natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hvad endelig angår den beslutningspraksis, Hoechst har påberåbt sig, hvor der blev foretaget en forhøjelse på under 10% pr. år, har Kommissionen anført, at der er det særlige ved den sag, der gav anledning til dommen i sagen Cheil Jedang Corporation mod Kommissionen, nævnt i præmis 318 ovenfor, at forhøjelsen for varighed udgjorde 10% for nogle virksomheders vedkommende og under 10% for andres, hvorfor beslutningen ikke var konsekvent (dommens præmis 139).
As regards, last, the decision-taking practice to which Hoechst refers, whereby an increase of less than 10% per year was imposed, the Commission observes that Cheil Jedang Corporation v Commission, paragraph 318 above, had the particular characteristic that the increase for duration came to 10% for some undertakings and less than 10% for others, so that the decision was not consistent (paragraph 139 of the judgment).
Kommissionen har tilføjet, at den omstændighed, at den tidligere har anvendt en bestemt bødetillægssats på grund af overtrædelsens varighed, ikke berøver den muligheden for at forhøje denne sats inden for de i forordning nr. 17 og retningslinjerne angivne rammer, hvis det er nødvendigt for at gennemføre Fællesskabets konkurrencepolitik
The Commission adds that the fact that it may in the past have applied a certain rate of increase to the fine, by reference to the duration of the infringement, cannot deprive it of the option of raising that rate within the limits indicated by Regulation No 17 and the Guidelines, if that is necessary to ensure the implementation of
(Rettens dom af 30.9.2003, sag T-203/01, Michelin mod Kommissionen, Sml. II, s. 4071, præmis 277).
Community competition policy (Case T-203/01 Michelin v Commission [2003] ECR II-4071, paragraph 277).
Endvidere er der ikke tvivl om, at Kommissionen i de sidste beslutninger, hvortil Hoechst har henvist, forhøjede bøden med 10% pr. år på grund af overtrædelsens varighed.
Furthermore, in the last decisions to which Hoechst refers, the Commission undoubtedly increased the fine by 10% per year for the duration of the infringement.
Hvad dette angår må Hoechsts påstand om, at forhøjelsen på 10% pr. år under alle omstændigheder er upassende, fordi intensiteten af overtrædelsen varierede, forkastes.
It is necessary, on that point, to reject Hoechst’s assertion that the increase of 10% per year is in any event inadequate since the intensity of the infringement varied.
Dels kan der ikke drages nogen som helst konklusion af denne art af den passage i beslutningen, hvortil Hoechst har henvist for at påvise denne variation i overtrædelsens intensitet.
The passage in the Decision which Hoechst cites in order to demonstrate that change in the intensity of the infringement does not permit the slightest conclusion to that effect.
Dels er forhøjelsen af bøden på 10% for hvert år, overtrædelsen varede, berettiget, selv om dens intensitet varierede i den periode, det drejer sig om, eftersom overtrædelsen, der var af meget alvorlig art, fortsatte (dommen i sagen Michelin mod Kommissionen, nævnt i præmis 339 ovenfor, præmis 278).
In addition, the increase in the fine by 10% per year of the infringement is justified even if the intensity of the infringement may have varied during the period concerned, once the very serious infringement was pursued (Michelin v Commission, paragraph 339 above, paragraph 278).
Indledningsvis bemærkes, at Hoechsts femte anbringende har to led.
As a preliminary point, it should be noted that Hoechst’s fifth plea is supported by two parts.
Det første led har titlen »Overtrædelsens art«.
The first part is entitled ‘Nature of the infringement’ and the second ‘Duration of the infringement’.
Det andet har titlen »Overtrædelsens varighed«.
However, the first part is aimed, in fact, at the constituent elements of the ‘gravity’ of the infringement, which incorporates the nature of the infringement.
Det første led drejer sig imidlertid om de faktorer, som førte til, at overtrædelsen blev betragtet som »alvorlig«, og som også omfatter overtrædelsens art. Inden for rammerne af det første led har Hoechst således reelt anfægtet de faktorer, Kommissionen lagde til grund for så vidt angår overtrædelsens grovhed.
Hoechst must therefore be taken to challenge, in the first part, the elements identified by the Commission as to the gravity of the infringement.
Endvidere må Hoechsts generelle argument om, at bøden som udmålt før anvendelsen af samarbejdsmeddelelsen af 1996 er uforholdsmæssig, da den svarer til næsten fem gange det samlede markedsvolumen i EØS i 1995, som angives i tabel I til beslutningen, forkastes.
Next, it is appropriate to reject Hoechst’s general argument that the amount of its fine, calculated before the application of the 1996 Leniency Notice, is disproportionate in so far as it amounts to almost five times the overall volume of the EEA market, for 1995, set out in Table I of the Decision.
Endvidere skal bødens størrelse ifølge artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 fastsættes på grundlag af overtrædelsens grovhed og varighed.
Furthermore, under Article 15(2) of Regulation No 17, the amount of the fine is to be determined on the basis of the gravity of the infringement and its duration.
Desuden er det pågældende beløb blot resultatet af en række talmæssige
In addition, that amount is the result of a series of arithmetical
Fastsættelsen af den endelige bøde er navnlig et resultat af forskellige omstændigheder, som er forbundet med den pågældende virksomheds enkelte adfærd, såsom tilstedeværelsen af skærpende eller formildende omstændigheder (Rettens dom af 4.7.2006, sag T-304/02, Hoek Loos mod Kommissionen, Sml.
That amount is set, inter alia, on the basis of various factors linked to the individual conduct of the undertaking in question, such as the existence of aggravating or attenuating circumstances (Case T-304/02 Hoek Loos v Commission [2006] ECR II-1887, paragraphs 82 and 85).
II, s. 1887, præmis 82 og 85). Det kan ikke udledes af denne retlige ramme, at Kommissionen skal drage omsorg for, at der er et bestemt forhold mellem det således beregnede bødebeløb og det samlede markedsvolumen i EØS for det pågældende produkt i et bestemt af de år, hvori overtrædelsen fandt sted (i det foreliggende tilfælde 1995), når overtrædelsen varede i mere end 17 år, og størrelsen af bøden også beror på andre omstændigheder, som er forbundet med den pågældende virksomheds individuelle adfærd.
It cannot be inferred from that legal framework that the Commission must ensure a proportion between the amount of the fine, as thus calculated, and the overall volume of the relevant product market in the EEA, for a given year of the infringement (in this case 1995), when the infringement in question lasted more than 17 years and when the amount of the fine also depends on other factors linked to the individual conduct of the undertaking.
Hoechsts generelle argument hvad dette angår må følgelig forkastes.
It follows that Hoechst’s general argument in that regard must be rejected.
a) Overtrædelsens grovhed
a) The gravity of the infringement
Det angives bl.a. i retningslinjerne, at der ved vurderingen af overtrædelsens grovhed skal tages hensyn til overtrædelsens art, overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet — når den kan måles — og det berørte markeds udstrækning.
It must be borne in mind that the Guidelines state, inter alia, that in assessing the gravity of the infringement account must be taken of its nature, its actual impact on the market, where this can be measured, and the size of the relevant geographic market.
Overtrædelser klassificeres således i tre kategorier, idet der sondres mellem lidet alvorlige, alvorlige og meget alvorlige overtrædelser (punkt 1 A, første og andet afsnit).
Infringements are thus put into one of three categories: minor infringements, serious infringements and very serious infringements (Section 1A, first and second paragraphs).
Endvidere skal overtrædelsernes grovhed fastslås på grundlag af en lang række forhold, herunder sagens særlige omstændigheder, dens sammenhæng og bødernes afskrækkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtømmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning (Domstolens dom af 15.10.2002 i sagen Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 208 ovenfor, præmis 465, og af 28.6.2005, forenede sager C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P — C-208/02 P og C-213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 5425, præmis 241).
It must also be borne in mind that the gravity of infringements must be assessed in the light of numerous factors, such as the particular circumstances of the case, its context and the dissuasive effect of fines, although no binding or exhaustive list of criteria to be applied has been drawn up (judgment of 15 October 2002 in Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 208 above, paragraph 465, and Joined Cases C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P to C-208/02 P and C-213/02 P Dansk Rørindustri and Others v Commission [2005] ECR I-5425, paragraph 241).
Kartellets indvirkning på sorbatmarkedet i EØS
The effect of the cartel on the sorbates market in the EEA
Indledningsvis har de tre aspekter af vurderingen af overtrædelsens grovhed, hvortil der blev henvist i præmis 343 ovenfor, ikke lige stor betydning i den samlede undersøgelse.
As a preliminary point, it must be noted that the three aspects of the assessment of the gravity of the infringement which are referred to at paragraph 343 above do not have the same weight in the context of the global examination.
Overtrædelsens art har størst betydning, navnlig ved beskrivelsen af overtrædelser, der kvalificeres som »meget alvorlige«.
The nature of the infringement plays a preponderant role, in particular, in characterising ‘very serious’ infringements.
I den henseende fremgår det af beskrivelsen af meget alvorlige overtrædelser i retningslinjerne, at aftaler eller samordnet praksis, der, som i den foreliggende sag, har til formål at fastsætte prismål eller tildele volumensalgskvoter, alene på grund af deres art kan føre til kvalifikationen »meget alvorlig«, uden at det er fornødent, at en sådan adfærd karakteriseres ved nogen særlig virkning (jf. i denne retning Rettens dom af 27.7.2005, forenede sager T-49/02 — T-51/02, Brasserie nationale m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 3033, præmis 178).
In that regard, it follows from the description of very serious infringements in the Guidelines that agreements or concerted practices aimed in particular, as in this case, at setting target prices or the allocation of sales quotas by volume may entail, solely on the basis of their very nature, the characterisation as ‘very serious’, without there being any need to characterise such conduct by a particular impact (see, to that effect, Joined Cases T-49/02 to T-51/02 Brasserie nationale and Others v Commission [2005] ECR II-3033, paragraph 178).
For det første har Hoechst i det foreliggende tilfælde ikke bestridt, at kartellet havde et ulovligt formål, nemlig at fastsætte prismål, tildele volumensalgskvoter, etablere et oplysnings- og kontrolsystem samt nægte at stille teknologi til rådighed for potentielle nye virksomheder på markedet.
In the present case, first, it must be observed that Hoechst does not call in question the unlawful nature of the cartel, namely the setting of target prices, the allocation of sales quotas by volume, the definition of a system of information and control and also the refusal to supply technology to undertakings seeking to enter the market.
For det andet tog Kommissionen i beslutningen kartellets konkrete indvirkning på markedet i betragtning, da den vurderede overtrædelsens grovhed.
Second, it must be observed that, in the Decision, the Commission took into consideration the actual impact of the cartel on the market when it assessed the gravity of the infringement.
Selv om Kommissionen nemlig i betragtning 327 til beslutningen anførte, at det ikke er nødvendigt at tage konkrete virkninger i betragtning, når det er påvist, at et kartel har et konkurrencebegrænsende formål, fastslog den ikke desto mindre i betragtning 333-336 til beslutningen, at der i det foreliggende tilfælde forelå sådanne virkninger, om end den i betragtning 333 anførte, at det ikke var muligt at kvantificere dem nøjagtigt.
While the Commission asserts, at recital 327 to the Decision, that there is no need to take into account the actual effects when a cartel is shown to have an anticompetitive object, it none the less states, at recitals 333 to 336 to the Decision, that such effects exist in the present case, even though it asserts at recital 333 that it is not possible to measure them in a precise manner.
De nævnte virkninger skyldtes navnlig, at de aftaler, det drejer sig om, blev gennemført.
Those effects are the consequence, in particular, of the implementation of the agreements in question.
Kommissionen pegede i den forbindelse i betragtning 330-332 til beslutningen, hvori der henvises til dennes del I, på, at aftalerne blev gennemført omhyggeligt.
The Commission observes, in that regard, at recitals 330 to 332 to the Decision, referring to Part I of the Decision, that the agreements in question were carefully implemented.
I betragtning 334 og 336, der drejer sig om kartellets konkrete indvirkning på markedet, henvises der ligeledes til gennemførelsen af de omhandlede aftaler.
Recitals 334 and 336, which deal with the actual effects of the cartel on the market, also refer to the implementation of the agreements in question.
I betragtning 337 til beslutningen, som indeholder konklusionen på redegørelsen for kartellets konkrete indvirkning på markedet, anførte Kommissionen, at denne »kontinuerlige gennemførelse [havde] påvirket markedet for sorbater«.
At recital 337 to the Decision, which contains the finding concerning the developments devoted to the actual impact of the cartel on the market, the Commission states that that ‘continuous implementation has had an impact on the sorbates market’.
Hoechst har ikke for Retten bestridt Kommissionens konklusion, hvorefter kartellet blev gennemført.
The Commission’s finding concerning the implementation of the cartel is not challenged by Hoechst before the Court.
Det bemærkes i denne forbindelse, at Kommissionen, navnlig når der er tale om et priskartel, har ret til at udlede, at overtrædelsen har haft virkninger, når kartellets medlemmer har truffet foranstaltninger til at gennemføre de aftalte priser.
It must be emphasised, in that regard, that in the particular case of a price cartel it is permissible for the Commission to draw the inference that the infringement has had effects from the fact that the members of the cartel took measures to apply the agreed prices.
Når det er blevet fastslået, at et kartel er blevet gennemført, kan det derimod ikke kræves, at Kommissionen systematisk påviser, at aftalerne rent faktisk har gjort det muligt for de berørte virksomheder at opnå et højere handelsprisniveau end det, der ville have været gældende, hvis der ikke havde været noget kartel (jf. i denne retning dommen i sagen Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 153 ovenfor, præmis 743-745).
On the other hand, when the implementation of a cartel is established, the Commission cannot be required to demonstrate systematically that the agreements actually allowed the undertakings concerned to attain a higher level of prices than that which would have prevailed in the absence of a cartel (see, to that effect, Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 153 above, paragraphs 743 to 745).
Hoechsts argumenter kan derfor ikke rejse tvivl om Kommissionens konklusion om de virkninger, kartellet havde som følge af, at aftalerne blev gennemført.
Accordingly, Hoechst’s arguments cannot upset the Commission’s finding concerning the effects of the cartel flowing from the implementation of the agreement in issue.
Endvidere havde kartellet bl.a. til formål at fastsætte prismål.
In addition, it must be observed that the cartel had as its object, inter alia, price-fixing.
Det bemærkes hvad dette angår, at fastsættelsen af en pris, selv når den blot er vejledende, påvirker markedskræfternes frie spil ved at gøre det muligt for samtlige karteldeltagere med en rimelig grad af sikkerhed at forudsige, hvilken prispolitik deres konkurrenter vil følge.
It must be borne in mind, in that regard, that setting a price, even one that is merely indicative, affects competition because it allows all the participants in the cartel to foresee with a reasonable degree of certainty what pricing policy will be pursued by their competitors.
Mere generelt indebærer et sådant kartel et direkte indgreb i de væsentlige konkurrenceparametre på det pågældende marked.
More generally, such cartels entail direct interference with the essential parameters of competition on the relevant market.
Ved at give udtryk for en fælles vilje til konsekvent at anvende et bestemt prisniveau på deres produkter tager de berørte producenter ikke længere uafhængigt stilling til deres politik på markedet, hvilket er i strid med den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrencebestemmelser (Rettens dom af 29.11.2005, sag T-64/02, Heubach mod Kommissionen, Sml. II, s. 5137, præmis 81).
In expressing a common intention to apply a certain level of prices to their products, the producers concerned no longer determine their policy on the market in an autonomous manner, thus adversely affecting the concept inherent in the Treaty provisions on competition (Case T-64/02 Heubach v Commission [2005] ECR II-5137, paragraph 81).
Det følger heraf, at kartellet i det foreliggende tilfælde ved bl.a. at fastsætte prismål nødvendigvis påvirkede markedskræfternes frie spil.
It follows that, by fixing, inter alia, target prices, the cartel in issue necessarily affected the play of competition.
Desuden viser tabel II til beslutningen, at de salgskvoter, der var blevet aftalt mellem kartellets parter, blev gennemført, således som Kommissionen anførte i betragtning 335.
Furthermore, Table II of the Decision shows that the sales quotas agreed between the parties to the cartel were implemented, as the Commission states at recital 335.
Hoechst har ikke bestridt tallene i denne tabel, men kun gjort gældende, at forekomsten af »grå mængder« — dvs. mængder, der blev solgt, men som kartelmedlemmerne ikke fik oplysning om — skaber tvivl om, hvorvidt aftalerne virkede.
The figures set out in the table are not disputed by Hoechst, which observes only that ‘grey material’ — that is to say, quantities sold and not declared to the members of the cartel — cast doubt on the proper functioning of the agreements in question.
Det fremgår imidlertid af betragtning 112 og 193 til beslutningen, at kartelmedlemmernes drøftelser om eventuelle »grå mængder« drejede sig om de japanske producenters salgsvolumener, som ikke var medtaget i de »officielle statistikker«, dvs. de offentliggjorte data om disse producenters eksport.
It follows from recitals 112 and 193 to the Decision that the discussions of the members of the cartel concerning any ‘grey material’ related to sales volumes of the Japanese producers which were not included in the ‘official statistics’, that is to say the published export data of those producers.
Kommissionen peger i betragtning 335 til beslutningen navnlig på, at Ueno kan tilskrives sådanne »grå mængder«. Selv hvis de salgstal for Ueno, eller de øvrige japanske producenter, der angives i tabel II til
In particular, at recital 335 to the Decision, the Commission states that such ‘grey material’ can be attributed to Ueno.
DOM AF 18.6.2008 — SAG T-410/03 beslutningen, er påvirket af sådanne »grå mængder«, er de pågældende mængder derfor uden betydning for Hoechsts salgstal.
Therefore, even on the assumption that such ‘grey material’ did have an impact on Ueno’s sales figures, or on those of other Japanese producers, set out in Table II of the Decision, those quantities would have no impact on Hoechst’s sales figures.
Kartellet havde under disse omstændigheder i det mindste den virkning, at det begrænsede eller kontrollerede den afsætning, der blev opnået af en konkurrent på EØS-markedet.
In those circumstances, the cartel would have had, at least, the effect of limiting or controlling the outlets of a competitor present on the EEA market.
I den forbindelse er det med hensyn til Hoechsts bemærkninger om, at Hoechst også solgte »grå mængder« af det relevante produkt, tilstrækkeligt at bemærke, at de ikke underbygges af noget objektivt materiale, og at der desuden ikke i tilstrækkelig god tid blev fremlagt et sådant materiale for Kommissionen.
In that regard, as regards Hoechst’s assertions that it also sold ‘grey material’ of the product concerned, it is sufficient to observe that they are not supported by any objective element, which, moreover, was not provided to the Commission in good time.
På baggrund af det foranstående må Hoechsts argumenter om kartellets indvirkning på sorbatmarkedet i EØS forkastes.
In the light of the foregoing, Hoechst’s arguments concerning the effect of the cartel on the sorbates market in the EEA must be rejected.
Deltagelse i kartellet af højt placerede Hoechst-ledere
The participation of Hoechst’s high-level directors in the cartel
Det bemærkes indledningsvis, at Kommissionens konstatering af, at de hemmelige aftaler for størstedelens vedkommende var blevet udformet, ledet og fremmet på et meget højt plan i de berørte virksomheder, blev gentaget i forbindelse med vurderingen af de omhandlede overtrædelsers art.
As a preliminary point, it must be noted that the Commission’s finding that the collusive agreements in issue were essentially conceived, directed and encouraged at high level in the undertakings concerned is repeated in the context of the assessment of the nature of the infringements in issue.
Selv hvis denne konstatering skulle vise sig at være urigtig for så vidt angår Hoechst, er der ikke grundlag for at antage, at dette alene ville kunne undergrave Kommissionens konklusion, hvorefter de omhandlede overtrædelser, som bl.a. kendetegnedes af fastsættelse af prismål og tildeling af volumensalgskvoter, på grund af selve deres art var meget alvorlige.
However, there is no ground for concluding that that finding, if it proved incorrect for Hoechst, could in itself call in question the Commission’s conclusion that the infringements in question, which were characterised in particular by the setting of target prices and the allocation of sales quotas by volume, were by their very nature very serious.
Under alle omstændigheder er det tilstrækkeligt at bemærke, at Kommissionens konstatering tydeligvis bygger på de lister over ansatte i de berørte virksomheder, der deltog i møderne, som gengives i betragtning 88, 91 og 96-98 til beslutningen.
In any event, it is sufficient to observe that the Commission’s finding clearly relies on the lists of employees of the undertakings concerned who participated in the meetings, which are set out at recitals 88, 91 and 96 to 98 to the Decision.
For Hoechsts vedkommende anførte Kommissionen i betragtning 96, at selskabets repræsentanter på de fælles møder navnlig bestod af salgschefer eller medarbejdere med ansvar for salget af det berørte produkt. Hoechsts påstand om, at der foreligger en begrundelsesmangel på dette punkt, må derfor forkastes.
As regards Hoechst, at recital 96 to the Decision the Commission states that its representatives at the joint meetings were, in particular, the sales directors or sales managers for the product concerned.
Det bemærkes ligeledes, at den liste over Hoechst-ansatte, der blev gengivet i betragtning 96 til beslutningen, allerede forekom i punkt 62 i klagepunktsmeddelelsen.
It must also be observed that the list of Hoechst’s employees set out at recital 96 to the Decision already appeared at paragraph 62 of the statement of objections.
Desuden anførte Kommissionen klart i punkt 295 i klagepunktsmeddelelsen, at den ville tage i betragtning, at de hemmelige aftaler var blevet udformet, ledet og fremmet på et meget højt plan i de berørte virksomheder.
Furthermore, at paragraph 295 of the statement of objections the Commission clearly stated that it would take account of the fact that the collusive agreements were conceived, directed and encouraged at top level in the undertakings concerned.