natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Denne tendens hen imod en ind skrænkning af dødsstraffens anvendelsesområde fortsatte gennem de følgende to århundreder, skønt særlige politiske omstændigheder indimellem førte til tilbageskridt.
This trend towards restriction of the scope of capital punishment would continue throughout the next two centuries, although not without various backward steps due to particu­lar political circumstances.
Nogle lande gik dog endnu videre og afskaffede dødsstraffen definitivt i deres almindelige straf felov.
Nevertheless some of those countries went even further and definitively abolished the death penalty in their laws for ordinary crimes.
Portugal førte an i 1867 og efterfulgtes straks efter af Nederlandene. Sverige og Dan-
Portu­gal led the way in 1867, immediately followed by the Netherlands.
Menneskerettigheder: Årsberetning 2000
■ Annual report on human rights 2000 ishment, encompassing abolition for all crimes.
Skønt medlemsstaterne afskaffede dødsstraf på forskellige tidspunkter, skete det på et fælles grundlag: opfattelsen af, at dødsstraf er umenneskelig, unødvendig og irreversibel, uanset hvor grusom en forbrydelse der er begået.
In the 1960s and 1970s, the United Kingdom and Spain also became legally abolitionist for civil crimes.
I mellemtiden slog en tendens til total afskaffelse af dødsstraf igennem, hvilket også omfattede forbrydelser efter militær strafferet og forbrydelser begået under særlige omstændigheder så som krig.
In the meantime the trend towards abolition for all crimes, thus including crimes under military law or committed in exceptional circumstances such as during wartime, was also affirmed.
Siden slutningen af 1960'erne har EU's medlemsstater fuldstændig afskaffet dødsstraf fen i deres retssystemer.
Since the end of the 1960s, all EU Member States have absolutely abandoned the death penalty in law.
Endvidere synes denne opfattelse nu at blive delt af det internationale samfund som helhed, efter som hverken Rom-statutten for Den Internationale Straffedomstol eller De Forenede Nationers Sikkerhedsråds resolutioner om oprettelse af hen holdsvis Den Internationale Krigsforbryderdomstol vedrørende det tidligere Jugoslavien og Den Internationale Straffedomstol for Rwanda indeholder bestemmelser om dødsstraf blandt de pågældende sanktionsmuligheder, end ikke for de alvorligste forbrydelser som folkemord, forbrydelser mod menneskeheden og krigsforbrydelser.
Besides, this justification now seems to be shared by the international community as a whole, in so far as both the Rome Statute of the International Criminal Court and the United Na­tions Security Council resolutions establishing the International Criminal Tribunals for the for­mer Yugoslavia and for Rwanda do not provide the death penalty among the range of sanctions, even when the most serious crimes, including genocide, crimes against humanity and war crimes are to be tried.
Humanistiske værdier, en etisk grundholdning og hensynet til menneskerettighederne var ud slaggivende ved dødsstraffens afskaffelse.
Humanistic values, ethical points of view and human rights reasons weighed in favour of the abolition of the death penalty.
Faktisk indså Europas regeringer, at dødsstraf som et af statens sanktionsmidier var uforenelig med menneskets værdighed, der ligger til grund for EU's fælles arv som en union baseret på fælles værdier og principper.
Effectively, for the European governments the death penalty as a means of State punishment rapidly revealed itself as a denial of human dignity, which is a fundamental basis of the common heritage of the EU as a union of shared values and principles.
I de fleste medlemsstater blev dødsstraffen fuld stændig afskaffet i to etaper, hvoraf anden etape som regel tog længst tid.
From this, it is clear that for the majority of Member States the total abolition of capital pun­ishment was achieved in two stages of which the second was, in general, a lengthy process.
Desuden skal det un derstreges, at skønt lande som Det Forenede Kongerige, Spanien, Luxembourg, Frankrig, Irland, Grækenland og Belgien bibeholdt dødsstraffen i deres love helt ind i århundredets an den halvdel, var henrettelser sjældne, eller dødsstraf blev simpelthen ikke anvendt.
Fur­thermore, it has to be stressed that, although countries such as the United Kingdom, Spain, Luxembourg, France, Ireland, Greece and Bel­gium maintained the death penalty in their laws into the second half of this century, executions took place quite rarely or else this form of pun­ishment simply remained unused.
Ofte gik der meget lang tid fra den sidste henrettelse og til dødsstraffens afskaffelse, hvilket fører til den konklusion, at da de europæiske lande formelt afskaffede dødsstraffen, var de allerede de facto for afskaffelse, eller deres tradition pegede i ret ning af afskaffelse, fordi det fremgik af retspraksis, at dødsstraf ikke længere blev anvendt.
In fact, a long period of time generally passed between the carrying out of the last execution and abolition of the death penalty, which leads to the conclu­sion that when European countries formally abandoned capital punishment they were al­ready abolitionist de facto or even by tradition, capital punishment having clearly fallen into disuse in judicial practice.
På den anden side skal det siges, at medens initiativer til afskaffelse af dødsstraf i nogle EU-medlemsstater modsvarede et udtalt ønske i be folkningen og således betød kulminationen på en national tradition, blev den politiske beslutning i andre ikke truffet med opbakning i be folkningen.
On the other hand, while in some EU Member States abolitionist measures have met the deep sentiment of the population and thus corre­sponded to the accomplishment of a national tra­dition, in others the political decision towards abolition was not taken with the support of the majority of public opinion.
Dog afstedkom beslutningen i sådanne lande ingen negativ reaktion, og for det meste medførte den kun minimal debat om emnet.
Nevertheless in coun­tries where this was the case, the decision did not result in any form of negative reaction, usually leading to minimal debate on the issue.
Derfor synes afskaffelsen i sig selv at have gjort befolkningen mere oplyst, hvilket har bidraget til at skabe en række følelser hos forskel lige medlemmer af samfundet.
There­fore, mention should be made of the fact that abo­lition itself contributed favourably to better­in­formed public opinion, which helped to shape different feelings among community members.
Det fælles grundlag for afskaffelse: værdier, principper og kriminalpolitik
The common basis for abolition: values, principles and criminal policy
Herudover er der ikke tilstrækkelig kriminalret lig eller kriminologisk begrundelse for at bibeholde dødsstraf.
At the same time, there is insufficient justifica­tion on either criminal or criminological grounds for maintaining such a punishment.
For det første mangler der vi denskabelige belæg for, at dødsstraffen og dens anvendelse har en mere afskrækkende virkning, end andre former for straf.
First of all, it is scientifically undemonstrated that the death penalty and its application deter criminality any more effectively than other forms of punishment.
Kriminalitetsniveau og dødsstraf er faktisk to af hinanden uafhængige størrelser, for dødsstraf og henrettelser af skrækker ikke og gør ikke samfundene mindre voldelige.
Indeed, crime rate and the death penalty are independent realities, capital punishment and its execution failing to have a deterrent effect and thus to produce less violent societies.
Opretholdelse af dødsstraffen ville også passe dårligt til den rehabiliteringsfilosofi, som alle EU-medlemsstaters strafferetspleje ar bejder efter; ifølge denne filosofi er et af de pønologiske mål med straffe at rehabilitere og resocialisere lovovertræderen.
Besides, maintaining capital punish­ment would not fit the philosophy of rehabilita­tion pursued in the criminal justice systems of all EU Member States and according to which one of the penological aims of penalties is that of rehabilitating or resocialising the offender.
Blandt de pønologiske mål lægges der endvidere stor vægt på prævention, enten som en ante delictum-proces (før forbrydelsen blev begået) eller en post delictum-proces (efter den blev begået), hvortil hører, at enhver form for fysisk eller psykisk brutalitet må afvises med henblik på at fremme respekten for menneskerettighederne og forebygge en udvikling hen imod et endnu mere kriminalitetshærget samfund.
Furthermore, emphasis is also placed upon the penological goal of prevention, understood as a process ante delictum (before crime) and post delictum (post­crime), implying the rejection of any form of brutality, either physical or psycho­logical, with a view to promoting respect for hu­man rights and preventing the development of an even more crime­ridden society.
Dødsstraf rejser en række nærmere bestemte filosofiske, religiøse, politiske og kriminologiske spørgsmål.
The death penalty poses a set of distinct ques­tions of a philosophical, religious, political and criminological nature.
Menneskerettigheder: Årsberetning 2000 pensation for deres lidelser, da denne anskuelse blot gør retsvæsenet til et redskab for illegitim privat hævn.
Annual report on human rights 2000
Dette betyder ikke, at man i de eu ropæiske staters strafferetspleje ikke er op mærksom på de ramtes rettigheder og interesser.
This does not mean that European criminal systems are insensitive to victims' rights and interests. Quite the con trary.
Disse rettigheder er tværtimod sikret ved lov, ligesom en række organisationer og programmer tilbyder hjælp til de ramte.
Legislation safeguarding those rights, as well as victim's assistance agencies and programmes are provided.
overveje passende alternative sanktioner i ste det for dødsstraf.
Opting for a more humane, but also more effective, criminal justice system paved the way for considering appropriate alternative criminal sanctions to the death penalty.
Europas lovgivere gik således ud fra, at kriminalitet kan straffes ved hjælp af ikke-dødbringende straffe så som livsvarig fængsling.
In fact, European lawmakers assumed that crime could be punish able by means of non-lethal penalties, such as longterm or life imprisonment.
I praksis plejede dommerne selv i de tilfælde, hvor loven indeholdt bestemmelser om dødsstraf, og endda når dødsstraf var obligatorisk, enten at træffe en alternativ afgørelse med henvisning til formildende omstændigheder, el ler dommen ville automatisk medføre benådning og forvandling til en anden straf.
In practice, even when the death penalty was still contemplated in law, and even mandatory, either the judge would decide upon an alternative penalty by reason of mitigating circumstances or the sentence would be systematically the object of a pardon and thus commuted.
Desuden findes der egnede alternativer til dødsstraf, der modsvarer de ramtes behov og sikrer dem den form for hjælp, som de behøver.
Besides, there are appropriate alternatives to the death penalty which respond to their needs and ensure adequate assistance to them.
Både lovovertræderne selv og de ramtes familier har behov for rehabilitering.
Both of fenders and victims' families stand in need of rehabilitation.
Med hensyn til de ramtes familier er det helt afgørende, at følelser forårsaget af det tab, de har lidt, skal overvindes, hvilket kræver både økonomisk bistand og psykologisk støtte.
As far as the latter are concerned, it is essential that the emotion caused by the loss they suffered is surmounted and this requires the availability of financial and psychological support.
Livsvarig fængsling er stadig det normale alternativ i tilfælde af særlig alvorlige forbrydelser.
Imprisonment for life remains the usual alternative for very serious crimes.
I hvert fald har næsten alle medlemsstater be stemmelser om denne form for straf i deres re spektive straffelove, enten som en mulighed el ler obligatorisk, om end der dog mere er tale om et princip end en udbredt praksis.
In any case, although nearly all Member States provide for this type of punishment in their respective penal codes either as a possibility or mandatorily, it is understood rather as a principle than as a common practice.
Retspraksis viser også, at der tages hensyn til, at dødsstraf er irreversibel.
In some countries, life imprisonment can indeed be replaced by temporary incarceration once there are mitigating circumstances.
Selv højt udviklede retssystemer baseret på retsstatsprincippet, herunder retten til en retfærdig rettergang, er ikke sikret mod justitsmord.
Further more, in practically all Member States, parole can be granted to those sentenced to life after having served a certain term in prison and de pending on other factors, such as good behaviour, signs of readaptation or illness.
At dødsstraffen er irreversibel, udelukker muligheden for at tage en forkert dom op til revision og betyder, at uskyldige men nesker kan blive henrettet.
Commutation of the penalty by way of pardon is also provided for in almost all the sanctions systems concerned.
Rettergangsfejl, fortolkningsforskelle, domme afsagt på et uklart el ler mindre overbevisende grundlag samt utilstrækkelig advokatbistand i samtlige faser af retssagen, navnlig hvis den sigtede mangler økonomiske ressourcer, er blot nogle af de forhold, un der hvilke en uskyldig person kan blive henrettet.
Moreover, in some of these countries imprisonment for life simply can not be applied to juveniles or to the mentally ill.
I nogle lande kan livsvarig fængsling faktisk for vandles til tidsbegrænset fængsling, når formildende omstændigheder foreligger.
In the realm of judicial practice, the irreversible nature of capital punishment has also to be taken into account.
Desuden kan livstidsfanger i praktisk taget alle medlemsstater prøveløslades efter afsoning af en nærmere be stemt del af deres straf og afhængigt af andre faktorer så som god opførsel, tegn på fornyet tilpasning eller sygdom.
Even highly advanced legal systems, which rest upon the principle of the rule of law, including the principle of due process, are not immune to miscarriages of justice.
Også strafforvandling ved be nådning er der mulighed for i næsten alle de pågældende straffesystemer.
That irreversibility removes any possibility of correcting such miscarriages of justice, allowing for the execution of innocent people.
I nogle af landene gælder det yderligere, at livsvarig fængsling ikke finder anvendelse på mindreårige eller psykisk syge.
Judicial error, different interpretations of the law, conviction based on unclear and non-convincing evidence, as well as lack of adequate legal assistance at all stages of the proceedings, in particular where the offender is indigent, are just some of the circumstances which may result in the innocent being executed.
Det var oprindeligt på den baggrund, at de kriminalpolitiske programmer helt bevidst blev humaniseret. Holdningen var, at mennesker ikke skal være ofre for det offentliges handlinger, samt at et af kriminologiens hovedformål er at fokusere på men nesket som person. Ved at bibeholde dødsstraffen ville man tværtimod fokusere på et uheldigt straf feretligt aspekt: at gerningsmanden skal bøde for det, han har gjort.
It is well established that longterm imprisonment, and above all imprisonment for life, fails to achieve its criminal policy's goals, unless relevant measures are adopted in order to enable the return of the prisoner to social life at the appropriate moment.
Her er muligheden for prøveløsladelse af største betydning.
Maintaining the death penalty would, instead, bring to light undesirable expiatory features of criminal law.
Hvis det i et system indrømmes, at man holder en person, som har udsonet en fængselsstraf svarende til alvorligheden af den begåede forbrydelse og ikke længere udgør en fare for samfundet, fængslet for resten af dennes liv, så er det en kriminalpræventiv politik, der hverken lever op til anerkendte mindstekrav for behandlingen
Accordingly, major reform initiatives were carried out, restructuring the criminal sanctions so as to make them more conducive mainly to the rationale of social rehabilitation and reintegration of the offender in the community, simultaneously taking into account the need to ensure the protection of society and to prevent crime, rather than punish it.
■ Menneskerettigheder: Årsberetning 2000 af indsatte i fængslerne eller til målsætningen om social rehabilitation på grundlag af lovover­træderens vilje og evne til at føre et lovlydigt og selvforsørget liv.
Annual report on human rights 2000 son who has served in prison a term corresponding to the gravity of the committed crime and is no longer a danger to society, would fail to meet either recognised minimum standards for the treatment of prisoners or the goal of social rehabilitation which is achieved in view of the willingness and ability of the offender to lead a law-abiding and self-supporting life.
I øvrigt skal det understreges, at De Forenede Nationers konvention om barnets rettigheder udtrykkeligt omhandler livslang fængsling af mindreårige og bestemmer, at livstidsfængsling uden mulighed for løsladelse ikke må anvendes som straf for forbrydelser begået, da lovover­træderen endnu ikke var fyldt 18 år.
Moreover, it must be underlined that the United Nations (UN) Convention on the Rights of the Child expressly deals with issue of imprisonment for life imposed on minors, stating that life imprisonment without the possibility of release shall be not imposed for offences commit ted by persons below 18 years of age.
Domfældelse af unge mennesker
Juvenile justice
EU finder det ligeledes betænkeligt, at unge mennesker, der endnu ikke er fyldt 18 år, døm­mes til døden.
The EU is equally concerned about the imposition of the death penalty on persons below 18 years of age.
Tendensen til de jure­afskaffelse, som Europas lovgivere tilsluttede sig, og som slog fuldt igen­nem i det 20. århundredes anden halvdel, blev ydermere begunstiget af klimaet i internationale fora.
The de jure abolitionist trend endorsed by Euro pean legislators, clearly evident in the second half of this century, was also favoured by the in ternational environment.
Snart blev dødsstraffens afskaffelse nemlig et prioriteret spørgsmål på internationalt plan, hvilket bidrog til at lægge større vægt på men­neskets værdighed og den gradvise udvikling af menneskerettighederne.
In fact, abolition of the death penalty soon became an issue of international concern, contributing to the enhancement of human dignity and the progressive develop ment of human rights.
Samtlige EU­medlemsstater forkaster den opfat­telse, at der skulle findes unge mennesker, som ikke kan påvirkes til at lægge deres adfærd om.
All the EU Member States reject the idea of in corrigibility of juveniles.
Det er medlemsstaternes opfattelse, at proble­met ungdomskriminalitet skal bekæmpes under hensyn til, at unge lovovertrædere befinder sig midt i en udviklingsproces, hvori de oplever for­skellige tilpasningsvanskeligheder.
These States hold the view that the problem of juvenile delinquency should be addressed bearing in mind that young offenders are in the process of full develop ment, facing several difficulties of adaptation.
Desuden er ugunstige opvækstvilkår, dårlige skoleresultater og afhængighed af narkotika blot nogle af de so­ciale problemer, der indvirker på dem og frem­mer deres kriminelle adfærd.
In addition, poor backgrounds, lack of success at school and dependence on drugs are just some of the social problems affecting them and fostering their criminal behaviour.
Det betyder bl.a., at det er forkasteligt at dømme unge mennesker til døden.
This implies, among other things, rejection of death penalty for juveniles.
I 1971 fremhævede FN's Generalforsamling i reso­lution 2857 (XXVI), at det var ønskeligt, at døds­straffen blev afskaffet i alle lande.
In 1971, the UN General Assembly in Resolution 2857 (XXVI) affirmed the desirability of abolish ing the death penalty in all countries.
Med hensyn til internationale traktater om dødsstraffens afskaf­felse tog Europarådet de første skridt i 1983 med vedtagelsen af protokol nr. 6 til konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grund­læggende frihedsrettigheder (den europæiske menneskerettighedskonvention, EMK) vedrørende afskaffelsen af dødsstraf.
As for in ternational abolitionist treaties, the Council of Europe took the first steps in 1983 by adopting Protocol No 6 to the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms (ECHR) concerning the abolition of the death penalty.
I FN­regi blev anden valgfri protokol til den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder (ICCPR), der sigter mod afskaffelse af dødsstraf, vedtaget i 1989.
In the framework of the UN a second optional protocol to the International Covenant on Civil and Political Rights (ICCPR) aiming at the abolition of the death penalty was adopted in 1989.
I den seneste tid har det interamerikanske system til beskyttelse af menneskerettighederne fulgt afskaffelsesbevægelsens foregangslande, idet Organisationen af Amerikanske Stater — som USA er medlem af— i 1990 vedtog en protokol til den amerikanske menneskerettighedskonvention (American Convention on Human Rights) om afskaffelsen af dødsstraf.
More recently, the Inter-American system for the protection of human rights followed the abolitionist vanguard and the Or ganisation of American States — of which the United States is a member — adopted the Protocol to the American Convention on Human Rights to Abolish the Death Penalty in 1990.
Det gælder f.eks. ICCPR eller FN's økonomiske og sociale ud­valg, ECOSOC's, garantier for beskyttelse af ret­tighederne for dødsdømte.
Furthermore, strict conditions under which the death penalty may be used are laid down in in ternational human rights instruments, such as the ICCPR or in the UN Economic and Social Council (Ecosoc) Safeguards Guaranteeing Protection of those Facing the Death Penalty.
Den europæiske måde at behandle unge lovover­trædere på i retssystemet stemmer derfor nøje overens med internationalt anerkendte normer, som de findes i følgende internationale instru­menter vedrørende menneskerettigheder: ICCPR, FN's (ECOSOC's) garantier for beskyttelse af rettig­hederne for dødsdømte, FN's konvention om bar­nets rettigheder samt den amerikanske menne­skerettighedskonvention.
The European approach to juvenile justice is therefore deeply consistent with international ly-recognised juvenile justice standards, as en shrined in the following international human rights instruments: the UN International Covenant on Civil and Political Rights, the Ecosoc Safeguards Guaranteeing Protection of those Facing the Death Penalty, the UN Convention on the Rights of the Child and the American Convention on Human Rights.
Faktisk forbyder de nævnte internationale normer udtrykkeligt, at personer dømmes til døden for forbrydelser be­gået, før de fyldte 18 år. Et lignende forbud findes
In fact, the inter national norms in question expressly prohibit sentencing to death persons below 18 years of age at the time of the commission of the crime.
At gøre spørgsmålet om dødsstraf til et spørgsmål om menneskelighed bør være en vigtig begivenhed i et folks liv.
Humanisation of the problem of capital punishment should be a decisive as pect of a people's life.
Grundlaget for Den Europæiske Unions og dens medlemsstaters politik på området er princippet om, at alle mennesker har en iboende menne­skelig værdighed, og princippet om, at menne­sket er ukrænkeligt.
The EU and its Member States base their action on the inherent dignity of all human beings and on the inviolability of the human person.
Et lands strafferetspleje, herunder navnlig straf­udmålingen, kan afspejle et samfunds traditio­ner samt specielle historiske aspekter af det. Al­
The criminal justice system of a country, and in particular its sanctions system, may reflect tra
Det er længe siden, at Europas lande, enten i praksis eller gennem lovændringer, valgte at fo­kusere på menneskelighed og derfor afskaffede dødsstraf og gik ind for respekt for menneskets værdighed.
Long ago European countries, either in practice or in law, made a choice for humanity, abolishing the death penalty and thus fostering respect for hu man dignity.