natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved kendelse af 1. marts 2001 har Bundesfinanzhof forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 3, stk. 2, litra a), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1495/80 af 11. juni 1980.
By order of 1 March 2001 the Bundesfinanzhof referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Article 3(2)(a) of Commission Regulation (EEC) No 1495/80 of 11 June 1980.
Kyocera er et selskab med hjemsted i Tyskland, der til denne medlemsstat importerer forskellige elektroniske artikler, som det køber af sit japanske moderselskab Kyocera Corporation (herefter »KO).
Kyocera is a company established in Germany importing into that Member State various electronic goods purchased from its Japanese parent company, Kyocera Corporation ('KC').
Med hensyn til de beløb, som var blevet faktureret Kyocera af KC, og som ifølge forelæggelseskendelsen ikke var påvirket af forbindelsen mellem de to selskaber, havde Kyocera i begyndelsen en betalingsfrist på 120 dage fra afskibningen af varerne.
For the amounts invoiced to it by KC, which, according to the order for reference, were not affected by the links between the two companies, Kyocera initially had 120 days from the date of shipment of the goods within which to pay.
Siden hen — og uden at betalingsfristen af den grund blev ændret -aftalte KC og Kyocera dog en ekstra betaling af renter for 90 dage til en årlig rentesats på 4,5%, idet renterne skulle opgøres månedligt.
Subsequently — and yet without that period of payment being altered — KC and Kyocera none the less agreed on the additional payment of interest for 90 days at an annual rate of 4.5%, to be calculated monthly.
Hovedsagen angår otte indførsler, som fandt sted i løbet af 1990 og 1991.
Pursuant to that agreement, KC therefore drew up, in addition to the invoices for the sale of the
heri, nemlig et krav om at toldvæsenet skulle være i besiddelse af rentefakturaerne på tidspunktet for registreringen af toldangivelsen, iværksatte selskabet en »revisionsanke« af afgørelsen til Bundesfinanzhof.
goods itself, separate monthly invoices setting out, for each delivery made, the interest owed by Kyocera to its parent company.
Da Bundesfinanzhof er af den opfattelse, at afgørelsen af sagen afhænger af en fortolkning af fællesskabsretten, har Bundesfinanzhof besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen to præjudicielle spørgsmål.
The dispute in the main proceedings concerns eight import transactions carried out during 1990 and 1991.
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst rækkevidden af betingelsen i artikel 3, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1495/80.
It is apparent from the order for reference that, for those transactions, the imported goods were in fact declared to the competent customs authorities by a forwarding agent acting on behalf of Kyocera in a bonded warehouse — from where they were subsequently removed by the same forwarding agent with a view to placing them in free circulation — but that the interest paid or owed by Kyocera to KC was not mentioned in the declarations made when the goods were placed in bonded storage or in the declarations made upon removal from that storage or in any other way.
Den ønsker nærmere bestemt oplyst, om renter, der er betalt i henhold til en finansieringsordning, som en køber har indgået vedrørende køb af importerede varer, kan betragtes som »særskilt angivet« i forhold til den pris, der er betalt for varerne, når såvel toldværdideklarationen som den ledsagende faktura kun angiver varernes nettopris, men ikke renter, som betales af køberen til sælgeren til gengæld for den betalingsfrist, som køberen får.
In those circumstances, the Hauptzollamt took the view that those declarations were incomplete and so it issued, on 17 February 1994, and amended, on 2 August 1994, an adjustment notice, in which it requested Kyocera to pay additional customs duty calculated on the amount of interest actually paid by that company.
Som det fremgår af dens titel, har den forordning, der indeholder den bestemmelse, der er genstand for det første af de forelagte spørgsmål, til formål at gennemføre visse bestemmelser i forordning nr. 1224/80, der, som anført i sjette betragtning hertil, har til formål at fremme verdenshandelen ved at indføre et retfærdigt, ensartet og neutralt system til ansættelse af toldværdien, som udelukker anvendelse af vilkårlige eller fiktive toldværdier.
The complaint made against that adjustment notice was rejected by decision of the Hauptzollamt of 15 September 1994 and so Kyocera brought an action before the Finanzgericht (Finance Court) Düsseldorf (Germany). By judgment of 17 February 1999, that action was rejected by that court on the ground that the interest paid by Kyocera to KC in the transactions at issue in the main proceedings formed part of the customs value of the goods removed from bonded storage and placed in free circulation.
Ifølge den samme betragtning til forordning nr. 1224/80 skal dette formål generelt opnås ved som grundlag for toldansættelse af varer at fastsætte transaktionsværdien af de indførte varer, der i forordningens artikel 3 og 8 er defineret som den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for varerne, uden at medregne nogen anden udgiftspost ud over dem, der udtrykkeligt er anført i artikel 8.
According to the Finanzgericht, that interest constituted a condition of the sale of those goods and therefore formed part of the transaction value referred to in Article 3(1) and (3) of Regulation No 1224/80.
Det følger heraf, at renterne ikke er en del af de indførte varers toldværdi og følgelig ikke skal optræde i toldværdideklarationen.
Considering, in those circumstances, that the Finanzgericht Düsseldorf had infringed Article 3(2)(a) of Regulation No 1495/80 in that it had set up an additional condition in that provision, namely the requirement that the customs authorities must be in possession of invoices for the interest when the customs declaration is accepted, Kyocera brought an appeal on a point of law against that judgment before the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court).
Sådanne renter udgør nemlig ikke en bestanddel af den pris, der er betalt eller skal betales for varerne, men et vederlag for en ydelse til køberen i anledning af købet af varerne, som i det aktuelle tilfælde består i at yde køberen en betalingsfrist.
Considering that the resolution of the dispute before it depended on an interpretation of Community law, the Bundesfinanzhof decided to stay proceedings and to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Set i denne sammenhæng kan betingelsen i artikel 3, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1495/80 ikke betragtes som en undtagelse fra forordning nr. 1224/80.
By its first question, the referring court asks the Court about the scope of the condition laid down by Article 3(2)(a) of Regulation No 1495/80.
På samme måde som betingelsen om en »skriftligt indgået« finansieringsordning - i samme stykke, litra b) — skal kravet om, at rentebeløbet skal være »særskilt angivet« i forhold til den pris, der er betalt eller skal betales for de indførte varer betragtes som et formkrav, der giver toldvæsenet mulighed for at kontrollere varernes reelle værdi og samtidig sikre korrekt opkrævning af den skyldige told.
More particularly, it seeks to ascertain whether the charge for interest paid under a financing arrangement entered into by a buyer and relating to the purchase of imported goods may be regarded as 'distinguished' from the price paid for those goods where both the declaration of customs value and the accompanying invoice mention only the net price of those goods without referring to the interest paid to the seller by that buyer in consideration of the deferred payment which he enjoys.
Eftersom indkøbsprovision, som en importør betaler til sin agent, er undergivet den samme betingelse for ikke at medregnes i de indførte varers toldværdi som renter betalt i henhold til en finansieringsordning, nemlig betingelsen om at være »særskilt angivet«, er der ingen grund til i den aktuelle sag at nå frem til en anden løsning end i dommen af 25. juli 1991, Hepp (sag C-299/90).
As is apparent from its very title, the regulation containing the provision which is the subject of the first question referred for a preliminary ruling seeks to implement certain provisions of Regulation No 1224/80 whose objective, as the sixth recital in the preamble thereto states, is to foster world trade by introducing a fair, uniform and neutral system of customs valuation excluding the use of arbitrary or fictitious customs values.
•Artikel 3, stk 2, litra a), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1495/80 af 11. juni 1980 om gennemførelse af visse bestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 1224/80 om varers toldværdi, som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 220/85 af 29. januar 1985, skal fortolkes således, at betating af renter er særskilt angivet i forhold til selve vareprisen, også når der ved toldmyndighedernes registrering af toldangivelsen alene foretigger en faktura
Under the same recital in the preamble to Regulation No 1224/80, such an objective must be achieved, as a general rule, by adopting as the basis for customs valuation the transaction value of the imported goods, defined in Articles 3 and 8 of that regulation as the price actually paid or payable for those goods, to the exclusion of all other items not expressly mentioned in Article 8.
vedrørende nettoprisen for varerne, og uanset det hverken på grundlag af denne eller af toldværdideklarationen udtrykkeligt eller forudsætningsvis kan udledes, at køberen ved den omhandlede købstransaktion har betalt eller skal betale renter til sælger.*
Such interest does not form part of the price paid or payable for those goods, but is payment for a service provided to the buyer on the purchase of those goods, the service in the case in the main proceedings consisting in granting deferral of payment to that buyer.
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet ("Femte Afdeling) den 23. januar 2003.
In that context, the condition laid down by Article 3(2)(a) of Regulation No 1495/80 cannot be regarded as establishing a derogation from Regulation No 1224/80.
»Købers rentebetalinger til sælger for de indførte varer er ifølge artikel 3, stk. 2, litra a), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1495/80 af 11. juni 1980 om gennemførelse af visse bestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 1224/80 om varers toldværdi som ændret ved forordning (EØF) nr. 220/85 »særskilt angivet i forhold til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales« for disse varer, når både fortoldningsbegæringen og fakturaen, indgivet til støtte, kun angiver varernes nettopris, og det hverken udtrykkeligt eller forudsætningsvis kan udledes, at køber også har betalt renter til sælger.«
Since, in order not to be included in the customs value of imported goods, buying commissions paid by an importer to his representative must, pursuant to Article 3(1) of Regulation No 1495/80, be 'distinguished' in the same way as charges for interest paid under a financing arrangement, there is no reason to adopt a different solution in the present case from that adopted in Case C-299/90 Hepp [1991].
Præjudiciel »Sjette momsdirektiv - fritagelse for behandling af personer som led i udøvelse aflægegerning og dertil knyttede erhverv - lægelig sagkyndig vurdering* (Femte Afdeling)
'Article 3(2)(a) of Commission Regulation (EEC) No 1495/80 of 11 June 1980 implementing certain provisions of Council Regulation (EEC) No 1224/80 on the valuation of goods for customs purposes, as amended by Commission Regulation (EEC) No 220/85 of 29 January 1985, is to be interpreted as meaning that payments of interest are distinguished from the price of the goods even if, at the time when the customs declaration is accepted, the customs authorities are in possession only of the invoice for the net price of the goods and neither that invoice nor the declaration of customs value reveal expressly or by implication that the buyer paid or must pay interest to the seller in the context of the import transaction in question.'
Generaladvokat C. Stix-Hackl fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling') den 30. januar 2003.
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 23 January 2003.
Præjudiciel »Sjette momsdirektiv — fritagelse f or behandling af personer som led i udøvelse og dertil knyttede erhverv* (Femte Afdeling)
Preliminary ruling (Sixth VAT Directive — Exemption for medical care provided in the exercise of the medical and paramedical professions — Expert medical report) (Fifth Chamber)
Ved beslutning af 6. juni 2001 har VAT and Duties Tribunal, London, forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977.
By order of 9 May 2001 the Landesgericht Innsbruck (Regional Court, Innsbruck) referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Article 13A(l)(c) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977.
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
The main proceedings and the questions referred
Efter at have arbejdet for National Health Service (den nationale sundhedstjeneste) som almentpraktiserende læge fra 1978-1987, etablerede han sig som selvstændig og fortsatte med at udøve lægegerning i sin private praksis. d'Ambrumenil har som et led i sin erhvervsmæssige virksomhed været lægesagkyndig ved forskellige domstole og har vidnet i et stort antal sager om navnlig lægefejl, personskader og disciplinærsager. Han udøver ligeledes virksomhed som voldgifts- og forligsmand.
On 3 April 2000, the referring court ordered that various expert medical reports be obtained concerning the state of health of the applicant in the main proceedings and appointed for that purpose a doctor specialising in psychiatry and neurology.
Den anden sagsøger i hovedsagen, DRS, er et selskab, der er stiftet af d'Ambrumenil i 1994. d'Ambrumenil standsede sin private praksis i 1997, hvorefter en væsentlig del af hans erhvervsmæssige virksomhed blev udført i DRS's regi.
According to the order for reference, the subject-matter of the main proceedings is now limited to the question of costs, which is between only the expert and the Pensionsversicherungsanstalt der Arbeiter.
Den omhandlede virksomhed består i tjenesteydelser, der kræver såvel en juridisk som lægelig ekspertise, navnlig voldgifts- og forligsydelser.
The Landesgericht Innsbruck therefore decided to stay the proceedings and to refer a couple of questions to the Court for a preliminary ruling.
Commissioners of Customs & Excise fandt i en afgørelse, der blev meddelt d'Ambrumenil den 29. september 1997, at flere af de tjenesteydelser, der enten er udført af de to sagsøgere i hovedsagen i fællesskab eller af en af dem, henhørte under anvendelsesområdet for gruppe 7, nr. 1, i Schedule 9 til VAT-act 1994, og således var momsfritaget. d'Ambrumenil anlagde sag til prøvelse af denne afgørelse ved VAT and Duties Tribunal, London, der inddrog DRS som part i sagen.
By its two questions, which it is convenient to examine together, the referring court is asking, in essence, taking account particularly of D. ν W., whether Article 13A(l)(c) of the Sixth Directive is to be interpreted as meaning that the exemption from VAT under that provision applies to the services of a doctor consisting of making an expert report on a person's state of health in order to support or exclude a claim for payment of a disability pension and whether the fact that the medical expert was instructed by a court or by a pension insurance institution is relevant in that regard.
Ved foreløbig afgørelse af 16. marts 1999 foreslog retten at forelægge Domstolen et spørgsmål vedrørende den fortolkning, der skal anlægges af fritagelsen i sjette momsdirektivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), henset til de argumenter, der var forelagt retten af parterne.
Where a service consists of making an expert medical report, it is clear that, although the performance of that service solicits the medical skills of the provider and may involve activities which are typical of the medical profession, such as the physical examination of the patient or the analysis of his medical history, the principal purpose of such a service is not the protection, including the maintenance or restoration, of the health of the person to whom the report relates.
Forelæggelsen for Domstolen af dette spørgsmål blev efterfølgende udsat på afsigelsen af dommen af 14. september 2000, D. (sag C-384/98).
Such a service, whose purpose is to provide a reply to questions set out in the request for the report, is effected in order to enable a third party to take a decision which has legal consequences for the person concerned or other persons.
VAT and Duties Tribunal er af den opfattelse, at til trods for den afklaring, der er kommet med D.dommen hvad angår momsbelæggelse af en ydelse udført af en læge, der foretager undersøgelser til fastslåelse af faderskab og udfærdiger en rapport herom, er en afgørelse fra Domstolen fortsat nødvendig, for at der kan træffes endelig afgørelse med hensyn til den afgiftsmæssige behandling af de i tvisten i hovedsagen omhandlede ydelser.
While it is true that an expert medical report may also be requested by the person concerned and may indirectly contribute to the protection of the health of such person, by detecting a new problem or by correcting a previous diagnosis,
Under disse omstændigheder har VAT and Duties Tribunal, London, besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål.
the principal purpose pursued by every service of that type remains that of fulfilling a legal or contractual condition in another's decision-making process.
VAT and Duties Tribunal ønsker med det præjudicielle spørgsmål at få oplyst de kriterier for fortolkning af sjette momsdirektivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), der gør det muligt at afgøre den afgiftsmæssige behandling med henblik på momsen af diverse tjenesteydelser, der kan udføres inden for rammerne af udøvelsen af lægegerning.
It does not matter, in that regard, that the medical report is made for the purposes of court action seeking the grant of a disability pension, that the medical expert has been instructed by a court or by a pension insurance agency or that, under national law, the costs of the expert are to be paid by that agency.
Den forelæggende ret ønsker nærmere bestemt at få oplyst, om den i denne bestemmelse fastsatte fritagelse finder anvendelse på diverse typer virksomhed, der er beskrevet i det præjudicielle spørgsmål.
Even if the circumstances demonstrate that the expert's activity in question is in the public interest, the terms of Article 13A(l)(c) enable the exemption to apply only if that provision covers medical services whose purpose is not the protection of human health.
Når en ydelse består i at foretage en lægesagkyndig vurdering, fremgår det, at selv om udførelsen af denne ydelse kræver lægelige kompetencer hos tjenesteyderen og kan indebære virksomhed, der er typisk for lægegerningen — såsom en fysisk undersøgelse af patienten eller analyse af journalen — er hovedformålet med en sådan ydelse ikke at beskytte, herunder at fastholde eller retablere, den berørtes sundhedstilstanden hos den person, der berøres af den sagkyndige vurdering.
'Article 13A(l)(c) of Sixth CouncU Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment, is to be interpreted as meaning that the exemption from value added tax under that provision does not apply to the services of a doctor consisting of making an expert report on a persons state of health in order to support or exclude a claim for payment of a disability pension.
En sådan ydelse kan derfor ikke opnå den fritagelse, der er fastsat i sjette momsdirektivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c).
The fact that the medical expert was instructed by a court or pension insurance institution is irrelevant in that respect.'
Når det drejer sig om attester vedrørende egnethed, der kræves fremlagt af tredjemand som forudgående betingelse for den pågældendes udøvelse af et særligt erhverv eller udøvelse af en vis virksomhed, der kræver gode fysiske forudsætninger, er hovedformålet med den af lægen udførte ydelse at give tredjemand det nødvendige beslutningsgrundlag. Disse lægelige ydelser har ikke hovedsageligt et sundhedsbeskyttelsesformål for personer, der ønsker at udøve en vis virksomhed, og kan således ikke fritages i medfør af sjette momsdirektivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c).
'Article 13A(l)(c) of the Sixth Directive is to be interpreted as meaning that the exemption therein laid down does not cover activities undertaken by a doctor consisting in establishing as an expert appointed by a court or pension insurance institution whether an applicant for a pension is or is not suffering from disability, incapacity to work or invalidity, the purpose of which is the preparation of an expert opinion rather than therapeutic.'
Når udstedelsen af en attest vedrørende fysisk egnethed har til formål at påpege over for tredjemand, at en persons sundhedstilstand indebærer begrænsninger med hensyn til en bestemt virksomhed eller kræver,
'(1) Article 13A(l)(c) of the Sixth Directive is to be interpreted as meaning that conducting medical examinations of individuals, and taking blood or other bodily samples to test for the presence of viruses, infections or other diseases, for or on behalf of an employer or insurance company are not exempt from VAT if they do not have any therapeutic aim, such as the medical treatment of the individuals by means of prevention, diagnosis or treatment, but serve some other purpose, such as the compilation of health-related information by an expert for employers or insurance companies.
Fritagelsen efter sjette momsdirektivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), kan således finde anvendelse på en sådan ydelse.
(2) The aim of medical activities such as
Tilsvarende betragtninger som de i ovenstående præmisser i denne dom angivne gælder ligeledes for de ydelser, der er beskrevet i litra a)-b) i det præjudicielle spørgsmål. Når lægeundersøgelser samt udtagning af blodprøver eller andre legemsprøver udføres med det formål for øje at gøre det muligt for en arbejdsgiver at træffe beslutning vedrørende ansættelse eller arbejdsopgaver for en medarbejder eller at gøre det muligt for et forsikringsselskab at fastsætte den præmie, der skal opkræves af en forsikringstager, har de omhandlede ydelser hovedsageligt til formål at give arbejdsgiveren eller forsikringsselskabet et grundlag, der griber ind i dennes beslutningstagning.
— certification of medical fitness such as, for example, fitness to travel, giving certificates as to a person's medical condition for purposes such as entitlement to a war pension, preparing medical reports following medical examinations, including conducting such medical examinations, or on the basis of medical notes without any medical examination being carried out, in connection with issues of liability and the quantification of damages for individuals contemplating personal injury litigation, and preparing medical reports on the basis of medical notes or following medical examinations, including conducting such examinations, in connection with medical negligence for individuals contemplating litigation is the obtaining of an expert opinion, rather than therapeutic.
Disse ydelser henhører således ikke under »behandling af personer«, der er fritaget i medfør af sjette momsdirektivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c)·
They do not therefore fall within the scope of Article 13A(l)(c) of the Sixth Directive and are thus not exempted from VAT.'
Det hedder i domskonklusionen:
Preliminary ruling (Sixth VAT Directive — Exemption for medical care provided in the exercise of the medical and paramedical professions) (Fifth Chamber)