natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 14, stk. 3, sjette led, i forordning nr. 2100/94, sammenholdt med artikel 8 i forordning nr. 1768/95, skal fortolkes således, at bestemmelserne gør det muligt for indehaveren af en EF-sortsbeskyttelse at anmode en landbruger om de oplysninger, der er beskrevet i disse bestemmelser, når indehaveren ikke har holdepunkter for, at landbrugeren med henblik på formering på marken på egen bedrift har anvendt eller vil anvende høstudbytte fra egen bedrift erhvervet ved udsåning af formeringsmateriale af en sort, bortset fra hybrider og syntetiske sorter, der er omfattet af denne beskyttelse, og som tilhører en af de landbrugsafgrøder, der er nævnt i artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 2100/94.
By its question the referring court seeks to know essentially whether the combined provisions of the sixth indent of Article 14(3) of Regulation No 2100/94 and Article 8 of Regulation No 1768/95 must be interpreted as giving a holder of a Community protected plant variety right the option of asking for the information provided for by those provisions from a farmer where the holder has no evidence that the farmer has used or will use for propagating purposes in the field on his own holding the product of the harvest obtained by planting, on his own holding, propagating material of a variety other than a hybrid or synthetic variety, which is covered by that right, belonging to one of the agricultural plant species listed in Article 14(2) of Regulation No 2100/94.
I den foreliggende sag fremgår det ikke klart og præcist, at det i artikel 14, stk. 3, sjette led, i forordning nr. 2100/94 anvendte udtryk »landbrugere« omfatter alle landbrugere, selv dem, som ikke har nogen retlig forbindelse til indehaveren af en EF-sortsbeskyttelse.
In the present case, it is not established clearly and precisely that the term 'farmers' used in the sixth indent of Article 14(3) of Regulation No 2100/94 refers to any farmer, even those having no legal relationship whatsoever with the holder of the Community plant variety right.
Det fremgår derimod af en sammenhængende og systematisk fortolkning af artikel 14, at udtrykket »landbrugere« er anvendt til at dække over et begreb med et ensartet indhold, som udelukkende omfatter landbrugere, der gør brug af undtagelsen i artikel 14.
On the contrary, it is clear from a systematic and consistent interpretation of Article 14 that the term 'farmer' is used there to denote a uniform concept, referring only to farmers taking advantage of the derogation referred to in that article.
Det følger heraf, at en fortolkning af udtrykket »landbrugere« i artikel 14, stk. 3, sjette led, som omfatter alle landbrugere, strider mod retssikkerhedsprincippet.
It follows that to interpret the term 'farmer' appearing in the sixth indent of Article 14(3) as referring to any farmer breaches the principle of legal certainty.
Med hensyn til fortolkningen af artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 1768/95 skal det blot bemærkes, at idet denne forordning er en gennemførelsesforordning, der fastsætter de nærmere regler for håndhævelsen af undtagelsen i artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 2100/94, kan disse bestemmelser ikke under nogen omstændigheder pålægge landbrugere forpligtelser, der går videre end dem, der følger af forordning nr. 2100/94.
As regards the interpretation of Article 8(2) of Regulation No 1768/95, suffice it to note that, given that that regulation is an implementing regulation laying down conditions to give effect to the derogation provided for in Article 14(1) of Regulation No 2100/94, those provisions cannot, in any event, impose more extensive obligations on farmers than those under Regulation No 2100/94.
Det følger heraf, at artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 2100/94 og artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 1768/95 ikke kan fortolkes således, at den giver indehaveren ret til at kræve af alle landbrugere, at de efter anmodning afgiver alle relevante oplysninger.
It follows that Article 14(3) of Regulation No 2100/94 and Article 8(2) of Regulation No 1768/95 cannot be interpreted as authorising holders to require any farmer to provide all relevant information on request.
Under hensyn til på den ene side indehaverens problemer med gennemførelsen af retten til oplysninger, idet undersøgelsen af en plante, således som den forelæggende ret understreger det, ikke gør det muligt at fastslå, om den er erhvervet ved anvendelse af høstudbytte eller ved erhvervelse af såsæd, og på den anden side den pligt til at beskytte planteforædlernes og landbrugernes legitime interesser, som udledes af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 2100/94 og artikel 2 i forordning nr. 1768/95, bør indehaveren dog have ret til at anmode en landbruger om oplysninger, så snart indehaveren har holdepunkter for, at landbrugeren har eller vil gøre brug af undtagelsen i artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 2100/94.
However, given, on the one hand, the difficulty the holder has in asserting his right to information, by reason of the fact that, as the referring court, in particular, pointed out, examination of a plant does not reveal whether it was obtained by the use of the product of the harvest or by the purchase of seed, and, on the other hand, the obligation to safeguard the legitimate interests of both the breeder and the farmer under Article 14(3) of Regulation No 2100/94 and Article 2 of Regulation No 1768/95, the holder must be authorised to request information from a farmer where he has some indication that the latter has relied or will rely on the derogation provided for by Article 14(1) of Regulation No 2100/94.
•Artikel 14, stk 3, sjette led, i Rådets forordning (EF) nr. 2100/94 af 27. juli 1994 om EF-sortsbeskyttelse, sammenholdt med artikel 8 i Kommissionens forordning (EF) nr. 1768/95 af 24. juli 1995 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende landbrugsundtagelsen i artikel 14, stk 3, i forordning nr. 2100/94, skal ikke fortolkes således, at de giver indehaveren af en EF-sortsbeskyttelse mulighed for at anmode en landbruger om de oplysninger, der er beskrevet
'The provisions of the sixth indent of Article 14(3) of Council Regulation (EC) No 2100/94, of 27 July 1994, on Community plant variety rights in conjunction with Article 8 of Commission Regulation (EC) No 1768/95 of 24 July 1995 implementing rules on the agricultural exemption provided for in Article 14(3) of Regulation No 2100/94 cannot be construed as meaning that the holder of a Community plant variety right can require a farmer to provide the information specified in those provisions where there is no indication that the farmer has used or will use, f or propagating purposes in the field, on his own holding, the product of the harvest obtained byplanting, on his own holding, propagating material of a variety other than a hybrid or synthetic variety which is covered by that right and belongs to one of the agricultural plant species listed in Article 14(2) of Regulation No 2100/94.'
Generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 21. marts 2002.
Advocate General D. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 21 March 2002.
Præjudiciel »Bnixelles-konventionen — artikel 5, nr. 1 —rettenpå opfyldelsesstedet for kontraktforpligtelsen - arbejdskontrakt — det sted, hvor arbejdstageren sædvanligi'is udfører sit arbejde — en første arbejdskontrakt, hvorefter arbejdsstedet befinder sig i en kontraherende stat — en anden arbejdskontrakt, som er indgået under henvisning til den første, og hvorefter arbejdstageren udfører sit arbejde i en anden kontraherende stat — den første arbejdskontrakt stillet i bero i den tid, hvori den anden kontrakt gennemføres*
Preliminary ruling (Brussels Convention —Article 5(1) — Court for the place of performance of the contractual obligation — Contract of employment — Place where the employee habitually carries out his work — First contract fixing the place of performance of the work in one Contracting State — Second contract concluded with reference to the first contract and under which the employee carries out his work in another Contracting State — First contract suspended during the performance of the second) (Fifth Chamber)
Ved kendelse af 11. februar 2000 har Landesarbeitsgericht München i medfør af protokollen af 3. juni 1971 vedrørende Domstolens fortolkning af konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, forelagt to præjudicielle spørgsmål om fortolkningen af artikel 5, nr. 1, i konventionen.
By order of 11 February 2000 the Landesarbeitsgericht München (Regional Labour Court, Munich) referred to the Court for a preliminary ruling under the Protocol of 3 June 1971 on the interpretation by the Court of Justice of the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters two questions on the interpretation of Article 5(1) of that Convention.
Hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Dispute in the main proceedings and the questions referred for preliminary ruling
Den 5. januar 1990 indgik Giulia Pugliese og det italienske selskab Aeritalia Aerospaziale Italiana SpA (herefter »Aeritalia«) en arbejdskontrakt, hvorefter Giulia Pugliese fra den 17. januar 1990 blev ansat som funktionær i Aeritalia og skulle arbejde på driftsstedet i Torino (Italien).
On 5 January 1990 Ms Pugliese and Aeritalia Aerospaziale Italiana SpA ('Aeritalia'), a company incorporated under Italian law, concluded a contract of employment under which Ms Pugliese was engaged from 17 January 1990 to work for Aeritalia at its establishment in Turin (Italy).
Eurofighter har hjemsted i München (Tyskland), og Aeritalia var indehaver af en kapitalandel i selskabet på 21%.
It undertook, inter alia, to pay Ms Pugliese's voluntary insurance contributions in Italy and to credit her on her return to the company with full seniority for the period worked at Eurofighter.
Den 12. og den 31. januar 1990 indgik Giulia Pugliese og Eurofighter en arbejdskontrakt, hvorefter Giulia Pugliese blev ansat med virkning fra den 1. februar 1990.
On 12 and 31 January 1990, Ms Pugliese and Eurofighter concluded a contract of employment under which she was engaged from 1 February 1990.
Fra og med dette tidspunkt udførte hun sit arbejde i München.
From that date she worked in Munich.
I 1990 blev Aeritalia overtaget af Finmeccanica.
In 1990 Aeritalia was acquired by Finmeccanica.
I 1995 meddelte Finmeccanica Giulia Pugliese, at hendes tjenestestilling, hvorefter arbejdskontrakten var stillet i bero (»posizione di aspettativa«), ville ophøre den 29. februar 1996.
In 1995 Finmeccanica informed Ms Pugliese that the suspension of her contract would be terminated on 29 February 1996.
Efter gentagne anmodninger herom fra Giulia Puglieses side accepterede Finmeccanica at forlænge den periode, hvori hun var stillet til rådighed for Eurofighter, til den 30. juni 1998.
Following repeated demands by Ms Pugliese, Finmeccanica agreed to extend her secondment to Eurofighter until 30 June 1998.
Derimod besluttede selskabet, at det med virkning fra den 1. juni 1996 ikke længere ville godtgøre rejseudgifter og huslejeudgifter.
However, it refused to continue to reimburse her travel and accommodation costs after 1 June 1996.
Da Giulia Pugliese ikke efterkom Finmeccanicas krav om, at hun skulle give møde den 1. juli 1998 på driftsstedet i Torino for at genoptage sit arbejde på dette driftssted, blev der truffet disciplinærforanstaltninger over for hende.
As Ms Pugliese did not comply with Finmeccanica's request to report on 1 July 1998 to its premises in Turin to resume her employment, disciplinary measures were applied to her.
Den 9. februar 1998 anlagde Giulia Pugliese sag ved Arbeitsgericht München med påstand om, at Finmeccanica tilpligtedes at godtgøre hendes huslejeudgifter med virkning fra den 1. juni 1996 og hendes rejseudgifter fra og med andet halvår 1996.
On 9 February 1998, Ms Pugliese brought an action before the Arbeitsgericht München (Labour Court, Munich) against Finmeccanica for the reimbursement of her rental costs from 1 June 1996 and her travel costs from the second half of 1996.
På et senere tidspunkt fremsatte hun yderligere påstand om, at disciplinærforanstaltningerne var truffet med urette.
She subsequently amended her claim in order also to contest the disciplinary measures taken against her.
Giulia Pugliese ankede dommen til Landesarbeitsgericht München, som har fundet, at sagen rejser spørgsmål om fortolkningen af konventionen, og som derfor har besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen to spørgsmål.
On appeal by Ms Pugliese the Landesarbeitsgericht München, taking the view that the dispute raised an issue of the interpretation of the Convention, decided to stay its proceedings and to refer two questions to the Court for a preliminary ruling.
Indledningsvis bemærkes, at den situation, den forelæggende ret skal tage stilling til, består i, at en arbejdstager successivt har indgået to arbejdskontrakter med to forskellige arbejdsgivere, hvoraf den første fuldt ud har haft kendskab til indgåelsen af den anden kontrakt og har givet samtykke til, at den første kontrakt er stillet i bero.
It should be noted at the outset that the case which the national court has to decide concerns an employee who successively concluded two contracts of employment with two different employers, the first employer being fully informed of the conclusion of the second contract and having agreed to the suspension of the first contract.
Den forelæggende ret skal afgøre, om den som en tysk ret har kompetence til at træffe afgørelse i en sag mellem arbejdstageren og den første arbejdsgiver, når arbejdstageren har udført sit arbejde for den anden arbejdsgiver i Tyskland, mens arbejdsstedet i henhold til kontrakten med den første arbejdsgiver befandt sig i Italien.
The national court seeks to determine whether, as a German court, it has jurisdiction to resolve a dispute between the employee and the first employer, where the employee has carried out her work for the second employer in Germany, while the contract concluded with the first employer fixed the place of work in Italy.
I denne forbindelse ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om konventionens artikel 5, nr. 1, anden sætning, skal fortolkes således, at det — i en sag mellem en arbejdstager og den første af to arbejdsgivere, over for hvilken arbejdstagerens forpligtelser er stillet i bero — kan antages, at det sted, hvor arbejdstageren opfylder sine forpligtelser over for den anden arbejdsgiver, er det sted, hvor arbejdstageren sædvanligvis udfører sit arbejde i henhold til kontrakten med den første arbejdsgiver.
In this context the national court asks, essentially, whether the second part of Article 5(1) of the Convention must be interpreted as meaning that in a dispute between an employee and a first employer, in respect of which the employee's obligations are suspended, the place where the employee performs her obligations to the second employer may be regarded as the place where she habitually carries out her work under her contract with the first employer.
Med henblik på besvarelsen af dette spørgsmål skal der indledningsvis foretages en gennemgang af Domstolens praksis vedrørende fortolkningen af konventionens artikel 5, nr. 1, for tilfælde, hvor sagen angår en individuel arbejdskontrakt.
In order to answer that question it is important, first of all, to consider the Court's case-law on the interpretation of Article 5(1) of the Convention when the dispute concerns an individual contract of employment.
Selv om denne praksis ikke fuldt ud kan overføres på den foreliggende sag, er den dog stadig relevant, for så vidt som den fremhæver, at konventionens artikel 5, nr. 1, skal fortolkes således, at det undgås, at der er værneting flere steder, således, at sagsøgte med rimelighed kan forudse, ved hvilken ret han kan blive sagsøgt, og således, at arbejdstageren, som den svageste part i kontraktforholdet, indrømmes en passende beskyttelse.
The third objective requires that the existence of that interest does not have to be strictly verified according to formal and exclusive criteria, but must be determined in an overall manner taking into consideration all the facts of the case. The relevant factors may include:
Med dette spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om den, for det tilfælde at den ikke har kompetence som retten på det sted, hvor arbejdstageren sædvanligvis udfører sit arbejde, kan udlede sin kompetence af et andet forhold.
By this question the national court seeks to ascertain whether, if it does not have jurisdiction as the court for the place where the employee habitually carries out his work, it may base its jurisdiction on some other factor.
Retten ønsker nærmere bestemt oplyst, om konventionens artikel 5, nr. 1, første sætning, skal fortolkes således, at der ved fastlæggelsen af kompetencen i forbindelse med individuelle arbejdskontrakter kan lægges vægt på opryldelsesstedet for en anden forpligtelse end arbejdstagerens forpligtelse til at udføre sit arbejde, herunder arbejdsgiverens forpligtelse til at betale huslejeudgifter i et andet land og udgifter til rejser til hjemlandet.
It asks, essentially, whether the first part of Article 5(1) of the Brussels Convention must be interpreted as meaning that, in matters relating to individual contracts of employment, the place of performance of an obligation other than that of carrying out work, such as the employer's obligation to pay rental costs in another country and travel costs to the country of origin can be used to found its jurisdiction.
Dette spørgsmål skal kun besvares, for så vidt som den forelæggende ret efter en samlet bedømmelse af omstændighederne i hovedsagen ikke kan fastslå, at der for den første arbejdsgiver har bestået en interesse i udførelsen i Tyskland af den ydelse, Giulia Pugliese har erlagt i forbindelse med den anden arbejdskontrakt, der blev indgået med Eurofighter.
That question need be answered only to the extent to which, following an overall assessment of the circumstances of the case in the main proceedings, the national court cannot establish that the first employer has an interest in the performance of the service in Germany by Ms Pugliese under the second contract of employment with Eurofighter.
Konventionens artikel 5, nr. 1, skal fortolkes således, at det sted, hvor arbejdstageren udfører sit arbejde, i forbindelse med arbejdskontrakter er det eneste opfyldelsessted for en forpligtelse, som kan tages i betragtning med henblik på at fastlægge, hvilken ret der har kompetencen.*
Artide 5(1) of the Brussels Convention must be interpreted as meaning that, in matters relating to contracts of employment, the place where the employee carries out his work is the only place of performance of an obligation which can be taken into consideration in order to determine which court has jurisdiction'
Generaladvokat F. G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 19. september 2002.
Advocate General F. G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 19 September 2002.
»Traktatbrud formaliteten — retlig interesse — direktiv 92/50/EØF —fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler — udbud efter forhandling uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse — betingelser* (Femte Afdeling)
(Failure by a Member State to fulfil its obligations —Admissibility — Legal interest in bringing proceedings — Directive 92/50/EEC - Procedures for the award of public service contracts — Negotiated procedure without prior publication of a contract notice - Conditions) (Fifth Chamber)
Ved stævninger indleveret til Domstolens Justitskontor henholdsvis den 16. januar og den 23. januar 2001 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt to sager med påstand om, at det fastslås, at:
By applications lodged at the Court Registry on 16 and 21 January 2001 respectively, the Commission of the European Communities brought two actions for declarations that:
Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8, sammenholdt med artikel 15, stk. 2, og artikel 16, artikel 1, i Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992, idet den i forbindelse med tildelingen af en offentlig tjenesteydelsesaftale om bortledning af spildevand i Bockhorn kommune (Tyskland) ikke gennemførte et offentligt udbud af denne aftale og ikke lod resultatet af tildelingsproceduren offentliggøre i Supplement til De Europæiske Fællesskabers Tidende, og at
— by failing to invite tenders for the award of the contract for the collection of waste water in the Municipality of Bockhorn (Germany) and to publish notice of the results of the procedure for the award of the contract in the Supplement to the Official Journal of the European Communities, the Federal Republic of Germany, at the time of the award of that public service contract, failed to fulfil its obligations under Article 8 in conjunction with Article 15(2) and Article 16(1) of Council Directive 92/50/EEC of 18 June 1992;
Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8 og artikel 11, stk. 3, litra b), i direktiv 92/50 ved indgåelsen af en offentlig tjenesteydelsesaftale, idet byen Braunschweig (Tyskland) indgik en aftale om bortskaffelse af dagrenovation ved udbud efter forhandling uden forudgående offentliggørelse af en udbudsbekendtgørelse, selv om betingelserne i artikel 11, stk. 3, i direktiv 92/50/EØF for tildeling af aftaler underhånden uden afholdelse af et udbud inden for Fællesskabet ikke var opfyldt.
— at the time of the award of a public service contract, the Federal Republic of Germany failed to fulfil its obligations under Article 8 and Article ll(3)(b) of Directive 92/50 by virtue of the fact that the City of Braunschweig (Germany) awarded a contract for waste disposal by negotiated procedure without prior publication of a contract notice, although the criteria laid down in Article 11(3) for an award by privately negotiated procedure without a Community-wide invitation to tender had not been met.
De faktiske omstændigheder og den administrative procedure
Facts and pre-litigation procedure
Sag C-20101
Case C-20/01
Bockhorn kommune i delstaten Niedersachsen har indgået en aftale om bortledning af spildevand — for en periode på mindst 30 år fra den 1. januar 1997 — med energiforsyningsvirksomheden Weser-Ems AG (herefter »EWE«).
The Municipality of Bockhorn in Lower Saxony concluded a contract for the collection of its waste water
I sit svar af 1. juli 1999 erkendte den tyske regering, at den aftale, der var indgået af Bockhorn kommune, skulle have været indgået i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne.
— for a term of at least 30 years from 1 January 1997 — with the energy distribution undertaking Weser-Ems AG (hereinafter 'EWE').
Den 21. marts 2000 fremsatte Kommissionen en begrundet udtalelse over for Forbundsrepublikken Tyskland, hvori den gjorde gældende, at bestemmelserne i direktiv 92/50 skulle have været anvendt, og at det ikke kunne tillægges nogen betydning i retlig henseende, at medlemsstaten havde erkendt tilsidesættelsen af de fællesskabsretlige bestemmelser.
By letter of 30 April 1999, the Commission gave the Federal Republic of Germany formal notice to submit observations on whether the provisions of Directive 92/50 should have been applied in that instance.
I en meddelelse af 12. maj 2000 erkendte den tyske regering på ny den tilsidesættelse, den var blevet foreholdt.
In its reply of 1 July 1999, the German Government conceded that the contract concluded by the Municipality of Bockhorn should have been awarded in accordance with Community rules.