natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Uden for søterritoriet er ifølge havretskonventionen kun de regler om udtømninger tilladt, som gennemfører Marpol 73/78; Fællesskabet må derfor ikke udstede videregående bestemmelser for de omhandlede havområder 47.
Since, under the Convention on the Law of the Sea, only rules on discharges which implement Marpol 73/78 are permitted outside the territorial sea, the Community may not, for the sea areas in question, adopt more extensive rules. 47
Om de omhandlede bestemmelser kan anvendes direkte, og — i sammenhæng hermed — om de kan begrunde rettigheder for borgerne, er ikke afgørende for besvarelsen af de præjudicielle spørgsmål.
Whether or not the provisions in question are directly applicable and — correlatively — whether they confer rights on individuals is not conclusive for the purpose of responding to the request for a preliminary ruling.
Heller ikke det retsgrundlag, traktaterne udgør, er i princippet direkte anvendeligt i den forstand, at borgerne heraf kan udlede rettigheder eller retsfølger til egen fordel.
Even the legal bases of the Treaties are in principle not directly applicable in the sense that individuals can derive from them rights or legal consequences to their benefit.
Dog kan borgerne rejse tvivl om lovligheden af bestemmelser i den afledte ret ved at anfægte retsgrundlaget
Nevertheless, individuals may question the legality of rules of secondary law by contesting the legal basis thereof.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT KOKOTT — SAG C-308/06 c) Gennemførelsen af Marpol 73/78
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06
Endelig støtter især sagsøgerne anbringendet om, at undersøgelsen af direktiv 2005/35 skal ske på grundlag af Marpol 73/78, også på, at direktivet skal harmonisere gennemførelsen af aftalen i medlemsstaterne. Denne hypotese undersøger jeg på dette sted subsidiært, for det tilfældes skyld, at Domstolen ikke vil anvende havretskonventionen som kriterium for direktivets lovlighed.
The claimants in particular relied for the examination of Directive 2005/35 on the basis of Marpol 73/78 also on the fact that the directive is designed to harmonise implementation of that convention in the Member States.
I modsætning hertil virker Italiens opfattelse ikke overbevisende, som går ud på, at der trods disse bestemmelser uden for søterritoriet kan udstedes og anvendes strengere beskyttelsesbestemmelser.
By contrast, Italy’s view that more stringent protective measures could be adopted and applied outside the territorial sea in spite of these provisions is unconvincing.
Ganske vist er det rigtigt, at staterne skal beskytte havmiljøet, som det især kommer til udtryk i havretskonventionens artikel 192.
It is true that States must protect the marine environment, as expressed in particular in Article 192 of the Convention on the Law of the Sea.
Men uden for søterritoriet konkretiseres denne opgave af de ovennævnte bestemmelser, der sikrer, at de internationale standarder, som i henhold til artikel 211, stk. 1, er udviklet i fællesskab, virkeliggøres. Denne henvisning til fælles standarder retfærdiggøres af, at ensidige foranstaltninger ville kunne belaste den internationale sejlads urimeligt meget.
However, this duty is given concrete expression outside the territorial sea by the abovementioned provisions, which give effect to the common international standards developed pursuant to Article 211(1).
Dette gælder navnlig for det åbne hav, hvor man kunne forestille sig et stort antal forskellige beskyttelsesstandarder.
This is particularly true on the high seas, where it is possible to imagine a large number of different standards of protection applying in parallel.
Som både sagsøgerne og den danske, græske, maltesiske, svenske og cypriotiske regering har understreget, findes der en række holdepunkter for, at direktiv 2005/35 ikke må afvige fra Marpol 73/78.
As the claimants and the Danish, Greek, Maltese, Swedish and Cypriot Governments point out, there are a number of factors which suggest that Directive 2005/35 should not derogate from Marpol 73/78.
I henhold til artikel 1, stk. 1, er formålet med direktivet at overføre de internationale regler om forurening fra skibe til fællesskabsretten.
According to Article 1(1), the purpose of the directive is to incorporate international standards for shipsource pollution into Community law.
I henhold til betragtning 2 til direktivet fremgår disse standarder af Marpol 73/78, som direktivet i artikel 2, nr. 1, 48refererer til i form af en dynamisk henvisning. I henhold til betragtning 3 skal direktivet harmonisere medlemsstaternes gennemførelse af denne konvention.
According to recital (2) in the preamble, these standards are set out in Marpol 73/78, to which Article 2(1) 48 of the directive refers in the form of a dynamic reference.
Navnlig skal der ifølge betragtning 15 49fastsættes sanktioner for overtrædelse af
In particular, according to recital (15), 49penalties for violations of these international standards are to be established. However, no
48 — I den tyske udgave er denne bestemmelse ufuldstændig og knap nok forståelig, da første linje af definitionen mangler.
48 — In the German version this provision is incomplete and also barely comprehensible as the first line of the definition is missing.
49 — I den tyske udgave af direktivet fejlagtigt betegnet som betragtning 14, idet den rigtige betragtning 14 om komitologi mangler i den tyske udgave.
49 — In the German version of the directive this is incorrectly designated recital (14) since the actual recital (14) on comitology is missing in the German version.
Marpol 73/78 bliver således gennem henvisningen i de nævnte bestemmelser i havretskonventionen, som Fællesskabet har indgået, uden for søterritoriet til bedømmelseskriterium for direktiv 2005/35. I denne forbindelse skal det påpeges, at ifølge havretskonventionen er kun de regler tilladt, der svarer til Marpol 73/78, dvs. som gennemfører de heri fastsatte beskyttelsesstandarder.
Consequently, through the reference in the above provisions of the Convention on the Law of the Sea concluded by the Community Marpol 73/78 is the test standard applicable to Directive 2005/35 outside the territorial sea.
Derimod er regler, der går ud over Marpol 73/78, ikke tilladt i disse havzoner.
By contrast, rules which go beyond Marpol 73/78 are not permitted in these sea areas.
Med hensyn til gennemførelsen af Marpol 73/78 ved direktiv 2005/35 mangler der derimod en forpligtelse, som Fællesskabet har overtaget.
INTERTANKO AND OTHERS express indications of an intended derogation from Marpol 73/78 are to be found in the wording of Directive 2005/35.
Derimod ses der ikke i direktiv 2005/35’s tekst nogen udtrykkelige henvisninger til en tilsigtet afvigelse fra Marpol 73/78.
52By contrast, in the case of the implementation of Marpol 73/78 by Directive 2005/35 no obligation has been assumed by the Community.
Ganske vist har Domstolen i det mindste antydet, at direktiv 98/44 skal bedømmes efter konventionen om meddelelse af europæiske patenter 53, selv om det ikke var Fællesskabet, men kun dets medlemsstater, der var parter i denne 54.
None the less, the Court has at least intimated that Directive 98/44 should be reviewed in the light of the Convention on the Grant of European Patents, 53even though it was only the Member States, and not the Community, that were parties to it. 54
Som begrundelse for at tage sagen op til undersøgelse udtalte Domstolen, at det var blevet fremført, at direktivet pålægger medlemsstaterne forpligtelser, som det strider mod deres egne forpligtelser i henhold til international ret at opfylde, selv om det udtrykkeligt anføres i direktivet, at det ikke berører disse forpligtelser 55.
As grounds for embarking on the examination, the Court stated that it was argued that the directive imposed obligations on the Member States, fulfilment of which would breach their own obligations under international law, even though the directive itself claimed not to affect those obligations. 55
Antagelsen af, at Fællesskabet er forpligtet som følge af gennemførelsen af folkeretlige forpligtelser, hviler ligeledes på en retspraksis, der er udviklet i forbindelse med GATT-aftalen.
The assumption that the Community is bound through the implementation of obligations under international law is also based on caselaw developed in connection with GATT.
Ganske vist hører GATT- og WTO-aftalerne på grund af deres natur og deres systematik principielt ikke til de normer, ud fra hvilke Domstolen bedømmer lovligheden af fællesskabsorganernes retsakter 50.
It is true that, given their nature and structure, GATT and the WTO Agreements are not in principle among the rules in the light of which the Court is to review the legality of measures adopted by the Community institutions.
Men når Fællesskabet ønsker at opfylde en bestemt forpligtelse, det har påtaget sig inden for rammerne af disse aftaler, eller hvis fællesskabsretsakten udtrykkeligt henviser til særlige bestemmelser i dem, tilkommer det Domstolen at efterprøve den pågældende fællesskabsretsakts lovlighed på grundlag heraf 51.
50 However, where the Community has intended to implement a particular obligation assumed in the context thereof, or where the Community measure refers expressly to the precise provisions of those agreements, it is for the Court to review the legality of the Community measure in question in the light thereof. 51
Denne retspraksis bygger imidlertid på, at GATT- og WTO-aftalerne er en del af fællesskabsretten og derfor i princippet som
However, this caselaw is based on the fact that GATT and the WTO Agreements form part of Community law and are therefore in principle binding on the Community
Derimod ses der ikke noget retsgrundlag for at undersøge den afledte ret ud fra sådanne folkeretlige forpligtelser for medlemsstaterne, som Fællesskabet ikke har overtaget.
However, there is no discernible legal basis for examining secondary law on the basis of international-law obligations of the Member States which the Community has not itself assumed.
Det ville også være i modstrid med den konstatering, der findes i samme dom, af, at Fællesskabet ikke er bundet af medlemsstaternes folkeretlige forpligtelser 56.
Rather, such an examination would run counter to the finding made in the judgment in Netherlands v Parliament and Council that the Community is not bound by the Member States’ obligations under international law. 56
52 — Dommen i sagen International Fruit Company m.fl., nævnt i fodnote 25, præmis 10/13 ff. I dag fremgår forpligtelsen af artikel 300, stk. 7, EF, eftersom Fællesskabet har tiltrådt WTO-aftalerne.
52 — International Fruit Company, cited in footnote 25, paragraphs 10 and 13 et seq. Today this binding effect arises from Article 300(7) EC, since the Community has acceded to the WTO Agreements.
53 — Dommen i sagen Nederlandene mod Parlamentet og Rådet, nævnt i fodnote 21, præmis 61 f.
53 — Netherlands v Parliament and Council, cited in footnote 21, paragraphs 61 and 62.
54 — Dommen i sagen Nederlandene mod Parlamentet og Rådet, nævnt i fodnote 21, præmis 51 f.
54 — Netherlands v Parliament and Council, cited in footnote 21, paragraphs 51 and 52.
55 — Dommen i sagen Nederlandene mod Parlamentet og Rådet, nævnt i fodnote 21, præmis 55 f. Jf. artikel 1, stk. 2, i direktiv 98/44.
55 — Netherlands v Parliament and Council, cited in footnote 21, paragraphs 55 and 56. See Article 1(2) of Directive 98/44.
56 — Dommen i sagen Nederlandene mod Parlamentet og Rådet, nævnt i fodnote 21, præmis 51 f.
51 — Case 70/87 Fediol v Commission [1989] ECR 1781, paragraph 19 et seq.; Case C-69/89 Nakajima v Council [1991] ECR I-2069, paragraph 31; and Germany v Council, paragraph 111, Portugal v Council, paragraph 49, Biret International, paragraph 53, and Van Parys, paragraph 40, all cited in footnote 50.
51 — Dom af 22.6.1989, sag 70/87, Fediol mod Kommissionen, Sml. s. 1781, præmis 19 ff., af 7.5.1991, sag C-69/89, Nakajima mod Rådet, Sml.
56 — Netherlands v Parliament and Council, cited in footnote 21, paragraphs 51 and 52.
Men der kan ikke af de af medlemsstaterne indgåede aftaler, som Fællesskabet ikke har overtaget, udledes videregående forpligtelser for Fællesskabet.
Nevertheless, more extensive binding effects on the Community cannot arise from agreements of the Member States which the Community has not adopted.
Derfor medfører formålet med gennemførelsen af direktiv 2005/35 ikke, at Marpol 73/78 skal anvendes som kriterium for direktivets lovlighed.
Therefore, the implementation objective of Directive 2005/35 also does not mean that Marpol 73/78 can be used as a criterion for determining the legality of that directive.
Tilsvarende kan Fællesskabet i princippet tvinge medlemsstaterne til foranstaltninger, som strider mod deres folkeretlige forpligtelser.
Accordingly, the Community can in principle require the Member States to take measures which run counter to their obligations under international law.
Dette fremgår allerede af artikel 307 EF, der regulerer modsætningen mellem gamle internationale aftaler og fællesskabsretten.
This is already demonstrated by Article 307 EC, which governs inconsistencies between pre-existing international agreements and Community law.
Selv om medlemsstaternes forpligtelser i henhold til gamle aftaler i første omgang forbliver uberørte af uoverensstemmelsen med fællesskabsretten, skal medlemsstaterne alligevel bringe alle egnede midler i anvendelse med henblik på at fjerne disse uoverensstemmelser.
Even if the Member States’ obligations under pre-existing agreements are initially unaffected by conflicts with Community law, the Member States must nevertheless take all appropriate measures to put an end to such conflicts.
Dette kan endda gøre det nødvendigt at opsige de internationale aftaler 57.
This may even require the denunciation of international agreements. 57 Member
Aftaler, som er indgået efter tiltrædelsen, kan medlemsstaterne principielt ikke påberåbe sig over for fællesskabsretten 58.
States cannot in principle invoke agreements concluded after accession as against Community law. 58
Foreneligheden af artikel 4, sammenholdt med artikel 5, stk. 2, i direktiv 2005/35, med havretskonventionen i forbindelse med Marpol 73/78
Compatibility of Article 4 of Directive 2005/35, in conjunction with Article 5(2) thereof, with the Convention on the Law of the Sea, in conjunction with Marpol 73/78
Det første spørgsmål vedrører foreneligheden af artikel 5, stk. 2, i direktiv 2005/35 med Marpol 73/78.
The first question concerns the compatibility of Article 5(2) of Directive 2005/35 with Marpol 73/78.
En konflikt mellem fællesskabsret og medlemsstaternes folkeretlige forpligtelser medfører dog altid problemer og kan bevirke, at den effektive virkning af de pågældende bestemmelser i fællesskabsretten og/eller folkeretten påvirkes.
A conflict between Community law and Member States’ obligations under international law will, however, always give rise to problems and is likely to undermine the practical effectiveness of the relevant provisions of Community law and/or of international law.
Det er derfor fornuftigt og noget, som loyalitetsforpligtelsen over for Fællesskabet påbyder, at bestræbe sig på at undgå konflikter, især ved fortolkningen af de pågældende bestemmelser.
It is therefore sensible and dictated by the principle of cooperation between Community institutions and Member States that efforts be made to avoid conflicts, particularly in the interpretation of the relevant provisions.
Dette gælder i særlig grad, når den pågældende fællesskabsforanstaltning — som her — har til formål at sikre en harmoniseret gennemførelse af medlemsstaternes folkeretlige forpligtelser.
This applies in particular where the Community measure concerned — as in this case — seeks to achieve the harmonised implementation of Member States’ obligations under international law.
57 — Dom af 4.7.2000, sag C-84/98, Kommissionen mod Portugal, Sml. I, s. 5215, præmis 58.
57 — Case C-84/98 Commission v Portugal [2000] ECR I-5215, paragraph 58.
58 — Dom af 5.11.2002, sag C-466/98, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige (open skies), Sml.
58 — Case C-466/98 Commission v United Kingdom (‘open skies’) [2002] ECR I-9427, paragraphs 26 and 27.
I, s. 9427, præmis 26 f. Dette gælder i hvert fald, hvis Fællesskabet allerede besad de pågældende beføjelser ved indgåelsen af aftalen.
This applies at least where the relevant Community powers already existed at the time the agreement was concluded.
Direktiv 2005/35 fastlægger først i artikel 4 almene ansvarskriterier, der gælder for alle, herunder navnlig ansvaret for groft uagtsom adfærd.
Firstly, Article 4 of Directive 2005/35 lays down general standards of liability applicable to all, including, in particular, liability for serious negligence.
Dette ansvarskriterium begrænses imidlertid i artikel 5, stk. 2, men med udtrykkelig henvisning til de tilsvarende bestemmelser i Marpol 73/78 med hensyn til skibets ejer, fører eller besætning, når de handler på skibsførerens ansvar.
However, in Article 5 it restricts this standard of liability with express reference to the relevant provisions of the Marpol 73/78 Convention relating to the vessel’s owner, the master or the crew when acting under the master’s responsibility.
Denne begrænsning gælder på bestemte havområder, nemlig i stræder, den eksklusive økonomiske zone og på åbent hav.
This restriction applies in specific areas of the sea, namely in straits, in the exclusive economic zone and on the high seas.
Det er kun disse havområder, der er genstand for det første spørgsmål, derimod ikke de territorialfarvande, der hører under kyststaternes territorium, og som jeg behandler nedenfor i forbindelse
The first question covers only these areas of the sea and not the territorial sea to be classified as territory of the coastal States, which
a) Ansvaret hos andre personer end ejeren eller skibsføreren med det andet og tredje spørgsmål.
(a) Liability of persons other than the master and the owner
Men i virkeligheden omfatter dette spørgsmål imidlertid også gyldigheden af artikel 4, da en ophævelse af artikel 5, stk. 2, i sig selv ikke ville sikre effektiviteten af de relevante Marpol-regler, men derimod ville reducere dem yderligere.
I will deal with below in connection with the second and third questions. However, this question rightly also extends to the validity of Article 4, since any repeal of Article 5(2) in isolation would not safeguard the effectiveness of the Marpol regulations concerned but rather reduce it further.
Lægger man udelukkende ordlyden til grund for en fortolkning, går direktivet videre end Marpol 73/78, når det i tilfælde af en skade lader andre personers adfærd end ejerens eller skibsførerens være tilstrækkelig til at udløse udtømningsforbuddet.
On the basis of an interpretation founded solely on its wording, the directive goes further than Marpol 73/78 when it provides that, in the event of damage, the acts of persons other than the master or owner are sufficient to activate the prohibition on discharge.
Det er til dels blevet gjort gældende, at det er uforeneligt med Fællesskabets internationale forpligtelser at gøre disse andre personer ansvarlige for udtømninger.
It has been argued by some that it is incompatible with the Community’s international obligations to provide for the liability of these other persons in respect of discharges.
Regel 9 i bilag I til Marpol 73/78, henholdsvis regel 5 i bilag II, forbyder udtømninger.
Regulation 9 of Annex I and Regulation 5 of Annex II to Marpol 73/78 prohibit discharges.
Disse forbud gælder dog ikke, når undtagelserne i regel 11, henholdsvis regel 6 i bilagene finder anvendelse.
However, these prohibitions do not apply where the exceptions laid down re- spectively in Regulations 11 and 6 of the annexes apply.
I henhold til litra b), nr. ii), i begge disse regler kan forbuddene ikke anvendes på udtømninger som følge af en skade på skibet eller dets udstyr, medmindre skibets reder eller fører har forårsaget skaden enten forsætligt eller ved grov fejl eller forsømmelse og med viden om, at der var fare for skade.
Under subparagraph (b)(ii) of each of these regulations, the prohibitions are not to apply to discharge resulting from damage to a ship or its equipment except if the owner or the master acted either with intent to cause damage, or recklessly and with knowledge that damage would probably result.
Fællesskabet ville dermed ikke have frihed til efter eget skøn at regulere andre tilfælde på disse områder, men derimod være forhindret deri.
Therefore, the Community would not be free to lay down rules on other cases in these areas at its own discretion but would rather be precluded from doing so.
Men kun at fokusere strengt på ordlyden af Marpol 73/78, ville — som især Danmark, Frankrig, Rådet og Kommissionen med rette understreger — føre til absurde resultater.
However, as Denmark, France, the Council and the Commission in particular correctly point out, basing oneself strictly on the wording of Marpol 73/78 would lead to absurd results.
Selv udtømninger som følge af forsætlige skader på skibet eller dets udstyr ville
Even discharges
Sammenligner man blot ordlyden af disse bestemmelser med direktiv 2005/35, fremgår der to væsentlige forskelle.
When the wording of these provisions is compared in isolation with Directive 2005/35, two essential differences appear.
For det første synes ifølge Marpol 73/78 andre personers adfærd end ejerens eller skibsførerens at være helt uden betydning ved en utilsigtet udtømning. Udtømningen er åbenbart kun forbudt, hvis en af disse to personer handler forsætligt eller ved grov fejl eller forsømmelse og med viden om, at der sandsynligvis ville opstå skade. I henhold til direktivets artikel 4 kan derimod enhver i princippet være ansvarlig for en udtømning.
Firstly, under Marpol 73/78 the acts of persons other than the owner or master appear to be completely irrelevant in the case of discharge resulting from damage.
For det andet er kriteriet for personligt ansvar i henhold til direktivets artikel 4, nemlig forsætlighed, hensynsløshed eller grov uagtsomhed, efter sin ordlyd ikke identisk med kriteriet i Marpol 73/78.
Secondly, the criterion of personal liability under Article 4 of the directive, namely intent, recklessness or serious negligence, does not, in terms of its wording, correspond with the Marpol 73/78 criterion.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT KOKOTT — SAG C-308/06 være tilladt, så længe bare hverken skibets fører eller ejer har handlet forsætligt eller hensynsløst.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06 resulting from intentional damage to a ship or its equipment would be permitted as long as neither the master nor the owner acted with intent or recklessly.
Denne beskyttelse skal opnås på grundlag af fælles internationale standarder, for at kravene til skibsfarten skal være forudseelige.
This is to be achieved on the basis of common international standards in order to make the requirements imposed on shipping predictable.
Hertil er det ikke nødvendigt at begrænse ansvaret til skibsføreren og ejeren.
It is not necessary to restrict liability to the master and owner in order to do so.
Det er derfor nødvendigt ikke at fortolke Marpol 73/78 isoleret på grundlag af dens ordlyd, men også at tage dens formål og dens funktion inden for rammerne af havretskonventionen med i betragtning.
It is thus necessary not only to interpret Marpol 73/78 in isolation on the basis of its wording, but also to take account of its objectives and its function within the framework of the Convention on the Law of the Sea.
Det overordnede formål med Marpol 73/78 er i henhold til fjerde afsnit i dens præambel en fuldstændig eliminering af forsætlig forurening og en begrænsning af hændelig forurening.
According to the fourth paragraph of the preamble thereto, the overarching objective of Marpol 73/78 is to achieve the complete elimination of intentional pollution and the minimisation of accidental pollution.