natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Der er vedrørende den manglende forskelsbehandling på grundlag af de erhvervsdrivendes nationalitet grund til at fastslå, at Kommissionen ikke har påstået, at der foreligger en sådan tilsidesættelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser.
As regards the absence of discrimination on the basis of an operator's nationality, it must be observed that the Commission does not allege any such breach of the principle of freedom to provide services.
Vedrørende for det andet skatten på security er den reducerede sats, der finder anvendelse på regionale flyvninger, ifølge den portugisiske regering begrundet i nødvendigheden af at fremme et regionalt udviklingsformål og yde en særlig støtte til regioner i den yderste periferi, for hvilke der ikke findes andre muligheder end lufttransport.
Next, Article 4(1) of Regulation No 2408/92 makes provision for the promotion of the development of certain regions. Under Article 4(l)(a), a Member State may 'impose a public service obligation in respect of scheduled air services to an airport serving a peripheral or development region in its territory'.
De portugisiske myndigheder henviser i det væsentlige til de selvstyrende regioner Acorerne og Madeira.
Under Article 4(l)(h), such public service obligations may give rise to the payment of compensation.
Kommissionen har således påtalt over for Den Portugisiske Republik, at den med artikel 10 i bekendtgørelse nr. 38/91 og ved lovdekret nr. 102/91 har gjort udveksling af lufttransportydelser mellem medlemsstaterne mere vanskelig end
What the Commission actually complains of is the fact that, by means of Article 10 of Decree No 38/91 and Decree-Law No 102/91, the Portuguese Republic made the provision of air transport services between Member States more difficult than the provision of domestic air transport services within a Member State.
Endvidere fastsætter artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 2408/92 en mulighed for at fremme
However, whilst Regulation No 2408/92 does, in certain circumstances, permit the imposition
udviklingen af visse regioner. Efter ordlyden af denne bestemmelses litra a), kan en medlemsstat »indføre forpligtelse til offentlig tjeneste for så vidt angår ruteflyvning til en lufthavn i et yderområde eller et udviklingsområde på dens område«.
upon air carriers of such public services obligations, which may be the subject of financial compensation, those obligations must be defined beforehand and any financial quid pro quo must be capable of being identified as specific compensation for the obligation in question.
om den portugisiske regering således har gjort gældende, at det er nødvendigt at tilføre en økonomisk og social støtte til de selvstyrende regioner Acorerne og Madeira, har den hverken påvist eller hævdet, at den har pålagt de luftfartsselskaber, der beflyver disse regioner, nogen som helst forpligtelse til offentlig tjeneste, og regeringen har navnlig ikke bestridt, at den ydede fordel ikke er begrænset til flyvninger til de selvstyrende regioner, hvis situation måske begrunder fordelen, men omfatter eller kan omfatte andre regionale flyvninger i henhold til en liste, der fastsættes ved en ministeriel bekendtgørelse, og hvis indhold kan udvikle sig under hensyntagen til ikke fastlagte kriterier.
serving those regions and — most importantly — it does not deny that the advantage conferred is not limited to flights to autonomous regions whose situation would perhaps justify it, but benefits, or may benefit, other regional flights specified in a list drawn up by ministerial decree and subject to change depending on unspecified criteria.
Men selv om det efter forordning nr. 2408/92 på visse betingelser er muligt, at pålægge luftfartsselskaber sådanne forpligtelser til offentlig tjeneste, som kan godtgøres økonomisk, er det desuden nødvendigt, at disse forpligtelser er defineret på forhånd, og at de økonomiske modydelser kan individualiseres som en specifik godtgørelse for disse forpligtelser.
Moreover, the arguments put forward by the Portuguese Government fail to show that there is any compelling reason of public interest that justifies the restriction of freedom to provide services created by a security tax rate that is approximately twice as high for intraCommunity flights as for regional flights.
For det andet har den portugisiske regering ikke med sin argumentation påvist, at et tvingende alment hensyn begrunder den begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser, som en sats for skatten på security, der er cirka to gange lavere for regionale flyvninger end for flyvninger inden for Fællesskabet, udgør.
Clearly, the difference in the amounts of security tax payable in respect of regional and intraCommunity flights cannot be attributed to public service obligations designed to benefit autonomous regions.
For det første er det ubestridt, at forskellen i skattebeløbet for security mellem regionale flyvninger og flyvninger inden for Fællesskabet ikke kan falde inden for rammerne af de forpligtelser til offentlig tjeneste, som selvstyrende regioner kan drage fordel af. Selv
Whilst the Portuguese Government refers to the necessity of bringing financial and social assistance to the autonomous regions of the Azores and Madeira, it neither proves, nor even alleges, that it imposed a public service obligation of any kind upon the airlines
Generaladvokat S. Alber fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling') den 6. marts 2001.
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 6 March 2001.
Dansk tekst foreligger endnu ikke.
He proposed that the Court should hold the Portuguese Republic in breach of its obligations.
Præjudiciel »Socialpolitik — beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed — direktiv 931104/EF -ret til årlig betalt ferie — betingelse for at erhverve retten fastsat ved en nattonal bestemmelse — ttlbagelæggelse af en minimums-beskæftigelsesperiode hos samme arbejdsgiver· (Sjette Afdeling) godtgørelse, udelukkende fordi de ganske vist har arbejdet regelmæssigt, men til gavn for forskellige på hinanden følgende arbejdsgivere.
Preliminary ruling (Social policy — Protection of the health and safety of workers — Directive 931104/EC — Entitlement to paid annual leave — Condition imposed by national legislation — Completion of a qualifying period of employment with the same employer) (Sixth Chamber)
Ved kendelse af 14. april 1999 har High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Crown Office) i medfør af artikel 234 EF forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 7 i Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden. Idet BECTU mente, at regulation 13 (7) udgør en ukorrekt gennemførelse af artikel 7 i direktiv 93/104, anmodede fagforeningen ved begæring om domstolsprøvelse indgivet den 4. december 1998 om tilladelse til at anfægte den pågældende bestemmelse i regulations. Den 18. januar 1999 imødekom High Court of Justice denne begæring om domstolsprøvelse.
Taking the view that regulation 13(7) constituted an incorrect transposition of Article 7 of Directive 93/104, BECTU lodged an application for judicial review on 4 December 1998 seeking permission to challenge that provision of the Regulations.
Spørgsmålene er blevet rejst under en sag mellem Broadcasting, Entertainment, Cinematographic and Theatre Union (herefter »BECTU«) og Secretary of State for Trade and Industry (herefter »Secretary of State«) vedrørende gennemførelsen i national ret i Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland af den bestemmelse i direktiv 93/104, der fastsætter retten til årlig betalt ferie.
By order of 14 April 1999, the High Court of Justice of England and Wales, Queen's Bench Division (Crown Office), referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC two questions on the interpretation of Article 7 of Council Directive 93/104/EC of 23 November 1993 concerning certain aspects of the organisation of working time (OJ 1993 L 307, p. 18).
Inden for rammerne af denne procedure gjorde BECTU gældende, at regulation 13 (7) udgør en ulovlig begrænsning af retten til årlig betalt ferie i henhold til artikel 7 i direktiv 93/104, idet arbejdstagere, der har været uafbrudt beskæftiget i mindre end 13 uger hos den samme arbejdsgiver, i medfør af førstnævnte bestemmelse er afskåret fra en sådan rettighed, som direktivet har tildelt »alle arbejdstagere«.
Those questions were raised in proceedings brought by Broadcasting, Entertainment, Cinematographic and Theatre Union ('BECTU') against the Secretary of State for Trade and Industry ('the Secretary of State') in relation to the transposition into the domestic law of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland of the provision of Directive 93/104 governing paid annual leave.
På den baggrund har High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division (Crown Office) udsat sagen og forelagt Domstolen nogle præjudicielle spørgsmål. BECTU er en fagforening med omkring 30.000 medlemmer, der udøver forskellige aktiviteter inden for radio-, tv-, film, teater- og biografbranchen, som f.eks. tonemester, kameramand, special effects-tekniker, operatør, klipper, researcher, hår- og makeup-artist.
In those circumstances, the High Court of Justice of England and Wales, Queen's Bench Division (Crown Office), stayed proceedings pending a preliminary ruling from the Court on two questions.
BECTU har anført, at de fleste af medlemmerne er ansat på korte, tidsbegrænsede kontrakter — der ofte gælder for mindre end 13 uger ved den samme arbejdsgiver - således at mange af dem ikke opfylder betingelsen i regulation 13 (7) for at opnå ret til årlig betalt ferie.
BECTU claims that most of its members are engaged on short-term contracts — frequently for less than 13 weeks with the same employer — so that many of them do not satisfy the condition laid down by regulation 13(7) for entitlement to paid annual leave.
De berørte medlemmer bliver dermed afskåret fra enhver ret til en sådan ferie samt retten til en finansiel
Accordingly, the persons concerned are deprived of any entitlement to paid annual leave and of any right to an allowance in lieu merely because, although they work on a regular basis, they do so for successive employers.
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/104 giver en medlemsstat adgang til at vedtage en national bestemmelse, hvorefter en arbejdstager først begynder at optjene ret til årlig betalt ferie, når
Article 7(1) of Directive 93/104 imposes a clear and precise obligation on Member States to achieve a specific result by virtue of which they are to 'take the measures necessary to ensure
han har fuldført en karenstid på 13 ugers uafbrudt beskæftigelse hos den samme arbejdsgiver.
that every worker is entitled to paid annual leave of at least four weeks'.
Fællesskab på arbejdspladsen skal have tilfredsstillende vilkår for så vidt angår beskyttelse af sikkerheden og sundheden, og at han i overensstemmelse med gældende praksis i det enkelte land bla. har ret til årlig ferie med løn, idet der skal ske indbyrdes tilnærmelse af varigheden heraf på et stadigt stigende niveau.
However, Article 7(1) provides that workers enjoy that individual right to paid annual leave of a minimum duration, conferred by Directive 93/104, 'in accordance with the conditions for entitlement to, and granting of, such leave laid down by national legislation and/or practice'.
I den forbindelse skal det straks fastslås, at artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/104 pålægger medlemsstaterne en klar og præcis forpligtelse til at opnå et resultat, idet medlemsstaterne skal »[træffe] de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at alle arbejdstagere får en årlig betalt ferie af mindst fire ugers varighed«.
protection of the safety and health of workers, the directive makes it clear, on the other hand, in Article 17, that only certain of its provisions, which are exhaustively listed, may be the subject of derogations introduced by the Member States or the two sides of industry.
Det fremgår imidlertid af samme bestemmelse, at arbejdstagerne har denne individuelle ret til den minimale årlige betalte ferie, der er fastsat i direktiv 93/104, »i overensstemmelse med de kriterier for opnåelse og tildeling heraf, som er fastsat i national lovgivning og/eller praksis«.
Moreover, the implementation of such derogations is subject to the condition that the general principles of protection of the health and safety of workers are complied with or that the workers concerned are afforded equivalent periods of compensatory rest or else appropriate protection.
For så vidt angår den ordning, der er indført ved direktiv 93/104, skal det bemærkes, at hvor direktivets artikel 15 generelt giver adgang til at anvende eller indføre nationale bestemmelser, der er gunstigere med hensyn til beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, præciserer direktivet derimod i artikel 17, at kun visse af direktivets bestemmelser, der udtømmende er opregnet, kan fraviges af medlemsstaterne eller arbejdsmarkedets parter.
Now it is clear that Article 7 is not one of the provisions from which Directive 93/104 expressly allows derogations.
I den forbindelse skal formålet med direktiv 93/104 undersøges samt den ordning, der er blevet indført ved direktivet, og som dets artikel 7, stk. 1 er en del af.
Accordingly, it is necessary to examine the purpose of Directive 93/104 and the system established by it, of which Article 7(1) forms part.
For så vidt angår formålet med direktiv 93/104, skal det bemærkes, at det såvel af traktatens artikel 118 A, der er retsgrundlaget for direktivet, som af direktivets første, fjerde, syvende og ottende betragtning samt af selve ordlyden af dets artikel 1, stk. 1, fremgår, at direktivets formål er at fastsætte minimumsforskrifter med henblik på at forbedre arbejdstagernes leve- og arbejdsvilkår ved indbyrdes tilnærmelse af de nationale bestemmelser med hensyn til bl.a. arbejdstidens længde.
As regards, first, the purpose of Directive 93/104, it is clear both from Article 118a of the Treaty, which is its legal basis, and from the first, fourth, seventh and eighth recitals in its preamble as well as the wording of Article 1(1) itself, that its purpose is to lay down minimum requirements intended to improve the living and working conditions of workers through approximation of national provisions concerning, in particular, the duration of working time.
Ifølge de samme bestemmelser har denne harmonisering på fællesskabsniveau af arbejdstidens tilrettelæggelse til formål at garantere en bedre beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, idet det fastslås, at de bør have minimumshvileperioder og passende pauser.
According to those same provisions, such harmonisation at Community level in relation to the organisation of working time is intended to guarantee better protection of the health and safety of workers by ensuring that they are entitled to minimum rest periods and adequate breaks.
Direktiv 93/104 sondrer ikke mellem arbejdstagere med en tidsubegrænset kontrakt og arbejdstagere med en tidsbegrænset kontrakt.
Furthermore, Directive 93/104 draws no distinction between workers employed under a contract of indefinite duration and those employed under a fixed-term contract.
Hvad særligt angår bestemmelserne om minimumshvileperioder i direktivets afsnit II, er forholdet tværtimod det, at de for det meste vedrører »alle arbejdstagere«, såsom navnlig direktivets artikel 7, stk. 1, om ret til årlig betalt ferie.
On the contrary, as regards more specifically the provisions concerning minimum rest periods contained in Section II of that directive, they refer in most cases to 'every worker', as indeed does Article 7(1) in relation to entitlement to paid annual leave.
Det følger af de ovenstående betragtninger, at under hensyn til såvel formålet med direktiv 93/104 som dets opbygning, udgør en årlig betalt ferie af mindst tre ugers varighed i den overgangsperiode, der er fastsat i artikel 18, stk.
It follows that, with regard to both the objective of Directive 93/104 and to its scheme, paid annual leave of a minimum duration of three weeks during the transitional period provided for in Article 18(l)(b)(ii) and four weeks after the expiry of that period constitutes a social right directly conferred by that directive on every worker as the minimum requirement necessary to ensure protection of his health and safety.
I denne sammenhæng fremgår det især af direktivets fjerde betragtning, at det i punkt 8 og punkt 19, første afsnit, i fællesskabspagten om arbejdstagernes grundlæggende arbejdsmarkedsmæssige og sociale rettigheder, som blev vedtaget af stats- og regeringscheferne for elleve medlemsstater på Det Europæiske Råds samling den 9. december 1989 i Strasbourg, hedder, at enhver arbejdstager i Det Europæiske
In that context, the fourth recital in the preamble to the directive refers to the Community Charter of the Fundamental Social Rights of Workers adopted at the meeting of the European Council held at Strasbourg on 9 December 1989 which declared, in point 8 and the first subparagraph of point 19, that every worker in the European Community must enjoy satisfactory health and safety conditions in his working environment and that he is entitled, in particular, to paid annual leave, the duration of which must be progressively harmonised in accordance with national practices.
årlig betalt ferie, er det så meget mere klart, at direktiv 93/104 ikke havde til hensigt at tillade medlemsstaterne at fravige denne ret.
Directive 93/104 objective.
Udtrykket »i overensstemmelse med de kriterier for opnåelse og tildeling heraf, som er fastsat i national lovgivning og/eller praksis« skal derfor forstås således, at det alene henviser til de nærmere regler for gennemførelsen af årlig betalt ferie i de forskellige medlemsstater.
and/or practice' must therefore be construed as referring onlv to the arrangements for paid annual leave adopted in the various Member States.
Som generaladvokaten bemærker i punkt 34 i sit forslag til afgørelse, er det således tilladt medlemsstaterne at fastsætte betingelserne for udøvelsen og gennemførelsen af retten til årlig betalt ferie i deres nationale retsorden ved at præcisere de konkrete omstændigheder, hvorunder arbejdstagerne kan gøre brug af nævnte ret, som tilkommer dem for alle de fuldførte arbejdsperioder, uden dog at kunne opstille nogen form for betingelser for selve stiftelsen af retten, der direkte er fastsat i direktiv 93/104.
As the Advocate General observed in point 34 of his Opinion, although they are free to lay down, in their domestic legislation, conditions for the exercise and implementation of the right to paid annual leave, by prescribing the specific circumstances in which workers may exercise that right, which is theirs in respect of all the periods of work completed, Member States are not entitled to make the existence of that right, which derives directly from Directive 93/104, subject to any preconditions whatsoever.
Sådanne nationale regler er endvidere klart uforenelige med opbygningen af direktiv 93/104, der ikke tillader nogen undtagelsesmulighed for så vidt angår retten til årlig betalt ferie — i modsætning til hvad der er fastsat for andre forhold, der henhører under dets anvendelsesområde — og derfor så meget desto mere er til hinder for, at en medlemsstat ensidigt begrænser denne ret, som det pågældende direktiv har tildelt alle arbejdstagere.
National rules of that kind are also manifestly incompatible with the scheme of Directive 93/104 which, in contrast to its treatment of other matters, makes no provision for any possible derogation regarding entitlement to paid annual leave and therefore, a fortiori, prevents a Member State from unilaterally restricting that entitlement which is conferred on all workers by that directive.
Direktivets artikel 17 har nemlig gjort de tilladte undtagelser betinget af, at medlemsstaterne yder kompenserende hvileperioder eller en anden passende beskyttelse.
Article 17 makes the derogations for which it provides subject to an obligation on Member States to grant compensatory rest periods or other appropriate protection.
Eftersom der ikke er fastsat en sådan betingelse for så vidt angår retten til
The expression 'in accordance with the conditions for entitlement to, and granting of, such leave laid down by national legislation
Det andet spørgsmål er kun forelagt for det tilfælde, at artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/104 giver en medlemsstat adgang til at vedtage en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede.
The second question is asked only in the event that Article 7(1) of Directive 93/104 allows a Member State to adopt regulations of the kind at issue in the main proceedings.
Da svaret på det første spørgsmål er benægtende, er det således ufornødent at besvare det andet spørgsmål.
Since the first question has been answered in the negative, it is unnecessary to answer the second question.
»Artikel 7, stk 1, i Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden giver ikke en medlemsstat adgang til at vedtage en national bestemmelse, hvorefter en arbejdstager først begynder at optjene ret til årlig betalt ferie, når han fuldført en karenstid på 13 ugers uafbrudt beskæftigelse hos den samme arbejdsgiver.·
'Article 7(1) of Council Directive 93/104/EC of 23 November 1993 concerning certain aspects of the organisation of working time does not allow a Member State to adopt national rules under which a worker does not begin to accrue rights to paid annual leave until he has completed a minimum period of 13 weeks' uninterrupted employment with the same employer.'
Generaladvokat A. Tizzano fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 8. februar 2001.
Advocate General A Tizzano delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 8 February 2001.
Sag C-212/99 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Italienske Republik Fri bevægelighed for personer
Case C-212/99 Commission of the European Communities ν Italian Republic Freedom of movement for persons
»Traktatbrud — arbejdskraftens frie bevægelighed -forskelsbehandling — tidligere lektorer i fremmedsprog rettigheder· (Sjette Afdeling)
(Failure by a Member State to fulfil its obligations — Free movement of workers — Principle of non-discrimination — Former foreign-language assistants — Recognition of acquired rights) (Sixth Chamber)
Ifølge Kommissionen har sprogmedarbejderne ved universiteterne i Basilicata, Milano, Palermo, Pisa, på »La Sapienza«-universitetet i Rom og det Østlige Universitetsinstitut i Napoli ikke med hensyn til vederlag og social sikringsordning fået anerkendt den anciennitet, de havde opnået som lektor i fremmedsprog, inden lov nr. 236's ikrafttræden.
According to the Commission, in the universities of La Basilicata, Milan, Palermo, Pisa, 'La Sapienza' in Rome, and at the Eastern University Institute in Naples (Italy), linguistic associates have not had their length of service as foreign-language assistants before Law No 236 came into force recognised in terms of pay and social security.