natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt at få oplyst, om direktiv 75/442 og forordningen skal fortolkes således, at de pålægger medlemsstaterne at indgå aftaler om modtagelse og nyttiggørelse af ikkemiljøfarligt byggeaffald med alle virksomheder, der har modtaget en tilladelse som omhandlet i artikel 10 i direktiv 75/442.
purpose of that regulation is to organise the supervision and control of transfrontier shipments and to establish minimum common rules for the supervision and control of shipments of waste within a Member State of the Community.
udtrykkeligt, at medlemsstaterne træffer de foranstaltninger, der er nødvendige for at hindre transport af affald, som ikke er i overensstemmelse med deres planer for affaldshåndtering, således som disse er defineret i artikel 7, stk. 1 og 2.
In the absence of undertakings capable of processing the waste at issue in the main proceedings, however, the Municipality of Copenhagen considered it necessary to set up a high-capacity centre.
Bestemmelsen fastslår dermed, at medlemsstaterne kan indføre begrænsninger for at sikre gennemførelsen af deres planer for affaldshåndtering.
In order to ensure that undertakings would be interested in participating in the operation of a high-capacity centre, it was also considered necessary to grant an exclusive right, limited in time to the period over which the investments could foreseeably be written off and in space to the land within the boundaries of the municipality.
Den må derfor fortolkes således, at den tillader, at medlemsstaterne forbyder bestemte former for transport af affald.
The third question concerns, first, Member States' power under Article 7(3) of Directive 75/442 to take the measures necessary to prevent certain shipments of nonhazardous building waste and, second, the consequences of their obligation under that article to inform the Commission of any such measures.
Et forbud mod transport af ikkemiljøfarligt byggeaffald, som ikke er i overensstemmelse med en plan for håndtering af affald, må betragtes som lovligt, såfremt planen er forenelig med reglerne i traktaten og i direktiv 75/442.
The prohibition of shipment operations which are not in accordance with the waste managementplan
Medlemsstaterne skal i henhold til artikel 10 i direktiv 75/442 indføre regler, hvorefter kun virksomheder, der har opnået tilladelse, kan varetage visse former for nyttiggørelse.
Even if the grant of an exclusive right led to a restriction of competition in a substantial part of the common market, that grant could be regarded as necessary for the performance of a task serving the general economic interest.
Bestemmelsen kræver således, at medlemsstaterne skal indføre en tilladelsesprocedure med henblik på beskyttelse af miljøet, men den pålægger dem ikke at indgå aftaler med alle virksomheder, der har opnået tilladelse.
There is nothing in the documents before the Court to suggest that the exclusive right granted in the present case is such that it will necessarily lead the undertakings in question to abuse their dominant position.
Hvad angår forordningen bemærkes, at denne heller ikke sigter mod at harmonisere konkurrencevilkårene og ikke indeholder bestemmelser herom.
Article 7(3) of Directive 75/442 expressly authorises Member States to take the measures necessary to prevent movements of waste which are not in accordance with their waste management plans as defined in Article 7(1) and (2).
Som det navnlig fremgår af fjerde, femte og sjette betragtning til forordningen, har den til formål at tilrettelægge overvågningen af og kontrollen med grænseoverskridende overførsler og at fastsætte fælles minimumskriterier for overvågning af og kontrol med overførsler af affald inden for en medlemsstats område.
Article 7(3) thus provides that Member States may adopt restrictive measures to ensure that their waste management plans are implemented. It must therefore be interpreted as authorising a prohibition on making certain shipments of waste.
Direktiv 75/442 — i modsætning til bestemmelserne i artikel 6, stk. 6, i direktiv 94/62 — pålægger ikke Kommissionen særlige forpligtelser i forbindelse med en underretning.
A measure prohibiting the shipment of nonhazardous building waste which is not in accordance with a waste management plan must be regarded as lawful provided that the plan is compatible with the rules of the Treaty and Directive 75/442.
Direktivet pålægger blot medlemsstaterne en forpligtelse til at underrette Kommissionen om de foranstaltninger, de har truffet, uden at der er fastsat en procedure for fællesskabskontrol af foranstaltningerne, og uden at det er gjort til en betingelse for deres ikrafttræden, at Kommissionen giver sit samtykke eller ikke har indvendinger.
By its second question the national court asks essentially whether Directive 75/442 and Regulation No 259/93 must be interpreted as meaning that they require the Member States to conclude contracts with all authorised undertakings within the meaning of Article 10 of Directive 75/442, for the purposes of receiving and recovering environmentally nonhazardous building waste.
Det tredje spørgsmål
The obligation to inform the Commission
Formålet med den forpligtelse, der pålægges medlemsstaterne i henhold til artikel 7, stk. 3, i direktiv 75/442, er, at Kommissionen skal kunne få oplysninger om de pågældende nationale foranstaltninger, således at den kan undersøge, om de er forenelige med fællesskabsretten, og eventuelt drage de fornødne konsekvenser.
Under Article 10 of Directive 75/442 Member States are required to provide that only authorised undertakings can carry out certain recovery operations.
Det tredje spørgsmål drejer sig for det første om medlemsstaternes adgang efter artikel 7, stk. 3, i direktiv 75/442 til at træffe foranstaltninger, der forbyder visse former for transport af ikkemiljøfarligt byggeaffald, og for det andet om konsekvenserne af medlemsstaternes pligt i henhold til samme bestemmelse til at underrette Kommissionen om sådanne foranstaltninger.
That article therefore requires that Member States provide an authorisation procedure in order to protect the environment, but does not oblige them to deal with all authorised undertakings.
Forbud mod transport, der ikke er i overensstemmelse med planen for affaldshåndtering
Unlike Article 6(6) of Directive 94/62, Directive 75/442 places no specific obligation on the Commission after the information has been communicated to it.
Det kan derfor hverken på grundlag af ordlyden af eller formålet med bestemmelsen antages, at medlemsstaternes undladelse af at opfylde forpligtelsen til forudgående underretning i sig selv kan medføre, at de således vedtagne foranstaltninger bliver retsstridige.
It merely places Member States under an obligation to inform the Commission of the measures which they have taken, but lays down no procedure for Community monitoring of those measures and does not subject their entry into force to agreement or lack of objection on the part of the Commission.
•1) EF-traktatens artikel 34 (efter ændring nu artikel 29 EF) er til hinder for en ordning for indsamling og modtagelse af ikkemiljøfarligt byggeaffald til nyttiggørelse, hvorefter der er givet et begrænset antal virksomheder tilladelse til at behandle sådant affald fra en kommune, hvis ordningen retligt eller faktisk udgør en hindring for eksport, idet den ikke gør det muligt for affaldsproducenterne at eksportere affaldet, bla. gennem mellemhandlere.
Article 34 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 29 EC) prohibits a system for the collection and receipt of nonhazardous building waste destined for recovery, under which a limited number of undertakings are authorised to process the waste produced in a municipality, if that system constitutes, in law or in fact, an obstacle to exports in that it does not allow producers of waste to export it, in particular through intermediaries.
En sådan hindring kan ikke være berettiget på grundlag af traktatens artikel 36 (efter ændring nu artikel 30 EF) euer ud fra mUjøbeskytteheshensyn, bla. i medfør af det i traktatens artikel 130 R, stk 2 (efter ændring nu artikel 174, stk 2, EF), nævnte princip om indgreb overfor miljøskader fortrinsvis ved kilden, hvis intet tyderpå, at der består en fare for menneskers og dyrs liv og sundhed, for beskyttelsen af planter eller for miljøet.
Such an obstacle cannot be justified on the basis of Article 36 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 30 EC) or in the interests of environmental protection, in particular by application of the principle referred to in Article 130r(2) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 174(2) EC) that damage should as a priority be rectified at source, in the absence of any indication of danger to the health or Ufe of humans, animals or plants or danger to the environment.
2) EF-traktatens artikel 90 (nu artikel 86 EF), sammenholdt med EF-traktatens artikel 86 (nu artikel 82 EF), er ikke til hinder for etablering af en kommunal ordning som den i hovedsagen omhandlede, der med henblik på at løse et miljøproblem som følge af manglende kapacitet til behandling af ikkemiljøfarligt byggeaffald til nyttiggørelse giver et begrænset antal særligt udvalgte virksomheder ret til at behandle sådant affald fra det pågældende område, således at der kan sikres en tilstrækkelig stor tilgang af sådant affald til disse virksomheder, mens andre virksomheder udelukkes fra at behandle det pågældende affald, selv om de er miljøgodkendte.
Article 90 of the EC Treaty (now Article 86 EC), read in conjunction with Article 86 of the EC Treaty (now Article 82 EC), does not preclude the establishment of a local system, such as that at issue in the mam proceedings, under which, in order to resolve an environmental problem resulting from the absence of processing capacity for nonhazardous building waste destined for recovery, a limited number of specially selected undertakings may process such waste produced in the area concerned, thus making it possible to ensure a sufficiently large flow of such waste to those undertakings, and precludes other undertakings from processing that waste, even though they are qualified to do so.
3) Hverken Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald, som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991, eller Rådets forordning (EØF) nr. 259/93 af 1. februar 1993 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald indenfor, til og fra Det Europæiske Fællesskab pålægger medlemsstaterne at indgå aftaler om modtagelse og nyttiggørelse af ikkemiljøfarligt byggeaffald med alle virksomheder, der har modtaget en tilladelse som omhandlet i det nævnte direktivs artikel 10.
Neither Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1995 on waste, as amended by Council Directive 91/156/EEC of 18 March 1991, nor Councü Regulation (EEC) No 259/93 of 1 February 1993 on the supervision and monitoring of shipments of waste within, into and out of the European Community requires that Member States conclude contracts with all the undertakings authorised, within the meaning of Article 10 ofthat directive, to receive and recover environmentally nonhazardous building waste.
5) Artikel 7, stk 3, i direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke tillægger borgerne eller virksomhederne rettigheder, som de kan gøre gældende for de nationale domstole med henblik på at modsætte sig en foranstaltning, der skal hindre transport af affald, som ikke er i overensstemmelse med en plan for håndtering af affald, med den begrundelse, at Kornmissionen ikke er blevet underrettet om den pågældende foranstaltning.«
Article 7(3) of Directive 75422, as amended by Directive 91/156, is to be interpreted as meaning that it allows a Member State to take measures in relation to the shipment of waste, including measures which prohibit the shipment of nonhazardous building waste destined for recovery, if the shipment is not in accordance with its waste management plan, on condition that that plan is compatible with the rules of the Treaty and ofthat directive.
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum^ den 21. oktober 1999.
Artide 7(3) of Directive 75422, as amended by Directive 91/156, is to be interpreted as meaning that it does not confer on individuals any right on which they could rely before the national courts for the purpose of challenging a measure designed to prevent movements of waste which are not in accordance with a waste management plan, on the ground that that measure has not been notified to the Commission:
På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare spørgsmålene fra Østre Landsret på følgende måde:
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 21 October 1999.
EF-traktatens artikel 36 (efter ændring nu artikel 30 EF) og EF-traktatens 130 R, stk. 2 (efter ændring nu artikel 174, stk. 2, EF), som fastslår princippet om indgreb over for miljøskader fortrinsvis ved kilden, skal fortolkes således, at bestemmelserne ikke kan begrunde begrænsninger af konkurrencereglerne og af princippet om frie varebevægelser i forbindelse med ikkemiljøfarligt affald til nyttiggørelse, såfremt den pågældende medlemsstat begrunder de trufne foranstaltninger med nødvendigheden af at sikre de godkendte virksomheders behandlingskapacitet.
(Privatisation of public (Full Court) that the competent ministerial authorities may — for the purpose of preparation and implementation of the transactions under which capital is subscribed — entrust certain tasks (studies, advice, appraisal, assistance, administration and management) to 'national or foreign companies of proven experience and operational ability and professional persons who have been registered as provided for by law for at least five years'.
Direktiv 91/156 skal fortolkes således, at det ikke pålægger medlemsstaterne at indgå aftaler om modtagelse og nyttiggørelse af ikkemiljøfarligt bygge- og anlægsaffald med samtlige virksomheder, der overholder reglerne i direktivet.
By application lodged at the Court Registry on 19 February 1999, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by adopting Articles 1(5) and 2 of the consolidated text of Decree Law No 332 of 31 May 1994, converted, after amendment, into Law No 474 of 30 July 1994, providing for acceleration of the procedures for the sale of shareholdings held by the State and public bodies in joint stock companies, (hereinafter 'the consolidated legislation'), and the decrees concerning the *special powers' laid down in the case of the privatisation of ENI SpA and Telecom Italia SpA, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 52 and 59 of the EC Treaty (now, after amendment, Articles 43 EC and 49 EC) and Article 73b of the EC Treaty (now Article 56 EC).
Direktivets artikel 7, stk. 3, skal fortolkes således, at bestemmelsen indfører en beskyttelsesklausul, hvorefter medlemsstaterne kan vedtage planer for affaldshåndtering, der er strengere end direktivets bestemmelser, alene med det formål at beskytte overordnede miljøhensyn.
It is apparent from the documents before the Court that the *special powers' must be exercised 'having regard to national economic and industrial policy objectives'.
Direktivets artikel 7 kan ikke direkte give borgerne rettigheder, som de kan påberåbe sig over for medlemsstaterne.«
The content of the clause conferring *special powers' is defined by a decree of the Minister for the Treasury.
Sag C-58/99 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Italienske Republik Fri udveksling af tjenesteydelser
Article 1 of the consolidated legislation sets out the detailed rules for the sale of shares held by the State and public bodies.
»Privatisering af offentlige virksomheder (Domstolens plenum) for ENI SpA (der udøver sine aktiviteter inden for energi- og petrokemiområdet).
On 5 October 1995, by decree of the President of the Council of Ministers, the Italian Government inserted in the statutes of ENI SpA (which operates in the energy and petrochemical sectors) the 'special powers' provided for in Article 2 of the consolidated legislation.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 19. februar 1999 har Kommissionen for de Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til EF-traktatens artikel 52,59 (efter ændring nu artikel 43 EF og 49 EF) og 73 B (nu artikel 56 EF), idet den har vedtaget artikel 1, stk. 5, og artikel 2 i den konsoliderede udgave af lovdekret nr. 332 af 31. maj 1994, som med visse ændringer er konverteret til lov nr. 474 af 30. juli 1994, som indeholder bestemmelser om fremskyndelse af procedurerne for salg af kapitalandele, som staten og offentlige organer ejer i aktieselskaber (herefter »den konsoliderede udgave«) samt dekreterne om »særlige beføjelser« i forbindelse med privatiseringerne af ENI SpA og Telecom Italia SpA
The Commission observes that Article 1(5) of the consolidated legislation prohibits all professional persons who are lawfully pursuing their activities in other Member States or are recently established in Italy from performing certain tasks, contrary to Articles 52 and 59 of the Treaty.
Den 21. marts 1997 blev det ved dekret fra ministerpræsidenten bestemt, at STET SpA og Telecom Italia SpA (henholdsvis holdingselskab og driftsselskab inden for telekommunikationsområdet) skulle have indsat bestemmelse om »særlige beføjelser« i vedtægterne inden selskabernes privatisering.
On 21 March 1997 a decree of the President of the Council of Ministers established that STET SpA and Telecom Italia SpA (respectively holding and operating company in the telecommunications sector) should have included the 'special powers' in their statutes before they were privatised.
Herefter fusionerede STET SpA og Telecom Italia SpA Den 24. marts 1997 blev to bekendtgørelser fra ministeren for statens finanser offentliggjort.
STET SpA and Telecom Italia SpA subsequently merged. On 24 March 1997 two decrees of the Minister for the Treasury were published; one laid down the content of the •special powers', while the other set the relevant percentage for the purposes of the exercise of the special power of approval conferred on the Minister for the Treasury at 3% of the voting rights.
Den ene fastlagde indholdet af de »særlige beføjelser«, mens den anden fastslog, at indehavelse af 3% af stemmerne i et selskab indebar en sådan deltagelse, at ministeren for statens finanser kunne udøve de tillagte særlige godkendelsesbeføjelser.
Since there is no indication whatever that those conditions are satisfied in the present case and the 'special powers' thus confer on the Italian authorities a potential to discriminate which may be used in an arbitrary manner, the Commission considers that those "special powers' are incompatible with Articles 52 and 73b of the Treaty.
Kommissionen meddelte ved åbningsskrivelse af 3. februar 1998 den italienske regering, at de ovennævnte nationale bestemmelser var uforenelige med traktatens artikel 52,59 og 73 B.
By letter of formal notice of 3 February 1998, the Commission informed the Italian Government that the national provisions referred to above were incompatible with Articles 52, 59 and 73b of the Treaty.
Artikel 1 i den konsoliderede udgave fastsætter de nærmere regler for salg af aktier ejet af staten og offentlige organer.
The Italian Government did not deny that the national provisions at issue are incompatible with Community law.
Den italienske regering svarede ved skrivelse af 13. maj 1998.
The Italian Government replied by letter of 13 May 1998.
Kommissionen, der ikke tog den italienske regerings argumenter til følge, fremsatte den 10. august 1998 en begrundet udtalelse, hvorefter Den Italienske Republik skulle efterkomme den begrundede udtalelse inden for en frist på to måneder fra dens meddelelse.
Since the Commission was not convinced by the arguments put forward, on 10 August 1998 it sent the Italian Government a reasoned opinion requiring the Italian Republic to comply therewith within two months from its notification.
Artikel 2 i den konsoliderede udgave vedrører de »særlige beføjelser«, der er forbeholdt staten og offentlige organer.
It is settled case-law that the question whether a Member State has failed to fulfil its obligations must be determined by reference to the situation in the Member State as it stood at the end of the period laid down in the reasoned opinion, and the Court cannot take account of any subsequent changes.
Den italienske regering besvarede ved note af 22. oktober 1998 den begrundede udtalelse og oplyste, at den begrundede udtalelse ville blive efterkommet gennem vedtagelsen af et lovforslag om ændring af de anfægtede bestemmelser.
By note of 22 October 1998 the Italian Government replied to the reasoned opinion and undertook to comply with it by the enactment of a draft law amending the provisions in question.
Det fremgår af sagen, at disse »særlige beføjelser« skal udøves »under hensyntagen til nationale målsætninger for den økonomiske og industrielle politik«.
In the present case, that period came to an end two months after notification of the reasoned opinion of 10 August 1998.
På denne baggrund besluttede Kommissionen at anlægge den foreliggende sag.
While the Commission took note of the Italian Government's undertaking, it found that the delay in giving effect to it was becoming a cause for concern because the draft law still had not been submitted to the Italian Parliament.
Ved dekret fra ministerpræsidenten har den italienske regering den 5. oktober 1995 indsat de i artikel 2 i den konsoliderede udgave omhandlede »særlige beføjelser« i vedtægterne
In those circumstances the Commission decided, to bring the present application before the Court.
I den foreliggende sag udløb denne frist imidlertid to måneder efter meddelelsen af den begrundede udtalelse af 10. august 1998.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 22 February 2000.
Kommissionen har vedrørende de »særlige beføjelser«, der er tillagt ministeren for statens finanser i henhold til den konsoliderede udgaves artikel 2, i det væsentlige gjort gældende, at sådanne beføjelser, som kan hindre eller gøre udøvelsen af de grundlæggende friheder, der garanteres i traktaten, mindre tiltrækkende, skal opfylde fire betingelser, nemlig at de anvendes uden forskelsbehandling, at de er begrundet i tvingende samfundsmæssige hensyn, at de skal være egnede til at sikre virkeliggørelsen af det formål, de forfølger, og at de ikke må gå ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå formålet.
He proposed that the Court should grant the Commission's application for a declaration that, by adopting Articles 1(5) and 2 of the consolidated text of Decree Law No 332 of 31 May 1994, converted, after amendment, into Law No 474 of 30 July 1994, and the decrees concerning the 'special powers' laid down in the case of the privatisation of ENI SpA and Telecom Italia SpA, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under:
Det følger heraf, at lovbestemmelser, der er vedtaget efter udløbet af den nævnte frist, ikke kan tages i betragtning.
Article 52 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 43 EC);
Generaladvokat J. Mischo fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet fDomstolens plenum1) den 22. februar 2000.
Consequently, he also proposed that the Italian Republic should be ordered to pay the costs.
Præjudiciel »Tillægsafgiftpå mælk — oprindelige og specifikke referencemængder — kumulation — endelig tildeling af en specifik referencemængde — betingelser — delvis og midlertidig overdragelse af en oprindelig referencemængde før den endelige tildeling af en specifik referencemængde« (Anden Afdeling)
By order of 14 May 1998, the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of the first sentence of Article 3a(3) of Council Regulation (EEC) No 857/84 of 31 March 1984 adopting general rules for the application of the levy referred to in Article 5c of Regulation (EEC) No 804/68 in the milk and milk products sector, as amended by Council Regulation (EEC) No 1639/91 of 13 June 1991 ('the provision at issue').