natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Herom bemærkes, at det utvivlsomt undertiden er mere enkelt kun at være omfattet én medlemsstats lovgivning.
On that point, it is no doubt sometimes simpler to be subject to the legislation of only one Member State.
pågældende eventuelt stilles ringere end i den situation, hvor han udøver al sin virksomhed i én medlemsstat, fordi han udvider eller overflytter virksomheden til en eller flere andre medlemsstater og dermed omfattes af en ny lovgivning om social sikring, er følgelig ikke i strid med bestemmelserne i traktatens artikel 48 og 52, såfremt denne lovgivning ikke stiller den pågældende person ringere i forhold til dem, som udøver al deres virksomhed i den medlemsstat, hvor denne lovgivning finder anvendelse, eller i forhold til dem, som tidligere var omfattet af den, og såfremt den ikke blot fører til, at den pågældende indbetaler sociale bidrag, som ikke kommer ham til gode.
the situation of a worker who pursues all his activities in one Member State, resulting from the extension or transfer of his activities into or to one or more other Member States and from his being subject to additional social security legislation is not contrary to Articles 48 and 52 of the Treaty if that legislation does not place that worker at a disadvantage as compared with those who pursue all their activities in the Member State where it applies or as compared with those who were already subject to it and if it does not simply result in the payment of social security contributions on which there is no return.
På samme måde er det temmelig ofte obligatorisk at være tilsluttet mere end én social sikringsordning, når den lønnede og selvstændige beskæftigelse udøves samtidig i én enkelt medlemsstat.
Similarly, where activities as an employed and selfemployed person are pursued simultaneously in a single Member State, it is quite common for membership of more than one social security scheme to be compulsory.
I sådanne tilfælde gør det ikke nødvendigvis tingene mere komplicerede, at udøvelsen af beskæftigelse af forskellig karakter i to eller flere medlemsstater medfører, at de sociale sikringslovgivninger i to medlemsstater skal anvendes, men dette kan endog indebære en forenkling.
In such a case, the fact that the pursuit of activities of a different nature in two or more Member States entails the application of the social security legislation of two Member States does not necessarily complicate matters and indeed may simplify them.
Det system, som er indført ved forordning nr. 1408/71, er derfor kun et samordningssystem, som i forordningens afsnit II særlig vedrører bestemmelsen af, hvilken lovgivning eller hvilke lovgivninger der skal anvendes på de arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, som under forskellige omstændigheder gør brug af deres ret til fri bevægelighed.
Thus, the system put in place by Regulation No 1408/71 is merely a system of coordination, concerning inter alia, in Title II of that regulation, the determination of the legislation applicable to employed and selfemployed workers who make use, under various circumstances, of their right to freedom of movement.
Endvidere kan fællesskabslovgiver ikke blot ved at bestemme, hvilken eller hvilke lovgivninger der skal anvendes i forskellige situationer — således som fællesskabslovgiver har gjort det i afsnit II i forordning nr. 1408/71 — fastlægge indholdet af de nationale lovgivninger om social sikring, hvis forenelighed med traktatens artikel 48 og 52 henhører under de nationale myndigheders ansvar.
Furthermore, where it simply determines which legislation is applicable to various situations, as it did in Title II of Regulation No 1408/71, the Community legislature cannot define the content of national social security legislation; it is for the national authorities to ensure that such legislation is consistent with Articles 48 and 52 of the Treaty.
Ligesom traktatens artikel 48 og 52 ikke indebærer, at udøvelsen af retten til fri bevægelighed for personer, som udøver en erhvervsmæssig beskæftigelse, aldrig fører til en forskel i niveauet for de sociale bidrag, som de kan afkræves, eller i den sociale beskyttelse, der sikres dem, indebærer disse traktatbestemmelser heller ikke, så længe der ikke er foretaget nogen harmonisering af lovgivningerne om social sikring, at der under alle omstændigheder sikres neutralitet med hensyn til graden af kompleksitet for de pågældende i forvaltningen af deres sociale dækning.
However, just as it does not follow from Articles 48 and 52 of the Treaty that the exercise of the right to freedom of movement for persons pursuing an occupational activity will never result in variations in the level of social security contributions which they may be required to pay or in the level of social security cover afforded to them, it equally does not follow from those articles that, in the absence of harmonisation of social security legislation, neutrality as regards the complexity, for the persons concerned, of the administration of their social security cover will be guaranteed in all circumstances.
Under hensyn til det ovenfor anførte kan spørgsmålet om, hvorvidt bestemmelserne i artikel 14c, litra b), opfylder kravene i traktatens artikel 48, 51 og 52, ikke være afhængig af, om der med hensyn til de sociale sikringsbidrag eller de sociale ydelser findes sådanne forskelle mellem de situationer, hvor en person samtidig har lønnet og selvstændig beskæftigelse i én enkelt medlemsstat, og de situationer, hvor en person har sådanne beskæftigelser i forskellige medlemsstater.
In the light of the foregoing observations, whether the provisions of Article 14c(b) comply with the requirements of Articles 48, 51 and 52 of the Treaty cannot be determined on the basis of the differences, in terms of social security contributions or benefits, between situations in which a worker is simultaneously in paid employment and selfemployed in a single Member State and situations in which a worker pursues such activities in different Member States.
Det må derfor vurderes, om den af fællesskabslovgiver fastsatte regel — hvorefter en person, der har erhvervsmæssig beskæftigelse i mere end én medlemsstat, i visse særlige situationer i strid med det generelle princip, der er fastsat ved forordning nr. 1408/71, samtidig er omfattet af lovgivningerne i to medlemsstater og ikke af lovgivningen i én enkelt medlemsstat — i sig selv er til skade for udøvelsen af
It therefore remains to be determined whether, on its own. the rule laid down by the Community legislature that, in certain specific situations and contrary to the general principle established by Regulation No 1408/71, a person working in more than one Member State is simultaneously subject to the legislation of two Member States rather than the legislation of only one, disadvantages the pursuit of occupational activities in more than one Member State, since being subject to the legislation of two Member
Rådet har derfor efter anmodning fra flere medlemsstater og for at tage hensyn til kendetegnene ved udformningen af disse staters sociale sikring kunnet bestemme i artikel 14c i forordning nr. 1408/71, at en person, der har lønnet beskæftigelse i visse medlemsstater og selvstændig beskæftigelse i visse andre medlemsstater, samtidig er omfattet af to forskellige medlemsstaters lovgivning, den ene for den pågældendes lønnede beskæftigelse og den anden for hans selvstændige beskæftigelse, selv om han kun ville være omfattet af én lovgivning, der bestemmes på grundlag af hans lønnede beskæftigelse, såfremt disse beskæftigelser blev
Accordingly, at the request of several Member States and to take account of the particular features of the organisation of social security in those States, the Council provided, in Article 14c of Regulation No 1408/71, that a person who is employed simultaneously in the territory of certain Member States and selfemployed in the territory of certain other Member States is to be subject to the legislation of two different Member States simultaneously, one by virtue of his employment and the other by virtue of his self-employment, whereas if those activities were pursued simultaneously in other Member States, he would be subject to the legislation of only one State, determined on the basis of his paid employment. In so doing, the Council fulfilled its function of coordinating the application of
I en situation, som den Guy Lorthiois befinder sig i, og hvori de bidrag, som han afkræves, ikke giver ham nogen supplerende social beskyttelse på grund af hans aktivitetsniveau i Belgien, er traktatens artikel 52 direkte til hinder for at afkræve ham sådanne bidrag (jf. dom af 15.2.1996, sag C-53/95, Kemmler. præmis 12 og 13, og ligeledes i samme retning dom af 3.2.1982, forenede sager 62/81 og 63/81, Seco og Desquenne & Girai, præmis 10). Det skal tilføjes, at Rådet parallelt hermed har vedtaget bestemmelser til i videst muligt omfang inden for rammerne af en ordning, der alene tilsigter en samordning, at sikre ligebehandling af vandrende arbejdstagere.
Lorthiois finds himself, where, given the extent of his activities in Belgium, the contributions he is required to pay do not afford him any additional social security cover, Article 52 clearly precludes a claim for such contributions from him (see Case C-53/95 Kemmler [1996], paragraphs 12 and 13; see also, to that effect, Joined Cases 62/81 and 63/81 Seco and Desquenne & Girai [1982], paragraph 10). It should be added that, at the same time, the Council took measures to ensure, as far as possible in a system which merely coordinates, equality of treatment for migrant workers.
Således tilsigter bestemmelserne i artikel 14d, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, at undgå, at en del af denne persons beskæftigelse slet ikke omfattes af nogen lovgivning om social sikring i modsætning til den person, som i samme situation er omfattet af to lovgivninger i medfør af artikel 14c, litra b).
Thus, the provisions of Article 14d of Regulation No 1408/71, seeks to prevent a situation where that worker, unlike a worker in the same position who is subject to the legislation of two States under Article 14c(b), finds that some of his activities are not covered by any social security legislation.
Når de bidrag, der opkræves i henhold til to lovgivninger, som finder samtidig anvendelse i medfør af artikel 14c, litra b), derimod begge indebærer en social beskyttelse, er traktatens artikel 48, 51 og 52 i princippet ikke til hinder for at opkræve sådanne bidrag, og tildelingen af de forskellige ydelser i henhold til de to lovgivninger skal ske under hensyn til de relevante samordningsbestemmelser i forordning nr. 1408/71 og i gennemførelsesforordningen, navnlig de bestemmelser, som blev indsat ved artikel 2 i forordning nr. 3811/86, som bl.a. har til formål at regulere de tilfælde, hvor der samtidig udbetales ydelser i henhold til de to lovgivninger, som finder anvendelse, og at lette en sådan samtidig udbetaling, når den pågældende type ydelse giver mulighed herfor.
Where, in contrast, the contributions claimed under the legislation of the two States applicable simultaneously under Article 14c(b) result in social security cover in both places, Articles 48, 51 and 52 of the Treaty do not in principle preclude the charging of such contributions and the payment of the various benefits provided under the legislation of the two States must be made in the light of the relevant coordinating provisions appearing in Regulation No 1408/71, in particular those introduced by Article 2 of Regulation No 3811/86, intended inter alia to regulate the cases of aggregation of benefits provided under the two sets of legislation applicable and to facilitate such aggregation where the type of benefit in question makes this possible.
Rådet forfulgte det samme formål med vedtagelsen af forordning nr. 3811/86, der fandt anvendelse fra den 1. januar 1987.
It was in pursuit of the same objective that the Council adopted Regulation No 3811/86, applicable as from 1 January 1987.
Dels har Rådet nemlig ved med denne forordning at indsætte et nyt stk. 2 i artikel 14d — hvorefter den i artikel 14c, litra b), omhandlede person med henblik på fastsættelse af satsen for bidrag fra selvstændige erhvervsdrivende i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område den pågældende har selvstændig beskæftigelse, anses, som om vedkommende havde sin lønnede beskæftigelse på samme medlemsstats område — erindret medlemsstaterne om deres forpligtelse til ikke at forskelsbehandle personer, som er omfattet af artikel 14c, litra b), i forhold til personer, der har hele deres beskæftigelse i én medlemsstat.
First, by inserting a new paragraph 2 in Article 14d, providing that the person referred to in Article 14c(b) is to be treated, for the purposes of determining the rates of contributions to be charged to selfemployed workers under the legislation of the Member State in whose territory he is self-employed, as if he pursued his paid employment in the territory of that Member State, the Council reminded the Member States of their obligation to treat workers subject to the provisions of Article 14c(b) without discrimination as compared with workers pursuing all their activities in a single Member State.
For det andet har Rådet ved at udstede flere bestemmelser, som er opregnet i artikel 2 i forordning nr. 3811/86, og som har til formål at lette den samtidige udbetaling af ydelser i henhold til to lovgivninger, som finder anvendelse, erindret medlemsstaterne om deres forpligtelse til at påse, at der ikke opkræves bidrag til social sikring, som ikke kommer de berørte til gode.
Second, in adopting several provisions, listed in Article 2 of Regulation No 3811/86, intended to facilitate the aggregation of benefits provided under the two sets of applicable legislation, the Council reminded the Member States of their obligation to ensure that no social security contribution is to be charged if it does not yield any return.
Det må dog fremhæves, som Domstolen allerede har fastslået i dommen af 7. februar 1991 i Rònfeldt-sagen (sag C-227/89), at traktatens artikel 48 og 51 er til hinder for, at nogen ved anvendelsen af forordning nr. 1408/71 mister sociale sikringsfordele ifølge overenskomster om social sikring mellem to eller flere medlemsstater, der er inkorporeret i national lovgivning.
However, it must be observed, as the Court held in Case C-227/89 Rönfeldt [1991], that Articles 48 and 51 of the EEC Treaty preclude the loss of social security advantages under conventions operating between two or more Member States and incorporated in their national law.
I sådanne tilfælde er bestemmelserne i forordning nr. 1408/71 uanvendelige.
In such cases, the provisions of Regulation No 1408/71 must be disapplied.
Den samme løsning må anvendes i medfør af traktatens artikel 52 på et tilfælde som Claude Hervein's, såfremt den almindelige overenskomst om social sikring mellem Belgien og Frankrig af 17. januar 1948 inden ikrafttrædelsen af artikel 14c, litra b), fritog selskabsdirektører, der samtidig udøvede virksomhed i Frankrig og i Belgien fra betaling af de sociale sikringsbidrag, som er fastsat i den belgiske ordning for selvstændige erhvervsdrivende, og såfremt Hervein ifølge denne overenskomst oprindelig var fritaget for at betale bidrag i Belgien.
The same solution would be called for under Article 52 of the Treaty in a case such as that of Mr Hervein, if it proved that, before the entry into force of Article 14c(b), the bilateral Franco-Belgian Social Security Convention of 17 January 1948 exempted company directors working simultaneously in France and Belgium from payment of the social security contributions prescribed by the Belgian scheme for selfemployed persons, and that Mr Hervein was, under that convention, initially exempt from contributions in Belgium.
I de situationer, der henhører under artikel 14c, litra b), skal de medlemsstater, hvis lovgivning finder samtidig anvendelse, imidlertid påse overholdelsen af kravene i traktatens artikel 48, 51 og 52.
The provisions of Article 14c(b) should not then be used against him in order to require the payment of contributions to the Belgian scheme for selfemployed persons.
Bestemmelserne i artikel 14c, litra b), kan i så fald ikke påberåbes til støtte for at pålægge ham at betale bidrag til den belgiske ordning for selvstændige erhvervsdrivende.
'Examination of the questions referred has not disclosed any factor of such a kind as to affect the validity: of Article 14c(l)(b) of and Annex VII to Regulation No 1408/71 of the Council of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Councü Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983.
•Gennemgangen af de forelagte spørgsmål har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af: artikel 14c, stk. 1, litra b), i og bilag VII til Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 artikel 14, litra b), i og bilag VII til samme forordning, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 3811/86 af 11. december 1986.
of Article 14(b) of and Annex VII to that regulation, as amended by Council Regulation (EEC) No 3811/86 of 11 December 1986.
Det tilkommer dog i givet fald den nationale ret, for hvem der er indbragt sager om anvendelsen af disse bestemmelser, dels at efterprøve, at de herved anvendte nationale lovgivninger er blevet anvendt på en måde, som er i overensstemmelse med EF-traktatens artikel 48 og 52 (efter ændring nu artikel 39 EF og 43 EF) — og navnag at den nationale lovgivning, hvis anvendelsesbetingelser anfægtes, giver den pågældende arbejdstager eller selvstændige erhvervsdrivende en social beskyttelse, deh at efterprøve, om de nævnte bestemmelser efter anmodning fra den pågældende arbejdstager euer selvstændige erhvervsdrivende undtagelsesvis ikke bør anvendes, såfremt de medfører, at han mister en social sikringsfordel, som han oprindelig havde i medfør af en overenskomst om social sikring, der var indgået meUem to eller flere medlemsstater.«
However, it is, where appropriate, for the national court hearing disputes in the context of the application of that provision, first, to ascertain that the legislation of the States concerned applied in that context is applied in accordance with Articles 48 and 52 of the Treaty (now, after amendment, Articles 39 EC and 43 EC), and in particular that the national legislation whose conditions for application are at issue does afford social security cover for the person concerned, and, second, to determine whether that provision should exceptionally, be disapplied at the request of the worker concerned where it would cause him to lose a social security advantage which he originally enjoyed under a social security convention in force between two or more Member States.'
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 5. april 2001.
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 5 April 2001.
Præjudiciel »Socialpolitik — ligebehandling af mandlige og kvindelige arbejdstagere — undtagelser foranstaltninger til fremme aflige muligheder for mænd og kvinder — ministerium, der stiller subventionerede børnepasningspladser til rådighed for sine ansatte pladser udelukkende til børn af ki'indelige tjenestemænd, medmindre der foreligger et nødsfald, hvilket afgøres af arbejdsgiveren« (Domstolens plenum) mandlige tjenestemænds børn kun kan indskrives i de i hovedsagen omhandlede børnedaginstitutioner, såfremt der er tale om et nødsfald.
Preliminary ruling (Social policy — Equal treatment of men and women — Derogations - Measures to promote equality of opportunity between men and women — Subsidised nursen' places made available by a Ministry to its staff — Places reserved only for children of female officials, save in cases of emergency, to be determined by the employer) (Full Court) places in the nursen facilities in question only in cases of emergency.
Ved kendelse af 8. december 1999, indgået til Domstolen den 16. december 1999, har Centrale Raad van Beroep i medfør af artikel 234 EF forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 2, stk. 1 og 4, i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår.
By order of 8 December 1999, received at the Court on 16 December 1999, the Centrale Raad van Beroep (Higher Social Security Court) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC a question on the interpretation of Article 2(1) and (4) of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions.
Ved skrivelse af 28. december 1995 indgav Lommers klage over dette afslag til Landbrugsministeriet.
By letter of 28 December 1995, Mr Lommers lodged a complaint against that decision with the Minister for Agriculture.
Samme dag anmodede han om en udtalelse fra Commissie gelijke behandeling (herefter »ligebehandlingsudvalget«) om, hvorvidt ministeriets holdning var forenelig med WGB.
The same day Mr Lommers asked the Commissie gelijke behandeling (Commission for Equal Treatment) to give its opinion on the compatibility of the position taken by the Minister for Agriculture with the WGB.
1 en skrivelse af 22. februar 1996 til ligebehandlingsudvalgetharLandbrugsministeriet bl.a. anført, at den sondring på grundlag af køn, som anvendes i cirkulæret, er et resultat af
In a letter of 22 February 1996 sent to the Commission for Equal Treatment, the Minister for Agriculture stated in particular that the distinction drawn on grounds of sex in the Circular reflected the Ministry's determination to tackle the under-representation of women in the Ministry.
ministeriets vilje til at bekæmpe underrepræsentationen af kvindelige tjenestemænd i ministeriet. Ministeriet har i denne forbindelse anført, at der den 31. december 1994 af i alt 11 251 medarbejdere kun var 2 792 kvinder, og at disse endvidere var underrepræsenteret i de højere tjenestegrader.
The question has been raised in proceedings between Mr Lommers and the Minister heading the Netherlands Ministry which employs him, the Ministry of Agriculture, Nature Management and Fisheries (hereinafter 'the Minister for Agriculture') concerning the latter's refusal to give Mr Lommers' child access to the subsidised nursery scheme on the ground that access is in principle reserved only for female officials of that Ministry.
Hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
The main proceedings and the question referred for a preliminary ruling
H. Lommers er tjenestemand i Landbrugsministeriet.
Mr Lommers is an official at the Netherlands Ministry of Agriculture.
Hans hustru udøver en erhvervsaktivitet hos en anden arbejdsgiver.
His wife is gainfully employed elsewhere.
I sin udtalelse af 25. juni 1996 fastslog ligebehandlingsudvalget, at Landbrugsministeriet ikke havde tilsidesat WGB's artikel la, stk.l, og artikel 5.
On 5 December 1995, Mr Lommers asked the Minister for Agriculture to reserve a nursery place for his child yet unborn.
Da ligebehandlingsudvalget var af den opfattelse, at det var almindelig kendt, at kvinder oftere end mænd giver afkald på at udøve eller fortsætte et erhverv af grunde, der er forbundet med børnepasning, og at det med rimelighed kunne antages, at en notorisk utilstrækkelig
His request was rejected on 20 December 1995 on the ground that children of male officials could be given
Den 5. december 1995 anmodede H. Lommers Landbrugsministeriet om at reservere en plads til sit ufødte barn.
In an opinion issued on 25 June 1996, the Commission for Equal Treatment held that the Minister for Agriculture had not infringed Articles la(l) and (5) of the WGB.