsmålene skal afvises.
Whilst not formally raising an objeaion of inadmissibility under Article 114 of the Rules of Procedure, the Parliament contends that the actions for annulment are inadmissible.
Det har påberåbt sig tre anbringender til støtte herfor.
It raises three pleas in that connection.
Det skal således efterprøves, om retsakten af 14. september 1999, på trods af at den formelt set er Parlamentets vedtagelse af den fortolkning af forretningsordenens artikel 29, stk. 1, som Udvalget om Forfatningsspørgsmål har foreslået, kan anses for også at indeholde de afgørelser, der anfægtes af sagsøgerne i sag T327/99 og T329/99.
It must therefore be considered whether, notwithstanding the fact that the aa of 14 September 1999 is formally the adoption by the Parliament of the interpretation of Rule 29(1) of the Rules of Procedure proposed by the Committee on Constitutional Affairs, it may be regarded as also embodying the decisions challenged by the applicants in Cases T-327/99 and T-329/99.
Parlamentet har med det første anbringende i sag T327/99 og T-329/99 anført, at den af sagsøgerne anfægtede afgørelse ikke eksisterer.
In the first plea the Parliament claims, in Cases T-327/99 and T-329/99, that the act challenged by the applicants is non-existent.
Det har med det andet anbringende i alle tre sager gjort
In the second it claims, in the three cases, that the act of 14 September 1999 is not subject to review by the Community judicature.
Det fremgår, Forfatningsspørgsmål at Udvalget om blev anmodet om en
First plea: nor?-existence of the contested act in Cases T-327/99 and T329/99
Udvalget om Forfatningsspørgsmål fremkom med følgende konklusion: '[TDI-gruppens] stiftelseserklæring er ikke i overensstemmelse med [forretningsordenens] artikel 29, [stk.] 1' fortolkning af forretningsordenens artikel 29, stk. 1, efter meddelelsen om TDI-gruppens stiftelseserklæring og indsigelsen fra formændene fra de andre politiske grupper, for så vidt angår denne erklærings overensstemmelse med ovennævnte bestemmelse. Den forklarende note til denne bestemmelse, som Udvalget om Forfatningsspørgsmål foreslog, og som Parlamentet godkendte den 14. september 1999, blev vedtaget på grund af stiftelseserklæringen, og dens indhold blev affattet med henblik på dette særlige tilfælde.
It is clear from the decision adopted by the Bureau of the Parliament on 14 September 1999 concerning the allocation for the second half of 1999 of the credits entered in item 3707 of the Parliament's budget in respect of secretarial expenses, administrative and operating expenses and expenditure relating to the political activities of the political groups and of nonattached Members, that the dedsion adopted on that date by the Parliament finding that the TDI Group was non-existent produced its effects ex tunc.