natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kommissionen havde ellers fremhævet i skrivelsen af 19. januar 1999, at denne holdning udgjorde en afvisning af at samarbejde som omhandlet i samarbejdsmeddelelsen af 1996.
In the letter of 19 January 1999, the Commission stated however that that attitude constituted a refusal to cooperate within the meaning of the 1996 Leniency Notice.
Ved at forholde sig som Hoechst gjorde, påtog selskabet sig risikoen for at blive pålagt en bøde.
In acting as it did, Hoechst assumed the risk of being fined.
I modsætning til hvad Hoechst synes at have gjort gældende, var manglende hensyntagen til mundtlige bidrag ikke i strid med den praksis, der blev fulgt på det pågældende tidspunkt.
Contrary to what Hoechst appears to contend, the Commission emphasises that the failure to take the oral contributions into account was not inconsistent with the practice observed at the time.
Denne praksis blev først ændret efter vedtagelsen af samarbejdsmeddelelsen af 2002.
That practice changed only after the adoption of the 2002 Leniency Notice.
Endvidere har Kommissionen med hensyn til kritikken af, at den udviste en obstruerende holdning under proceduren, peget på, at den i sin skrivelse af 29. marts 1999, som Hoechst har påberåbt sig, fremhævede, at Hoechst i tilfælde af, at selskabet ønskede at nyde godt af samarbejdsmeddelelsen af 1996, i det mindste skulle fremlægge oplysninger, dokumenter eller andet bevismateriale, som bidrog til at fastslå overtrædelsens eksistens.
Furthermore, as regards the objection relating to obstruction during the proceedings, the Commission emphasises that, in its letter of 29 March 1999, on which Hoechst relies, it stated that if Hoechst wished to benefit from the 1996 Leniency Notice it must at least provide information, documents or other evidence contributing to establishing the existence of the cartel.
Denne formulering findes i afsnit D, punkt 2, første led, i samarbejdsmeddelelsen af 1996.
Those words are the words of Section D, paragraph 2, first indent, of the 1996 Leniency Notice.
Det fremgår således af skrivelsen af 29. marts 1999, at Hoechst efter Kommissionens tjenestemænds opfattelse indtil da end ikke havde opfyldt betingelserne i det nævnte første led.
The letter of 29 March 1999 therefore indicates that, in the Commission officials’ view, Hoechst did not thus far even fulfil the conditions of that first indent.
Det fremgår ligeledes af det referat, Hoechsts advokater udarbejdede af visse dele af den telefonsamtale, der fandt sted den 5. marts 1999 med den for sagen ansvarlige tjenestemand i Kommissionen.
The minute drawn up by Hoechst’s lawyers of certain parts of the telephone conversation of 5 March 1999 with the Commission official responsible for the case does not indicate otherwise.
Der var ikke tale om obstruktion, men om en korrekt beskrivelse af situationen i overensstemmelse med samarbejdsmeddelelsen af 1996.
That does not constitute obstruction, but provides a true account of the situation in accordance with the 1996 Leniency Notice.
For det fjerde har Kommissionen anført, at det er forkert at påstå, at Chisso under mødet den 13. november 1998 kun fremlagde nogle få dokumenter.
Fourth, the Commission submits that it is incorrect to assert that Chisso handed over a small number of documents at the meeting of 13 November 1998.
Kommissionen henviste i det interne notat af 19. november 1998 til en hel række dokumenter vedrørende de indbyrdes kontakter mellem konkurrenter i 1995 og 1996.
In the internal memo of 19 November 1998, the Commission refers to several documents relating to contacts between competitors in 1995 and 1996.
De pågældende dokumenter består i dagsordener og personlige notater.
Those documents are agenda of meetings and personal notes.
Desuden fremlagde Chisso tabeller over de aftalte prismål i hele den periode, hvori kartellet bestod.
Furthermore, Chisso submitted tables with the target prices agreed for the entire period of the cartel.
Disse skriftlige beviser, der også blev forklaret mundtligt, var af afgørende betydning for Kommissionen, da den vedtog beslutningen (betragtning 440 til beslutningen), idet de for første gang under den administrative procedure gjorde det muligt at bevise den begåede overtrædelse, selv om de nævnte beviser hverken omfattede hele den periode, hvori det blev fastslået, at kartellet havde eksisteret, eller samtlige enkeltheder i forbindelse med kartellet.
That written evidence, which was also explained orally, assumed decisive importance for the Commission in the adoption of the Decision (recital 440 to the Decision), since, for the first time during the administrative procedure, they made it possible to prove the infringement, even though that evidence did not cover all the period found or all the details of the cartel.
Det kan ikke udledes af det løfte, der blev givet Chisso under det nævnte møde, at Chisso på det pågældende tidspunkt endnu ikke opfyldte betingelserne for at blive indrømmet immunitet.
It cannot be inferred from the promise given to Chisso at that meeting to warn it that that undertaking did not yet satisfy the conditions to benefit from immunity.
Det kan højst udledes, at det ikke var sikkert, at Chisso kunne indrømmes immunitet på grundlag af det samarbejde, selskabet havde ydet på dette tidspunkt.
The very most that can be inferred is that it was not certain that Chisso would obtain immunity on the basis of its acts of cooperation at that time.
Derimod var det først den 19. marts 1999, at Hoechst gav Kommissionen oplysninger, der eventuelt kunne betragtes som begyndelsen på et effektivt samarbejde.
On the other hand, it was not until 19 March 1999 that Hoechst provided the Commission with information that might be regarded as the beginning of effective cooperation.
Skrivelsen af 19. marts 1999 indeholdt imidlertid ikke en detaljeret beskrivelse af kartellets møder og fremgangsmåder.
However, the written communication of 19 March 1999 does not contain a detailed description of the meetings and procedures of the cartel.
Disse enkeltheder oplyste Hoechst først den 28. april 1999 som svar på en række specifikke spørgsmål fra Kommissionen.
Hoechst did not provide those details until 28 April 1999, in answer to specific questions from the Commission.
Det bestemmes i afsnit B i samarbejdsmeddelelsen af 1996 som en af flere betingelser, at den virksomhed, der »er den første til at forelægge afgørende elementer med henblik på at bevise kartellets eksistens« [afsnit B, litra b), i samarbejdsmeddelelsen af 1996], indrømmes en nedsættelse på mindst 75% af den bøde, virksomheden ville være blevet pålagt, hvis den ikke havde samarbejdet, eller endog helt fritages for bøde.
It must be borne in mind that Section B of the 1996 Leniency Notice provides, among other conditions, that the undertaking which ‘is the first to adduce decisive evidence of the cartel’s existence’ (Section B(b) of the 1996 Leniency Notice) will benefit from a reduction of at least 75% of the fine or even from total exemption from the fine that would have been imposed if it had not cooperated.
Det fremgår af selve ordlyden af afsnit B, litra b), i samarbejdsmeddelelsen af 1996, at den »første« virksomhed ikke behøver at have fremlagt alle de elementer, som beviser samtlige enkeltheder i kartellets måde at fungere på, men at det er tilstrækkeligt, at den har fremlagt »afgørende elementer«.
It follows from the very wording of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice that the ‘first’ undertaking is not required to have provided all the evidence proving all the details of the functioning of the cartel, but that it is sufficient for it to adduce ‘decisive evidence’.
Det kræves ikke i bestemmelsen, at de fremlagte elementer i sig selv er »tilstrækkelige« til, at der kan udarbejdes en klagepunktsmeddelelse, endsige vedtages en endelig beslutning, hvori det fastslås, at der har fundet en overtrædelse sted (dommen af 15.6.2005 i sagen Tokai Carbon m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 118 ovenfor, præmis 362).
That text does not require that the evidence adduced is in itself ‘sufficient’ for the purpose of drafting a statement of objections, or indeed for the adoption of a final decision finding an infringement (judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above, paragraph 362).
På den anden side skal de i meddelelsens afsnit B, litra b), omhandlede elementer imidlertid, selv om de ikke nødvendigvis i sig selv skal være tilstrækkelige til at bevise kartellets eksistens, være af afgørende betydning i dette øjemed.
However, although the evidence referred to in Section B(b) of the 1996 Leniency Notice need not necessarily be sufficient in itself to establish the existence of the cartel, it must none the less be decisive for that purpose.
De skal således ikke kun være retningsgivende for de undersøgelser, Kommissionen skal foretage, men skal kunne anvendes direkte som det primære bevisgrundlag for en beslutning, hvori en overtrædelse fastslås at have fundet sted (dommen i sagen BASF mod Kommissionen, nævnt i præmis 120 ovenfor, præmis 493).
It must therefore not be simply an indication as to the direction which the Commission’s investigation should take but must be material which may be used directly as the principal evidence supporting a decision finding an infringement (BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 493).
Det bemærkes ligeledes, at afgørende elementer som omhandlet i afsnit B, litra b), i samarbejdsmeddelelsen af 1996 også kan fremlægges mundtligt (dommen i sagen BASF mod Kommissionen, nævnt i præmis 120 ovenfor, præmis 506).
It must be further emphasised that decisive evidence within the meaning of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice may also be adduced orally (BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 506).
Endelig bemærkes, at Kommissionen ved vurderingen af, om det pågældende samarbejde har været »afgørende« med hensyn til at lette dens opgave i forbindelse med at fastslå en overtrædelses eksistens og at bringe den til ophør, råder over et vist skøn, og at det kun er, hvis Kommissionen åbenbart overskrider dette skøn, at den kan kritiseres (dommen af 15.6.2005 i sagen Tokai Carbon m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 118 ovenfor, præmis 362).
Last, it must be borne in mind that the Commission has a certain discretion in determining whether the cooperation in question was ‘decisive’ in facilitating its task of finding the existence of an infringement and putting an end to it and it is only where it manifestly exceeds that discretion that it may be criticised (judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above, paragraph 362).
Det er på baggrund af ovennævnte principper, at det skal undersøges, om Kommissionen i det foreliggende tilfælde gjorde sig skyldig i en åbenbart fejlagtig vurdering, da den fandt, at Chisso havde været den første virksomhed til at fremlægge afgørende elementer med henblik på at bevise kartellets eksistens.
It is in the light of the foregoing considerations that the Court must examine whether, in this case, the Commission made a manifest error of assessment in finding that Chisso had been the first undertaking to adduce decisive evidence of the cartel’s existence.
Hvad dette angår bemærkes for det første, at Kommissionen i betragtning 440 til beslutningen lagde til grund, at »[Chisso] [p]å et møde, der blev afholdt den 13. november 1998, gav […] en mundtlig redegørelse for kartellets virksomhed og fremlagde skriftlige beviser«, og at Kommissionen »[fandt], at Chisso ved den lejlighed var den første virksomhed til at forelægge afgørende elementer med henblik på at bevise, at det kartel fandtes, hvis eksistens [blev fastslået] i den foreliggende beslutning«.
In that regard, it must be borne in mind that, at recital 440 to the Decision, the Commission states that ‘[a]t a meeting held on 13 November 1998, Chisso submitted an oral description of the cartel’s activities and provided documentary evidence’ and that it ‘considers that on that occasion Chisso was the first undertaking to adduce decisive evidence [of] the existence of the cartel which is found in this Decision’.
Heraf følger, at Kommissionen udelukkende lagde den mundtlige redegørelse for kartellets virksomhed og de skriftlige beviser, der var blevet fremlagt den 13. november 1998, og ikke på et senere tidspunkt, til grund for sin konklusion, hvorefter Chisso havde været den første virksomhed til at fremlægge afgørende elementer med henblik på at bevise kartellets eksistens.
It follows that the Commission relied solely on the oral description of the cartel’s activities and on the documentary evidence provided at the meeting of 13 November 1998, and not later, in order to find that Chisso had been the first undertaking to adduce decisive evidence of the cartel’s existence.
For det andet gav Chisso under mødet den 13. november 1998 en detaljeret mundtlig redegørelse for kartellets virksomhed.
Second, it must be observed that, at the meeting of 13 November 1998, Chisso provided a detailed oral description of the cartel’s activities.
Det fremgår af det af Kommissionen udarbejdede referat af dette møde, at Chisso oplyste, hvem der havde deltaget i kartellet, hvor længe det havde varet, 19 datoer for møder og de steder, hvor de var blevet afholdt, hvad formålet med kartellet havde været, og hvordan det havde fungeret.
It follows from the minute of that meeting, drawn up by the Commission, that Chisso stated who were the participants in the cartel, the duration of the cartel, 19 dates of meetings and the places at which they were held, the object and the functioning of the cartel.
Med hensyn til de to sidstnævnte punkter anførte Chisso bl.a., at de berørte virksomheder havde indgået aftaler om sorbatpriser og sorbatvolumener, og at de, mens kartellet bestod, havde været klar over, at deres virksomhed var ulovlig.
On the last two points, Chisso stated, in particular, that the undertakings concerned had concluded agreements on prices and volumes of sorbates and that, while the cartel was in force, they were aware that their activities were unlawful.
Chisso oplyste ligeledes, hvordan kvoterne var blevet fastsat, hvordan eventuelle problemer var blevet løst, hvordan møderne og de forberedende møder mellem de japanske producenter var forløbet, hvilke ansatte hos Chisso der havde deltaget i møderne, navnene på nogle af de ansatte i de øvrige berørte virksomheder, hvilket indhold kontakterne mellem Hoechst og Daicel havde haft, og hvori systemet til opfølgning af møderne og måden til fastsættelse af målpriser havde bestået.
Chisso also described the method of fixing quotas and any problems encountered, the conduct of the meetings and the preparatory meetings between the Japanese producers, the names of Chisso’s employees who had participated in the meetings and the names of certain employees of the other undertakings concerned, the terms of the contacts between Hoechst and Daicel and the system of monitoring the meetings and the method of setting target prices.
For det tredje fremlagde Chisso under mødet den 13. november 1998, ud over en detaljeret mundtlig redegørelse for kartellets virksomhed, skriftlig dokumentation, der indgår i de forberedende sagsakter (i alt 156 sider).
Third, it must be emphasised that, in addition to a detailed oral description of the cartel’s activities, Chisso also provided at the meeting of 13 November 1998 documentary evidence which is found in the case-file (156 pages in all).
Nærmere bestemt fremlagde Chisso detaljerede notater (håndskrevne notater på japansk med en engelsk oversættelse), som var blevet udarbejdet under kartellets møder i foråret og efteråret 1995 og 1996 (og som afspejlede de målpriser, karteldeltagerne havde fastsat), dagsordenen
More particularly, Chisso sent detailed notes (handwritten in Japanese with a translation into English) taken at the cartel meetings in spring and autumn 1995 and 1996 (which reflected
I modsætning til hvad Hoechst har gjort gældende, blev disse dokumenter anvendt af Kommissionen, eftersom der i beslutningen blev henvist til flere af siderne, navnlig i forbindelse med forløbet og de konkrete resultater af de fælles møder (jf. bl.a. fodnote 82, 140, 141, 144 og 150 til beslutningen). Dokumenterne var således relevante med hensyn til at bevise »kartellets eksistens« som omhandlet i samarbejdsmeddelelsen af 1996.
Contrary to Hoechst’s contention, those documents were used by the Commission, since a number of pages are referred to in the Decision, in connection, in particular, with the conduct of and the actual results of the joint meetings (see, in particular, footnotes 82, 140, 141, 144 and 150 to the Decision).
Desuden var dokumenterne tilstrækkeligt klare, i modsætning til hvad Hoechst har hævdet, selv om en ansat hos Chisso, der havde deltaget i de fælles møder, gav nærmere forklaringer under et møde med Kommissionens tjenestegrene den 9. december 1998.
In addition, contrary to Hoechst’s contention, those documents were sufficiently clear, in spite of the fact that an employee of Chisso who had participated in the joint meetings provided further information about them at a meeting held with the Commission’s services on 9 December 1998.
Således som det fremgår af det af Kommissionen udarbejdede referat af dette møde, drejede de nærmere forklaringer til dokumenterne sig nemlig ikke om, hvordan disse generelt skulle forstås, men om en række enkeltheder i forbindelse med bl.a. de anvendte forkortelser.
As shown in the minute of that meeting drawn up by the Commission, the information relating to those documents was provided not with a view to their general comprehension but in order to explain certain details connected, in particular, with the use of abbreviations.
For det fjerde mødtes Hoechst med Kommissionen den 29. oktober 1998, dvs. før Chisso, med henblik på at give en mundtlig redegørelse for møderne.
Fourth, it must be observed that Hoechst met the Commission’s services on 29 October 1998, that is to say before Chisso, to provide an oral description of the meetings in question.
Hoechst oplyste navnlig, hvem der havde deltaget i dem, hvor lang en periode de havde omfattet (fra slutningen af 1970’erne eller begyndelsen af 1980’erne til 1995/1996), hvor ofte de havde fundet sted, og hvad de havde drejet sig om.
In particular, Hoechst mentioned the participants in the meetings, the approximate duration of the meetings (from the end of the 1970s/beginning of the 1980s until 1995/1996), the frequency of the meetings and their object.
Under det nævnte møde fremlagde Hoechst imidlertid ikke nogen skriftlige dokumenter til støtte for sin redegørelse.
However, it must be emphasised that at that meeting Hoechst provided no written document to support its statements.
Hoechst henviste hvad dette angår ifølge det af Kommissionen udarbejdede referat, som Hoechst ikke har bestridt, til »de store vanskeligheder, Nutrinova havde haft med hensyn til at fremskaffe alle relevante oplysninger om møderne«.
In that regard, according to the minute drawn up by the Commission and not contested by Hoechst, Hoechst’s representative mentioned ‘the great difficulties which Nutrinova had in finding all the relevant details of those meetings’.
Desuden angives det i samme referat, at »[f]ormålet med møderne [ikke var] at fordele kunder eller fastsætte priser i begrebets egentlige forstand«, at »der [ikke fandtes] noget opfølgningssystem«, og at Hoechsts advokat »kategorisk fastslog, at det antal aftaler, der var blevet indgået på møderne, havde været begrænset og atypisk for et kartel, der vedrører fastsættelse af priserne og fordeling af kunder«.
In the same minute, moreover, it is stated that ‘the object of those meetings was to share customers or fix prices, within the strict meaning of the word’ and that ‘no monitoring system existed’ or again that Hoechst’s lawyer ‘was categoric about the fact that the level of the agreements at those meetings was moderate and not typical of a price-fixing or market-sharing cartel’.
På samme måde hedder det i det af Hoechst udarbejdede referat af mødet den 29. oktober 1998, at »[d]røftelserne mellem Hoechst/Nutrinova og japanerne [ikke drejede sig om] fordeling af kunder, karteller vedrørende udbud eller fastsættelse af priserne i begrebets egentlige forstand«.
Likewise, in the minute of the meeting of 29 October 1998 drawn up by Hoechst, it is stated that ‘the discussions between Hoechst/Nutrinova and the Japanese were not about customer-sharing, agreements on calls for tenders or price-fixing in the strict sense of the term’.
Hoechst anførte på intet tidspunkt under mødet den 29. oktober 1998, at de fælles møder havde haft til formål at tildele de berørte virksomheder volumensalgskvoter for Europa, eller at der var blevet indført et system til opfølgning af møderne, skønt dette fastslås i beslutningen på grundlag af klagepunktsmeddelelsen, nærmere bestemt i artikel 1 i beslutningens dispositive del, uden at disse omstændigheder er blevet bestridt af Hoechst.
At no time during the meeting of 29 October 1998 did Hoechst state that the joint meetings had the object of allocating sales volume quotas for Europe to the undertakings concerned, or that a system for monitoring the meetings had been set up, as was concluded in the Decision, in Article 1 of the operative part, on the basis of the statement of objections, without those elements being disputed by Hoechst.
Med hensyn til salgskvoterne anførte Hoechst kun i førnævnte referat, i afsnittet »Vækstrate«, at »konkurrenterne drøftede, hvordan de opfattede væksten på markedet, og hvem der var i stand til at tilfredsstille stigningen i efterspørgselen«.
As regards the sales quotas, Hoechst mentioned only in the minute referred to above, under the heading ‘rate of increase’, that ‘competitors had discussions on the way in which they see market growth and which would be capable of supplying increased demand’.
Endelig anførte Hoechst i sit referat af mødet den 29. oktober 1998, at »[m]øderne [ikke blev] tilrettelagt på en systematisk måde, og [at] dagsordenerne var meget ens«.
Last, Hoechst stated in its minute of the meeting of 29 October 1998 that ‘the meetings were not organised systematically and that the agenda were very similar’.
Af det ovenstående som helhed følger for det første, at Chisso under mødet den 13. november 1998 gav en detaljeret redegørelse for kartellets virksomhed og måde at fungere på.
It follows from all of those factors that, first, at the meeting of 13 November 1998 Chisso provided a detailed description of the activities and functioning of the cartel.
For det andet blev Chissos redegørelse underbygget af skriftligt materiale, som var relevant med hensyn til at bevise kartellets eksistens.
Second, Chisso’s description was supported by documentary evidence which was relevant for the purpose of proving the cartel’s existence.
For det tredje fremgår det, at Hoechst under mødet den 29. oktober 1998 ganske vist gav en redegørelse for møderne, men at denne redegørelse dels var mindre detaljeret end Chissos, dels ikke
Third, it follows from the meeting of 29 October 1998 that Hoechst did indeed give an account of the meetings in question, but that that account was less detailed than Chisso’s, it did not
På baggrund af det ovenstående må der drages den konklusion, at Kommissionen ikke gjorde sig skyldig i en åbenbart fejlagtig vurdering, da den fandt, at Chisso havde været den første virksomhed til at forelægge afgørende elementer med henblik på at bevise kartellets eksistens.
In the light of the foregoing, it must be concluded that the Commission did not make a manifest error of assessment when it considered that Chisso had been the first undertaking to adduce decisive evidence of the existence of the cartel.
Ingen af Hoechsts argumenter kan rejse tvivl om denne konklusion.
None of the arguments put forward by Hoechst can upset that conclusion.