natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Der mindes om, at EF-traktaten nu indeholder bestemmelser om passende foranstaltninger til bekæmpelse af forskelsbehandling på grund af race eller etnisk oprindelse, religion eller tro, handicap, alder eller seksuelorientering.
The Union's activities arealso based on the main international and regional instruments for the protection of humanrights, including the European Convention on Human Rights.
Desuden bestemmer EU's charter om grundlæggende rettigheder, at alle mennesker erlige for loven (artikel 20), forbyder enhver forskelsbehandling (artikel 21) og opfordrer EU til atbeskytte kulturel, religiøs og sproglig mangfoldighed.
It should be recalled that the EC Treaty now provides for appropriate action to be taken to combat discrimination on thegrounds of racial or ethnic origin, religion or belief, disability, age and sexual orientation.Furthermore, the EU Charter on Fundamental Rights lays down the equality before the law ofall people (Article 20), prohibits discrimination on any ground (Article 21), and requests the Union to protect cultural, religious and linguistic diversity.
EU's indsats i forbindelserne med tredjelande styres af charterets rettigheder og principper.
The EU's actions in the field of external relations are guided by the rights and principlescontained in the Charter.
I Københavnskriterierne, der blev udformet i 1993 for lande, der ønsker at tiltræde EU, er beskyttelsenaf mindretal især fremhævet. Det hedder, at 'medlemskab kræver, at ansøgerlandet har opnået institutionel stabilitet, som garanterer demokrati, retsstatsforhold, menneskerettigheder samt respektfor og beskyttelse af mindretal'.
The Copenhagen Criteria designed in 1993 for countries wishing tojoin the EU specifically highlighted the protection of minorities.
EU støtter fortsat OSCE og ODIHR i arbejdet på at hindre voldelige konflikter ved at forbedre forholdet mellem de forskellige etniske grupper og fremme tolerance.
The EU continues to support the work of the OSCE and ODIHR to prevent violent conflictsby promoting inter-ethnic relations and tolerance.
EU påskønner den indsats, som OSCE's højkommissær for nationale mindretal har gjort for at fremme dialog, tillid og samarbejdeom nationale mindretalsspørgsmål i OSCE-regionen.
It commends the efforts undertaken by the OSCE High Commissioner on National Minorities (HCNM) to promote dialogue, confidencebuilding and cooperation on national minorities issues within the OSCE region.
Europarådet spiller også en væsentlig rolle i fremme og beskyttelse af rettigheder for personer,som tilhører mindretal.
The Council of Europe also plays an important role in promoting and protecting the rights ofpersons belonging to minorities.
Ratificering af EMRK er en forudsætning for medlemskab af Europarådet.
Ratification of the ECHR is a condition of membership ofthe Council of Europe.
Ihenhold til konventionen skal parterne sikre de grundlæggende borgerlige og politiske rettigheder,der gælder i en retsstat.
Under the Convention, States Parties guarantee basic civil andpolitical rights in a State governed by the rule of law.
Disse garantier omfatter ikke kun deres egne borgere, men enhver person"under deres jurisdiktion".
These guarantees extend not only totheir own citizens but also to persons "within their jurisdiction".
Ud over den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder er andre relevante instrumenter på dette område: rammekonventionen om beskyttelse af nationale mindretal og den europæiske pagt om regionale sprog eller mindretalssprog.
Besides the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, other relevantinstruments in this field include the Framework Convention for the Protection of National Minorities and the European Charter for Regional or Minority Languages.
Europarådets rammekonvention om beskyttelse af nationale mindretal er et juridisk bindende instrument, der skal beskytte nationale mindretal i almindelighed.
The Council of Europe Framework Convention for the Protection of National Minorities is alegally binding instrument devoted to the protection of national minorities in general.
Hensigten med den er at fastsættede juridiske principper, som stater bør respektere for at sikre beskyttelsen af nationale mindretal inden for deres grænser.
Its aimis to specify the legal principles that States should respect in order to ensure the protection ofnational minorities within their borders.
EU støtter inden for rammerne af FN det arbejde, der udføres af FN's arbejdsgruppe vedrørendemindretal med henblik på at vurdere gennemførelsen af erklæringen fra 1992 om rettigheder forpersoner, der tilhører nationale eller etniske, religiøse og sproglige mindretal.
In the framework of the UN, the EU supports the work of the UN Working Group on Minorities for the purpose of reviewing the realisation of 1992 Declaration on the Rights of Persons Belonging to National or Ethnic, Religious and Linguistic Minorities.
Gruppen undersøgermulige løsninger på problemer, der vedrører mindretal, og anbefaler yderligere foranstaltninger forat fremme og beskytte deres rettigheder.
The Working Group examines possible solutions to problems involving minorities and recommends furthermeasures for the promotion and protection of their rights.
På mødet i 3. Komité under 56. møde i FN's Generalforsamling fremlagde Østrig en resolution omeffektiv fremme af erklæringen om rettigheder for personer, der tilhører nationale eller etniske, religiøse og sproglige mindretal, som alle EU-medlemsstaterne var medforslagsstillere på.
At the Third Committee of the 56th session of the UN General Assembly, Austria introduceda resolution on the "Effective promotion of the Declaration on the Rights of Personsbelonging to National, Ethnic, Religious and Linguistic Minorities" which was co-sponsoredby all EU Member States.
I resolutionen, der blev vedtaget ved konsensus, opfordres staterne til at træffe alle nødvendige forfatnings-,lovgivnings-, forvaltnings- og andre foranstaltninger til at fremme og gennemføre erklæringen og tilat samarbejde bilateralt og multilateralt om at fremme og beskytte rettighederne for personer, dertilhører nationale eller etniske, religiøse og sproglige mindretal.
The resolution, which was adopted by consensus, urges States "totake all necessary constitutional, legislative, administrative and other measures to promoteand give effect to the Declaration", and "to cooperate bilaterally and multilaterally to promoteand protect the rights of persons belonging to national, ethnic, religious and linguisticminorities."
Resolutionen indeholder en opfordring til at være særlig opmærksom på rettighederne for børn, der tilhører mindretal.
The resolution called for special attention to be paid to the rights of childrenbelonging to minorities.
Den resolution, Østrig foreslog på 57. møde i Menneskerettighedskommissionen vedrørende rettigheder for personer, der tilhører nationale eller etniske, religiøse eller sproglige mindretal, blev vedtaget ved konsensus.
The Austrian-sponsored resolution at the 58th session of the Commission on Human Rightsentitled "Rights of persons belonging to national or ethnic, religious and linguistic minorities"was adopted by consensus.
Resolutionen opfordrede stater og det internationale samfund til at fremme ogbeskytte rettigheder for personer, der tilhører mindretal, bl.a. gennem passende uddannelse og lettederes deltagelse i alle aspekter af det politiske, økonomiske, sociale, religiøse og kulturelle liv isamfundet.
The resolution urged States and the international community topromote and protect the rights of persons belonging to minorities, including through adequateeducation, and to facilitate their participation in all aspects of the political, economic, social,religious and cultural life of society.
Som et nyt element blev FN's højkommissær for menneskerettigheder bedt om på kommissionens 49. møde at forelægge en rapport med en analyse af de oplysninger, der allerede er giveti rapporterne efter de gældende særprocedurer og fra de organer, der fører tilsyn med menneskerettighedstraktater, og arbejdsgruppen vedrørende mindretal, om situationen for nationale eller etniske,religiøse eller sproglige mindretal, især i forbindelse med til konfliktforebyggelse.
As a new element the UN High Commissioner for Human Rights (UNHCHR) was requested to submit to the Commission at its fifty-ninthsession a report containing an analysis of the information already provided in the reports ofexisting special procedures, human rights treaty monitoring bodies and the Working Group on Minorities on situations involving national or ethnic, religious and linguistic minorities, inparticular with regard to conflict prevention.
Forbedring af forholdene for de millioner af mennesker verden over, som har været tvunget til atflygte fra deres hjem, er en opgave, som Den Europæiske Union prioriterer højt.
Improving the plight of the millions of people worldwide who were forced to flee their homesremains a high priority of the European Union.
I mange tilfælde erdet væbnede konflikter og omfattende krænkelser af menneskerettighederne, der ligger til grund forfordrivelsen.
In many cases, armed conflicts andwidespread human rights violations constitute the root causes of displacement.
Forebyggelse og løsning af konflikter og fremme af god regeringsførelse og respektfor menneskerettighederne er derfor væsentlige elementer i forebyggelsen af fordrivelse og afgørende for, om de fordrevne kan vende hjem under sikre og værdige forhold.
Therefore, theprevention and resolution of conflicts and the promotion of good governance and respect forhuman rights are essential policies in preventing displacement and allowing displaced peopleto return home in safety and with dignity.
EU er sammen med sine internationale partnere stærkt engageret på dette område.
The EU, together with international partners, isstrongly engaged in this regard.
I nogle tilfælde er der imidlertid kun etspinkelt håb om forbedringer på hjemstedet, der kan muliggøre frivillig tilbagevenden, og det er danødvendigt at søge alternative varige løsninger, såsom lokal integration eller genbosættelse.
In some cases, however, the hopes for an improvement in the places of origin, creatingconditions for a voluntary return, are dim and alternative durable solutions have to be sought,such as local integration or resettlement.
Mangeaf de fordrevne er kvinder og børn.
Among the displaced, high percentages are womenand children.
Ofte er mindretal særlig udsatte for at blive fordrevet.
Frequently, persons belonging to minorities are particularly vulnerable todisplacement.
I 2001 var der i hele verden skønsmæssigt 12 mio. mennesker, der var flygtet fra deres land. Antallet af fordrevne inden for deres eget land (IDP) er blevet vurderet til at være dobbelt så stort.
In 2001, there were an estimated 12 million refugees worldwide who had fled their countries.The number of those displaced within their own homeland (IDPs) has been estimated to beeven twice as many.
Detsamlede antal fordrevne ændrede sig ikke meget i 2001; men første halvdel af 2002 var bemærkelsesværdigt, idet over 1 mio. afghanere vendte tilbage til deres hjem.
While the total number of displaced persons barely changed during2001, the first half of 2002 saw a remarkable return of more than 1 million Afghans to theirhomes.
Genèvekonventionen om flygtninge af 1951 og protokollen dertil af 1967 udgør et stærkt juridiskgrundlag for dem, der er flygtet til udlandet og ikke kan vende tilbage på grund af begrundet frygtfor forfølgelse.
The 1951 Geneva Refugee Convention and its 1967 Protocol provide a strong legalframework for those who fled abroad and cannot return due to well-founded fear ofpersecution.
Blandt de mere end 140 lande, der har ratificeret disse vigtige instrumenter, ersamtlige EU's medlemsstater.
All EU Member States are among the over 140 countries which have ratifiedthese important instruments.
Der findes ikke nogen tilsvarende ordning for internt fordrevne, ogdet er først og fremmest deres egen regering, der har ansvaret for at beskytte og bistå dem. Når depågældende regeringer ikke kan eller ikke vil leve op til deres forpligtelser, bør det internationalesamfund imidlertid yde den nødvendige støtte.
For internally displaced persons, no comparable regime existsand the primary responsibility for their protection and assistance rests with their owngovernments.
FN's Højkommissær for Flygtninge (UNHCR) spiller en afgørende rolle i beskyttelse af og bistandtil flygtninge.
A fundamental role for the protection of and assistance to refugees falls upon the UN High Commissioner for Refugees (UNHCR).
Ud over flygtninge i henhold til Genèvekonventionen hører også asylansøgere,hjemvendte og nogle internt fordrevne under UNHCR.
In addition to refugees under the Geneva Convention, asylum seekers, returnees, and some internally displaced persons are also of UNHCR's concern.
Det samlede EU har i de senere år ydet destørste bidrag til UNHCR og har støttet højkommissærens bestræbelser på at profilere organisationen bedst muligt ud fra dens mandat og finansieringsgrundlag.
The EU has, in recent years, been collectively the largest donor to UNHCR, and supportive of the efforts initiated by the High Commissioner to review theoptimum profile of the organisation based on its mandate and its funding base.
Denne prioritering har været med tilat gøre UNHCR's aktiviteter mere fokuserede; men finansieringen er stadig usikker, og der stillesstadig større krav til UNHCR.
While thisprioritisation has helped sharpen the operational focus of UNHCR, the funding situation hasremained precarious and the demands on UNHCR have continued to grow.
Med henblik på at udvide støtten til de internationale rammer for beskyttelse og undersøge muligheden for at øge beskyttelsen gennem nye initiativer har EU spillet envæsentlig rolle ved iværksættelsen i 2000 af den globale høringsproces vedrørende det internationale beskyttelsessystem.
In order tobroaden support for the international framework of protection, and to explore the scope forenhancing protection through new approaches, the European Union was instrumental inlaunching the Global Consultations on International Protection in 2000.
Den enighed, som processen skal skabe, vil danne grundlag for en "dagsorden for beskyttelse", derskal være den ramme, inden for hvilken staterne, UNHCR og ngo'erne skal arbejde i de kommendeår.
The convergence of views deriving from this process will form the basis for an "Agenda for Protection", a framework and modus operandi for States, the UNHCR and NGOs in thecoming years.
Det første skridt i processen var ministermødet i december 2001 for de stater, der er parter i konventionen af 1951.
The first step of this process was the Ministerial Meeting of State Parties to the1951 Convention in December 2001.
Den Europæiske Union benyttede denne lejlighed til at bekræfte, at den anserkonventionen af 1951 og protokollen af 1967 som en forpligtende hjørnesten i enhver flygtningepolitik, og den opfordrede til, at flere stater tiltræder disse instrumenter og hæver deres forbehold.Det var et betydningsfuldt skridt, ikke mindst på baggrund af de stadig tilbagevendende udbrud afvold og systematiske krænkelser af menneskerettighederne i mange dele af verden.
The European Union used this opportunity to reaffirmits commitment to this instrument and the 1967 Protocol as the cornerstone of any policy onrefugees, and encouraged further accessions to these instruments and the withdrawal ofreservations. This event was significant, not least in light of the recurring cycles of violenceand systematic human rights violations in many parts of the world.
Det blev anerkendt, at et sådant internationalt sæt af rettigheder og principper stadig er relevant med sit centrale"non refoulement"-princip (dvs. ingen må tvinges til at vende tilbage til lande, hvor de vil blive forfulgt), hvis anvendelse er indeholdt i folkeretlig sædvaneret.
The continuing relevanceof this international regime of rights and principles was acknowledged, including at its corethe principle of non-refoulement (i.e. people should not be forced to return to countries wherethey face persecution), whose applicability is embedded in customary international law.
Adskillige internationale og ikkestatslige organisationer arbejder for at yde bistand og beskyttelsetil de 20-25 mio. internt fordrevne på verdensplan. De har imidlertid ikke altid den nødvendige adgang til de pågældende befolkningsgrupper. FN-generalsekretærens repræsentant for interntfordrevne, Dr. Francis Deng, spiller en afgørende rolle som talsmand for denne ofte oversete gruppe.
Numerous international and nongovernmental organisations undertake efforts to provideassistance and protection to the 20 to 25 million internally displaced persons worldwide.However, they do not, in all cases, have the necessary access to these populations.
Hans mandat blev fastlagt af FN's Menneskerettighedskommission i 1992, og han har siden daydet væsentlige bidrag til etableringen af institutionelle og normative rammer for internt fordrevne.
His mandatewas established by the UN Commission on Human Rights in 1992 and since then, he hassignificantly contributed to the establishment of institutional and normative frameworks for IDPs.
I 1998 blev der på opfordring fra Menneskerettighedskommissionen og FN's Generalforsamling ogunder hans mandat udarbejdet retningslinjer for intern fordrivelse, med beskrivelse af internt fordrevnes specifikke rettigheder og behov. Disse retningslinjer udgør det vigtigste grundlag for regeringernes, FN-systemets og de regionale organisationers arbejde vedrørende internt fordrevne.
In 1998, upon request of the Commission on Human Rights and the UN General Assembly,the Guiding Principles on Internal Displacement, which describe the specific rights and needsof IDPs were compiled under his mandate.
I2000 blev der etableret et net, der omfattede de relevante FN-særorganisationer. Det blev i 2002fulgt op af en tværorganisatorisk enhed for internt fordrevne, som skal fokusere på koordineringenaf bistand og beskyttelsesaktiviteter i felten.
In 2000, an inter-agency Network was set up among relevant UN agencies.
Den Europæiske Union og dens medlemsstater har ligefra begyndelsen spillet en ledende rolle i opbakningen til FN-generalsekretærens repræsentant, retningslinjerne og den nye enhed.
The European Union and its Member States have from the very outset played a leading role insupporting the work of the RSG, the Guiding Principles and the new Unit.
EU giver derfor udtryk for sin tilfredshed med, at der inden for Generalsekretariatet er oprettet en enhed,der skal beskæftige sig med deres specifikke behov. EU's medlemsstater deltog aktivt i og var medforslagsstiller til en resolution fra Finland om FN's Flygtningehøjkommissariat samt resolutionerom internt fordrevne og bistand til flygtninge, hjemvendte og internt fordrevne i Afrika.
The EU,therefore, welcomed the fact that a unit was established within the Secretariat to cater for theirspecific needs.
På 58. møde i FN's Menneskerettighedskommission var samtlige EU's medlemsstater medforslagsstillere til en resolution fra Østrig om internt fordrevne, som hilste den udvikling velkommen, dervar sket på det normative og institutionelle område, siden Menneskerettighedskommissionen begyndte at beskæftige sig med spørgsmålet 10 år tidligere.
At the 58th session of the UN Commission on Human Rights, all EU Member States cosponsored a resolution on Internally Displaced Persons, presented by Austria, whichwelcomed the normative and institutional developments since this Commission beganaddressing the issue 10 years before.
Resolutionen udtrykte navnlig anerkendelse af retningslinjerne for intern fordrivelse samt denkendsgerning, at de anvendes af stadig flere stater.
In particular, it expressed appreciation of the Guiding Principles on Internal Displacement andthe fact that an increasing number of States are making use of them.
På verdenskonferencen mod racisme, racediskrimination, fremmedhad og dertil knyttet intolerance, som blev afholdt i september 2001 i Sydafrika, gik EU stærkt ind for at medtage flygtninges og internt fordrevnes særlige behov for beskyttelsemod racisme og diskrimination i slutdokumentet (Durban-erklæringen og Durbanhandlingsprogrammet).
At the World Conference against Racism, Racial Discrimination, Xenophobia and Related Intolerance, heldin South Africa in September 2001, the EU strongly advocated the inclusion of the particularprotection needs of refugees and IDPs from racism and discrimination in the final document(Durban Declaration and Programme of Action).
Menneskerettighedsforkæmpere
Human Rights Defenders
EU tillægger det arbejde, som menneskerettighedsforkæmpere udfører over hele verden, den allerstørste betydning, uanset om de handler på egne vegne eller som medlemmer af ngo'er, demokratiske partier eller fagforeninger.
The EU attaches the utmost importance to the work performed all over the world by Human Rights Defenders, be they acting as individuals or as members of NGOs, democratic parties ortrade unions.
Disse modige mennesker løber ofte en stor personlig risiko, når deforsvarer menneskerettighederne og oplyser om menneskerettighedssituationen i deres egne landeeller på verdensplan. De søger at yde ofrene hjælp og kæmper mod straffrihed.
These courageous individuals, often at great personal risk, defend human rights,and provide information on human rights situations in their home countries or worldwide.They seek remedies for the victims and fight against impunity.
Menneskerettighedsforkæmpernes arbejde er i årenes løb blevet mere effektivt.
The activities of Human Rights Defenders have over the years become more effective.
De har i stigendegrad bidraget til at sikre øget beskyttelse af ofrene for overgreb.
Theyhave increasingly come to ensure greater protection for the victims of violations.
Disse fremskridt har imidlertid haften høj pris: forkæmperne selv er i stigende grad blevet mål for angreb, og deres rettigheder krænkesi mange lande.
However,this progress has been achieved at a high price: the defenders themselves have increasinglybecome targets of attacks and their rights are violated in many a country.
EU mener, at erklæringen om menneskerettighedsforkæmpere, der blev vedtaget af Generalforsamlingen i december 1998 i anledning af halvtredsåret for verdenserklæringen om menneskerettigheder, er et afgørende fremskridt for det internationale samfund. Hensigten med denne erklæring, derer det første FN-instrument, der anerkender betydningen og legitimiteten af menneskerettighedsforkæmpernes arbejde, er at give de pågældende personer, grupper og organisationer anerkendelse ogbeskyttelse.
The Union considers that the Human Rights Defenders Declaration adopted by the General Assembly in December 1998, on the occasion of the 50th anniversary of the Universal Declaration of Human Rights, is a significant achievement of the international community.The aim of this Declaration, the first UN instrument that universally recognises theimportance and legitimacy of the work of Human Rights Defenders, is to provide recognitionand protection for these individuals, groups and organisations.
I henhold til erklæringens bestemmelser har staterne forpligtet sig til effektivt at beskytte de menneskerettighedsforkæmpere, der er udsat for fare, men der bør desuden udfoldes supplerende bestræbelser på internationalt plan for at fremme iværksættelsen af dette nye menneskerettighedsinstrument.
Under the provisions of the Declaration, States have committed themselves to protecteffectively Human Rights Defenders at risk, but complementary efforts to promote theimplementation of this new human rights instrument should also be made at internationallevel.