natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den enkelte medlemsstats ret til at fremsætte forslag kombineret med de skiftende formandskaber medfører ligeledes, at valget af prioriteter bliver mere kompliceret, idet der hele tiden kommer nye prioriteter til.
Each Member State's right to make proposals, combined with the rotating presidency, also complicates the choice of priorities, with one replacing another.
Mange finder, at det er nødvendigt at nå frem til en klar fordeling og en koncentration af den europæiske indsats: hovedkriterierne kunne være den tværnationale dimension af den kriminalitet, der er genstand for retsforfølgelse, eller af dens følger, eller behovet for retsforfølgelse i forbindelse med visse typer af kriminalitet på EU-plan og ikke blot på nationalt plan.
There is broad support for a clear-cut division of power and a focusing of European action with, as principal criteria, the transnational dimension of the crime being prosecuted or of its consequences, or the need to prosecute certain types of crime at Union level and not only nationally.
Erfaringen viser, at de retlige instrumenter i tredje søjle ikke længere nødvendigvis er egnede til at virkeliggøre de ambitiøse lovgivningsprojekter, der er på bordet i forlængelse af konklusionerne fra Det Europæiske Råds møde i Tammerfors.
Experience has shown that the 3rd pillar legal instruments are not necessarily appropriate to pull off ambitious legislative projects along the lines of the Tampere conclusions.
Denne svaghed udspringer delvis af instrumenternes form.
This shortcoming derives partly from those projects' very design.
Da de i temmelig vid udstrækning bygger på de retlige værktøjer, der blev vedtaget med henblik på anden søjle (FUSP) i Maastricht-traktaten, er de på trods af de forbedringer, der er fastsat i Amsterdam-traktaten, uden tvivl lidet egnet til en funktion, der indebærer vedtagelse af mange retsforskrifter. Det ses, at
Because they draw quite heavily upon the legal tools adopted for the second pillar (CFSP) at the time of the Maastricht Treaty and despite the improvements introduced by the Amsterdam Treaty, this undoubtedly makes them little suited for sustained legislative use.
– konventioner som retligt instrument mellem medlemsstaterne ikke længere anvendes, fordi de fungerer langsomt, og der er usikkerhed i forbindelse med ratifikationsprocedurerne (4–5 år blot til ratifikationsfasen).
– the convention between Member States is no longer used as a legal instrument because of its inertia and the uncertainties involved in the ratification procedures (ratification alone takes 4 to 5 years).
Det, at dette instrument er så tungt, betyder endvidere, at der hersker usikkerhed mht. den fremtidige udvikling - som der ellers er stærkt politisk behov for - for de eksisterende konventioner, navnlig Europol-konventionen.
The unwieldiness of that instrument also raises questions regarding future developments – considered highly likely at political level – that will affect existing conventions, notably the Europol Convention; and
– selv om de seneste fremskridt systematisk er sket under anvendelse af de nye instrumenter, nemlig rammeafgørelser eller afgørelser, som blev indført med Amsterdam-traktaten, er disse heller ikke altid perfekte, fordi de ikke har direkte virkning.
– while recent advances have systematically relied on the new instruments (framework decision and decision) introduced by the Amsterdam Treaty, these too have not always been free from criticism prompted by their lack of direct effect.
Den europæiske arrestordre, der blev vedtaget som en rammeafgørelse efter attentaterne den 11. september, indeholder således meget detaljerede procedurebestemmelser, der bygger på en ordning om umiddelbar gensidig anerkendelse af en medlemsstats retsafgørelser i alle andre medlemsstater og således afløser de tunge udvisningsprocedurer.
Thus the European arrest warrant, adopted in the form of a framework decision following the September 11 attacks, contains highly detailed procedural rules based on a system of instant mutual recognition of one Member State's judicial decisions in all other Member States, thereby replacing the unwieldy extradition procedures.
Det drejer sig om en ordning, der kan sammenlignes med ordningerne om gensidig anerkendelse af retsafgørelser på det civilretlige
The system is comparable to those providing for mutual
Sådanne ordninger kan kun fungere effektivt, hvis samtlige retsmyndigheder råder over de samme redskaber.
The only way for such systems to operate efficiently is to ensure that all judicial authorities apply one and the same scheme.
Det er årsagen til, at forordningen som form er blevet opretholdt på det civilretlige område.
For this reason, the form of a regulation was chosen for civil matters.
Den europæiske arrestordre kan imidlertid først for alvor blive operationel, når medlemsstaterne har gennemført den i national ret, ord for ord, i deres lands lovgivning.
However, the European arrest warrant will not be truly operational until the Member States have transposed it, word for word, into domestic law.
Forskellig gennnemførelse kunne give anledning til, at gensidig anerkendelse afvises i visse tilfælde.
Any variations may give rise to refusal of mutual recognition.
Redskabet svækkes ligeledes af, at der ikke er nogen effektiv sanktionsmekanisme i tilfælde af, at en medlemsstat ikke opfylder sine forpligtelser, navnlig med hensyn til loyal transformation til national ret til tiden.
The scheme is further weakened by the absence of machinery to penalise a Member State that does not meet its obligations, particularly timely and faithful transposition.
Kun en medlemsstat kan anlægge sag for Domstolen mod en anden medlemsstat, men Kommissionen kan ikke anlægge sag i tilfælde af traktatbrud.
In fact, only a Member State can institute proceedings against another Member State before the Court of Justice, because the Commission has no means of instituting proceedings for failure to fulfil an obligation.
Erfaringen viser dog, at medlemsstaterne er tilbageholdende med at anlægge sag mod en anden medlemsstat.
However, experience has shown that Member States are reluctant to institute proceedings against any of their peers.
Styrket politisk og retlig kontrol
Tighter political and judicial control
Politi- og retsområdet har altid været en sektor, hvor det individuelle og/eller kollektive ansvar skal være klart identificeret og skal kunne placeres hurtigt og effektivt.
Police and justice have always been areas where it is necessary to identify individual and/or collective liability clearly and it must be possible to invoke such liability quickly and efficiently.
Når der opstår en ulyksalig situation, kræver borgerne øjeblikkeligt kendskab til, hvem der skal kræves til regnskab, og hvem der skal skrides ind over for.
When something untoward happens to them, citizens want to know immediately whom to hold responsible and whom to punish.
Visse iagttagere er af den opfattelse, at det nuværende europæiske institutionelle system kun lever mangelfuldt op til dette krav om politisk ansvar, navnlig fordi Europols aktiviteter ikke er underlagt Europa-Parlamentets kontrol.
To some, the present European institutional system fulfils this political accountability requirement only partly, in particular because Europol's activities are not subject to control by the European Parliament.
Der kræves ikke høring af Europa-Parlamentet, når Rådet vedtager en fælles holdning.
Moreover, adoption of a common position by the Council does not require consultation of the European Parliament.
Hvis man - selv i begrænset og gradvis tiltagende grad - forpligter sig til at oprette en europæisk strafferet, eventuelt en europæisk anklagemyndighed, et egentligt fælles europæisk asylsystem eller en europæisk politistyrke, vil spørgsmålet om politisk ansvar blive endnu mere påtrængende.
Political accountability would become more of an issue if a commitment – albeit limited and progressive – were made to putting in place a European criminal-law system, a European prosecutor, a truly common European asylum scheme or a European police force.
Det samme gør sig gældende for lovgivningsprocessen.
The same reasoning applies to the legislative process.
Fra det øjeblik, hvor praksis synes at fjerne sig mere og mere fra det traditionelle system med forhandling af konventioner, bliver åbenheden og legitimiteten i lovgivningsprocessen væsentlige elementer, hvis systemet skal kunne siges at være velfungerende og nyde accept.
With practice seeming to depart increasingly from the traditional system of negotiating conventions, transparency and legitimacy of the legislative process are becoming key factors in the smooth functioning and acceptance of that system.
Kan Rådet uden for offentlighedens søgelys drøfte politisk følsomme spørgsmål som spørgsmålet om et fælles asylsystem eller en europæisk politistyrkes beføjelser og struktur?
Can the Council afford to discuss politically sensitive issues such as common arrangements regarding the right to asylum, and the powers and structures of a European police force, away from the public eye?
Hvad med Europa-Parlamentets rolle, der i dag er begrænset til høring, på alle disse områder?
What about the European Parliament's role – presently confined to consultation – in all these areas?
Hvilken plads skal de nationale parlamenter indtage?
Where do the national parliaments fit in?
Den kontrol, der i øjeblikket udøves af Domstolen på RIA-området, er begrænset.
The Court of Justice currently has limited control over JHA matters.
Traktaterne udelukker enhver kompetence til Domstolen med hensyn til spørgsmål under tredje søjle, men også
The Treaties discount any competence for the Court of Justice in 3rd pillar matters as well as in the "communitarised" area, in
med hensyn til foranstaltninger om genindførelse af personkontrol ved de indre grænser, som er henlagt under Fællesskabets kompetence, samt overordnet med hensyn til kontrol af nationale politimæssige foranstaltninger og foranstaltninger vedrørende den offentlige orden.
the event that checks on persons are reinstated at internal borders i.e., generally, to control any national measures to do with police or public policy.
Bestemmelserne i TEU har med hensyn til muligheden for forelæggelse af præjudicielle spørgsmål inden for tredje søjle ført til et overordentligt kompliceret system med variabel geometri. Dette system eksisterer endda sideløbende med forskellige procedurer, der er indført ved konventioner indgået inden Am-sterdam-traktatens ikrafttrædelse (navnlig Europol-konventionen).
In the case of preliminary proceedings concerning 3rd pillar matters, the TEU provisions have led to an extremely complex "variable geometry" arrangement which, in addition, operates alongside the different procedures introduced by "pre-Amsterdam" conventions (notably the Europol Convention).
Der er ingen domstolsbeskyttelse på unionsniveau for så vidt angår de aktiviteter, der udøves af Europol.
At Union level, there is no judicial protection against Europol's activities.
Der er ganske vist mulighed for at anlægge nationale søgsmål, men denne mulighed er diskutabel og i hvert fald ikke særlig klar.
National court action is an option, but continues to be controversial and, in any event, not very clear.
Det kritiseres undertiden også, at retten til at forelægge et spørgsmål til præjudiciel afgørelse er begrænset til de nationale domstole i sidste instans på asyl og indvandringsområdet og det civilretlige område.
Criticism is also occasionally levelled at the fact that the right to make preliminary referrals is being limited to courts of last instance for asylum and immigration matters and civil law.
Visse iagttagere mener, at denne situation vanskeliggør en ensartet fortolkning og anvendelse af EU-retten på dette område og således skader effektiviteten af systemet, der bygger på gensidig tillid mellem medlemsstaterne.
According to one school of thought, this situation complicates uniform interpretation and implementation of the relevant Union law to the detriment of the efficiency of a system founded upon mutual trust between the Member States.
Forenkling: spørgsmålet om ikke-deltagelse og deling mellem søjler
The simplification challenge: the question of opting out and division between pillars
For det første er det kendetegnet af en kompetencedeling mellem første og tredje søjle med forskellige retlige instrumenter, forskellige procedureregler og forskellige institutionelle roller.
First, it is marked by a sharing of competence between the first and third pillars, involving different legal instruments, procedural rules and institutional roles.
Denne situation giver ofte anledning til juridiske diskussioner om afgrænsningen mellem de to søjler.
This state of affairs frequently triggers legal debate on the demarcation of the said two pillars.
Den tvinger ofte lovgiveren til at gøre brug af to juridiske instrumenter for at imødegå én politisk udfordring med den deraf følgende fare for mindre effektivitet og sammenhæng.
The legislator frequently has to work around a single political challenge using two legal instruments, at the risk of reduced efficiency and consistency.
Blandt de nyere eksempler kan nævnes: indførelse af strafferetlige sanktioner på områder som ulovlig indvandring, beskyttelse af finansielle interesser eller af miljøet, udvikling af Schengen-informationssystemet (SIS), toldsamarbejdet og spørgsmålet om gensidig anerkendelse af økonomiske sanktioner.
Some recent examples are the introduction of criminal penalties in areas such as illegal immigration, protection of financial interests or of the environment, development of the Schengen Information System (SIS), customs cooperation and the question of mutual recognition of financial penalties.
Samme problemer forekommer også i forbindelse med de dobbelte ordninger, der gælder for internationale aftaler på fællesskabsområdet (art. 300 TEF) og under tredje søjle (art. 38 TEU).
The dual regimes for international agreements on Community matters (Article 300 TEC) and 3rd pillar matters (Article 38 TEU) are also causing similar problems.
Endvidere har RIA-området givet anledning til flere forskellige og meget komplekse bestemmelser om deltagelse ("opt-in") til fordel for Storbritannien og Irland samt Danmark med hensyn til afsnit IV i TEF (indvandring og asyl, civilt samarbejde) og Schengenområdet.
In addition, JHA has generated multiple different and highly complex opt-in arrangements for the United Kingdom and Ireland, as well as Denmark, with regard to Title IV of the TEC (immigration and asylum, civil cooperation) and the Schengen area.
Det skal imidlertid påpeges, at disse tre lande i praksis som aftalt har givet udtryk for ønske om at tilslutte sig de europæiske initiativer og politikker.
It should be noted however that, in practice, these three countries have usually shown their willingness to get involved in European initiatives and policies.
Til denne komplekse situation føjer sig deltagelsen af visse tredjelande, Norge og Island og måske en dag Schweiz, i området for fri bevægelighed for personer, der er en følge af Schengen.
Besides this complex situation, there is also the participation by certain nonmember States, namely Norway and Iceland – and maybe, some day, Switzerland – in the Schengen area for free movement of persons.
Den institutionelle kompleksitet er ikke særegen for RIA-området, men den når uden tvivl her et niveau, der ligger ret langt fra borgernes forventninger med hensyn til læsbarhed og gennemsigtighed.
Institutional complexity is not specific to JHA, but the gap between the level it reaches there and the ease of understanding and transparency expected by citizens is definitely fairly wide.
Gensidig tillid
The mutual trust challenge
Tillid er et væsentligt element i kvaliteten af samarbejdet mellem medlemsstaterne på RIA-området. Den kan imidlertid være vanskelig at styrke, når antallet af partnere er betydeligt, hvilket eksemplet med politisamarbejdet viser, især hvad angår Europol.
Trust is the determining factor for the quality of cooperation between Member States on JHA.
Dette er grunden til, at samarbejdsformer, som kun omfatter nogle få medlemsstater, eller bilateralt samarbejde undertiden foretrækkes.
For this reason, preference is sometimes given to cooperation formulae involving only some of the Member States, or to bilateral cooperation.
Denne tillid er ligeledes nødvendig inden for de øvrige medlemsstaters retssystemer, herunder også hvad angår fængselsaspektet.
Such trust is equally necessary in the case of other Member States' judicial systems, including the penal component thereof.
Det er vanskeligt at vedtage kvalificerbare kriterier for retsområdet: hvorledes kan man vurdere et retssystems effektivitet?
It is difficult to devise quantifiable criteria for judicial matters: how is the efficiency of a judicial system to be assessed?
Grundlaget for et fælles retligt område er imidlertid gensidig tillid.
Yet a common judicial area needs to build on shared trust.
Det samme gælder også fængselsområdet fra det tidspunkt, hvor medlemsstaterne kan blive tvunget til at udlevere deres egne statsborgere til andre medlemsstater, og de skal udstå hele eller en del af deres straf dér.
This applies equally to the penal component, since Member States could be obliged to extradite their own nationals to fellow Member States to serve all or part of their sentences there.
I øjeblikket er betingelserne forskellige i de forskellige medlemsstater, hvilket kan få medlemsstaterne til at tøve med at intensivere deres samarbejde.
At present, conditions vary from State to State; Member States may therefore be reluctant to cooperate more closely.
På denne baggrund kan udvidelsen med nye staters tiltrædelse i 2004 få indvirkninger og følgevirkninger af et ikke ubetydeligt omfang. Den vil for eksempel kunne ændre opfattelsen af, hvorledes de ydre grænser skal forvaltes.
In this context, the effects and repercussions of enlargement, with new States joining from 2004 onwards, could be considerable.
Et af de grundlæggende principper for Schengen-samarbejdet er, at hver medlemsstat er ansvarlig for kontrollen med sin del af den fælles ydre grænse.
Indeed, one of Schengen's founding principles is that each Member State is to retain responsibility for its part of the common external border. A joint assessment
Der er indført en fælles evaluering.
scheme is being operated.
En sådan ordning kan i det store og hele accepteres, når byrderne er nogenlunde ligeligt fordelt, og udviklingsniveauerne ligger tæt på hinanden.
Such a scheme tends to be generally acceptable if its cost is shared more or less equally and development levels are close to each other.
Med et væsentligt større område vil der kunne opstå et stærkere ønske om en fælles forvaltning.
With a substantially enlarged area, the call for common management could become more pressing.
Forskellige forslag i denne retning er i øvrigt blevet fremsat gentagne gange af visse medlemmer af konventet, der kommer fra kandidatlandene1.
Actually, some Convention Members from candidate countries have already made several suggestions along these lines on a number of occasions 1.
Spørgsmål eller muligheder, der skal undersøges
Questions or avenues to be explored
På baggrund af ovenstående analyse kunne flere spørgsmål, der naturligvis ikke er udtømmende, tages op til yderligere overvejelse:
On the basis of the above analysis, it would seem a number of questions, set out in the list below, which is of course not exhaustive, could usefully be considered further.
– skal man med hensyn til asyl og indvandring overveje at gøre brug af kvalificeret flertal for at gennemføre de store projekter, der allerede blev taget op i Tammerfors: en virkelig fælles asylordning, solidaritet i tilfælde af massiv tilstrømning, retsstilling og fri bevægelighed for tredjelandsstatsborgere med tilladelse til længerevarende ophold?
Regarding asylum and immigration, should the qualified majority rule be envisaged in order to carry out the major projects already broached in Tampere, i.e. truly common asylum arrangements, solidarity in the event of a massive influx, and legal status and freedom of movement for third-country nationals residing on a long-term basis?
– bør de nuværende procedurer for deltagelse og ikke-deltagelse bevares?
Should the current opt-in and opt-out arrangements be kept in place?
Skal de i bekræftende fald bevares i fuldt omfang?
If so, should they be retained in full?
Kan en fornyet definition efter emne overvejes, eller skal den mulighed fastholdes, at de som i øjeblikket anvendes frit i det konkrete tilfælde?
Is it possible to envisage redefinition by topic, or should the existing possibility of unrestricted case-by-case redefinition be preserved?
– bør reglen om enstemmighed opretholdes for de områder, der i øjeblikket er omfattet af den nuværende tredje søjle?
Should the unanimity rule be kept for the areas now covered by the third pillar in its current form?
– kan der på det strafferetlige område findes en mere enkel kompetencefordeling, der klart kan identificeres, idet der overlades en begrænset, men nøjagtigt defineret kompetence til det europæiske spillerum?
In criminal law matters, is it possible to devise a simpler, clearly discernible formulation of EU competence, assigning limited, but precisely defined, competence at European level?
I bekræftende fald, hvorledes og på grundlag af hvilke kriterier?
If so, how should this be done and what criteria should apply?
Efter hvilken mekanisme kan en eventuel ændring af denne fordeling gøres mulig?
What mechanism should be used for any changes in the apportionment of competence?
Bør det ikke ligeledes fastsættes, at Kommissionen som traktaternes vogter har kompetence for så vidt angår alle spørgsmål, der er omfattet af tredje søjle, for at sikre en korrekt gennemførelse af de foranstaltninger, som medlemsstaterne har vedtaget?
Also, should the Commission, in its capacity as guardian of the Treaties, not be empowered in respect of all third-pillar matters, in order to ensure proper transposition by Member States of the measures adopted?
Jf. f.eks. Rytis Martikonis' og Inese Birznieces indlæg på mødet den 15.-16. april til støtte for en fælles forvaltning af grænserne.
See for instance the statements calling for common management of borders made by Mr Martikonis and Ms Birzniece at the meeting on 15 and 16 April 2002.
– hvorledes kan man forbedre effektiviteten af de retlige instrumenter under tredje søjle?
How can the effectiveness of third-pillar legal instruments be improved?
Skal de tilnærmes de instrumenter, der hører under fællesskabsordningen, eller endog tilpasses disse?
Should they be made more similar to, or even aligned on, those under the Community system?
– bør fordelingen mellem to søjler opretholdes1?
Should the division between two pillars be maintained
Såfremt de emner, der er omfattet af tredje søjle, integreres i første søjle, vil det så blive nødvendigt at udarbejde specifikke funktionsbestemmelser, eller kan de almindelige retsregler finde anvendelse fuldt ud?
Were matters covered by the third pillar to be brought under the first, would special procedural rules be required or could the ordinary arrangements apply in full?
– skal man på det civilretlige område give høj prioritet til løsningen af tvister på det familieretlige område, selv om dette aspekt ifølge Nice-Traktaten ikke er omfattet af anvendelsen af kvalificeret flertal?
Regarding civil law, should priority be given to the settlement of family law disputes, even though the Treaty of Nice excludes that aspect from qualifiedmajority voting?
– hvordan kan man styrke den gensidige tillid, navnlig på det retlige område, herunder fængselsområdet?
How can mutual trust, notably regarding judicial matters, including the penal component, be bolstered?
Bør der ske en indbyrdes tilnærmelse af de materielle betingelser mellem medlemsstaterne?
Should greater similarity in material conditions as between Member States be opted for?
Skal der indføres nye ordninger for kontrol/opfølgning, udveksling af bedste praksis eller godkendelse af forholdene i fængslerne?
Should new schemes be introduced for monitoring/follow-up, for exchange of best practice or for approval of prison conditions?