natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Artiklens stk. 3 indfører en ordning med gensidig anerkendelse, hvorefter medlemsstaterne skal sikre, at tv-spredningsforetagender under deres jurisdiktion ikke unddrager sig de foranstaltninger, der i medfør af artiklens stk. 1 er truffet af en anden medlemsstat, godkendt af Kommissionen og offentliggjort i EF-Tidende.
Article 3a(3) puts in place a mutual recognition mechanism by which the other Member States must ensure that broadcasters under their jurisdiction do not circumvent measures adopted pursuant to Article 3a(1) by another Member State, approved by the Commission and published in the Official Journal.
Dette udtales også i 19. betragtning til direktiv 97/36, af hvis ordlyd det fremgår, at artikel 3a i direktiv 89/552 har til formål at forhindre eventuel omgåelse af nationale foranstaltninger, der er truffet for at beskytte legitime almene interesser.
That is also stated in the 19th recital in the preamble to Directive 97/36, from the terms of which it is evident that Article 3a of Directive 89/552 is intended to prevent the possibility of circumvention of national measures protecting a legitimate general interest.
I henhold til disse regler har Kommissionen ved den anfægtede retsakt underrettet Det Forenede Kongerige om sin godkendelse af de foranstaltninger, som denne medlemsstat havde meddelt Kommissionen, og om deres efterfølgende offentliggørelse i EF-Tidende. Som Retten har fastslået, afslutter denne retsakt således den kontrolprocedure, som Kommissionen er forpligtet til at foretage i henhold til artikel 3a, stk. 2, i direktiv 89/552.
Pursuant to that legislation, the Commission informed the United Kingdom, by the contested decision, of the approval of the measures it had adopted and of their subsequent publication in the Official Journal.
Offentliggørelsen i EF-Tidende af disse foranstaltninger gav de øvrige medlemsstater mulighed for at gøre sig bekendt hermed og for at iagttage forpligtelserne i samme direktivs artikel 3a, stk. 3.
The publication in the Official Journal of those measures informed the other Member States of their existence and enabled them to comply with their obligations under Article 3a(3) of Directive 89/552.
Den anfægtede retsakt har således udløst ordningen med gensidig anerkendelse som omhandlet i artikel 3a, stk. 3, i direktiv 89/552, og den har følgelig aktiveret de øvrige medlemsstaters forpligtelse til at sikre, at tv-spredningsforetagender under deres jurisdiktion ikke unddrager sig de foranstaltninger, der i medfør af denne artikels stk. 1 er truffet af Det Forenede Kongerige.
The contested decision therefore triggered the mutual recognition mechanism under Article 3a(3) of Directive 89/552 and, consequently, activated the other Member States’ obligation to ensure that broadcasters under their jurisdiction did not circumvent the measures adopted by the United Kingdom pursuant to Article 3a(1).
Det er i lyset af disse bemærkninger, at de af Kommissionen påberåbte anbringender skal undersøges.
It is in the light of those considerations that the Commission’s grounds of appeal must be examined.
Om det første anbringende vedrørende en tilsidesættelse af betingelsen om umiddelbar interesse
The first ground of appeal, alleging misapplication of the requirement of direct concern
Kommissionen har gjort gældende, at Retten har foretaget en urigtig anvendelse af den retspraksis, der er nævnt i denne doms præmis 22, hvori betingelsen om den umiddelbare interesse, der er omhandlet i artikel 230, stk. 4, EF, er præciseret.
The Commission submits that the Court of First Instance erroneously applied the caselaw mentioned in paragraph 22 of the present judgment, which defines the requirement of direct concern under the fourth paragraph of Article 230 EC.
For det første havde den anfægtede retsakt ingen indvirkning på Infronts retsstilling.
First of all, the contested decision does not affect Infront’s legal situation.
Retsakten pålægger de andre medlemsstater end Det Forenede Kongerige en forpligtelse til at sørge for, at tv-spredningsforetagender under deres jurisdiktion ikke forhindrer en betydelig del af befolkningen i denne medlemsstat i at kunne følge visse angivne begivenheder, på »gratis« fjernsyn.
It requires the Member States other than the United Kingdom to ensure that broadcasters under their jurisdiction do not deprive a substantial proportion of the public in that Member State of the possibility of following certain designated events on free television.
I denne henseende er de juridiske forpligtelser således alene pålagt sådanne foretagender.
For that purpose, legal obligations are therefore to be imposed only on such broadcasters.
Hvis man antog, at et betalings-tv-selskab, der er etableret i en anden medlemsstat end Det Forenede Kongerige, eventuelt ønskede at afgive et tilbud for at erhverve de omhandlede eksklusive tv-rettigheder, ville de retlige begrænsninger, der pålægges selskabet, kunne få det til at opgive at afgive tilbud.
Assuming that a pay television company established in a Member State other than the United Kingdom wished to bid for the exclusive television broadcasting rights in question, the legal restrictions which are imposed on it could lead it to refrain from doing so.
Infront ville derfor have færre potentielle købere og ville følgelig befinde sig i en mindre gunstig forretningssituation, og dette skyldes ikke en ændring af selskabets retsstilling, men blot den omstændighed, at selskabet ikke vil kunne finde den køber, som det havde kunnet håbe på.
Consequently, Infront would have fewer potential purchasers and probably find itself in a worse business situation than it had envisaged, and that would be not because of a change in its legal position, but solely because it would not be in a position to find the purchaser it could have hoped for.
Selskabet lider derfor indirekte økonomiske konsekvenser ved den anfægtede retsakt, men selskabets retsstilling forbliver uændret.
It would therefore suffer the indirect economic consequences of the contested decision, whereas its legal position would remain unaltered.
Dernæst er selv disse økonomiske konsekvenser helt uvisse, fordi intet tv-spred-ningsforetagende, der er etableret i en anden medlemsstat end Det Forenede Kongerige, kan antages at ville betale det betydelige beløb, som Infront kræver for retten til i Det Forenede Kongerige at dække de angivne begivenheder, hvortil Infront har de eksklusive tv-rettigheder.
Next, even those economic consequences are completely uncertain, since there was no broadcaster established in a Member State other than the United Kingdom which would be willing to pay the considerable sum demanded by Infront for the right to broadcast in the United Kingdom the designated events for which it holds the exclusive television broadcasting rights.
Retten skulle have anmodet Infront om at godtgøre sandsynligheden for en sådan faktisk situation og sandsynligheden for et økonomisk tab som følge af den anfægtede retsakt.
The Court of First Instance should have required Infront to prove the plausibility of such a factual situation and the probability of economic loss arising from the contested decision.
Eftersom Retten afholdt sig fra at pålægge den passende bevisbyrde, har den også begået en retlig fejl.
By failing to apply the appropriate burden of proof, it again fell into error of law.
Det var endelig med urette, at Retten fandt, at medlemsstaterne ikke havde noget skøn ved gennemførelsen af de forpligtelser, der er omhandlet i artikel 3a, stk. 3, i direktiv 89/552.
Finally, the Court of First Instance wrongly found that the Member States have no discretion in the implementation of the obligations laid down by Article 3a(3) of Directive 89/552.
Ganske vist fastlægges identiteten af de begivenheder, der anses for
Admittedly, the identity of the events considered to be of major
Det omfang, hvori en sådan begivenhed i praksis retransmitteres i overensstemmelse med denne medlemsstats interesser, afhænger imidlertid i væsentligt omfang af den lovgivning og den beslutningsstruktur, der er valgt af hver medlemsstat i henhold til nævnte artikel 3a, stk. 3.
However, the extent to which such an event will be broadcast, in practice, in accordance with the interests of that Member State, largely depends on the legislation and the decision-making structure adopted by each Member State under Article 3a(3).
Denne bestemmelse angiver selv, at den opgave, der er pålagt medlemsstaterne, skal gennemføres »på en hensigtsmæssig måde og inden for rammerne af deres lovgivning«.
That provision itself states that the task entrusted to the Member States must be achieved ‘by appropriate means, within the framework of their legislation’.
De resultater, der opnås af hver medlemsstat, vil kunne være meget forskellige alt efter, hvilken fremgangsmåde der er anvendt i hvert enkelt tilfælde.
The results in each Member State may be very different depending on the approach followed in each particular case.
Under disse omstændigheder forudsætter de andre medlemsstaters end Det Forenede Kongeriges gennemførelse af den anfægtede retsakt udøvelse af et væsentligt skøn.
In those circumstances, the implementation of the contested decision by Member States other than the United Kingdom involves the exercise of a broad discretion.
Infront har gjort gældende, at Retten med rette har fastslået, at den anfægtede retsakt umiddelbart vedrører selskabet.
Infront submits that the Court of First Instance correctly concluded that the contested decision is of direct concern to it.
Det skal for det første undersøges, om den anfægtede retsakt umiddelbart har indvirkning på Infronts retsstilling.
First, it must be determined whether the contested decision directly affects Infront’s legal situation.
Det fremgår af section 98 og 101 i Broadcasting Act, at et tv-spredningsforetagende, der ønsker med eneret og direkte at dække en angivet begivenhed, skal indhente tilladelse fra ITC, når tjenesten skal dække hele eller dele af Det Forenede Kongeriges område.
Under Articles 98 and 101 of the Broadcasting Act, a broadcaster which wishes to broadcast, exclusively and live, a designated event must, if the service is intended to be received in all or part of the United Kingdom, obtain the ITC’s consent.
I henhold til Independent Television Commission Code on Sports and other Listed Event, som ændret, er betingelserne for denne godkendelse hovedsageligt, at salget af senderettighederne har været bragt til almenhedens kendskab, og at tv-radiospredningsforetagenderne har haft en reel mulighed for at erhverve rettighederne på fair og rimelige vilkår.
Under the Independent Television Commission Code on Sports and other Listed Events, as amended, the factors on which the ITC’s consent depends are essentially that the sale of the television broadcasting rights was the subject of a public announcement and that broadcasters had a genuine opportunity to acquire those rights on terms which were fair and reasonable.
Som fastslået i denne doms præmis 35-39, er de andre medlemsstater end Det Forenede Kongerige som følge af den anfægtede retsakt forpligtet til at sikre, at tv-spredningsforetagender under deres jurisdiktion ikke unddrager sig de foranstaltninger, der i medfør af artikel 3a, stk. 1, i direktiv 89/552 er truffet af denne medlemsstat, og derfor, at disse ikke retransmitterer de angivne begivenheder uanset kravene i disse foranstaltninger.
As has been stated in paragraphs 35 to 39 of the present judgment, Member States other than the United Kingdom must, because of the contested decision, ensure that broadcasters under their jurisdiction do not circumvent the measures adopted by the United Kingdom pursuant to Article 3a(1) of Directive 89/552 and, therefore, that they do not broadcast designated events notwithstanding the requirements of those measures.
Heraf følger, at disse medlemsstater er forpligtede til at sikre, at nævnte foretagender ikke med eneret og direkte retransmitterer disse begivenheder til offentligheden i Det Forenede Kongerige, når de har -erhvervet senderettighederne til disse begivenheder i forbindelse med en salgsprocedure, hvorved der ikke er taget hensyn til de i foregående præmis nævnte betingelser.
It follows that those Member States must ensure that such broadcasters do not broadcast those events, exclusively and live, to the United Kingdom public if they acquired the television broadcasting rights to those events through a sale procedure which did not take account of the criteria mentioned in the preceding paragraph.
De foranstaltninger, som Det Forenede Kongerige har truffet, og som er godkendt ved den anfægtede retsakt, pålægger nævnte tv-spredningsforetagender en vis række begrænsninger, når de ønsker at retransmittere de angivne begivenheder, hvortil Infront har erhvervet eneretten.
The measures adopted by the United Kingdom and approved by the contested decision thus impose certain restrictions on broadcasters where they envisage broadcasting designated events for which Infront acquired exclusive rights.
I det omfang denne begrænsning vedrører de betingelser, som gælder for disse foretagender ved deres erhvervelse fra Infront af tv-rettighederne til angivne begivenheder, har de foranstaltninger, der er truffet af Det Forenede Kongerige, og den anfægtede retsakt til virkning, at selskabets rettigheder møder begrænsninger, der ikke eksisterede på det tidspunkt, hvor selskabet erhvervede disse tv-rettigheder, og som gør det vanskeligere at udnytte disse rettigheder.
Since those restrictions are linked to the circumstances in which those broadcasters acquire the television broadcasting rights to designated events from Infront, the effect of the measures adopted by the United Kingdom and the contested decision is to subject the rights held by Infront to new restrictions which did not exist when it acquired those broadcasting rights and which render their exercise more difficult.
Den anfægtede retsakt berører således umiddelbart Infronts retsstilling.
Thus, the contested decision directly affects Infront’s legal situation.
Kommissionen har imidlertid anført, at det ikke er godtgjort, at der faktisk foreligger en sådan indvirkning på Infronts retsstilling, fordi der ikke findes nogen tv-spred-ningsforetagender, der er etableret i andre medlemsstater end Det Forenede Kongerige, og som ville være interesserede i at købe de tv-rettigheder, som Infront er i besiddelse af, såfremt den anfægtede retsakt ikke var blevet vedtaget, og som blev hindret i eller afholdt fra at erhverve disse på grund af denne retsakts vedtagelse.
The Commission asserts none the less that the reality of such effects on Infront’s legal situation is not established because there was no broadcaster established in the Member States other than the United Kingdom which would, in the absence of the contested decision, be interested in purchasing the television broadcasting rights held by Infront and which would be prevented or dissuaded from acquiring them because of the adoption of that decision.
Desuden har Retten vendt bevisbyrden i denne henseende.
In addition, the Court of First Instance reversed the burden of proof in that regard.
Det bemærkes, at fællesskabslovgiver har indført artikel 3a, stk. 3, i direktiv 89/552, netop fordi der kan være situationer, hvor tv-spredningsforetagender under en medlemsstats jurisdiktion erhverver eneret til at dække en begivenhed, der af en anden medlemsstat anses for at være af væsentlig samfundsmæssig interesse, og udsender begivenheden til befolkningen i sidstnævnte medlemsstat på en måde, der gør det umuligt for en betydelig del af dennes befolkning at følge begivenheden.
The Community legislature inserted Article 3a(3) in Directive 89/552 precisely because circumstances can exist in which broadcasters under the jurisdiction of a Member State purchase exclusive television broadcasting rights to an event considered to be of major importance for society by another Member State and broadcast it to the public in that Member State under conditions which deprive a substantial proportion of that public of the possibility of following it.
Retten har udtalt sig om denne situation i præmis 148 og 149 i den appellerede dom.
The Court of First Instance ruled on that aspect in paragraphs 148 and 149 of the judgment under appeal.
På den ene side har den fremhævet en række tilfælde af grænseoverskridende udsendelser af begivenheder, der anses for at være af væsentlig samfundsmæssig inter -esse, hvor tv-spredningsforetagender har handlet på nævnte måde.
First, it took note of several cases of cross-frontier broadcasts of events considered to be of major importance for society in which broadcasters had acted in that manner.
Retten fandt på den anden side, at Kommissionen ikke har underbygget sine påstande om, at den omstændighed, at markedet for tv-spredningsvirksomhed i Det Forenede Kongerige har en speciel karakter, i den foreliggende sag udelukker sådanne situationer.
Second, it considered that the Commission had not made out its allegations that the specificity of the television broadcasting market in the United Kingdom precludes, in the circumstances of this case, such situations. In
Retten fastslog på denne baggrund, at fjernsynsrettighederne til slutrundekampene i FIFA’s verdensmesterskaber i denne medlemsstat ikke nødvendigvis ville være blevet erhvervet af tv-spredningsforetagender, som er etableret i denne medlemsstat.
COMMISSION v INFRONT WM the light of those matters, the Court of First Instance concluded that the television broadcasting rights in that Member State to the FIFA World Cup finals would not necessarily have been acquired by broadcasters established in that same State.
Retten har ikke herved vendt den bevisbyrde, der påhviler parterne.
By so doing, the Court of First Instance did not reverse the burden of proof on the parties.
Retten har foretaget en selvstændige vurdering af de faktiske omstændigheder, der havde til formål at fastslå, om der faktisk foretages grænseoverskridende udsendelser af begivenheder, der er angivet af medlemsstaterne.
It made an unfettered assessment of the facts which were intended to establish the reality of cross-frontier broadcasting of the designated events.
Retten har i den forbindelse adgang til at tage hensyn til, at en part afholder sig fra at fremlægge dokumentation til støtte for sine egne påstande (jf. dom af 18.7.2006, sag C-214/05 P, Rossi mod KHIM, Sml. I, s. 7057, præmis 23).
In that regard, the Court of First Instance is free to take account of the fact that a party has refrained from adducing evidence in support of its own allegations (see Case C-214/05 P Rossi v OHIM [2006] ECR I-7057, paragraph 23).
Desuden fremgår det af fast retspraksis, at appel er begrænset til retsspørgsmål, og at det derfor alene er Retten, der har kompetence til at fastlægge og bedømme de relevante faktiske omstændigheder og til at tage stilling til bevismaterialet.
Moreover it is settled caselaw that an appeal lies on points of law only and that the Court of First Instance thus has exclusive jurisdiction to find and appraise the relevant facts and assess the evidence.
Bedømmelsen af disse faktiske omstændigheder og bevismaterialet er således ikke et retsspørgsmål, der som sådan kan efterprøves af Domstolen under en appelsag, medmindre disse omstændigheder og beviser er gengivet forkert (jf. dom af 19.9.2002, sag C-104/00 P, DKV mod KHIM, Sml. I, s. 7561, præmis 22 og den deri nævnte retspraksis).
The appraisal of those facts and the assessment of that evidence thus do not, save where the facts and evidence are distorted, constitute a point of law which is subject, as such, to review by the Court of Justice on appeal (see Case C-104/00 P DKV v OHIM [2002] ECR I-7561, paragraph 22 and the caselaw cited).
Det er ikke for Domstolen blevet gjort gældende, at de faktiske omstændigheder er gengivet forkert.
Distortion of the facts has not been pleaded before the Court of Justice.
Under disse omstændigheder tilkommer det ikke Domstolen at undersøge, om Retten med rette har fastslået, at det ikke var bevist, at de pågældende tv-rettigheder nødvendigvis ville være blevet erhvervet af tv-spredningsforetagender, som er etableret i Det Forenede Kongerige.
In those circumstances, it is not for the Court to review whether the Court of First Instance correctly concluded that it had not been proved that the television broadcasting rights concerned would necessarily have been acquired by broadcasters established in the United Kingdom.
Det skal for det andet undersøges, om den anfægtede retsakt overlader de nationale myndigheder, der har til opgave at gennemføre retsakten, et skøn, eller om gennemførelsen skal ske helt automatisk, udelukkende i medfør af fællesskabsretsreglerne og uden anvendelse af andre mellemkommende regler.
Secondly, it must be considered whether the contested decision leaves any discretion to the national authorities entrusted with the task of implementing it, or whether such implementation is purely automatic and results from Community rules without the application of other intermediate rules.
De nationale myndigheder er ganske vist ikke berøvet ethvert skøn ved gennemførelsen af artikel 3a, stk. 3, i direktiv 89/552 og den anfægtede retsakt.
It is true that the national authorities are not deprived of any discretion in implementing Article 3a(3) of Directive 89/552 and the contested decision.
De kan fastsætte passende kontrolforanstaltninger for at opfylde de forpligtelser, der følger af bestemmelsen og den anfægtede retsakt.
They may specify appropriate control mechanisms to satisfy the obligations which flow from it.
De skal imidlertid sikre, at de pågældende tv-spredningsforetagender ikke unddrager sig de foranstaltninger, der i medfør af artikel 3a, stk. 1, i direktiv 89/552 er truffet af en anden medlemsstat, og at disse foretagender ikke udnytter deres eneret på en sådan måde, at den relevante befolkning forhindres i at kunne følge de begivenheder, der anses for at være af væsentlig samfundsmæssig interesse, således som fastlagt af denne anden medlemsstat.
None the less, they must ensure that the broadcasters concerned do not circumvent the measures adopted by another Member State pursuant to Article 3a(1) of Directive 89/552 and that they exercise their exclusive rights in such a way as not to deprive the relevant public of the possibility of following, in accordance with the provisions adopted by that other Member State, the events considered to be of major importance for society.
Som Retten med rette har fastslået i præmis 146 i den appellerede dom, skal de nationale myndigheder sikre, at de tv-spredningsforetagender, der hører under deres jurisdiktion, iagttager de bestemmelser om dækning af de nævnte begivenheder, som en anden medlemsstat har foreskrevet i de foranstaltninger, der af Kommissionen er blevet godkendt og offentliggjort i EF-Tidende.
Thus, as the Court of First Instance correctly stated in paragraph 146 of the judgment under appeal, the national authorities must ensure that broadcasters under their jurisdiction comply with the conditions for the television broadcasting of those events as defined by another Member State in its measures approved and published in the Official Journal by the Commission.
Det er disse sidstnævnte foranstaltninger og dermed i den foreliggende sag den anfægtede retsakt, der fastlægger det resultat, der skal opnås.
It is those measures, and therefore, in this case, the contested decision, which determine the result to be attained.
Hvad angår dette resultat har de nationale myndigheder således intet skøn.
As regards that result, the national authorities therefore have no discretion.
Den skade, der er tilføjet tv-spredningsforetagendernes og Infronts retsstilling, skyldes kravet om at nå dette resultat.
The prejudice to the legal situations of broadcasters and of Infront is due to the requirement to attain that result.
Henset til disse betragtninger kan det første anbringende ikke lægges til grund.
Having regard to the foregoing considerations, the first ground of appeal must be rejected as unfounded.
Om det andet anbringende vedrørende en tilsidesættelse af betingelsen om individuel interesse
The second ground of appeal, alleging misapplication of the requirement of individual concern