natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved kendelser af 7. juli 1998 (sag C-310/98) og 6. oktober 1998 (sag C-406/98) har Bundesfinanzhof stillet fem præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 454 og 455 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks.
By orders of 7 July 1998 (C-310/98) and 6 October 1998 (C-406/98), the Bundesfinanzhof referred to the Court for a preliminary ruling five questions on the interpretation of Articles 454 and 455 of Commission Regulation (EEC) No 2454/93 of 2 July 1993 laying down provisions for the implementation of Council Regulation (EEC) No 2913/92 establishing the Community Customs Code.
Transportowo-Handlowe 'Met-Trans'« (herefter »Met-Trans«) (sag C-310/98), dels Sagpol SC Transport Miedzynarodowy i Spedycja (herefter »Sagpol«) (sag C-406/98), vedrørende opkrævning af importtold, der skyldes på grund af overtrædelser begået under internationale transporter, som er foretaget på grundlag af TIR-carneter, af varer, som er henhørt under ordningen vedrørende ekstern fællesskabsforsendelse.
The Hauptzollamt therefore informed Met-Trans that the goods transported to the office of destination had not been produced and that, since the Hauptzollamt was unable to determine where the offence was committed, it would, pursuant to Article 454(2) and (3) of Regulation No 2454/93, be presumed to have been committed in Germany, unless proof be forthcoming within three months either that the transit operation was lawful or as to where the offence was actually committed.
Disse præjudicielle spørgsmål er blevet rejst under to sager, der verserer mellem den tyske toldmyndighed, Hauptzollamt Neubrandenburg (herefter »Hauptzollamt«) og to polske speditører, dels Leszek Labis, der driver virksomhed under navnet »Przedsiebiorstwo
Those questions were raised in proceedings in two cases between a German customs authority, the Hauptzollamt Neubrandenburg (hereinafter 'the Hauptzollamt'), and two Polish transport firms, Mr. Leszek Labis trading as 'Firma Przedsiebiorstwo Transporowo-Handlowe ("MetTrans")' (hereinafter 'Met-Trans') (C-310/98) on the one hand, and Sagpol SC Transport Miedzynarodowy i Spedycja (hereinafter 'Sagpol') (C-406/98) on the other, relating to the recovery of import customs duties owing to offences committed in the course of international transport operations carried out under cover of TIR carnets relating to goods falling within the Community external transit regime.
Den 9. august 1994 anmeldte Met-Trans i sin egenskab af indehaver af et TIR-carnet for et tysk toldkontor som afgangstoldsted et parti hvidt sukker til forsendelse fra Polen og med Portugal
On 9 August 1994 Met-Trans, as a TIR carnet holder, placed a consignment of white sugar from Poland bound for Portugal under the Community external transit regime at a German customs
som bestemmelsessted efter reglerne om ekstern fællesskabsforsendelse.
It therefore required Met-Trans, as the entity responsible for the customs debt, to pay DEM 24 724.11.
Fristen for den fornyede frembydelse af varerne for toldkontoret i Porto som bestemmelsestoldsted blev fastsat til den 16. august 1994.
The complaint brought against the recovery notice by Met-Trans was rejected.
Den 2. juni 1994 anmeldte Sagpol som indehaver af et TIR-carnet for det tyske toldkontor i Pomellen som afgangstoldsted et parti smør til forsendelse fra Polen og med Spanien som bestemmelsessted efter reglerne om ekstern fællesskabsforsendelse.
On application by Sagpol, the Finanzgericht Mecklenburg-Vorpommern held that the Hauptzollamt did not have the power to recover the duties and charges in question because Sagpol had, within the time-limit, provided satisfactory evidence that the actual place where the offence was committed was Madrid.
Fristen for fornyet frembydelse af varen for toldkontoret i Madrid som bestemmelsestoldsted blev fastsat til den 9. juni 1994.
Accordingly it annulled the notice of recovery. The Hauptzollamt appealed on a point of law (by way of 'Revision') against that decision to the Bundesfinanzhof.
Hauptzollamt modtog ingen tilbagemelding fra bestemmelsestoldstedet og anmodede det herefter om at oplyse, hvor varen befandt sig.
The Bundesfinanzhof decided to stay proceedings in both cases in order to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Denne anmodning blev ikke besvaret.
The first question in Case C-310/98 and the second question in Case C-406/98
Ifølge de oplysninger, der blev afgivet af de portugisiske toldmyndigheder, var varen i virkeligheden aldrig blev frembudt for dem.
The Hauptzollamt brought an appeal on a point of law ('Revision') against that decision before the Bundesfinanzhof.
Ved skrivelse af 23. december 1994 underrettede Hauptzollamt Sagpol om, at varen ikke var blevet frembudt på bestemmelsestoldstedet, og at det ikke var muligt at fastslå, hvor overtrædelsen var blevet begået.
On 2 June 1994 Sagpol, as a TIR carnet holder, placed a consignment of butter from Poland bound for Spain under the Community external transit regime at the German Customs Office of Pommellen, the office of departure.
Hauptzollamt meddelte følgelig Met-Trans, at den transporterede vare ikke var blevet frembudt på bestemmelsestoldstedet, og gjorde firmaet opmærksom på, at eftersom det ikke havde været muligt at fastslå stedet for overtrædelsen, formodedes denne at være blevet begået i Tyskland, hvilket fulgte af artikel 454, stk. 2 og 3, i forordning nr. 2454/93, medmindre der inden for en frist på tre måneder enten kunne føres bevis for, at transitforsendelsen var gennemført forskriftsmæssigt, eller det kunne påvises, hvor overtrædelsen faktisk var begået.
By its first question in Case 310/8 and its second question in Case C-406/98, which relate to the same issue, the national court is essentially asking whether the first subparagraph of Article 454(3) of Regulation No 2454/93 must be interpreted as meaning that proof of the place where an offence or irregularity was committed which is required by the customs authorities of the Member State where the offence or irregularity has been detected can only be produced in the form of documents showing that the competent authorities in another Member State have established that the offence or irregularity was actually committed in that State.
Det krævede bevis blev ikke modtaget inden for den fastsatte frist, hvorefter Hauptzollamt den 18. maj 1995 tilsendte Sagpol en opkrævningsafgørelse vedrørende importafgifter og andre afgifter for et beløb på 162 251,69 DEM.
Given that there is no legislation at Community level governing the concept of proof, any type of evidence admissible under the procedural law of the Member States in similar proceedings is in principle admissible.
Sagpol indbragte sagen for Finanzgericht Mecklenburg-Vorpommern, der fandt, at Hauptzollamt ikke var kompetent til at opkræve de pågældende afgifter, eftersom Sagpol rettidigt på tilfredsstillende måde havde bevist, at det faktiske sted for overtrædelsen var Madrid. Finanzgericht annullerede følgelig opkrævningsafgørelsen.
By letter of 23 December 1994 the Hauptzollamt informed Sagpol that the goods had not been produced at the office of destination and that it was not possible to determine where the offence had been committed.
Hauptzollamt anså disse forklaringer for at være utilstrækkelige til på en for myndigheden tilfredsstillende måde at påvise, hvor overtrædelsen faktisk var begået, og afkræfte formodningen for, at overtrædelsen var blevet begået i Tyskland, den medlemsstat, hvor den var blevet konstateret, og Hauptzollamt anså sig følgelig for kompetent til at opkræve importafgifter og andre afgifter.
It allowed Sagpol a threemonth period to produce evidence either that the transaction was lawful or as to where the offence was committed, failing which the offence would, at the end of that period, be deemed to have been committed in Germany.
Finanzgericht Mecklenburg-Vorpommern, som Met-Trans indbragte sagen for, fandt, at Hauptzollamt ikke var kompetent til at opkræve de pågældende afgifter, og annullerede opkrævningsafgørelsen.
It is for the national authorities to determine, according to the principles of their national law on evidence, whether, in the specific case before them, and in the light of all the circumstances, the place where the offence or irregularity was committed has been proved to their satisfaction; for example, it is for them to determine whether, for instance, particular testimony is to be admitted or not, and whether it should be considered to have probative force.
Hauptzollamt har indbragt denne afgørelse for Bundesfinanzhof ved en revisionsanke.
In particular, it is for the national authorities to assess the reliability of a witness who participated in the
Med det andet spørgsmål i sag C-310/98 og det tredje spørgsmål i sag C-406/98 spørger den forelæggende ret nærmere bestemt, om artikel 454, stk. 3, tredje og fjerde afsnit, i forordning nr. 2454/93 skal fortolkes således, at den i bestemmelsen fastsatte godtgørelsesordning også finder anvendelse, såfremt tolden og andre afgifter er blevet opkrævet af den medlemsstat, hvor overtrædelsen er blevet konstateret, selv om det var blevet bevist på tilfredsstillende måde, at det faktiske sted for overtrædelsen lå i en anden medlemsstat.
later, is not located in that State, it must also come into operation in the situation, which is essentially no different, where the Member State which recovered the duties did not have competence under the same rule of principle but wrongly took the view initially that the evidence adduced to establish where the offence was committed was insufficient.
Med det første spørgsmål i sag C-310/98 og det andet spørgsmål i sag C-406/98, som har samme genstand, spørger den forelæggende ret nærmere bestemt, om artikel 454, stk. 3, første afsnit, i forordning nr. 2454/93 skal fortolkes således, at beviset for det sted, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået, som kræves af toldmyndighederne i den medlemsstat, hvor den nævnte overtrædelse eller uregelmæssighed er blevet konstateret, kun kan føres ved fremlæggelse af dokumenter, hvoraf det fremgår, at de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat har fastslået, at overtrædelsen eller uregelmæssigheden faktisk er begået på deres område.
It cannot be assumed that because, as from 1997, the Community legislature limited the types of admissible evidence for establishing the regularity of transit operations, it intended, by implication, to do the same in relation to the question of establishing where an offence or irregularity was committed.
Såfremt det ikke er muligt med sikkerhed at fastslå, hvilken medlemsstat overtrædelsen er blevet begået i, anses den medlemsstat, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er konstateret, indtil videre for kompetent.
The Court is not entitled to assume the role of the Community legislature and interpret a provision in a manner contrary to its express wording. It is for the Commission to submit proposals for appropriate legislative amendments to that end.
Det påhviler følgelig de nationale myndigheder ved anvendelse af deres nationale retsordens principper om bevisspørgsmål at afgøre, om der i den konkrete sag, der foreligger for dem, og henset til samtlige omstændigheder, er blevet ført bevis på tilfredsstillende måde for stedet, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået, f.eks. hvorvidt et vidnebevis kan tillades ført og kan tillægges beviskraft.
By its first question in Case C-406/98, the national court is essentially asking whether the first subparagraph of Article 454(3) and Article 455(1) of Regulation No 2454/93 must be interpreted as meaning that the customs authorities of the Member State where the offence or irregularity was detected are entitled to impose on the TIR carnet holder a timelimit of three months to furnish satisfactory proof of the place where the offence or irregularity was actually committed, such that any evidence produced after expiry of that timelimit no longer affects that State's competence to recover the duties and charges.
Det tilkommer dem især at vurdere troværdigheden af et vidne, som har deltaget i transporten, hvorunder den pågældende uregelmæssighed har fundet sted.
If the answer is in the negative, the national court is asking how long is the period prescribed by the first subparagraph of Article 454(3) of Regulation No 2454/93 is for proving where the offence or irregularity was committed.
Når godtgørelsesordningen finder anvendelse, såfremt en medlemsstat har gennemført opkrævningen, selv om den ikke var kompetent efter hovedreglen, som fastslås i artikel 454, stk. 2, i forordning nr. 2454/93, idet den ikke er den stat, hvor det senere fastslåede sted for overtrædelsen ligger, må den derfor også finde anvendelse i den ikke grundlæggende forskellige situation, hvor den medlemsstat, der har gennemført opkrævningen, ikke var kompetent i henhold til den samme hovedregel, men i første omgang med urette ikke anså de beviser, der var fremlagt for at påvise stedet for overtrædelsen, for tilstrækkelige.
By its second question in Case C-310/98 and its third question in Case C-406/98, the national court is essentially asking whether the third and fourth subparagraphs of Article 454(3) of Regulation No 2454/93 must be interpreted as meaning that the compensation mechanism provided for by that regulation also applies in cases where the duties and other charges have been levied by the Member State where the offence was detected even though it had been satisfactorily proved that the offence was actually committed in another Member State.
Det første spørgsmål i sag C-406/98
Article 455(1) in turn refers, as regards the timelimit it lays down, to Article 11(1) of the TIR Convention.
Selv om fællesskabslovgiver med virkning fra 1997 har begrænset de bevismidler, der kan benyttes ved afgørelsen af, om forsendelsen er lovligt gennemført, kan det ikke heraf udledes, at lovgiver også har haft til hensigt stiltiende at gøre dette for så vidt angår fastlæggelsen af stedet for overtrædelsen eller uregelmæssigheden.
Where it is subsequently established that the first State did have competence, the presumption in favour of the second State is rebutted and a compensation mechanism comes into operation between the two Member States, thus preventing the first State from being barred through lapse of time from recovering the duties and other charges.
Det tilkommer Kommissionen at fremlægge forslag til de i så henseende fornødne ændringer af lovgivningen.
In particular, it is clear from the provisions just mentioned that the reference is purely to the length of the period, and takes no account of the circumstances addressed by the various provisions.
Det andet spørgsmål i sag C-310/98 og det tredje spørgsmål i sag C-406/98
If the compensation mechanism comes into operation where a Member State has recovered duties even though, under the rule of principle in Article 454(2) of Regulation No 2454/93, it did not have competence to do so because the place where the offence was committed, determined
Med det første spørgsmål i sag C-406/98 spørger den forelæggende ret nærmere bestemt, om artikel 454, stk. 3, første afsnit, og artikel 455, stk. 1, i forordning nr. 2454/93 skal fortolkes således, at toldmyndighederne i den medlemsstat, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er blevet konstateret, er beføjet til at pålægge TIR-indehaveren en præklusiv frist på tre måneder til at føre et tilfredsstillende bevis for det sted, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden faktisk er begået, således at beviser, der fremlægges efter
Even if a threemonth timelimit were more favourable to the customs authorities, that interpretation is too far removed from the wording of the provision in question which, by express and clear references, allows the persons concerned a period of one year to furnish proof
udløbet af denne frist, ikke længere berører denne medlemsstats kompetence til at opkræve told og afgifter.
legislature to take steps in that regard and adopt suitable measures.
Artikel 11, stk. 1, i TIR-konventionen nævner kun en frist, nemlig en frist på et år.
of the place where an offence or irregularity was committed.
I øvrigt bemærkes, at når der efter lovens ordlyd gælder en frist på et år, kan bestemmelserne herom ikke tilsidesættes ved en administrativ aftale mellem medlemsstaterne, der ikke har gyldighed som lov, og hvori der fastsættes en kortere frist.
Should it transpire that the legislation in this area is less than coherent and is inappropriate for the purposes of surveillance and the campaign against fraud, it is for the Community
»1) Artikel 454, stk 3, første afsnit, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at beviset for det sted, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået, som kræves af toldmyndighederne i den medlemsstat, hvor den nævnte overtrædelse eller uregelmæssighed er blevet konstateret, ikke kun kan føres ved fremlæggebe af dokumenter, hvoraf det fremgår, at de kompetente myndigheder i en anden medlemsstat har fastslået, at overtrædeben eller uregelmæssigheden er begået på deres område.
The first paragraph of Article 454(3) of Commission Regulation No 2454/93 of 2 July 1993 laying down provisions for the implementation of Council Regulation (EEC) No 2913/92 establishing the Community Customs Code must be interpreted as meaning that proof of the place where an offence or irregularity was committed, which is required by the customs authorities of the Member State where that offence or irregularity was detected, does not have to be adduced by means of documentary evidence showing that the competent authorities of another Member State have established that the offence or irregularity was committed in that State.
Artikel 454, stk 3, tredje og fjerde afsnit, i forordning nr. 2454/93 skal fortolkes således, at den i bestemmeben fastsatte godtgørelsesordning også finder anvendelse, såfremt importafgifter og andre afgifter er blevet opkrævet af den medlemsstat, hvor overtrædeben er blevet konstateret, selv om det var blevet bevbt på tilfredsstillende måde, at det faktiske sted for overtrædeben lå i en anden medlemsstat.
The third and fourth subparagraphs of Article 454(3) of Regulation No 2454/93 must be interpreted as meaning that the compensation mechanism provided for in that regulation also applies where the duties and other charges were levied by the Member State where the offence was detected even though satisfactory proof had been furnished that the place where the offence was actually committed was located in another Member State.
Artikel 454, stk 3, første afsnit, og artikel 455, stk 1, i forordning nr. 2454/93 skal fortolkes således, at toldmyndighederne i den medlemsstat, hvor overtrædeben eller uregelmæssigheden er blevet konstateret, ikke kan pålægge indehaveren af TIR-cametet en præklusiv frist på tre måneder til at fremlægge et tilfredsstillende bevb for det sted, hvor overtrædeben eller uregelmæssigheden faktisk er begået.
The first subparagraph of Article 454(3) and Article 455(1) of Regulation No 2454/93 must be interpreted as meaning that the customs authorities of the Member State where the offence or irregularity was detected cannot impose on a TIR carnet holder a timelimit of three months for furnishing satisfactory proof of the place where the offence or irregularity was actually committed The timelimit laid down in the first subparagraph of Article 454(3) of Regulation No 2454/93 f or furnishing proof of the place where the offence or irregularity was committed is one year.'
Den frist, der fastsættes i
Not available
Sag C-327/98 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Franske Republik Tilnærmelse af lovgivningerne
Case C-327/98 Commission of the European Communities ν French Republic Approximation of laws
»Traktatbrud - direktiv (Femte Afdeling)
Article 12(1) of the directive provides:
I henhold til direktivets artikel 10, som omhandler overførsel af ammunition, er det en betingelse for overførslen, at den medlemsstat, som ammunitionen befinder sig i, udsteder en tilladelse.
They shall notify the other Member States and the Commission of the national authorities responsible for forwarding or receiving information and for applying the procedures referred to in the said Articles 9 and 10.'
Der gælder dog særlige bestemmelser for overførsel af ammunition mellem våbenfabrikanter eller våbenhandlere.
Article 13 of the directive provides that matters concerning its application are to be examined by an advisory committee which assists the Commission; this committee is to be is composed of representatives of the Member States and chaired by the representative of the Commission.
I direktivets artikel 11 er det navnlig bestemt, at en medlemsstat uanset artikel 9 og 10 i tilfælde af alvorlige trusler eller angreb mod den offentlige sikkerhed som følge af ulovlig besiddelse eller brug af eksplosivstoffer eller ammunition, som er omfattet af direktivet, kan træffe alle nødvendige foranstaltninger med hensyn til overførsel af eksplosivstoffer eller ammunition for at hindre denne ulovlige besiddelse eller brug.
Finally, Article 14 of the directive contains provisions relating to the exchange of information concerning undertakings in the explosives sector and the implementation of a system for keeping track of explosives.
I direktivets artikel 9, som fastsætter reglerne for overførsel af eksplosivstoffer, bestemmes det bl.a., at modtageren af eksplosivstoffer skal indhente en overførselstilladelse fra den kompetente myndighed på bestemmelsesstedet. Det dokument, der bekræfter overførselstilladelsen, skal ledsage eksplosivstofferne til det fastsatte bestemmelsessted og skal forevises på de kompetente myndigheders forlangende.
Article 10 of the directive, which governs the transfer of ammunition, makes such transfer conditional upon a licence issued by the Member State in which the ammunition is located; however, special provisions apply where ammunition is transferred between dealers.
»Senest den 30. juni 1993 opretter medlemsstaterne et net for udveksling af oplysninger med henblik på gennemførelse af
Article 11 of the directive provides, in particular, that, by derogation from Articles 9 and 10, a Member State, in case of grave threats to, or attacks upon, public security through the illicit possession or use of explosives or ammunition covered by the directive, may take all necessary measures concerning transfers of explosives or ammunition in order to prevent such illicit possession or use.
Hvad for det første angår eksplosivstoffer har den franske regering ikke bestridt den manglende gennemførelse, men har redegjort for de vanskeligheder, som den — i lighed med andre medlemsstater — stødte på i forbindelse med gennemførelsen af direktivets artikel 9 og 11, herunder bl.a. på grund af, at der ikke findes et fælles overførselsdokument.
The Commission, by letter of 30 April 1997, communicated to the French Republic a reasoned opinion concerning Articles 9 to 12 and 14 of the directive and invited it to comply therewith within two months of being notified thereof.
Det bestemmes i direktivets artikel 13, at spørgsmål vedrørende anvendelsen af direktivet behandles af et rådgivende udvalg, som bistår Kommissionen.
The failure to adopt Community measures for that purpose cannot prevent a Member State from adopting the laws and regulations necessary to transpose the directive.
Den har gjort gældende, at selv om direktivet ikke er blevet gennemført, skyldes det særlig, at Kommissionen har undladt at træffe hensigtsmæssige foranstaltninger til anvendelse af direktivet.
No reply was received to the reasoned opinion and the Commission brought the present action.
Endelig indeholder direktivets artikel 14 bestemmelser om udveksling af oplysninger vedrørende operatører inden for sektoren for eksplosivstoffer og om indførelse af et system, der gør det muligt at holde regnskab med, hvilke personer, der er i besiddelse af eksplosivstoffer.
In its reply it dropped the complaint in respect of the failure to transpose Article 14 of the directive.