natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det følger af det ovenstående, at det første spørgsmål skal besvares med, at artikel 12, stk. 7, i direktiv 97/33 og artikel 4c i direktiv 90/388, sidstnævnte sammenholdt med 5. og 20. betragtning til direktiv 96/19, skal fortolkes således, at en national tilsynsmyndighed ikke har mulighed for i 2003 at pålægge en operatør af et forbindelsesnet, der er sammenkoblet med et offentligt teleabonnentnet, at yde den markedsdominerende operatør af abonnentnettet et tilslutningsbidrag ud over en samtrafikafgift, som har til formål at dække det underskud, der opstår for sidstnævnte operatør som følge af udbud af abonnenttilslutninger.
It follows from all of the foregoing that the answer to the first question must be that Article 12(7) of Directive 97/33 and Article 4c of Directive 90/388, the latter read in conjunction with recitals 5 and 20 in the preamble to Directive 96/19, must be interpreted as precluding a national regulatory authority from requiring an operator of a network interconnected with a public network to pay to the market-dominant subscriber network operator a connection charge which is additional to an interconnection charge and is intended to compensate the latter operator for the deficit incurred as a result of providing the local loop for the year 2003.
I lyset af besvarelsen af det første spørgsmål er det nødvendigt at besvare det andet spørgsmål, hvorved den forelæggende ret nærmere bestemt ønsker oplyst, om en borger under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagerne, kan påberåbe sig artikel 4c i direktiv 90/388 og artikel 12, stk. 7, i direktiv 97/33.
In the light of the answer given to the first question, an answer must be given to the second question, by which the referring court asks essentially whether, in circumstances such as those of the main proceedings, an individual can rely before that court on Article 4c of Directive 90/388 and Article 12(7) of Directive 97/33.
Det bemærkes herved, at det følger af fast retspraksis, at et direktiv ikke i sig selv kan skabe forpligtelser for borgere, men kun rettigheder.
It should be recalled that, according to settled caselaw, a directive cannot of itself impose obligations on an individual, but can only confer rights.
Det følger heraf, at en borger ikke kan påberåbe sig et direktiv over for en medlemsstat, når der er tale om en forpligtelse for staten, der er direkte forbundet med opfyldelsen af en anden forpligtelse, der i medfør af dette direktiv påhviler en tredjemand (jf. dom af 7.1.2004, sag C-201/02, Wells, Sml. I, s. 723, præmis 56 og den deri nævnte retspraksis).
Consequently, an individual may not rely on a directive against a Member State where it is a matter of a State obligation directly linked to the performance of another obligation falling, pursuant to that directive, on a third party (see Case C-201/02 Wells [2004] ECR I-723, paragraph 56 and caselaw cited).
Derimod kan blotte negative følgevirkninger for tredjemands rettigheder — selv hvis de klart kan fastslås — ikke begrunde, at en borger nægtes adgang til at påberåbe sig bestemmelser i et direktiv over for den berørte medlemsstat (jf. Wells-dommen, præmis 57 og den deri nævnte retspraksis).
On the other hand, mere adverse repercussions on the rights of third parties, even if the repercussions are certain, do not justify preventing an individual from relying on the provisions of a directive against the Member State concerned (see Wells, paragraph 57 and caselaw cited).
I hovedsagerne er de for den forelæggende ret indbragte tvister, som generaladvokaten har anført i punkt 104 i forslaget til afgørelse, anlagt af private mod den pågældende medlemsstat, repræsenteret ved den nationale tilsynsmyndighed, som har truffet den omtvistede afgørelse, og som alene har kompetence til at fastsætte taksterne for det i hovedsagerne omhandlede bidrag samt for samtrafikafgiften, hvortil førstnævnte bidrag slutter sig.
In the main proceedings, as pointed out by the Advocate General at point 104 of his Opinion, the actions before the referring court have been brought by private persons against the Member State concerned, represented by the national regulatory authority which made the contested decision and has sole competence to set the rates of both the connection charge at issue in the main proceedings and the interconnection charge to which the former is added.
Deutsche Telekom udgør derfor en tredjemand i forhold til de tvister, som er indbragt for den forelæggende ret, og påføres kun negative følgevirkninger, fordi denne operatør har modtaget det i hovedsagerne omhandlede tilslutningsbidrag, og fordi denne operatør, i tilfælde af at dette bidrag ophæves, vil være nødt til at hæve
It is clear that Deutsche Telekom is a third party in relation to the dispute before the referring court and is capable only of suffering adverse repercussions because it levied the connection charge at issue in the main proceedings and because, if that charge were removed, it would have to increase its own subscribers’ rates. Such
Henset til det anførte er det nødvendigt at undersøge, om artikel 4c i direktiv 90/388 og artikel 12, stk. 7, i direktiv 97/33 opfylder betingelserne for at have direkte virkning.
Having regard to the foregoing, the Court must determine whether Article 4c of Directive 90/388 and Article 12(7) of Directive 97/33 fulfil the conditions necessary to produce direct effect.
I denne henseende følger det af fast retspraksis, at borgere i alle tilfælde, hvor bestemmelserne i et direktiv ud fra et indholdsmæssigt synspunkt fremstår som ubetingede og tilstrækkeligt præcise, ved de nationale domstole kan påberåbe sig disse bestemmelser over for medlemsstaten, når den ikke har gennemført det korrekt (jf. dom af 5.10.2005, forenede sager C-397/01 — C-403/01, Pfeiffer m.fl., Sml. I, s. 8835, præmis 103 og den deri nævnte retspraksis).
It is clear from settled caselaw that, whenever the provisions of a directive appear, so far as their subjectmatter is concerned, to be unconditional and sufficiently precise, they may be relied upon before the national courts by individuals against the Member State where it has failed to implement the directive correctly (see Joined Cases C-397/01 to C-403/01 Pfeiffer and Others [2004] ECR I-8835, paragraph 103 and caselaw cited).
For det første opfylder artikel 4c, stk. 3, i direktiv 90/338 disse kriterier, idet bestemmelsen tydeligt angiver, at takstudligningen i princippet skal være afsluttet før den 1. januar 1998 eller senest den 1. januar 2000, og at denne forpligtelse er ubetinget.
First, the third paragraph of Article 4c of Directive 90/388 satisfies those criteria, given that it is clear that tariff rebalancing must, as a general rule, be completed before 1 January 1998 or at the latest by 1 January 2000, and that that obligation is unconditional.
For det andet forholder det sig på samme måde med hensyn til artikel 12, stk. 7, i direktiv 97/33, eftersom denne bestemmelse definerer de grænser, som skal respekteres af bidrag som det, der er omhandlet i hovedsagerne.
Secondly, the same is true of Article 12(7) of Directive 97/33, since that provision defines the restrictions to which charges such as those at issue in the main proceedings are subject.
Bestemmelserne i direktiv 4c i direktiv 90/388 og artikel 12, stk. 7, i direktiv 97/33 opfylder alle betingelserne for at have direkte virkning.
Consequently, the provisions of Article 4c of Directive 90/388 and Article 12(7) of Directive 97/33 fulfil all the conditions necessary to produce direct effect.
Det følger af det ovenstående, at det andet spørgsmål skal besvares med, at artikel 4c i direktiv 90/388 og artikel 12, stk. 7, i direktiv 97/3 har direkte virkning og direkte kan påberåbes af borgere ved en national domstol med henblik på at anfægte en afgørelse fra den nationale tilsynsmyndighed.
It follows from all of the foregoing that the answer to the second question referred must be that Article 4c of Directive 90/388 and Article 12(7) of Directive 97/33 produce direct effect and can be relied on directly before a national court by individuals to challenge a decision of the national regulatory authority.
Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgør et led i de sager, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne.
Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the actions pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court.
Sag C-226/07
Case C-226/07
»Direktiv 2003/96/EF — EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet — artikel 14, stk. 1, litra a) — fritagelse for energiprodukter, der anvendes til produktion af elektricitet — mulighed for beskatning af miljøpolitiske hensyn — direkte virkning af fritagelsen«
(Directive 2003/96/EC — Community framework for the taxation of energy products and electricity — Article 14(1)(a) — Exemption for energy products used to produce electricity — Option to impose taxation for reasons of environmental policy — Direct effect of the exemption)
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 17. juli 2008
Judgment of the Court (Third Chamber), 17 July 2008 . . . . . . . . . . . .
Fiskale bestemmelser — harmonisering af lovgivningerne — beskatning af energiprodukter og elektricitet — direktiv 2003/96
Tax provisions — Harmonisation of laws — Taxation of energy products and electricity — Directive 2003/96
[Rådets direktiv 2003/96, art. 14, stk. 1, litra a)]
(Council Directive 2003/96, Art. 14(1)(a))
Den omstændighed, at der for at sikre en korrekt og ligefrem anvendelse af sådanne fritagelser i et indledende afsnit i artikel 14, stk. 1, tillægges medlemsstaterne et skøn med hensyn til vilkårene, kan ikke anfægte fritagelsesforpligtelsens ubetingede karakter.
SUMMARY — CASE C-226/07 fact that the introductory wording of Article 14(1) affords Member States a degree of latitude with regard to the conditions for ensuring the correct and straightforward application of the exemption does not affect the unconditional character of that exemption obligation.
Artikel 14, stk. 1, litra a), i direktiv 2003/96 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet har, for så vidt som det i denne bestemmelse er fastsat, at energiprodukter, der anvendes til produktion af elektricitet, fritages for den i direktivet foreskrevne beskatning, direkte virkning, således at den kan påberåbes af en borger for de nationale retter — for så vidt angår en periode, hvor den pågældende medlemsstat ikke inden for den fastsatte frist har gennemført direktivet — under en tvist med denne stats afgiftsmyndigheder, med henblik på at udelukke anvendelsen af en national lovgivning, som er uforenelig med denne bestemmelse, og følgelig opnå refusion af en afgift, som er i strid hermed.
Article 14(1)(a) of Directive 2003/96 restructuring the Community framework for the taxation of energy products and electricity, in so far as it provides for the exemption from taxation under that directive of energy products used to produce electricity, has direct effect in the sense that it may be relied upon by an individual before national courts — in relation to a period of time during which the Member State concerned was in default of its obligation to transpose that directive into its national law within the prescribed period — in a dispute between that individual and the customs authorities of that State, for the purpose of having national legislation which is incompatible with that provision disapplied and, consequently, obtaining a refund of tax which infringed that provision.
Denne konklusion anfægtes ikke af medlemsstaternes mulighed for at beskatte de omhandlede produkter af miljøpolitiske hensyn, som er fastsat i artikel 14, stk. 1, litra a), andet punktum, i direktiv 2003/96, eftersom der herved kun er tale om en eventuel begrænsning for reglen om afgiftsfritagelse, og en medlemsstat, som ikke har benyttet sig af denne mulighed, kan ikke påberåbe sig sin egen undladelse med henblik på at nægte en afgiftspligtig person den afgiftsfritagelse, han med rette kan gøre krav på i henhold til direktiv 2003/96.
The latter finding is not invalidated by the fact that Member States may, under the second sentence of Article 14(1)(a) of Dir -ective 2003/96, impose taxation on the products in question for reasons of environmental policy, since that is merely a potential limitation to the exemption rule and since a Member State which has not exercised that option cannot rely on its own failure to do so in order to refuse a taxpayer the benefit of an exemption which he may legitimately claim under Directive 2003/96.
Forpligtelsen til at fritage energiprodukter, der er bestemt til produktion af elektricitet, for den i direktivet foreskrevne beskatning er således formuleret tilstrækkeligt præcist og ubetinget til, at borgerne har ret til at påberåbe sig den for de nationale retter med henblik på at modsætte sig nationale bestemmelser, der er uforenelige med forpligtelsen.
The obligation to exempt from tax ation under that directive energy products intended to produce electricity is expressed in terms sufficiently precise and unconditional to confer on individuals the right to rely on it in proceedings before national courts with a view to contesting national rules that are incompatible with it. The
(jf. præmis 31-33 og 39 samt domskonkl.)
(see paras 31-33, 39, operative part)
I sag C-226/07, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Finanzgericht Düsseldorf (Tyskland) ved afgørelse af 27. april 2007, indgået til Domstolen den 7. maj 2007, i sagen:
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Finanzgericht Düsseldorf (Germany), made by decision of 27 April 2007, received at the Court on 7 May 2007, in the proceedings
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, A. Rosas, og dommerne J.N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, A. Ó Caoimh (refererende dommer) og A. Arabadjiev,
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas, President of the Chamber, J.N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, A. Ó Caoimh (Rapporteur) and A. Arabadjiev, Judges,
DOM AF 17.7.2008 — SAG C-226/07 generaladvokat: M. Poiares Maduro justitssekretær: fuldmægtig B. Fülöp, på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 10. april 2008, efter at der er afgivet indlæg af:
Advocate General: M. Poiares Maduro, Registrar: B. Fülöp, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 10 April 2008, after considering the observations submitted on behalf of:
— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved W. Mölls, som befuldmægtiget,
— the Commission of the European Communities, by W. Mölls, acting as Agent,
FLUGHAFEN KÖLN/BONN og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse, afsagt følgende
FLUGHAFEN KÖLN/BONN having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion, gives the following
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 14, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet (EFT L 283, s. 51).
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 14(1)(a) of Council Directive 2003/96/EC of 27 October 2003 restructuring the Community framework for the taxation of energy products and electricity (OJ 2003 L 283, p. 51).
Anmodningen er indgivet i forbindelse med en retssag mellem Flughafen Köln/Bonn GmbH og Hauptzollamt Köln vedrørende sidstnævntes afslag på at refundere den afgift, som førstnævnte i 2004 har betalt af gasolie anvendt til produktion af elektricitet.
The reference was made in proceedings between Flughafen Köln/Bonn GmbH and the Hauptzollamt Köln (Principal Customs Office, Cologne) concerning the latter’s refusal to refund the tax paid by Flughafen Köln/Bonn GmbH for 2004 on gas oil used to produce electricity.
Retsforskrifterne
Legal framework
Manglen på EF-bestemmelser om minimumsbeskatning af elektricitet og andre energiprodukter end mineralolier kan være til skade for et velfungerende indre marked.
(2) The absence of Community provisions imposing a minimum rate of taxation on electricity and energy products other than mineral oils may adversely affect the proper functioning of the internal market.
Et velfungerende indre marked og gennemførelsen af formålene med EF’s øvrige politikker kræver, at der fastsættes minimumsafgiftssatser på EF-plan for de fleste energiprodukter, herunder elektricitet, naturgas og kul.
(3) The proper functioning of the internal market and the achievement of the objectives of other Community policies require minimum levels of taxation to be laid down at Community level for most energy products, including electricity, natural gas and coal.
Betydelige forskelle mellem medlemsstaternes energiafgiftssatser vil kunne vise sig at modarbejde et velfungerende indre marked.
(4) Appreciable differences in the national levels of energy taxation applied by Member States could prove detrimental to the proper functioning of the internal market.
Fastsættelse af passende EF-minimumsafgiftssatser for beskatning kan gøre det muligt at formindske de nuværende forskelle mellem de nationale afgiftssatser.
(5) The establishment of appropriate Community minimum levels of taxation may enable existing differences in the national levels of taxation to be reduced.
I henhold til [EF-]traktatens artikel 6 skal miljøbeskyttelseskrav integreres i udformningen og gennemførelsen af Fællesskabets politikker på andre områder.«
(6) In accordance with Article 6 of the [EC] Treaty, environmental protection requirements must be integrated into the definition and implementation of other Community policies.’
Direktivets artikel 2, stk. 1, litra b), sammenholdt med artikel 2, stk. 5, bestemmer, at der i direktivet ved »energiprodukter« forstås varer »under KN-kode 2701, 2702 og 2704-2715« som anført i Kommissionens forordning (EF) nr. 2031/2001 af 6. august 2001 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EFT L 279, s. 1), dvs. bl.a. gasolie, som henhører under pos.
Article 2(1)(b) of Directive 2003/96, read in conjunction with Article 2(5) thereof, provides that, for the purposes of the directive, the term ‘energy products’ is to apply to products ‘falling within CN codes 2701, 2702 and 2704 to 2715’ as referred to in Commission Regulation (EC) No 2031/2001 of 6 August 2001 amending Annex I to Council Regulation (EEC) No 2658/87 on the tariff and statistical nomenclature and on the Common Customs Tariff (OJ 2001 L 279, p.
2701 i den kombinerede nomenklatur (herefter »KN«).
1), that is, inter alia, gas oil, which falls within heading 2710 of the Combined Nomenclature (‘the CN’).
I henhold til artikel 4, stk. 1, i direktiv 2003/96 »[må] [d]e afgiftssatser, medlemsstaterne fastsætter for energiprodukter og elektricitet, der omhandles i artikel 2, […] ikke være lavere end de minimumssatser for beskatning, der er fastsat i dette direktiv«.
According to Article 4(1) of Directive 2003/96, ‘[t]he levels of taxation which Member States shall apply to the energy products and electricity listed in Article 2 may not be less than the minimum levels of taxation prescribed by this Directive’.
Artikel 7-10 i direktiv 2003/96 bestemmer, at minimumsafgiftssatserne for motorbrændstoffer, brændsel til opvarmning og elektricitet fra den 1. januar 2004 er som fastsat i samme direktivs bilag I.
Articles 7 to 10 of Directive 2003/96 provide that, as from 1 January 2004, the minimum levels of taxation applicable to motor fuels, to heating fuels and to electricity are to be fixed as set out in Annex I to that directive.
Medlemsstaterne kan imidlertid af miljøpolitiske hensyn beskatte disse produkter uden at overholde dette direktivs minimumsafgiftssatser.
However, Member States may, for reasons of environmental policy, subject these products to taxation without having to respect the minimum levels of taxation laid down in this Directive.
I så fald skal beskatningen af disse produkter ikke medregnes ved vurderingen af, om minimumsafgiftssatsen for elektricitet i henhold til artikel 10 er overholdt.«
In such case, the taxation of these products shall not be taken into account for the purpose of satisfying the minimum level of taxation on electricity laid down in Article 10’.
Artikel 21, stk. 5, tredje afsnit, i direktiv 2003/96 bestemmer:
The third subparagraph of Article 21(5) of Directive 2003/96 provides as follows:
»En enhed, der fremstiller elektricitet til eget forbrug, betragtes som en distributør.
‘An entity producing electricity for its own use is regarded as a distributor.
Uanset artikel 14, stk. 1, litra a), kan medlemsstaterne fritage mindre elektricitetsproducenter, såfremt de lægger afgift på de energiprodukter, der anvendes til fremstilling af denne elektricitet.«
Notwithstanding Article 14(1)(a), Member States may exempt small producers of electricity provided that they tax the energy products used for the production of that electricity.’
Artikel 28, stk. 13, i direktiv 2003/96 bestemmer:
Article 28(1), (2) and (3) of Directive 2003/96 states:
Medlemsstaterne vedtager og offentliggør de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 2003. De underretter straks Kommissionen herom.
Member States shall adopt and publish the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive not later than 31 December 2003.
Medlemsstaterne anvender disse bestemmelser fra den 1. januar 2004, bortset fra bestemmelserne i artikel 16 og artikel 18, stk. 1, som de kan anvende fra den 1. januar 2003.
They shall apply these provisions from 1 January 2004, except the provisions laid down in Articles 16 and 18(1), which may be applied by the Member States from 1 January 2003.
De nærmere regler for henvisningen fastsættes af medlemsstaterne.«
The methods of making such reference shall be laid down by the Member States.’
»Uanset artikel 28, stk. 2, ophæves direktiv 92/81/EØF og 92/82/EØF pr. 31. december 2003.«
‘Notwithstanding Article 28(2), Directives 92/81/EEC and 92/82/EEC shall be repealed as from 31 December 2003.’
Lov om afgift på mineralolier (Mineralölsteuergesetz) af 21. december 1992 (BGBl.
The Mineralölsteuergesetz (Law on taxation of mineral oils) of 21 December 1992 (BGBl. 1992 I, p.
1) Mineralolie pålægges afgift […] inden for beskatningsområdet […]
(1) Mineral oils shall be subject, within the tax jurisdiction, to mineral oil tax …
(1) Afgiften udgør
(1) The tax to be charged
§ 9, stk. 1, nr. 3, i lov om elektricitetsafgift (Stromsteuergesetz) af 24. marts 1999 (BGBl.
The Stromsteuergesetz (Law on taxation of electricity) of 24 March 1999 (BGBl. 1999 I, p.
1999 I, s. 378), som affattet på tidspunktet for de faktiske begivenheder i hovedsagen, bestemte, at elektricitet, som var produceret i anlæg med en nominel elektrisk effekt på højst to megawatt, på visse betingelser var fritaget for denne afgift.
378), in the version in force at the time of the facts in the main proceedings, provided, in Paragraph 9(1)(3), that electricity produced in installations with a maximum nominal electrical power rating of two megawatts was, subject to compliance with certain conditions, exempt from that tax.
Lov om energiafgift (Energiesteuergesetz) af 15. juli 2006 (BGBl.
The Energiesteuergesetz (Law on taxation of energy) of 15 July 2006 (BGBl. 2006 I, p.
Den indeholder bl.a. følgende bestemmelser:
It contains, inter alia, the following provisions:
»§ 1 — Beskatningsområde, energiprodukter
‘Paragraph 1 — Tax jurisdiction, energy products
1) Energiprodukter pålægges energiafgift inden for beskatningsområdet. […]
(1) Energy products shall be subject, within the tax jurisdiction, to energy tax …
2) Energiprodukter i denne lovs forstand er:
(2) Energy products for the purposes of this Law are:
1) Afgiften udgør
(1) The tax to be charged
3) Uanset stk. 1 og 2 udgør afgiften
(3) In derogation from subparagraphs 1 and 2, the tax to be charged