natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I, s. 1053), punkt 81, og den 18.7.2007 i Tedesco-sagen (kendelse af 27.9.2007 afsagt af formanden for Domstolens Fjerde Afdeling, sag C-175/06, Sml. I, s. 7929), punkt 69.
See also inter alia the Opinions of Advocate General Kokott in Case C-175/06 Tedesco, point 69, which has been removed from the register, and in Case C-278/05 Robins and Others [2007] ECR I-1059, point 81.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT TRSTENJAK — SAG C-404/06 rende 56, da den kun spiller en sekundær rolle i fortolkningen af fællesskabsbestemmelser 57.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06
Med hensyn til Schulte-sagen 59, som den tyske regering har påberåbt sig, mener jeg ikke, den kan anvendes på problemstillingen vedrørende kravet om brugserstatning.
57 The true meaning of rules of Commu- cannot be invoked in the context of the problem of entitlement to compensation for use.
EF-reglernes rækkevidde bestemmes udelukkende af reglerne selv under hensyntagen til den sammenhæng, hvori de indgår, og deres formål 58.
nity law can be derived only from those rules themselves, in the light of their context and purpose. 58
Jeg skal i dette forslag til afgørelse svare på yderligere to argumenter, der er fremført af den tyske regering.
Two further arguments put forward by the German Government remain to be considered in this Opinion.
Det første vedrører Schulte-sagen, det andet spørgsmålet, om forbrugeren opnår ugrundet berigelse ved omleveringen af en vare.
The first relates to the case of Schulte, and the second to the question whether the consumer is unjustifiably enriched by the exchange of the goods.
56 — Jf. generaladvokat Kokotts forslag til afgørelse i sagen Robins m.fl., nævnt ovenfor i fodnote 55, punkt 80 og 81, og forslag til afgørelse afsagt den 7.9.2006 i sagen T-Mobile Austria m.fl. (dom af 26.6.2007, sag C-284/04, Sml. I, s. 5189), punkt 88.
56 — See the Opinion of Advocate General Kokott in Case C-284/04 T-Mobile Austriaand Others [2007] ECR I-5189, point 88, and in Robins and Others (cited above, footnote 55), points 80 and 81.
For det første vedrører Schulte-sagen forbrugerbeskyttelse, når et køb hæves, og er således et andet slags krav end omlevering af en vare.
In the first place, Schulte concerned the protection of consumers in situations where the contract is rescinded, that is to say, rights wholly distinct from the replacement of goods.
I denne henseende vil jeg også understrege, at der i Schulte-sagen ikke var tale om, at købet skulle hæves på grund af en mangelfuld vare som omhandlet i artikel 3, stk. 5, i direktiv 1999/44, men om tilbagetrædelse.
In addition, Schulte did not concern rescission of the contract on account of a lack of conformity in the goods purchased — as is provided for in Article 3(5) of Direct- ive 1999/44 — but cancellation of a loan agreement.
I Schultedommen fastslog Domstolen, at direktiv 85/577/EØF 60ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter »forbrugere ved tilbagetrædelse fra en realkreditaftale er forpligtet til ikke blot at tilbagebetale kontraktbeløbet, men også at betale långiver markedsrenten« 61.
In Schulte, the Court held that Directive 85/577/EEC 60does not preclude national legislation ‘which provides for an obligation on the consumer, in the event of cancellation of a secured credit agreement, not only to repay the amounts received under the contract but also to pay to the lender interest at the market rate’.
Herved tillod Domstolen således en national lovbestemmelse, som følger princippet om, at begge de kontraherende parter skal tilbagelevere de opnåede fordele.
61Thus, in Schulte, the Court accepted a provision of national law which applied the principle that the contracting parties must each give up the benefits received.
Det er imidlertid en anden situation, når den mangelfulde vare kræves omleveret.
However, the position is different as regards a claim for replacement of defective goods.
Kravet om omlevering af en mangelfuld vare følger ikke princippet om gensidig tilbage-
The claim for replacement of defective goods is not based on the prin-
59 — Nævnt ovenfor i fodnote 17.
57 — T. Oppermann (cited above, footnote 30), p. 209, paragraph 25; H. Schulte-Nölke, ‘Elf Amtssprachen, ein Recht? Folgen der Mehrsprachigkeit für die Auslegung von Verbraucherschutzrichtlinien’, in R. Schulze, Auslegung europäischen Privatrechts und angeglichenen Rechts, Nomos Verlag, Baden-Baden, 1999, p. 158.
Også Schermers og Waelbroeck nævner, at forarbejdet kun undtagelsesvist anvendes til fortolkningen af fællesskabsretten.
According to Schermers and Waelbroeck too, it is only by way of exception that travaux préparatoires are used in interpreting Community law.
60 — Rådets direktiv af 20.12.1985 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler indgået uden for fast forretningssted (EFT L 372, s. 31).
60 — Council directive of 20 December 1985 to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises (OJ 1985 L 372, p. 31).
58 — Jf. f.eks. dom af 15.4.1986, sag 237/84, Kommissionen mod Belgien, Sml. s. 1247, præmis 17, og af 10.12.1991, sag C-306/89, Kommissionen mod Grækenland, Sml. I, s. 5863, præmis 8.
59 — Cited above, footnote 17. For a similar decision see Case C-229/04 Crailsheimer Volksbank [2005] ECR I-9273.
QUELLE levering af opnåede fordele, men princippet om, at en kontrakt skal fortolkes »favor contractus«, hvorefter kontrakten overholdes, hvis dette er muligt, og omlevering af varen tager således sigte på gennemførelse af kontrakten.
QUELLE ciple of mutual surrender of benefits received but on the principle that contracts are to be interpreted favor contractus, in accordance with which the contract is maintained in force so far as is possible; the purpose of replacing the goods is performance of the contract.
Forbrugeren har ved at betale salgsprisen opfyldt sin forpligtelse i henhold til en gensidigt bebyrdende aftale om salg af en forbrugsvare, hvorimod sælgeren ikke har opfyldt sin aftalemæssige forpligtelse.
62By paying the purchase price, the consumer has properly fulfilled his obligation under the contract for the sale of consumer goods, whereas the seller has not performed his contractual obligation.
På baggrund af princippet pacta sunt servanda udgør kravet om omlevering af en vare således kun et krav om, at sælgeren opfylder sine aftalemæssige forpligtelser.
Accordingly, in the light of the principle pacta sunt servanda, the claim for replacement of the goods is no more than a claim that the seller should perform his contractual obligations.
De enkelte aftaleparter bør nemlig hver især bære deres egen risiko i forbindelse med misligholdelse af deres forpligtelser.
Each party to the contract must accept the risk that it may not perform its obligations thereunder properly and in full.
Ansvaret for, at det er blevet nødvendigt med en omlevering af varen, ligger ikke hos forbrugeren. Forbrugeren ønsker kun at kunne bruge varen på normal vis, hvilket sælgeren skal give mulighed for.
Responsibility for the fact that goods have to be replaced does not lie with the consumer: all he wants is to use the goods normally, and the seller is required to enable him to do so.
For det andet formuleres i Schultedommen det princip, at forbrugeren ved tilbagetrædelse fra en aftale ikke nødvendigvis har pligt til at tilbagebetale lånet, med tillæg af renter, hvis den anden part i aftalen ikke har opfyldt sin forpligtelse efter aftalen.
In the second place, Schulte clearly establishes the principle that where a contract is rescinded the consumer is not necessarily obliged to return the loan plus interest if the other contracting party has not properly fulfilled its obligations.
I dommens præmis 94 fastslog Domstolen, at direktiv 85/577 ikke var til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter forbrugere ved tilbagetrædelse fra en aftale skal tilbagebetale lånet, med renter, hvis disse bestemmelser ikke finder anvendelse, når långiveren ikke har opfyldt sin oplysningsforpligtelse i henhold til dette direktiv.
In paragraph 94 of the judgment in Schulte, the Court held that it was not incompatible with Direct- ive 85/577 for rules of national law under which a consumer who cancels a credit agreement must immediately repay the loan in full with interest at the market rate not to apply in cases where the trader has failed to comply with his obligation under the direct- ive to provide information.
Inden for rammerne af reglen om, at en part i en aftale, som ikke har overholdt sin forpligtelse korrekt, selv hæfter for denne misligholdelse, er det således også muligt at sammenligne tilbagetrædelse fra aftalen med omlevering af en mangelfuld vare.
In the context of the principle that the contracting party who has not properly fulfilled his obligations is himself liable for his faulty performance, it is accordingly possible to compare rescission of the contract with replacement of defective goods.
Det er imidlertid endnu et argument for, at sælgeren ved omlevering af den mangelfulde vare har det fulde ansvar for misligholdelsen og således også må bære alle hermed forbundne omkostninger.
However, that again supports the view that, in the case of the replacement of defect- ive goods, the seller must bear full responsibility for his faulty performance, and in consequence pay all the related costs.
Det vil derfor ikke være acceptabelt, at forbrugeren, som har overholdt sine aftalemæssige forpligtelser korrekt, skal betale sælgeren en erstatning for brug af en mangelfuld vare, når denne ikke har overholdt sine forpligtelser korrekt.
It would therefore be unacceptable if the consumer, having properly performed his contractual obligation, were required to pay compensation to the seller, who has not properly performed his obligation, for use of defective goods.
Når forbrugeren modtager den nye vare, modtager han kun, hvad han har ret til, nemlig en vare, der er i overensstemmelse med aftalen; derfor kan man i den foreliggende sag ikke tale om, at forbrugeren har opnået ugrundet berigelse.
The receipt of the new goods signifies merely that the consumer is receiving what he is entitled to receive — namely goods which are in conformity with the contract — and, accordingly, it is not seriously arguable in the present case that the consumer has been unjustifiably enriched.
62 — Da der ikke findes udtrykkelige fællesskabsretlige bestemmelser på dette område, opstår spørgsmålene vedrørende ugrundet berigelse i Domstolens praksis især i forhold til vilkårene for tilbagebetaling af uretmæssigt opkrævet skat og told.
62 — Because Community law does not expressly make provision for this area, questions as to unjustified enrichment arise in the Court’s caselaw principally in connection with the requirements for the repayment of taxes and duties which have been unlawfully demanded.
Jf. i denne retning f.eks. dom af 9.2.1999, sag C-343/96, Dilexport, Sml. I, s. 579.
On this, see inter alia Case C-343/96 Dilexport [1999] ECR I-579.
I den foreliggende sag er det heller ikke muligt at fastslå, at forbrugeren har opnået
Nor is it possible in the present case to maintain that the consumer has been
På baggrund af det ovenfor anførte er det min opfattelse, at direktiv 1999/44 er til hinder for den tyske lovgivning, hvorefter sælgeren i forbindelse med omlevering af en vare har ret til at kræve, at forbrugeren betaler en erstatning for brugen af varen.
For all those reasons, I am of the opinion that Directive 1999/44 precludes the German legislation under which, in cases where consumer goods are replaced, the seller has the right to require the consumer to pay compensation for use of those goods.
På baggrund af det ovenfor anførte foreslår jeg, at Domstolen fastslår, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, sammenholdt med stk. 3, første afsnit, og stk. 4, eller i artikel 3, stk. 3, tredje afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF af 25. maj 1999 om visse aspekter af forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, hvorefter sælgeren, såfremt forbrugsvaren skal bringes i overensstemmelse med købsaftalen ved omlevering, kan kræve værdierstatning fra forbrugeren for brugen af den oprindeligt leverede mangelfulde forbrugsvare.
On the basis of the foregoing considerations, I suggest that the Court should reply that Article 3(2) of Directive 1999/44/EC of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 on certain aspects of the sale of consumer goods and associated guarantees, read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(3) and Article 3(4) of that directive, or the third subparagraph of Article 3(3) thereof, is to be interpreted as precluding national legislation under which, where consumer goods are brought into conformity with the contract by means of their replacement, the seller may require the consumer to pay compensation for use of the goods originally supplied, which were not in conformity with the contract.
I sag C-404/06, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) ved afgørelse af 16. august 2006, indgået til Domstolen den 28. september 2006, i sagen:
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, by the Bundesgerichtshof (Germany), made by decision of 16 August 2006, received at the Court on 28 September 2006, in the proceedings
DOMSTOLEN (Første Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, P. Jann (refererende dommer), og dommerne A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič og E. Levits, generaladvokat: V. Trstenjak justitssekretær: Fuldmægtig B. Fülöp,
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann (Rapporteur), President of the Chamber, A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič and E. Levits, Judges,
— den tyske regering ved M. Lumma og J. Kemper, som befuldmægtigede
— the German Government, by M. Lumma and J. Kemper, acting as Agents,
— den spanske regering ved N. Díaz Abad, som befuldmægtiget,
— the Spanish Government, by N. Díaz Abad, acting as Agent,
— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved A. Aresu, B. Schima og I. Kaufmann-Bühler, som befuldmægtigede, og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 15. november 2007,
— the Commission of the European Communities, by A. Aresu and B. Schima, and by I. Kaufmann-Bühler, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 15 November 2007,
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF af 25. maj 1999 om visse aspekter af forbrugerkøb og garantier i forbindelse hermed (EFT L 171, s. 12, herefter »direktivet«).
This reference for a preliminary ruling relates to the interpretation of Article 3 of Directive 1999/44/EC of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 on certain aspects of the sale of consumer goods and associated guarantees (OJ 1999 L 171, p. 12; ‘the Directive’).
Anmodningen er indgivet i forbindelse med en tvist mellem Quelle AG (herefter »Quelle«), en postordrevirksomhed, og Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (herefter »Bundesverband«), en godkendt forbrugerorganisation, der repræsenterer Silke Brüning, som er kunde i denne virksomhed.
The reference has been made in the course of proceedings between Quelle AG (‘Quelle’), a mailorder company, and the Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (‘the Bundesverband’), an authorised consumers’ association acting on behalf of Ms Brüning, one of Quelle’s customers.
Direktivet blev udstedt med hjemmel i artikel 95 EF.
The Directive was adopted on the basis of Article 95 EC.
Første betragtning hertil nævner, at Det Europæiske Fællesskab efter traktatens artikel 153, stk. 1 og 3, skal sikre et højt forbrugerbeskyttelsesniveau ved foranstaltninger, som det vedtager i henhold til artikel 95 EF.
The first recital in the preamble thereto states that, in accordance with Article 153(1) and (3) EC, the European Community must contribute to the achievement of a high level of consumer protection by the measures it adopts pursuant to Article 95 EC.
Direktivets artikel 3, der har overskriften »Forbrugerens rettigheder«, bestemmer:
Article 3 of the Directive, entitled ‘Rights of the consumer’, provides:
Et krav om afhjælpning eller omlevering anses for uforholdsmæssigt, hvis den pågældende beføjelse vil påføre sælgeren omkostninger, der i forhold til omkostningerne ved den alternative beføjelse er urimelige […]
A remedy shall be deemed to be disproportionate if it imposes costs on the seller which, in comparison with the alternative remedy, are unreasonable, … .
Udtrykkene gratis/uden vederlag i stk. 2 og 3 henviser til de omkostninger, der er nødvendige for at bringe varen i overensstemmelse, navnlig forsendelsesomkostninger, arbejdsløn og materialeomkostninger.
The terms “free of charge” in paragraphs 2 and 3 refer to the necessary costs incurred to bring the goods into conformity, particularly the cost of postage, labour and materials.
Forbrugeren kan kræve et passende afslag i prisen eller hæve købet,
The consumer may require an appropriate reduction of the price or have the contract rescinded:
— hvis han hverken er berettiget til at kræve afhjælpning eller omlevering, eller
— if the consumer is entitled to neither repair nor replacement, or
— hvis sælgeren ikke har afhjulpet inden for en rimelig tid, eller
— if the seller has not completed the remedy within a reasonable time, or
Ifølge 15. betragtning til direktivet kan »medlemsstaterne […] fastsætte, at en eventuel tilbagebetaling til forbrugeren kan nedsættes under hensyn til forbrugerens brug af varen i den tid, der er gået siden leveringen; nærmere bestemmelser om vilkår for at hæve købet kan fastsættes i den nationale lovgivning«.
The 15th recital in the preamble to the Directive states that ‘Member States may provide that any reimbursement to the consumer may be reduced to take account of the use the consumer has had of the goods since they were delivered to him; … the detailed arrangements whereby rescission of the contract is effected may be laid down in national law’.
»Sælgeren er ansvarlig i medfør af artikel 3, når den manglende overensstemmelse viser sig senest to år efter leveringen af varen.«
‘The seller shall be held liable under Article 3 where the lack of conformity becomes apparent within two years as from delivery of the goods.’
Artikel 8, stk. 2, der har overskriften »National ret og mindstebeskyttelse«, bestemmer:
Article 8(2) of the Directive (that article being entitled ‘National law and minimum protection’), provides:
»Medlemsstaterne kan på det af dette direktiv omfattede område vedtage eller opretholde strengere bestemmelser, der er forenelige med traktaten, for at sikre forbrugerne et højere beskyttelsesniveau.«
‘Member States may adopt or maintain in force more stringent provisions, compatible with the Treaty in the field covered by this Directive, to ensure a higher level of consumer protection.’
Blandt de bestemmelser i den tyske civile lovbog (Bürgerliches Gesetzbuch, herefter »BGB«), der er indført med henblik på gennemførelsen af direktivet i den tyske retsorden, figurerer bl.a. § 439 og 346.
Paragraphs 439 and 346 are among the provisions of the German Civil Code (Bürgerliches Gesetzbuch; ‘the BGB’) adopted in order to transpose the Directive into German domestic law.
BGB’s § 439, stk. 4, der har overskriften »Efterfølgende opfyldelse«, bestemmer:
Paragraph 439(4) of the BGB, entitled ‘Subsequent performance’, states:
Hvis sælgeren med henblik på efterfølgende opfyldelse leverer en mangelfri genstand, kan denne afkræve køberen tilbagelevering af den mangelfulde genstand i henhold til § 346, 347 og 348.«
‘Where a seller delivers goods free from defects for the purposes of subsequent performance, he may require the purchaser to return the defective goods pursuant to Paragraphs 346 to 348.’
BGB’s § 346, stk. 13, som omhandler virkningerne af, at købet hæves, har følgende ordlyd:
Paragraph 346(1) to (3) of the BGB, entitled ‘Effects of termination of the contract’, states as follows:
Såfremt en aftalepart gør brug af en fortrydelsesklausul i aftalen eller i loven, skal de tjenesteydelser, der er modtaget, og det faktisk opnåede udbytte tilbageleveres, hvis købet hæves.
If one party to a contract has reserved the right to terminate the contract or if he has a statutory right of termination, then, if termination occurs, any performance received shall be returned, and the benefits derived from such performance shall be surrendered.
I stedet for tilbagelevering skal debitor betale erstatning, såfremt
The debtor shall pay compensation for value, in lieu of restitution or surrender, where:
1) tilbagelevering efter det opnåedes art er udelukket
(1) restitution or surrender is excluded by virtue of the nature of what has been obtained;
2) den vare, der er modtaget, er brugt, overdraget, forarbejdet eller omformet
(2) he has used up, transferred, encumbered, processed or transformed the object received;
3) varen er i forringet stand eller er bortkommet; der ses dog bort fra slitage som følge af almindelig brug.
(3) the object received has deteriorated or has been destroyed, any deterioration resulting from the proper use of the object for its intended purposes being disregarded.
Såfremt der i aftalen er fastsat en modydelse, skal der tages hensyn til denne ved beregningen af erstatningsbeløbet; såfremt der skal betales erstatning for den fordel, der er opnået ved et lån, kan der fremlægges dokumentation for, at denne fordel havde en lavere værdi.
If the contract specifies a counter-performance, such counter-performance shall be taken as a basis for calculation of the compensation for value; if compensation is to be paid for the benefit deriving from a loan, it shall be sufficient to show that the value of such benefit was lower.
1) hvis den mangel, der begrunder, at købet hæves, først er opstået i forbindelse med en forarbejdning eller omformning af varen
(1) if the defect which gives the right to termination became apparent only during the processing or transformation of the object;
3) hvis, såfremt der er tale om en lovfæstet resolutiv betingelse, forringelsen eller bortkomsten er indtruffet hos den pågældende, selv om han har udvist den samme omhu, som han normalt udviser i egne anliggender.
(3) if, in the case of a statutory right of termination, the deterioration or destruction has occurred in the hands of the person entitled, even though he has taken the care that he customarily exercises in relation to his own affairs.
Overskydende berigelse skal leveres tilbage.«
Any remaining enrichment must be surrendered.’
»Udbyttet er produktet af en vare eller en rettighed samt de fordele, der er opnået ved brug af varen eller rettigheden.«
‘Benefits are the fruits of a thing or of a right, including the benefits arising from use of the thing or exercise of the right’.
I august 2002 leverede Quelle Silke Brüning et »komfur-sæt« til privat brug.
In August 2002, Quelle delivered a ‘stove-set’ to Ms Brüning for her private use.
I begyndelsen af 2004 opdagede hun, at apparatet var mangelfuldt.
In early 2004, Ms Brüning noticed that the appliance was not in conformity.
Da det ikke var muligt at reparere det, returnerede hun apparatet til Quelle, som leverede et nyt.
Since repair was not possible, Ms Brüning returned the appliance to Quelle, who replaced it with a new appliance.
Selskabet krævede imidlertid, at Silke Brüning betalte et beløb på 69,97 EUR som erstatning for de fordele, hun havde haft af brugen af det oprindeligt leverede apparat.
However, Quelle required Ms Brüning to pay EUR 69.97 by way of compensation for the benefit which she had obtained from use of the appliance initially delivered.
Bundesverband, der repræsenterede Silke Brüning, nedlagde påstand om, at hun tilbagebetaltes dette beløb.
The Bundesverband, acting as Ms Brüning’s authorised representative, demanded reimbursement to her of that amount.
Endvidere nedlagde Bundesverband påstand om, at
In addition, it applied for an order prohibiting