natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Efter sagens forelæggelse indkalder appelkammerets formand hurtigst muligt appelsagens parter til mundtlig forhandling som omhandlet i basisforordningens artikel 77, idet den henleder parternes opmærksomhed på artikel 59, stk. 2, i nærværende forordning.
After the remittal of the case, the chairman of the Board of Appeal shall, without delay, summon the parties to the appeal proceedings to oral proceedings as provided for in Article 77 of the Basic Regulation and shall draw their attention to the contents of Article 59(2) of this Regulation.
En begæring om yderligere forhandlingsmøder kan kun imødekommes, hvis den er begrundet i omstændigheder, der har ændret sig under eller efter forhandlingsmødet.«
Requests for further hearings shall be inadmissible except for requests based on circumstances which have undergone change during or after the hearing.’
Sagens faktiske omstændigheder
Background to the dispute
Sagsøgeren er et forbund af foreninger af landbrugskooperativer i provinserne Alicante, Castellón og Valencia (Spanien), der samlet omfatter næsten alle lokale landbrugskooperativer i de tre provinser.
The applicant is a federation of unions of farming cooperatives in the provinces of Alicante, Castellón and Valencia (Spain), which in turn comprise almost all the local farming cooperatives in those three provinces.
Den 22. august 1995 overdrog forædleren af mandarinsorten Nadorcott, N., sine rettigheder vedrørende denne sort til M. M. indgav samme dag en ansøgning om EF-sortsbeskyttelse til EF-Sortsmyndigheden.
On 22 August 1995, the breeder of the Nadorcott mandarin variety, Mr N., assigned his rights in regard to that variety to Mr M. On the same day, the latter filed an application with the CPVO for the grant of a Community plant variety right.
Ansøgningen blev offentliggjort i EF-Sortsmyndighedens Tidende den 26. februar 1996.
The application was published in the Official Gazette of the CPVO of 26 February 1996.
Den 21. marts 1997 overdrog M. sine rettigheder vedrørende sorten Nadorcott til intervenienten og underrettede EF-Sortsmyndigheden om overdragelsen.
On 21 March 1997, Mr M. assigned his rights in regard to the Nadorcott variety to the intervener and informed the CPVO of that assignment.
EF-Sortsmyndigheden meddelte ved afgørelse nr. 14111 af 4. oktober 2004 (herefter »tildelingsafgørelsen«) EF-sortsbeskyttelse til intervenientens sort.
The CPVO granted a Community plant variety right for the intervener’s variety by Decision No 14111 of 4 October 2004 (‘the decision granting the right’).
Tildelingsafgørelsen blev offentliggjort i EF-Sortsmyndighedens Tidende den 15. december 2004.
The decision granting the right was published in the Official Gazette of the CPVO of 15 December 2004.
Sagsøgeren indgav den 11. februar 2005 en klage til appelkammeret over tildelingsafgørelsen.
On 11 February 2005, the applicant appealed to the Board of Appeal against the decision granting the right.
Anbringenderne til støtte for klagen fremgik af et indlæg af 14. april 2005.
The grounds for the appeal were set out in a statement dated 14 April 2005.
Navnlig for så vidt angår formaliteten gjorde sagsøgeren i dette indlæg gældende, at meddelelsen af sortsbeskyttelse for sorten Nadorcott berørte denne umiddelbart og individuelt.
With regard, in particular, to the admissibility of the appeal, the applicant argued, in that statement, that the grant of a plant variety right in regard to the Nadorcott variety was of direct and individual concern to it.
For så vidt angår realiteten anførte sagsøgeren bl.a., at beskyttelsen var ugyldig, fordi den omhandlede sort savnede nyhedsværdi og fornødent særpræg.
With regard to the substance of the case, it considered, inter alia, that the plant variety right was invalid for lack of novelty and distinctive character of the variety at issue.
Den 24. februar 2005 anmodede intervenienten om at måtte intervenere, og den 29. juli 2005 fremsatte den pågældende sine argumenter i et selvstændigt indlæg.
On 24 February 2005, the intervener applied for leave to intervene and, on 29 July 2005, it submitted its arguments in a separate document.
Intervenienten gjorde gældende, at sagsøgeren ikke var klageberettiget, navnlig fordi sagsøgeren ikke var umiddelbart og individuelt berørt af tildelingsafgørelsen.
It contended that the applicant did not have locus standi because, inter alia, it was not directly and individually concerned by the decision granting the right.
Intervenienten gjorde endvidere gældende, at klagen var ugrundet.
It also contended that the appeal was unfounded.
EF-Sortsmyndigheden anførte i sit indlæg af 15. september 2005 indledningsvis, at klagen skulle afvises som følge af manglende klageberettigelse.
In its observations of 15 September 2005, the CPVO argued, first of all, that the appeal was inadmissible for want of locus standi.
Vedrørende realiteten anførte EF-Sortsmyndigheden ligeledes, at klagen skulle afvises.
The CPVO also contended that the appeal should be dismissed on its substantive merits.
Forhandlingsmødet ved appelkammeret fandt sted den 8. november 2005.
The hearing took place before the Board of Appeal on 8 November 2005.
Sagsøgeren gjorde gældende, at appelkammeret i henhold til gennemførelsesforordningens 49 forud for forhandlingsmødet skulle have opfordret sagsøgeren til at fremlægge
The applicant there argued that, pursuant to Article 49 of the implementing regulation, the Board of Appeal should have called upon it, before the hearing, to submit documents
Sagsøgeren anmodede om udsættelse af sagen for at kunne vende tilbage til Spanien med henblik på at indsamle og fremlægge en fuldstændig dokumentation i den forbindelse, eller om i det mindste at få adgang til på forhandlingsmødet at fremlægge den ufuldstændige dokumentation, som sagsøgerens repræsentanter havde medbragt.
The applicant asked for time to return to Spain to assemble and produce complete documentation to that effect, or at least to be allowed to produce at the hearing the incomplete documentation to that effect which its representatives had brought with them.
Sagsøgeren oplyste, at denne dokumentation bestod af fuldmagter til at indgive klage på vegne af individuelle mandarinproducenter samt en kontrakt mellem Geslive (en organisation der er ansvarlig for at varetage og forsvare intervenientens interesser og rettigheder i Spanien med hensyn til sorten Nadorcott) og kooperativet Anecoop (medlem af en forening af kooperativer, der er medlem af sagsøgeren) vedrørende sidstnævntes betaling af vederlag for udnyttelsen af sorten Nadorcott.
It stated that that documentation included documents empowering it to bring an appeal on behalf of individual mandarin growers and a contract between Geslive (the body responsible for the management and defence in Spain of the intervener’s rights in regard to the Nadorcott variety) and the Anecoop cooperative (a member of a union of cooperatives affiliated to the applicant) concerning payment by the latter of royalties for cultivation of the Nadorcott variety.
Appelkammeret afviste ved afgørelse af 8. november 2005 (herefter »den anfægtede afgørelse«) at realitetsbehandle sagsøgerens klage, da sagsøgeren ikke var klageberettiget.
By decision of 8 November 2005 (‘the contested decision’), the Board of Appeal dismissed the applicant’s appeal as inadmissible on the ground that it did not have locus standi.
Det afslog endvidere sagsøgerens begæring om at få adgang til at fremlægge dokumenter.
It also rejected its application for leave to produce documents.
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande ved Retten:
The applicant claims that the Court should:
— EF-Sortsmyndigheden betaler sagens omkostninger.
— order the CPVO to pay the costs.
EF-Sortsmyndigheden har nedlagt følgende påstande ved Retten:
The CPVO contends that the Court should:
— Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, og subsidiært, såfremt EF-Sortsmyndigheden ikke frifindes, nedlægges der påstand om, at denne alene betaler sine egne omkostninger.
— order the applicant to pay the costs and, in the alternative, if the action is well founded, order the CPVO to bear only its own costs.
Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet nærmere bestemt gjort tre anbringender gældende, for det første en tilsidesættelse af gennemførelsesforordningens artikel 49 og 50 samt tilsidesættelse af principperne om påpasselighed og om god forvaltningsskik, for det andet begik appelkammeret en fejl ved bedømmelsen af sagsøgerens klageberettigelse, og for det tredje tilsidesatte appelkammeret begrundelsespligten.
In support of its action, the applicant relies, essentially, on three pleas in law alleging, first, an infringement of Articles 49 and 50 of the implementing regulation and of the principle of care and attention and the principle of sound administration, second, error on the part of the Board of Appeal concerning the applicant’s locus standi and, third, a failure to comply with the obligation to state reasons.
Det første anbringende vedrørende en tilsidesættelse af gennemførelsesforordningens artikel 49 og 50 samt af principperne om påpasselighed og om god forvaltningsskik
The first plea in law: infringement of Articles 49 and 50 of the implementing regulation, of the principle of care and attention and of the principle of sound administration
Det første anbringende består af to led vedrørende dels en tilsidesættelse af gennemførelsesforordningens artikel 49, dels en tilsidesættelse af gennemførelsesforordningens artikel 50.
The first plea in law is divided into two branches alleging, first, infringement of Article 49 of the implementing regulation, and, secondly, infringement of Article 50 of the implementing regulation.
I forbindelse med begge led gør sagsøgeren gældende, at der ligeledes er sket en tilsidesættelse af principperne om påpasselighed og om god forvaltningsskik.
In both branches, the applicant also alleges infringement of the principle of care and attention and of the principle of sound administration.
Det første led vedrørende en tilsidesættelse af gennemførelsesforordningens artikel 49 samt af principperne om påpasselighed og om god forvaltningsskik
The first branch: infringement of Article 49 of the implementing regulation, of the principle of care and attention and of the principle of sound administration
Sagsøgeren har anført, at i det tilfælde, at klagen ikke er i overensstemmelse med basisforordningens artikel 68, skal appelkammeret i henhold til gennemførelsesforordningens artikel 49 give sagsøgeren meddelelse herom og opfordre denne til om muligt at afhjælpe de konstaterede mangler inden for en af appelkammeret fastsat frist.
The applicant claims that, if its action does not comply with Article 68 of the basic regulation, the Board of Appeal must, in accordance with Article 49 of the implementing regulation, so inform it and request it to remedy the deficiencies found, if possible, within such period as the Board might specify.
Appelkammeret har imidlertid på intet tidspunkt givet sagsøgeren meddelelse om, at forbundet ikke er klageberettiget, og det har ikke opfordret dette til at afhjælpe denne mangel.
However, the Board of Appeal never informed the applicant that it did not have locus standi or request it to remedy that situation.
Appelkammerets adfærd er således begrundet i en urigtig fortolkning af gennemførelsesforordningens artikel 49.
The conduct of the Board of Appeal was thus based on an erroneous interpretation of Article 49 of the implementing regulation.
For det første fremgår det efter sagsøgerens opfattelse klart af ordlyden af gennemførelsesforordningens artikel 49, at denne artikel ikke blot henviser til »åbenlyse mangler ved klagen«.
First of all, in the applicant’s view, it is clear from the terms of Article 49 of the implementing regulation that that article does not refer solely to ‘obvious defects in an application’.
Eftersom denne bestemmelse blandt disse mangler udtrykkeligt nævner afvisningsgrunden i basisforordningens artikel 68, er det ikke sandsynligt, at fællesskabslovgiveren udelukkende ville henvise til åbenlyse mangler, da en mangel,
Given that that provision expressly mentions as one of those defects the inadmissibility referred to in Article 68 of the basic regulation, it is unlikely that the Community legislature intended to refer only to obvious defects, since inadmissibility
Uanset vanskeligheden ved at afhjælpe manglen var appelkammeret forpligtet til at opfylde forpligtelsen i gennemførelsesforordningens artikel 49, når det var muligt at afhjælpe manglen.
Thus, independently of the difficulty involved in correcting the deficiency, the Board of Appeal was bound by the obligation under Article 49 of the implementing regulation once it was possible to remedy the deficiency.
Sagsøgeren støtter sig herved ikke kun på principperne om påpasselighed og om god forvaltningsskik, men også på den garanti, som Fællesskabets retsorden giver sagsøgeren, og som ikke kan fortolkes så strengt, som tilfældet er i denne sag.
The applicant relies in that regard not merely on the principle of care and attention and the principle of sound administration but also on a guarantee granted to the applicant by the Community legal order which may not be interpreted as restrictively as has been done in this case.
Sagsøgeren støtter sig endvidere på afvisningen af klagen under henvisning til påstanden om, at sagsøgeren ikke var klageberettiget, for at gøre gældende, at appelkammeret hverken bestrider, at der forelå en mangel, eller at den på forhandlingsmødet var i tvivl om relevante forhold ved fastlæggelsen af, om sagsøgeren var klageberettiget.
The applicant also relies on the dismissal of the appeal for, allegedly, lack of locus standi on its part in order to point out that the Board of Appeal does not deny that the deficiency existed or that it still had doubts at the hearing as to the relevant factors in determining whether the applicant had locus standi.
Sagsøgeren har for det andet bestridt appelkammerets fortolkning af formuleringen »om muligt« i gennemførelsesforordningens artikel 49.
Secondly, the applicant contests the Board of Appeal’s interpretation of the expression ‘if possible’ in Article 49 of the implementing regulation.
Det tilkommer ifølge sagsøgeren ikke appelkammeret at bedømme, om manglen let kan afhjælpes, og, uanset om det skulle foretage en sådan bedømmelse, var det stadig forpligtet til at anmode sagsøgeren om at afhjælpe manglen.
In the applicant’s view, it was not for the Board of Appeal to consider whether the deficiency could be remedied easily and, even if it was required to carry out such a consideration, it still had to require the applicant to remedy the deficiency.
Eftersom det tilkommer den berørte at søge den konstaterede mangel korrigeret, og ikke appelkammeret, var sidstnævnte ikke berettiget til straks at tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt sagsøgeren ville være i stand til at afhjælpe manglen.
Since it was for the party and not the Board of Appeal to seek to remedy the deficiency which had been found to exist, the Board of Appeal was not entitled to proceed immediately to a consideration of the question of whether the applicant was or was not in a position to remedy it.
En sådan fortolkning fører til vilkårlighed, fordi udøvelsen af partsbeføjelser ville være afhængig af myndighedens opfattelse af partens evne til at udøve sin ret.
Such an interpretation leads to arbitrariness inasmuch as the exercise of the party’s right is subject to the administration’s perception of the party’s capacity to exercise its right.
Sagsøgeren har for det tredje gjort gældende, at gennemførelsesforordningens artikel 49 er affattet i bindende termer, når den bestemmer, at »appelkammeret [giver] klageren meddelelse herom og opfordrer denne til om muligt at afhjælpe de konstaterede mangler«.
Thirdly, the applicant points out that Article 49 of the implementing regulation is drafted in imperative terms when it provides that ‘the Board of Appeal shall so inform the appellant and shall require him to remedy the deficiencies found’.
Denne bestemmelse forpligtede således appelkammeret til at informere sagsøgeren om manglerne og opfordre forbundet til at afhjælpe disse.
Thus, that article requires the Board of Appeal to inform the appellant of the deficiencies and request it to remedy them.
Appelkammeret overholdt ikke disse forpligtelser.
It did not fulfil those two obligations.
Derimod var appelkammeret ifølge sagsøgeren ikke forpligtet til at informere forbundet om, at dette skulle fremlægge dokumenter for at afhjælpe manglen.
On the other hand, in the applicant’s view, the Board of Appeal was not required to inform it that it had to produce documents in order to remedy the irregularity.
Gennemførelsesforordningen foreskriver nemlig ikke fremlæggelse af dokumenter, som kun er et af flere midler, som parten har til rådighed for at afhjælpe den konstaterede mangel.
Article 49 of the implementing regulation does not require it, the production of documents being one of the many means at the party’s disposal to remedy the deficiency found to exist.
For det fjerde har sagsøgeren anført, at det forhold, at appelkammeret har informeret forbundet om de andre parters indsigelse mod, at klagen blev taget til realitetsbehandling, ikke begrunder appelkammerets manglende påpasselighed i opfyldelsen af dets forpligtelser i henhold til gennemførelsesforordningens artikel 49.
Fourthly, the applicant considers that informing it of the other parties’ objections to the admissibility of the appeal does not justify the Board of Appeal’s lack of care and attention in fulfilling its obligation under Article 49 of the implementing regulation.
Appelkammeret kan ikke gøre overholdelsen af sin forpligtelse afhængig af en bedømmelse af indholdet af andre parters påstande eller alene handle, hvis parterne ikke anfører de mangler, der henvises til i gennemførelsesforordningens artikel 49.
The Board cannot make the fulfilment of its obligation subject to a consideration of the contents of the parties’ allegations nor act only if the parties make no reference to deficiencies referred to in Article 49 of the implementing regulation.
Nærværende sag er ikke »en privatretlig sag«.
The proceedings at issue are not a ‘private judicial procedure’.
For det femte har sagsøgeren anført, at appelkammeret har overset klageprocedurens administrative karakter, da det fastslog, at det ville foregribe afgørelsen vedrørende et forhold, der var genstand for tvist mellem parterne, hvis det tillod sagsøgeren at afhjælpe sin manglende klageberettigelse.
Fifthly, the applicant considers that the Board of Appeal overlooked the administrative nature of the proceedings when it formed the view that permitting the applicant to remedy its lack of locus standi would amount to pre-judging an issue that was the subject of dispute between the parties.
Sagsøgeren har påpeget, at afvisning af sagen er et grundlæggende processpørgsmål, som organet, til hvilket klagen er indgivet, skal efterprøve ex officio.
It points out that inadmissibility is a matter of public policy which the body before which the matter is brought must consider of its own motion.
Det er derfor uden betydning, om en manglende klageberettigelse er gjort gældende af parterne.
It is thus of no consequence whether or not a lack of locus standi has been raised by the parties.
Endelig har sagsøgeren for første gang i retsmødet ved Retten anført, at det eneste dokument, forbundet modtog fra appelkammeret forud for forhandlingsmødet, var en afgørelse om udsættelse af sagen af 27. juni 2005, ifølge hvilken appelkammeret med forbehold af den endelige afgørelse ikke fandt, at klagen var åbenbart ugrundet.
Finally, the applicant indicated for the first time at the hearing before the Court that the only document transmitted to it by the Board of Appeal before the hearing was a decision, dated 27 June 2005, staying the proceedings in which, without prejudice to the final decision, the Board of Appeal did not take the view that the appeal was manifestly unfounded.
Sagsøgeren har gjort gældende, at forbundet på baggrund af den afgørelse og det forhold, at gennemførelsesforordningens artikel 49, stk. 1, ikke blev anvendt, havde en berettiget forventning om, at dets klageberettigelse var klarlagt forud for forhandlingsmødet.
It claims that, on the basis of that decision and the fact that Article 49(1) of the implementing regulation was not applied, it had a legitimate expectation that its locus standi had been sufficiently established prior to the hearing.
EF-Sortsmyndigheden har anført, at den af sagsøgeren anførte fortolkning af gennemførelsesforordningens artikel 49 ikke er holdbar.
The CPVO considers that the interpretation of Article 49 of the implementing regulation put forward by the applicant is without foundation.
Eftersom det er vanskeligt at afhjælpe manglende klageberettigelse, er det EF-Sortsmyndighedens opfattelse, at henvisningen i gennemførelsesforordningens artikel 49 til basisforordningens artikel 68 alene vedrører berigtigelse af udelukkende formelle fejl.
Since it considers that lack of locus standi is difficult to remedy, the CPVO contends that the reference to Article 49 of the implementing regulation made in Article 68 of the basic regulation can concern only the correction of purely formal errors.
Da sagsøgeren endvidere under den skriftlige forhandling har besvaret intervenientens påstande om, at sagsøgeren ikke er umiddelbart og individuelt berørt, er sagsøgerens klageberettigelse blevet til et »spørgsmål vedrørende realiteten«. Det var derfor ikke nødvendigt for
In addition, since the applicant replied during the written procedure to the intervener’s allegations concerning the absence of direct and individual concern, the question of the applicant’s locus standi had become a ‘question of substance’ in the case.
Hertil kommer, at hvis man accepterede fuldmagter fra individuelle producenter, ville det ifølge EF-Sortsmyndigheden svare til, at man tillod en ny part at blive del i sagen, uagtet at klagefristen var udløbet.
Moreover, in the CPVO’s view, accepting the powers of attorney granted by the individual growers would have amounted to permitting a new entity to become a party to the proceedings notwithstanding the fact that the period within which an appeal had to be brought had expired.
Da sagsøgeren har indgivet klagen i eget navn, kan forbundet ikke i forhandlingsmødet påberåbe sig procesfuldmagter fra individuelle producenter, der ikke er direkte medlemmer af dettes organisation.
Having brought the appeal in its own name, the applicant could not rely at the hearing on powers of attorney granted by individual growers who were not directly members of its organisation.
Ifølge intervenienten var appelkammeret ikke forpligtet til indledningsvis at prøve, om det fremgik af de af sagsøgeren fremlagte dokumenter, at sagsøgeren var klageberettiget.
In the intervener’s view, the Board of Appeal is not required to ascertain in advance whether it is clear from the documents produced by the applicant that it actually has locus standi.
Det påhvilede sagsøgeren at påberåbe sig sin klageberettigelse og at fremlægge passende dokumentation herfor.
It is for the applicant to invoke its locus standi and submit relevant evidence thereof.
Ifølge gennemførelsesforordningens artikel 49 påhviler det appelkammeret at prøve, om denne formelle betingelse er overholdt, men det påhviler ikke appelkammeret at prøve, om sagsøgeren rent faktisk er klageberettiget.
Article 49 of the implementing regulation requires the Board of Appeal to ascertain whether that formal condition has been fulfilled but does not require it to ascertain whether the applicant actually has locus standi.
Med dette led i sit anbringende har sagsøgeren foreholdt appelkammeret, at det dels ikke meddelte sagsøgeren, at det ikke fandt, at forbundet var klageberettiget, dels ikke opfordrede det til at dokumentere sin klageberettigelse.
In the present branch of its argument, the applicant claims, on the one hand, that the Board of Appeal did not inform it that it considered that the applicant did not have locus standi and, on the other, did not call upon it to show that it had such locus standi.