natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hvis Kommissionens anbringende om, at omdannelsen af RTP til et aktieselskab skete, fordi den portugisiske regering anså den nødvendig for, at RTP kunne udføre sin public service-opgave på tilfredsstillende vis, er rigtig, er det logisk — for så vidt som der for omdannelsen kræves oprettelse for notar samt almindelige formaliteters opfyldelse, og denne omdannelse ikke i sig selv er fordelagtig for RTP — at de udgifter, der knytter sig hertil, fuldt ud afholdes af staten.
If the Commission’s contention is correct — that RTP was transformed into a public limited company because the Portuguese Government considered that to be necessary for the proper performance, by RTP, of its public service remit — then it is logical, inasmuch as a notarial deed and the classic formalities may be necessary for that transformation and that transformation was not in itself advantageous for RTP, for the costs relating thereto to be borne in full by the State.
Kommissionens påstand, der ikke er indeholdt i den anfægtede beslutning, dokumenteres dog ikke på nogen måde. Det kan imidlertid ikke udelukkes, at den portugisiske regering har omdannet RTP til et aktieselskab af andre grunde end for at sikre en tilfredsstillende udførelse af public service-opgaven.
Nevertheless, that contention by the Commission, which does not appear in the contested decision, is not accompanied by any evidence.
Kommissionen selv har i svarskriftet vurderet, at denne omdannelse ikke var nødvendig.
The Commission itself states in the defence that that transformation was not necessary.
Under disse omstændigheder må Kommissionens sidste argument forkastes.
Accordingly, that argument of the Commission should be dismissed.
På baggrund af samtlige ovenfor anførte betragtninger er Retten af den opfattelse, at første led af dette anbringende vedrørende fritagelse for afgifter er retligt begrundet og følgelig må tiltrædes.
Having regard to all of the foregoing considerations, the Court of First Instance finds that the first part of this plea, concerning tax exemptions, is well founded in law and must, therefore, be upheld.
Andet led om, at betalingsfaciliteterne for afgifter ikke er blevet anset for statsstøtte
The second part, alleging the failure to classify the payment facilities for the licence as State aid
Sagsøgeren har gjort gældende, at i henhold til artikel 13, stk. 1, litra f), i Lei nr. 58/90 regime da actividade de televisão, af 7. september 1990 (portugisisk lov nr. 58/90 om tv-virksomhed) (Diário da República, serie I, nr. 207, af 7.9.1990, herefter »lov nr. 58/90«) udgør en privat virksomheds forsinkelse med betaling af gebyret til Portugal Telecom en grund til opsigelse af licensen.
The applicant claims that, according to Article 13(1)(f) of Lei no 58/90 regime da actividade de televisão of 7 September 1990 (Portuguese Law No 58/90 on the regime for television activities) (Diário da República, Series I, No 207, of 7 September 1990; ‘Law No 58/90’), late payment of the network fee to Portugal Telecom by a private operator constitutes a ground for withdrawal of its licence.
Dette strider på grund af den strenge sanktion imod den velvilje, som RTP er blevet mødt med. Dette modsiger Kommissionens argument om, at der ikke er forskel på de gebyrer, der er blevet pålagt RTP og de private virksomheder af Portugal Telecom, for så vidt som det afgørende forhold er grænsen for en rimelig frist for betalingsanmodning. Accepten fra Portugal Telecom, i hvilket selskab Den Portugisiske Republik var hovedaktionær fra 1991-1997, om, at RTP kunne foretage forsinkede gebyrbetalinger, udgjorde således statsstøtte.
The seriousness of the penalty applicable contrasts with the leniency with which RTP was treated. That contradicts the Commission’s argument that there was no difference between the network fees which Portugal Telecom charged to RTP and those it charged to the private operators, to the extent that the decisive element was the reasonable timelimit for requiring payment.
At Portugal Telecom som påstået ikke har undladt at opkræve sine tilgodehavender og forlange morarenter, er ikke i sig selv tilstrækkeligt til at rejse tvivl om denne bedømmelse.
The allegation that Portugal Telecom did not waive recovery of those debts or its claim for default interest is not in itself sufficient to call that assessment into question.
I replikken har sagsøgeren bemærket, at Den Portugisiske Republik har haft kontrollen over Portugal Telecom i det mindste indtil 1997, og at de aftaler, der blev indgået mellem Portugal Telecom og RTP, vedrører marts 1996 og december 1997.
In the reply, the applicant claims that the Portuguese Republic was in control of Portugal Telecom until at least 1997 and that the agreements concluded between Portugal Telecom and RTP relate to March 1996 and December 1997.
RTP har været konkurs i teknisk forstand.
RTP was in a state of technical insolvency.
Kommissionen hævder at have undersøgt dette punkt, men sagsøgeren har konstateret, at den anfægtede beslutning ikke giver svar på de spørgsmål, der blev stillet af denne under den administrative procedure, og som vedrører datoen for den eventuelle betaling af gælden til Portugal Telecom, beløbene vedrørende de faktisk betalte morarenter samt beløbene vedrørende RTP’s gæld til Portugal Telecom på dagen for anmodningen.
The Commission states that it examined that point, but the applicant notes that the contested decision does not answer the questions which it asked in the administrative procedure concerning the date on which the debt to Portugal Telecom was settled, if at all, the amounts of default interest actually settled and the amount of RTP’s debt to Portugal Telecom as at the date of the request.
Den omstændighed, at Autoridade Nacional de Comunicacões (den nationale portugisiske myndighed for kommunikation, herefter »Anacom«), der administrerer håndhævelsen af prissætningsregler vedrørende tv-net, i 2003 besluttede at nedsætte beløbet for de gebyrer, der betaltes af tv-virksomhederne til Portugal Telecom i 2002, er ikke relevant i relation til undersøgelsen af perioden 1992-1998.
The fact that the Autoridade Nacional de Comunicações (Portuguese National Communications Authority; ‘Anacom’), responsible for ensuring respect for the pricing rules for the television broadcasting network, decided in 2003 to reduce the level of the network fee paid by television operators to Portugal Telecom in 2002 was not relevant to the examination of the period from 1992 to 1998.
Kommissionen bestrider dog sagsøgerens påstand om, at Den Portugisiske Republik havde noget at gøre med Portugal Telecoms accept af forsinkelse med betalinger og således med indrømmelsen af de angivelige betalingsbetingelser, der ikke blev indrømmet RTP’s konkurrenter.
The Commission contests the applicant’s position that the Portuguese Republic was not unconnected with Portugal Telecom’s acceptance of late payments and thus with the grant, allegedly, of terms of payment which were not available to RTP’s competitors.
Kommissionen har ikke a priori udelukket inddragelsen af statsmidler.
The Commission did not exclude a priori the involvement of public resources.
Da den imidlertid ikke kunne konstatere indicier for de portugisiske myndigheders faktiske deltagelse i vedtagelsen af aftaler om accept af betalingshenstand, kunne den ikke konkludere, at der var tale om inddragelse af sådanne ressourcer i henhold til artikel 87 EF.
However, having noted the absence of evidence of actual participation by the Portuguese authorities in the adoption of the agreements concerning the acceptance of payment deferrals, it was unable to find that such resources were implicated for the purposes of Article 87 EC.
Desuden har Portugal Telecoms adfærd før og efter dens privatisering i 1997 ikke ændret sig.
In addition, Portugal Telecom’s behaviour before and after its privatisation in 1997 did not change.
Portugal Telecom er efter sin privatisering fortsat med at indgå aftaler med RTP, i hvilke man accepterede betalingshenstand med hensyn til RTP’s gebyrer.
Portugal Telecom continued, after its privatisation, to conclude agreements with RTP accepting late payments of RTP’s network fee.
Den væsentligste årsag til disse aftaler er en strid om beløbet for det årlige gebyr, der relaterer sig til det indbyrdes afhængighedsforhold mellem de to virksomheder.
The main reason for these agreements was a disagreement as to the level of the annual network fee, connected with the interdependence of the two undertakings.
Denne omstændighed understregedes i øvrigt ved en af Anacom i 2003 vedtaget afgørelse, hvorefter Portugal Telecom skulle nedsætte sine takster betydeligt.
That fact was moreover underlined by Anacom’s decision of 2003 pursuant to which Portugal Telecom was obliged to reduce its tariffs considerably.
Dette viser, at Portugal Telecoms adfærd over for RTP har været den samme som en privat kreditors adfærd.
That shows that Portugal Telecom’s behaviour towards RTP was that of a private creditor.
I duplikken har Kommissionen anført, at dens henvisning til Anacoms afgørelse af 2003 alene er begrundet i den omstændighed, at denne afgørelse betoner, at den væsentligste grund til indgåelsen af aftalerne mellem RTP og Portugal Telecom synes at have været en strid om beløbet for det årlige gebyr, og at dette udgjorde et yderligere indicium for, at Portugal Telecoms adfærd var som en privat kreditors adfærd ville have været i en tilsvarende situation.
In the rejoinder, the Commission indicates that the only reason for its reference to Anacom’s decision of 2003 was the fact that that decision stated that the main reason for the agreements between RTP and Portugal Telecom appeared to be a dispute over the level of the annual network fee and that that constituted additional evidence that Portugal Telecom’s behaviour was that which a private creditor would have adopted in the same situation.
Ifølge retspraksis kan kravet om, at foranstaltningen skal tilregnes staten, ikke udledes af den blotte omstændighed, at den pågældende foranstaltning er truffet af en offentlig virksomhed (dommen i sagen Frankrig mod Kommissionen, nævnt i præmis 43 ovenfor, præmis 51 og 57).
According to case-law, the imputability of a measure to the State cannot be inferred from the mere fact that the measure at issue was taken by a public undertaking (France v Commission, paragraph 43 above, paragraphs 51 and 57).
Den omstændighed, at en offentlig virksomhed er undergivet statslig kontrol, er derfor ikke i sig selv tilstrækkelig til at tilregne staten de af den trufne foranstaltninger.
Therefore, the mere fact that a public undertaking is under State control is not sufficient for measures taken by that undertaking to be imputed to the State.
Det er også nødvendigt at undersøge, om de offentlige myndigheder på den ene eller den anden måde må anses for at være impliceret i vedtagelsen af disse foranstaltninger (dommen i sagen Frankrig mod Kommissionen, nævnt i præmis 43 ovenfor, præmis 52).
It is also necessary to examine whether the public authorities must be regarded as having been involved, in one way or another, in the adoption of those measures (France v Commission, paragraph 43 above, paragraph 52).
Der kan i så henseende ikke stilles krav om bevis for, at de offentlige myndigheder konkret ved en præcis anvisning har tilskyndet en offentlig virksomhed til at træffe de pågældende støtteforanstaltninger.
On that point, it cannot be demanded that it be demonstrated, on the basis of a precise inquiry, that in the particular case the public authorities specifically incited the public undertaking to take the aid measures in question.
For det første er der nemlig på grund af de tætte forbindelser mellem staten og de offentlige virksomheder en reel risiko for, at der via disse tildeles statsstøtte, som er lidet gennemskuelige og i strid med traktatens regler om statsstøtte (dommen i sagen Frankrig mod Kommissionen, nævnt i præmis 43 ovenfor, præmis 53).
In the first place, having regard to the fact that relations between the State and public undertakings are close, there is a real risk that State aid may be granted through the intermediary of those undertakings in a non-transparent way and in breach of the rules on State aid laid down by the Treaty (France v Commission, paragraph 43 above, paragraph 53).
For det andet er det normalt meget vanskeligt for tredjemand, netop på grund af de privilegerede forbindelser mellem staten og de offentlige virksomheder, at påvise i et konkret tilfælde, at en offentlig virksomhed har truffet støtteforanstaltninger efter anvisning fra offentlige myndigheder (dommen i sagen Frankrig mod Kommissionen, nævnt i præmis 43 ovenfor, præmis 54).
Moreover, it will, as a general rule, be very difficult for a third party, precisely because of the privileged relations existing between the State and a public undertaking, to demonstrate in a particular case that aid measures taken by such an undertaking were in fact adopted on the instructions of the public authorities (France v Commission, paragraph 43 above, paragraph 54).
Af disse grunde, som udtrykt af Domstolen i præmis 55 i dommen i sagen Frankrig mod Kommissionen, nævnt ovenfor i præmis 43, må det antages, at en støtteforanstaltning, som er truffet af en offentlig virksomhed, efter omstændighederne kan tilregnes staten på grundlag af en bedømmelse af sagens omstændigheder som helhed og den sammenhæng, hvori foranstaltningen er truffet.
For those reasons, the Court, in paragraph 55 of the judgment in France v Commission, paragraph 43 above, held that it must be accepted that the imputability to the State of an aid measure taken by a public undertaking may be inferred from a set of indicators arising from the circumstances of the case and the context in which that measure was taken.
Desuden kan også andre omstændigheder i givet fald have betydning for, om en stat kan tilregnes en støtteforanstaltning, der er truffet af en offentlig virksomhed, nemlig navnlig om denne er integreret i den offentlige forvaltning, karakteren af dens aktiviteter, og om disse udøves på markedet under normale konkurrencevilkår med deltagelse fra private erhvervsdrivende, virksomhedens juridiske status — det være sig, om den henhører under den offentlige ret eller privatrettens regler for selskaber — udstrækningen af de offentlige myndigheders kontrol med administrationen af virksomheden eller enhver anden omstændighed, som i det konkrete tilfælde indicerer, at de offentlige myndigheder er impliceret deri, eller som derimod sandsynliggør, at de ikke er impliceret i vedtagelsen af en foranstaltning, når endvidere henses til
In addition, other indicators might, in certain circumstances, be relevant in concluding that an aid measure taken by a public undertaking is imputable to the State, such as, in particular, its integration into the structures of the public administration, the nature of its activities and the exercise of the latter on the market in normal conditions of competition with private operators, the legal status of the undertaking (in the sense of it being subject to public law or ordinary company law), the intensity of the supervision exercised by the public authorities over the management of the undertaking, or any other indicator showing, in the particular case, an involvement by the public authorities in the adoption of a measure or the
Den omstændighed alene, at en offentlig virksomhed er oprettet i form af et privatretligt kapitalselskab, kan dog ikke, selv om denne selskabsform giver den en vis autonomi, udelukke, at en støtteforanstaltning, der træffes af et sådant selskab, kan tilregnes staten.
However, the mere fact that a public undertaking has been constituted in the form of a capital company under ordinary law cannot, having regard to the autonomy which that legal form is capable of conferring upon it, be regarded as sufficient to exclude the possibility of an aid measure taken by such a company being imputable to the State.
Den omstændighed, at en sådan virksomhed er undergivet kontrol, og at der som følge heraf i praksis består en reel mulighed for at udøve en dominerende indflydelse, indebærer, at det på forhånd ikke er udelukket at tilregne staten en foranstaltning truffet af en sådan virksomhed, og der følgelig ikke kan udelukkes at være en risiko for omgåelse af traktatens regler om statsstøtte, selv om den offentlige virksomheds juridiske form i sig selv er relevant som et blandt flere indicier for, om staten i et konkret tilfælde er impliceret eller ej (dommen i sagen Frankrig mod Kommissionen, nævnt i præmis 43 ovenfor, præmis 57 og den deri nævnte retspraksis).
The existence of a situation of control and the real possibilities of exercising a dominant influence which that situation involves in practice makes it impossible to exclude from the outset any imputability to the State of a measure taken by such a company, and hence the risk of an infringement of the Treaty rules on State aid, notwithstanding the relevance, as such, of the legal form of the public undertaking as one indicator, amongst others, enabling it to be determined in a given case whether or not the State is involved (France v Commission, paragraph 43 above, paragraph 57 and the caselaw cited).
I det foreliggende tilfælde har Kommissionen imidlertid vurderet, efter at have bemærket, at i det mindste forud for medio 1997 kunne Den Portugisiske Republik kontrollere Portugal Telecom (den anfægtede beslutnings betragtning 109), at intet tydede på, at de portugisiske offentlige myndigheder havde været impliceret i vedtagelserne om betalingshenstand (den anfægtede beslutnings betragtning 116).
In the present case, the Commission, after contending that, at least before the middle of 1997, the Portuguese Republic was in a position to control Portugal Telecom (recital 109 of the contested decision), concluded, however, that nothing indicated that the Portuguese public authorities were implicated in the adoption of the payment facilities for the fee (recital 116 of the contested decision).
Kommissionen har i den sammenhæng bemærket, at forskrifterne om takster og de af Portugal Telecom udbudte ydelser ikke sondrede mellem de private tv-operatører og den offentlige tv-virksomhed, og at Portugal Telecom ikke har nogen forsyningspligt med hensyn til radiospredningsydelser over for RTP (den anfægtede beslutnings betragtning 111).
The Commission contended, in that respect, that the regulation of tariffs and services proposed by Portugal Telecom made no distinction between private operators and the public broadcaster and that Portugal Telecom did not have to provide RTP with an obligatory universal service in terms of a network service (recital 111 of the contested decision).
Den har bemærket, at Portugal Telecom, et privatretligt aktieselskab, ikke var integreret strukturelt i den offentlige forvaltning (den anfægtede beslutnings betragtning 113).
It contended that Portugal Telecom, as a public limited company governed by company law, was not integrated into the structures of the public administrations (recital 113 of the contested decision).
Kommissionen har som svar på et spørgsmål, den stillede, konstateret, at de portugisiske myndigheder udtrykkeligt påpegede, at de ikke hverken direkte eller indirekte tog del i indrømmelsen af betalingshenstanden med gebyret.
It stated that, in response to a question on its part, the Portuguese authorities expressly stated that they had not intervened, directly or indirectly, in the grant of the payment facilities for the fee.
Desuden blev der heller ikke fremlagt bevis fra tredjemands side for en sådan indgriben (den anfægtede beslutnings betragtning 114).
In addition, no third party had come forward with any indications of such an intervention (recital 114 of the contested decision).
Endelig har Kommissionen for det første gjort gældende, at Portugal Telecoms adfærd ikke ændredes i perioden efter medio 1997, idet man fortsatte med at indgå aftaler med RTP om henstand med betaling, og for det andet præciseret, at den væsentligste årsag til disse aftaler var en tvist om niveauet for denne afgift.
Lastly, the Commission, first, contended that Portugal Telecom’s behaviour did not change after the middle of 1997, since it continued to conclude agreements on payment facilities for the fee with RTP, and, second, stated that the main reason for those agreements was a dispute over the level of that fee.
Dette blev bekræftet ved Anacoms afgørelse af 2003 (den anfægtede beslutnings betragtning 115).
That was confirmed by Anacom’s decision of 2003 (recital 115 of the contested decision).
Retten bemærker, at den kritik, som sagsøgeren har fremsat mod Kommissionens argumenter og oplysninger i den anfægtede beslutning, er begrænset.
The Court notes that the applicant’s criticisms of the arguments and the evidence put forward by the Commission in the contested decision are limited.
Hvad angår sagsøgerens argument om, at Portugal Telecom blev kontrolleret af Den Portugisiske Republik, da denne var hovedaktionær, er der ganske vist tale om et ubestridt faktum i tvisten, men henset til ovennævnte retspraksis, er det ikke tilstrækkeligt til at kunne fastslå, at den omstridte foranstaltning kan tilregnes staten.
Although the applicant’s argument that Portugal Telecom was controlled by the Portuguese Republic, as majority shareholder, constitutes an uncontested fact in the dispute, in view of the caselaw outlined above, it is not sufficient for a finding that the measure at issue was imputable to the State.
Sagsøgeren har gjort gældende, at loven strider imod lighedsprincippet mellem de private operatører og den offentlige virksomhed i relation til den sanktion, der er knyttet til en forsinkelse med betaling af afgiften.
The applicant claims that the law contained a breach of the principle of equal treatment of private and public operators, with regard to the penalty incurred for late payment of the network fee.
Alene de private operatører fik opsagt deres licens i tilfælde af forsinkelse med betalingen.
Only private operators incurred the withdrawal of their licence for late payment.
Retten konstaterer, at selv om det, som sagsøgeren gør gældende, alene er de private operatører, der omfattes af artikel 13, stk. 1, litra f), i lov nr. 58/90, kan denne omstændighed ikke medføre, at Den Portugisiske Republik har været impliceret i indrømmelsen over for RTP af henstand med betaling af afgifter.
The Court notes that, even though, as the applicant claims, Article 13(1)(f) of Law No 58/90 relates solely to private operators, that fact is not such as to constitute evidence that the Portuguese Republic was implicated in the grant to RTP of the payment facilities for the fee.
Kommissionen gør, uden at dette bestrides af sagsøgeren, i den forbindelse gældende, at Portugal Telecom under alle omstændigheder ikke var forpligtet til at levere en radio- og tv-tjeneste til RTP
The Commission contends in that regard and the applicant does not contest that Portugal Telecom was, in any event, under no obligation
Med andre ord var der, selv om loven formelt kun foreskriver opsigelse af licens i tilfælde af forsinkelse med betaling i relation til private operatører, intet til hinder for, at Portugal Telecom kunne ophøre med eller suspendere levering af ydelser til RTP i en tilsvarende situation.
In other words, even though the law formally provided for withdrawal of the licence for late payment only in respect of private operators, Portugal Telecom was not prohibited from interrupting or suspending its services to RTP in the same situation.
Retten konstaterer endelig, at sagsøgeren ikke har bestridt Kommissionens vurdering, hvorefter henstanden med betalingen hovedsageligt skyldtes en tvist mellem RTP og Portugal Telecom om niveauet for afgiften.
The Court notes, lastly, that the applicant does not contest the Commission’s assessment that the payment facilities were mainly caused by a dispute between RTP and Portugal Telecom as to the level of the network fee.
Sagsøgeren kan således højst gøre gældende, at Anacoms afgørelse af 2003 er uden relevans i det foreliggende tilfælde.
The applicant, at most, claims that the decision taken by Anacom in 2003 is without any relevance to this case.