natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— virksomheder, der endnu ikke havde indgivet en ansøgning, selv om gennemførelsen af deres investeringsprojekt allerede var påbegyndt (herefter »virksomheder i tredje kategori«).
— undertakings which had not yet submitted an application for aid, although work on their investment project had already started (‘undertakings in the third category’).
Den forelæggende ret vurderer således på den ene side, at virksomheder i første og tredje kategori, der på samme måde blev udelukket fra at være omfattet af overgangsreglen, ikke var i den samme situation og derfor ikke burde være blevet behandlet på samme måde.
It takes the view that the undertakings in the first category and those in the third category, which were also precluded from taking advantage of the transitional provision, were not in the same situation and thus did not have to be treated in the same way.
Den forelæggende ret finder på den anden side, at virksomhederne i første og anden kategori befandt sig i en lignende retlig situation, hvorfor de førstnævnte burde have været omfattet af overgangsreglen, ligesom det var tilfældet med virksomhederne i anden kategori.
It also considers that the undertakings in the first category and those in the second category were in similar legal situations and accordingly that the former should have been in a position to take advantage of the transitional position, in the same way as those in the second category.
Den forelæggende ret er for det andet i tvivl om, hvorvidt overgangsreglen skal kendes ugyldig som en tilsidesættelse af begrundelsespligten for retsakter udstedt af Fællesskabets institutioner, der er fastsat i artikel 253 EF.
The national court asks, secondly, whether the transitional provision should not be held to be invalid as infringing the obligation to state reasons for Community acts laid down in Article 253 EC.
Under disse omstændigheder har Tribunale ordinario di Roma besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
The Tribunale ordinario di Roma therefore decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Er [den anfægtede beslutning] gyldig, for så vidt som der i denne beslutning er fastsat en overgangsregel, som — i forbindelse med den første anvendelse af den pågældende ordning — tillader, at der undtagelsesvis ses bort fra princippet om »støttens nødvendighed«, idet denne overgangsregel kun gælder for ansøgninger, der er indsendt i forbindelse med den seneste indkaldelse af ansøgninger i henhold til de tidligere gældende regler, der er godkendt af Kommissionen frem til den 31. december 1999, og som er blevet godkendt til støtte, men ikke har modtaget støtte, fordi de budgetmidler, der var afsat for denne ansøgningsrunde, ikke var tilstrækkelige, hvilket medførte — i strid med ligebehandlingsprincippet samt forpligtelsen til at anføre en begrundelse i medfør af artikel 253 EF — at ansøgninger, der ikke var blevet imødekommet, uberettiget blev afvist på grund af manglende midler, og som senere automatisk skulle være indgået i den umiddelbart efterfølgende ansøgningsrunde eller skulle have været omformuleret i forbindelse med den førstkommende »relevante« ansøgningsrunde efter de nye regler?
‘Is [the contested decision valid] as regards only the transitional provision, which lays down an exceptional derogation from the principle “that aid must be necessary” — on the occasion of the first implementation of the scheme in question — solely for applications “made under the last invitation to apply organised on the basis of the preceding scheme approved by the Commission until 31 December 1999, which were considered eligible for aid but in respect of which no aid was granted because insufficient funds were allocated to that invitation” …, with the consequent unjustified passing-over — in breach of the principle of equal treatment and of the obligation to state the reasons on which the decision was based pursuant to Article 253 EC — of applications which had not been satisfied because of a lack of available funds and which were waiting to be included automatically in the next invitation to apply or to be reformulated and resubmitted in the first “appropriate” invitation to apply under the new scheme[?]’
Det bemærkes indledningsvis, at den forelæggende ret kun har fundet det nødvendigt i sit spørgsmål at anmode Domstolen om at efterprøve gyldigheden af den anfægtede beslutning i forhold til ligebehandlingsprincippet og begrundelsespligten.
It must be noted at the outset that, by its question, the national court has considered it necessary to ask the Court to review the validity of the contested decision only in the light of the principle of equal treatment and of the obligation to state reasons.
På denne baggrund er der, selv om Nuova Agricast i hovedsagen har fremført andre ugyldighedsgrunde, ikke anledning til at lade prøvelsen af gyldigheden af den anfægtede beslutning omfatte en prøvelse i relation til disse andre ugyldighedsgrunde, som ikke er nævnt af den forelæggende ret (jf. analogt dommen i sagen Ordre des barreaux francophones et germanophone m.fl., præmis 17-19).
That being so, even though Nuova Agricast put forward other grounds of invalidity as regards the contested decision in the main proceedings, it is inappropriate to extend the inquiry into the validity of that decision to those other grounds of invalidity, which the national court has not referred to (see, by way of analogy, Ordre des barreaux francophones et germanophone and Others, paragraphs 17 to 19).
Kommissionen har gjort gældende, at den sammenhæng, som den forelæggende ret har redegjort for, mellem et eventuelt ansvar for den italienske stat og gyldigheden af den anfægtede beslutning, ikke er fastslået, hvorfor det præjudicielle spørgsmål ikke har forbindelse med hovedsagen.
The Commission contends that the link referred to by the national court between any liability there may be on the Italian State’s part and the validity of the contested decision has not been established, with the result that the question referred for a preliminary ruling has no connection with the main proceedings.
Det er således på den ene side muligt, at den italienske stat har tilsidesat ligebehandlingsprincippet ved anmeldelsen af støtteordning 20002006, uden at der kan konstateres nogen som helst mangel i den anfægtede beslutning, hvorved Kommissionen behandlede den af den anmeldende medlemsstat foreslåede ordning. På
First, it is possible for the Italian State to have infringed the principle of equal treatment when it notified the 20002006 aid scheme without there being any defect whatsoever in the contested decision, by which the Commission adjudicated on the
I denne forbindelse finder den forelæggende ret — som anført i denne doms præmis 35 — at den anfægtede beslutning udgør det skadevoldende forhold og indgår mellem den konkrete adfærd, som foreholdes den italienske stat af Nuova Agricast, og indtrædelsen af det af sagsøgeren hævdede tab.
In that regard, as was mentioned in paragraph 35 of this judgment, the national court takes the view that the contested decision is the event occasioning loss and is interposed between the conduct of the Italian Government which is complained of by Nuova Agricast and the occurrence of the damage alleged by the latter.
Hvis den anfægtede beslutning derfor blev erklæret ugyldig på grund af en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet eller en mangelfuld begrundelse, kunne denne konstatering få betydning for den forelæggende rets vurdering ved behandlingen af Nuova Agricasts erstatningskrav.
Consequently, if the contested decision were to be declared invalid by reason of its having infringed the principle of equal treatment or by reason of a failure to state reasons, such a finding would be liable to have an impact on the reasoning of the national court at the time at which it came to rule on the damages applied for by Nuova Agricast.
Følgelig kan det præjudicielle spørgsmål antages til realitetsbehandling i sin helhed.
The question referred for a preliminary ruling is therefore admissible in its entirety.
Om gyldigheden af den anfægtede beslutning i forhold til ligebehandlingsprincippet
The validity of the contested decision in the light of the principle of equal treatment
Kommissionen har for det første gjort gældende, at den anfægtede beslutning ikke kan antages at være i strid med ligebehandlingsprincippet, idet den overgangsregel, som indeholdes heri, var de italienske myndigheders valg.
First, the Commission argues that the contested decision is not capable of having infringed the principle of equal treatment, since the transitional provision which it contains is the result of a choice freely made by the Italian authorities.
I denne forbindelse følger det af traktatens almindelige opbygning, at proceduren i artikel 88 EF aldrig må føre til resultater, der er i strid med traktatens mere specifikke bestemmelser (jf. bl.a. dom af 3.5.2001, sag C-204/97, Portugal mod Kommis-
In that regard, it is clear from the general scheme of the Treaty that the procedure under Article 88 EC must never produce a result which is contrary to the specific provisions of the Treaty (see, inter alia, Case C-204/97 Portugal v Commission [2001] ECR I-3175, paragraph 41, and Case C-456/00 France v Commission [2002] ECR
Derfor kan Kommissionen ikke erklære statsstøtte, der ved visse af sine gennemførelsesforanstaltninger tilsidesætter andre traktatbestemmelser, forenelig med fællesmarkedet (jf. dom af 19.9.2002, sag C-113/00, Spanien mod Kommissionen, Sml. I, s. 7601, præmis 78 og den deri nævnte retspraksis).
Accordingly, State aid, certain conditions of which contravene other provisions of the Treaty, cannot be declared by the Commission to be compatible with the common market (see Case C-113/00 Spain v Commission [2002] ECR I-7601, paragraph 78 and the caselaw cited there).
På samme måde kan Kommissionen ikke erklære en statsstøtte, der ved visse af sine gennemførelsesbestemmelser tilsidesætter fællesskabsrettens almindelige principper, f.eks. ligebehandlingsprincippet, forenelig med fællesmarkedet.
Similarly, State aid, certain of the conditions of which contravene the general principles of Community law, such as the principle of equal treatment, cannot be declared by the Commission to be compatible with the common market.
Derfor må Kommissionens argument, som er gengivet i præmis 49 ovenfor, forkastes.
The Commission’s argument summarised in paragraph 49 of this judgment must therefore be rejected.
Kommissionen har for det andet gjort gældende, at de italienske myndigheder ikke havde underrettet den om de særlige omstændigheder for virksomheder i første kategori, hvorfor man hverken kan foreholde den ikke at have taget hensyn til den særlige situation for virksomheder i første kategori, eller følgelig påberåbe sig en hvilken som helst mangel i den anfægtede beslutning, som skyldes disse omstændigheder.
Secondly, the Commission contends that the Italian authorities did not draw its attention to the particular case of the undertakings in the first category, and that it cannot therefore be criticised for not having taken into account the specific situation of those undertakings nor, as a result, can any defect in the contested decision be founded on that ground.
Selv om denne retspraksis indtil videre kun har været anvendt for det tilfælde, hvor et søgsmål er anlagt til prøvelse af en beslutning vedtaget af Kommissionen efter afslutningen af den i artikel 88, stk. 2, EF fastsatte procedure, er den navnlig relevant, når der er tale om gyldigheden af en beslutning om ikke at gøre indsigelse mod en statsstøtte eller støtteordning, som f.eks. den anfægtede beslutning.
Even though that caselaw has, until now, been applied only in the case of an action directed against a decision taken by the Commission at the end of the procedure laid down under Article 88(2) EC, it is all the more relevant where what is at issue is the validity of a decision not to raise objections against an aid measure or an aid scheme, such as the contested decision.
Hvad således mere specielt angår sidstnævnte kategori af beslutninger, forekommer denne retspraksis begrundet ud fra opbygningen i proceduren for kontrol med statsstøtte, der er indført ved traktaten.
With respect more particularly to the latter category of decisions, that caselaw appears justified in the light of the general scheme of the review procedure for State aids laid down by the Treaty.
Kommissionen kan begrænse sig til den indledende undersøgelsesfase i artikel 88, stk. 3, EF i forbindelse med vedtagelsen af en beslutning om godkendelse af en støtte, såfremt den efter en foreløbig undersøgelse kan nå til den opfattelse, at støtten er forenelig med traktaten.
The Commission may restrict itself to the preliminary stage under Article 88(3) EC in order to take a decision favourable to an aid measure if can satisfy itself, after having undertaken a preliminary investigation, that the project concerned is compatible with the Treaty.
Det er kun hvis Kommissionen på grundlag af denne første undersøgelse når til den modsatte opfattelse eller ikke har kunnet overvinde alle vanskelighederne ved bedømmelsen af, om støtten er forenelig med fællesmarkedet, at den skal indhente alle de nødvendige udtalelser og med henblik herpå indlede den formelle undersøgelsesprocedure efter artikel 88, stk. 2, EF (jf. i denne retning Domstolens bl.a. dom af 20.3.1984, sag 84/82, Tyskland mod Kommissionen, Sml. s. 1451, præmis 13, dommen i sagen Cook mod Kommissionen, præmis 29, i sagen Matra mod Kommissionen, præmis 33, i sagen Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France, præmis 39, og i sagen Portugal mod Kommissionen, præmis 33).
It is only where that preliminary investigation has led the Commission to the oppos- ite conclusion or if such an investigation does not permit all the difficulties involved in determining whether the aid is compatible with the common market to be overcome, that the Commission is under a duty to carry out all the requisite consultations and for that purpose to initiate the procedure under Article 88(2) EC (see to that effect, inter alia, Case 84/82 Germany v Commission [1984] ECR 1451, paragraph 13; Cook v Commission, paragraph 29; Matra v Commission, paragraph 33; Commission v Sytraval and Brink’s France, paragraph 39; and Portugal v Commission, paragraph 33).
Hvis gyldigheden af en beslutning om ikke at gøre indsigelse mod en statsstøtte eller støtteordning imidlertid skulle vurderes på baggrund af oplysninger, som ikke kunne være til rådighed for Kommissionen ved afslutningen af den indledende undersøgelse, ville den være foranlediget til systematisk at indlede den i artikel 88, stk. 2, EF fastsatte undersøgelsesprocedure og opfordre interesserede parter at fremlægge deres bemærkninger for at undgå, at oplysninger, som ikke kunne være til rådighed for den, medfører en annullation af dens beslutning om at godkende den pågældende støtte eller støtteordning.
If the validity of a decision not to raise objections against an aid measure or an aid scheme were to fall to be determined by reference to information which could not have been available to the Commission after the preliminary investigation has been concluded, the Commission would be encouraged systematically to initiate the investigation procedure under Article 88(2) EC and to give the parties concerned notice to submit their comments, in order to prevent the information which could not be available to it leading to the annulment of its decision to authorise the aid measure or the aid scheme in question.
Som fremhævet af generaladvokaten i punkt 71 i forslaget til afgørelse, ville dette således skade opdelingen af statsstøttekontrol i to forskellige faser, hvorunder den anden fase ikke altid er påkrævet — hvilken opdeling var ønsket af EF-traktatens ophavsmænd, og er blevet bekræftet af fællesskabslovgiver i forordning nr. 659/1999.
As the Advocate General noted in point 71 of his Opinion, this would undermine the division of the review of State aid into two distinct stages, the second of which is not always required. Such a division was intended by the authors of the Treaty and confirmed by the Community legislature in Regulation No 659/1999.
I denne forbindelse vedrører den anfægtede beslutning i hovedsagen — i den del, der omhandler spørgsmålet om »Hjemmel« — gennemførelsesbestemmelserne til lov nr. 488/1992, hvori bestemmelserne for støtteordning 1997-1999 — sammenfattet i denne doms præmis 10 og 11 — er præciseret, herunder det valg mellem den automatiske indplacering af den oprindelige ansøgning eller en genfremsættelse af ansøgningen i en omformuleret form, som blev givet de virksomheder, som ikke havde modtaget nogen støtte på grund af de utilstrækkelige midler, som blev tildelt en given ansøgningsrunde.
In the main proceedings, the contested decision refers, in the section entitled ‘legal basis’, to the implementing provisions relating to Law No 488/1992 which laid down the detailed rules governing the 1997-1999 aid scheme, summarised in paragraphs 10 and 11 of this judgment, and include the choice between automatic inclusion of the original application and the lodging of a reformulated application, given to undertakings which did not receive aid by reason of there being insufficient funds allocated to a particular invitation to apply.
Selv om de italienske myndigheder følgelig ikke tog initiativ til at underrette Kommissionens tjenestegrene specifikt og fuldt ud om de respektive retsstillinger for de virksomheder, der var interesserede i at ansøge om tilskud i henhold til lov nr. 488/1992 — hvilket fremgår af forelæggelsesafgørelsen — måtte Kommissionen have været bekendt med tilstedeværelsen af virksomheder i såvel første som anden kategori.
Consequently, even though the Italian authorities did not inform the Commission’s services specifically and in detail of the legal situations of the undertakings having an interest in obtaining grants under Law No 488/1992, the order for reference shows that the Commission must have been aware of the existence of both the undertakings in the first category and those in the second category.
Henset hertil forekommer Nuova Agricasts begæring om, at Kommissionen fremlægger visse skrivelser, der blev udvekslet i forbindelse med de drøftelser, som blev ført med Kommissionen forud for vedtagelsen af den anfægtede beslutning, for at efterprøve, om myndighederne havde underrettet Kommissionens tjenestegrene om tilstedeværelsen af virksomheder i første kategori, ikke at tjene noget formål.
In the light of the above, the request by Nuova Agricast to invite the Commission to produce certain correspondence exchanged as part of its discussions with the Italian authorities prior to the adoption of the contested decision, in order to establish whether those authorities had, or had not, given notice to the Commission’s services of the existence of the undertakings in the first category, is devoid of any purpose.
Under disse omstændigheder skal det for det tredje undersøges, om Kommissionen ved ikke at modsætte sig en støtteordning, hvorved alene virksomheder i anden kategori kunne omfattes af overgangsreglen, har tilsidesat ligebehandlingsprincippet.
In those circumstances, it is necessary, thirdly, to consider whether, by not raising any objections against an aid scheme in which only undertakings in the second cat -egory could benefit from the transitional provision, the Commission infringed the principle of equal treatment.
Det skal herved understreges, at det kun var de virksomheder i anden kategori, der ikke havde påbegyndt gennemførelsen af deres investeringsprojekter inden indgivelsen af deres ansøgning om støtte i henhold til den fjerde ansøgningsrunde, der var omfattet af overgangsreglen.
It must be pointed out in that regard that the only undertakings that were able to benefit from the transitional provision were those in the second category which had not begun to implement their investment proposals prior to lodging their application for aid under the fourth invitation to apply.
Overholdelsen af ligebehandlingsprincippet kræver, at ensartede forhold ikke behandles forskelligt, og at forskellige forhold ikke behandles ensartet, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet (jf. bl.a. dom af 26.10.2006, sag C-248/04, Koninklijke Coöperatie Cosun, Sml. I, s. 10211, præmis 72 og den deri nævnte retspraksis).
The principle of equal treatment requires that comparable situations must not be treated differently and that different situations must not be treated in the same way unless such treatment is objectively justified (see, inter alia, Case C-248/04 Koninklijke Coöperatie Cosun [2006] ECR I-10211, paragraph 72 and the caselaw cited there).
Det må dog nødvendigvis fastslås, at virksomheder i første og anden kategori ikke befandt sig i ensartede situationer i relation til kravet om støttens nødvendighed, som bl.a. er kommet til udtryk i punkt 4.2, tredje punktum, i retningslinjerne.
It is apparent that in the main proceedings the undertakings in the first category and those in the second category were not in a comparable situation as regards the requirement that State aid be necessary, which is set out inter alia in the third subparagraph of point 4.2 of the guidelines.
Således som det også fremgår af dommen af 17. september 1980, Philip Morris Holland mod Kommissionen (sag 730/79, Sml. s. 2671, præmis 17), kan en støtte, som medfører en forbedring af den begunstigede virksomheds økonomiske situation, uden at dette er nødvendigt for at virkeliggøre de i artikel 87, stk. 3, EF anførte formål, ikke betragtes som forenelig med fællesmarkedet (jf. også i denne retning dom af 24.2.1987, sag 310/85, Deufil mod Kommissionen, Sml. s. 901, præmis 18, og af 5.10.1994, sag C-400/92, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 4701, præmis 12, 20 og 21).
As is clear from Case 730/79 Philip MorrisHolland v Commission [1980] ECR 2671, paragraph 17, aid which improves the financial situation of the recipient undertaking without being necessary for the attainment of the objectives specified in Article 87(3) EC cannot be considered compatible with the common market (see also, to that effect, Case 310/85 Deufil v Commission [1987] ECR 901, paragraph 18, and Case C-400/92 Germany v Commission [1994] ECR I-4701, paragraphs 12, 20 and 21).
Konstateringen af, at kravet om støttens nødvendighed ikke foreligger, kan bl.a. følge af, at gennemførelsen af det projekt, som modtager støtte, allerede er påbegyndt, eller afsluttet, af den pågældende virksomhed, inden ansøgningen om statsstøtte blev sendt til de kompetente myndigheder, hvilket udelukker, at den pågældende støtte kan være ansporende.
A finding that an aid measure is not necessary can arise in particular from the fact that the aid project has already been started, or even completed, by the undertaking concerned prior to the application for aid being submitted to the competent authorities. In such a case, the aid concerned cannot operate as an incentive.
Under støtteordning 1997-1999 havde virksomheder i anden kategori en absolut ret til at få deres ansøgning — uden ændringer — indplaceret automatisk på listen vedrørende den, i henhold til hvilken den først var blevet indgivet, uden at det blev krævet, at de traf foranstaltninger.
Under the 1997-1999 aid scheme, undertakings in the second category had an absolute right to have their application included automatically, without amendment of any kind, in the list relating to the appropriate invitation to apply immediately following the invitation under which it had first been submitted. No action on their part was required in this regard.
Derimod skulle virksomheder i første kategori indgive en ansøgning i forbindelse med den næste relevante ansøgningsrunde.
Conversely, the undertakings in the first category had to submit an application under the first appropriate invitation to apply following the invitation in respect of which they had waived automatic inclusion of their original application.
Det drejede sig endvidere om ansøgninger i en omformuleret form.
The application in question was, moreover, a reformulated one.