natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Således som både Impact og Kommissionen har gjort gældende, ville en fortolkning af rammeaftalens § 4, hvorved økonomiske vilkår, såsom løn og pensioner, kategorisk udelukkes fra begrebet »ansættelsesvilkår« i denne bestemmelses forstand, være ensbetydende med, at anvendelsesområdet for den beskyttelse, der er tillagt de berørte arbejdstagere mod diskrimination, begrænses i strid med det formål, der er tillagt denne bestemmelse, idet der udføres en sondring på grundlag af karakteren af deres ansættelsesvilkår, hvilket ordlyden af denne bestemmelse på ingen måde tilsiger.
As submitted by both Impact and the Commission, to interpret Clause 4 of the framework agreement as categorically excluding from the term ‘employment conditions’ for the purposes of that clause financial conditions such as those relating to remuneration and pensions, effectively reduces — contrary to the objective attributed to that clause — the scope of the protection against discrimination for the workers concerned by introducing a distinction based on the nature of the employment conditions, which the wording of that clause does not in any way suggest.
Således som generaladvokaten har anført i punkt 161 i forslaget til afgørelse, ville en sådan fortolkning desuden medføre, at der ikke ville være nogen mening med henvisningen i rammeaftalens § 4, stk. 2, til pro rata temporis-princippet, der i sagens natur kun kan finde anvendelse i relation til delelige ydelser, såsom dem, der følger af økonomiske ansættelsesvilkår, der f.eks. er knyttet til lønninger og pensioner.
Moreover, as the Advocate General noted at point 161 of her Opinion, such an interpretation would render the reference in Clause 4(2) of the framework agreement to the principle of pro rata temporis meaningless, that principle being intended by definition only to apply to divisible performance, such as that deriving from financial employment conditions linked, for example, to remuneration and pensions.
Den nævnte retspraksis kan nemlig tilskrives den omstændighed, at EF-traktatens artikel 119 (EF-traktatens artikel 117-120 er erstattet af artikel 136 EF til 143 EF) har været gældende side om side med et selvstændigt direktiv om ligebehandling af kvinder og mænd med hensyn til løn, nemlig Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder (EFT L 45, s. 19).
That caselaw is accounted for by the existence also of Article 119 of the EC Treaty (Articles 117 to 120 of the EC Treaty were replaced by Articles 136 EC to 143 EC) and of a directive dedicated to the equal treatment of men and women in relation to pay, namely Council Directive 75/117/EEC of 10 February 1975 on the approximation of the laws of the Member States relating to the application of the principle of equal pay for men and women (OJ 1975 L 45, p. 19).
Henset til at der ikke foreligger en sådan lovgivningsmæssig overlapning med hensyn til princippet om forbud mod diskrimination af personer med tidsbegrænset ansættelse, kan der ikke udledes noget af denne retspraksis med hensyn til fortolkningen af begrebet »ansættelsesvilkår« i den forstand, hvori det er anvendt i rammeaftalens § 4.
Since there is no such duality of legislation in respect of the principle of nondiscrimination of fixedterm workers, it is not possible to draw any lessons from that caselaw as regards the interpretation of ‘employment conditions’ within the meaning of Clause 4 of the framework agreement.
Hvad angår Irlands samt Det Forenede Kongeriges regerings indvending, der er støttet på artikel 137, stk. 5, EF, således som bestemmelsen blev fortolket ved dom af 1. december 2005, Dellas m.fl. (sag C-14/04, Sml. I, s. 10253, præmis 38 og 39), bemærkes, at direktiv 1999/70 blev vedtaget med hjemmel i artikel 139, stk. 2, EF, der henviser til artikel 137 EF for så vidt angår opregningen af de spørgsmål, der henhører under Rådets kompetence med henblik på bl.a. at gennemføre de overenskomster, der indgås af arbejdsmarkedets parter på fællesskabsplan.
As regards the objection by Ireland and the United Kingdom Government based on Article 137(5) EC, as interpreted by the judgment in Case C-14/04 Dellas and Others [2005] ECR I-10253, paragraphs 38 and 39, it must be borne in mind that Directive 1999/70 was adopted on the basis of Article 139(2) EC, which refers to Article 137 EC for the list of matters within the competence of the Council for the purposes, inter alia, of implementing agreements concluded between social partners at Community level.
Det fremgår af bestemmelsens stk. 5, at artikel 137 EF »ikke gælder for lønforhold, organisationsret, strejkeret eller ret til lockout«.
According to Article 137(5) EC, the provisions of Article 137 EC ‘shall not apply to pay, the right of association, the right to strike or the right to impose lock-outs’.
Da artikel 137, stk. 5, EF som tidligere fastslået af Domstolen udgør en undtagelsesbestemmelse fra samme bestemmelses stk. 14, må de spørgsmål, der er omfattet heraf, undergives en streng fortolkning, således at bestemmelsen ikke kan medføre en ubehørig indskrænkning af rækkevidden af stk. 14 og heller ikke kan svække de formål, der forfølges med artikel 136 EF (Del Cerro Alonsodommen, præmis 39).
As the Court has already held, as Article 137(5) EC derogates from paragraphs 1 to 4 of that article, the matters reserved by that paragraph must be interpreted strictly so as not to unduly affect the scope of paragraphs 1 to 4, nor to call into question the aims pursued by Article 136 EC (Del Cerro Alonso, paragraph 39).
Hvad særligt angår undtagelsen med hensyn til »lønforhold« i artikel 137, stk. 5, EF bemærkes, at dens eksistensberettigelse skal søges i den omstændighed, at fastsættelsen af lønniveauet henhører under arbejdsmarkedets parters aftalefrihed på nationalt niveau samt under medlemsstaternes kompetence på dette område.
More particularly, the exception relating to ‘pay’ set out in Article 137(5) EC is explained by the fact that fixing the level of pay falls within the contractual freedom of the social partners at a national level and within the relevant competence of Member States.
Under disse omstændigheder har man fundet det hensigtsmæssigt — på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin — at undtage fastsættelsen af lønniveauet fra harmonisering i medfør af artikel 136 EF ff. (Del Cerro Alonsodommen, præmis 40 og 46).
In those circumstances, in the present state of Community law, it was considered appropriate to exclude determination of the level of wages from harmonisation under Article 136 EC et seq.
Således som Kommissionen har gjort gældende, skal den nævnte undtagelse følgelig forstås således, at den sigter til foranstaltninger, der — såsom en ensretning af alle eller en del af de bestanddele, der indgår i lønningerne og/eller deres niveau i medlemsstaterne, eller indførelsen af en mindsteløn på fællesskabsplan — indebærer, at fællesskabsretten direkte griber ind i fastsættelsen af lønningerne i Fællesskabet.
As the Commission contended, that exception must therefore be interpreted as covering measures — such as the equivalence of all or some of the constituent parts of pay and/or the level of pay in the Member States, or the setting of a minimum guaranteed Community wage — which amount to direct interference by Community law in the determination of pay within the Community.
Denne undtagelse kan imidlertid ikke udstrækkes til ethvert spørgsmål, der har en eller anden form for forbindelse med lønforhold, idet man ellers ville tømme visse af de områder, der er fastsat i artikel 137, stk. 1, EF, for en stor del af deres indhold (jf. i denne retning Del Cerro Alonsodommen, præmis 41; jf. også, i samme retning, dom af 12.11.1996, Det Forenede Kongerige mod Rådet (sag C-84/94, Sml.
It cannot, however, be extended to any question involving any sort of link with pay; otherwise some of the areas referred to in Article 137(1) EC would be deprived of much of their substance (see, to that effect, Del Cerro Alonso, paragraph 41; see also, to the same effect, Case C-84/94 United Kingdom v Council [1996] ECR I-5755, concerning the Council’s competence to adopt, on the basis of Article 118a of the EC Treaty (Articles 117 to 120 of the EC Treaty were replaced by Articles 136 EC to 143 EC), Council Directive 93/104/EC of 23 November 1993 concerning certain aspects of the organisation of working time (OJ 1993 L 307, p.
I, s. 5759), vedrørende Rådets kompetence til på grundlag af EF-traktatens artikel 118 A (EF-traktatens artikel 117-120 er blevet erstattet af artikel 136 EF til 143 EF) at vedtage direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EFT L 307, s. 18), navnlig direktivets artikel 7, der vedrører indrømmelse af årlig betalt ferie af mindst fire ugers varighed).
18), in particular Article 7 of that directive, relating to the grant of four weeks’ paid annual leave).
Det følger heraf, at forbeholdet i artikel 137, stk. 5, EF ikke er til hinder for, at rammeaftalens § 4 forstås således, at medlemsstaterne pålægges en forpligtelse til at anvende princippet om forbud mod forskelsbehandling på personer med tidsbegrænset ansættelse ligeledes med hensyn til løn.
It follows that the derogation in Article 137(5) EC does not preclude the interpretation of Clause 4 of the framework agreement as imposing on the Member States the obligation to ensure that fixedterm workers are also guaranteed the application of the principle of nondiscrimination in relation to pay.
Dette forbehold kan følgelig ikke hindre arbejdstagere, såsom sagsøgerne, i — under henvisning til den direkte virkning af § 4, stk. 1 — at anfægte anvendelsen af en behandling i relation til lønspørgsmål, der i mangel af enhver objektiv berettigelse er mindre gunstig end den, der i denne henseende indrømmes sammenlignelige fastansatte (jf. i denne retning Del Cerro Alonsodommen, præmis 42 og 47).
That derogation cannot therefore prevent workers such as the complainants in the main proceedings from pleading the direct effect of Clause 4(1) in contesting the application, in relation to pay, of less favourable treatment than that which is given to comparable permanent workers and for which there is no objective justification (see, to that effect, Del Cerro Alonso, paragraphs 42 and 47).
Af de grunde, der er anført i præmis 43-45 i Del Cerro Alonsodommen, er ovenstående fortolkning på ingen måde uforenelig med præmis 38 og 39 i dommen i sagen Dellas m.fl.
For the reasons set out in paragraphs 43 to 45 of the judgment in Del Cerro Alonso, the foregoing interpretation is in no way incompatible with the arguments in paragraphs 38 and 39 of the judgment in Dellas and Others.
Under retsmødet gjorde Det Forenede Kongeriges regering gældende, at det er muligt at udlede af Del Cerro Alonsodommen, at princippet om forbud mod forskelsbehandling i rammeaftalen kun vedrører de bestanddele, der indgår i lønnen, og ikke dennes størrelse, og at de kompetente nationale instanser frit kan fastsætte forskellige vilkår for fastansatte og for personer med tidsbegrænset ansættelse.
At the hearing, the United Kingdom Government submitted that it may be inferred from the judgment in Del Cerro Alonso that the principle of nondiscrimination laid down by the framework agreement concerns only the constituent parts of pay, excluding the level of pay, which the national competent authorities remain free to set differently for permanent and for fixedterm workers.
Det følger heraf, at de kompetente nationale instanser ved fastsættelsen af både de bestanddele, der indgår i lønnen, og niveauet for disse bestanddele, skal anvende princippet om forbud mod forskelsbehandling på personer med tidsbegrænset ansættelse, således som dette princip er fastsat i rammeaftalens § 4.
It follows that, in establishing both the constituent parts of pay and the level of those constituent parts, the national competent bodies must apply to fixedterm workers the principle of nondiscrimination as laid down in Clause 4 of the framework agreement.
Hvad angår pensionerne bemærkes, at under begrebet »løn« i den forstand, hvori det er anvendt i artikel 141, stk. 2, andet afsnit, EF, henhører i overensstemmelse med Domstolens faste praksis med hensyn til EF-traktatens artikel 119, og efter den 1. maj 1999, artikel 141 EF, hvilke bestemmelser vedrører princippet om lige løn til mænd og kvinder for samme arbejde eller arbejde af samme værdi, de pensioner, der hidrører fra ansættelsesforholdet mellem arbejdstageren og arbejdsgiveren, bortset fra dem, der følger af en lovbestemt ordning, der finansieres af arbejdstagere,
With regard to pensions, it must be noted that, according to the settled caselaw of the Court in relation to Article 119 of the Treaty, or, with effect from 1 May 1999, in relation to Article 141 EC, which concern the principle of equal treatment of men and women in relation to pay, the term ‘pay’ within the meaning of the second subparagraph of Article 141(2) EC covers pensions which depend on the employment relationship between worker and employer, excluding those deriving from a
Henset til denne retspraksis må det lægges til grund, at pensioner, der hidrører fra ansættelsesforholdet mellem arbejdstageren og arbejdsgiveren, bortset fra dem, der følger af en lovbestemt ordning, der finansieres af arbejdstagere, arbejdsgivere og eventuelt det offentlige i et omfang, som i mindre grad følger af et sådant ansættelsesforhold end af socialpolitiske overvejelser, henhører under begrebet »ansættelsesvilkår« i den forstand, hvori det er anvendt i rammeaftalens § 4, stk. 1.
Taking that caselaw into account, it must be held that the term ‘employment conditions’ within the meaning of Clause 4(1) of the framework agreement covers pensions which depend on an employment relationship between worker and employer, excluding statutory social-security pensions, which are determined less by that relationship than by considerations of social policy.
Denne fortolkning underbygges af femte afsnit i præamblen til rammeaftalen, hvoraf det fremgår, at de kontraherende parter erkender, »at medlemsstaterne træffer afgørelse om spørgsmål angående den sociale lovgivning«, og at de opfordrer medlemsstaterne til at udmønte udtalelsen om beskæftigelse fra Det Europæiske Råds møde i Dublin i 1996, hvori Rådet bl.a. understregede behovet for at tilpasse de sociale sikringsordninger de nye arbejdsmønstre og give en passende social beskyttelse til de berørte personer.
That interpretation is supported by the information in the fifth paragraph of the preamble to the framework agreement, according to which the parties to the agreement ‘recognis[e] that matters relating to statutory social security are for decision by the Member States’ and call on the Member States to give effect to the Employment Declaration of the Dublin European Council in 1996 which emphasised, inter alia, the need to adapt social-security systems to new patterns of work in order to provide appropriate social protection to those engaged in such work.
Henset til ovenstående bemærkninger skal det femte spørgsmål besvares med, at rammeaftalens § 4 skal fortolkes således, at ansættelsesvilkårene i bestemmelsens forstand omfatter vilkår vedrørende løn såvel som vedrørende pension, der hidrører fra ansættelsesforholdet, bortset fra vilkår vedrørende pensioner, der følger af en lovbestemt social sikringsordning.
In the light of the foregoing, the answer to the fifth question must be that Clause 4 of the framework agreement must be interpreted as meaning that employment conditions within the meaning of that clause encompass conditions relating to pay and to pensions which depend on the employment relationship, to the exclusion of conditions relating to pensions arising under a statutory social-security scheme.
Sag C-390/06
Case C-390/06
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale ordinario di Roma)
(Reference for a preliminary ruling from the Tribunale ordinario di Roma)
»Statsstøtte — støtteordning godkendt for en bestemt periode — anmeldelse af en ændret støtteordning for en ny periode — overgangsforanstaltninger mellem de successive ordninger — beslutning fra Kommissionen om ikke at modsætte sig dem — oplysninger, der var til rådighed for Kommissionen — gyldigheden af Kommissionens beslutning — ligebehandling — begrundelse«
(State aid — Aid scheme authorised for a specific period — Notification of the amended aid scheme for a new period — Transitional measures between the two schemes — Decision of the Commission not to raise objections — Information available to the Commission — Validity of the Commission’s decision — Equal treatment — Statement of reasons)
Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Mazák fremsat den 27. november 2007 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Mazák delivered on 27 November 2007 . . . . . Judgment of the Court (Grand Chamber), 15 April 2008 . . . . . . . . . . .
Præjudicielle spørgsmål — bedømmelse af gyldigheden — spørgsmål vedrørende gyldigheden af en beslutning fra Kommissionen, som den forelæggende ret finder udgør det skadevoldende forhold — formaliteten
Preliminary rulings — Assessment of validity — Question relating to the validity of a decision of the Commission considered by the national court to be the event occasioning loss — Admissibility
Statsstøtte — Kommissionens undersøgelse — en støtteforanstaltnings forenelighed med fællesmarkedet — uforeneligheden af en støtteforanstaltning, som tilsidesætter fællesskabsrettens almindelige principper, f.eks. ligebehandlingsprincippet
State aid — Examination by the Commission — Compatibility of the aid with the common market — Incompatibility of aid which infringes the general principles of Community law such as the principle of equal treatment
Statsstøtte — påtænkte støtteforanstaltninger — Kommissionens undersøgelse — vurdering af gyldigheden af en beslutning fra Kommissionen vedtaget efter afslutningen af den indledende undersøgelsesprocedure i forhold til de oplysninger, som var til rådighed på tidspunktet for vedtagelsen af beslutningen
State aid — Planned aid — Examination by the Commission — Assessment of the validity of a Commission decision taken at the end of the preliminary investigation stage by reference to the information available at the time the decision was adopted
Statsstøtte — en støtteforanstaltnings forenelighed med fællesmarkedet — en støtte, som medfører en forbedring af den begunstigede virksomheds økonomiske situation, uden at dette er nødvendigt for at virkeliggøre de i artikel 87, stk. 3, EF anførte formål — foreligger ikke
State aid — Compatibility of the aid with the common market — Aid improving the financial situation of the recipient undertaking without being necessary for the attainment of the objectives laid down by Article 87(3) EC — Not compatible
Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde (Art. 253 EF)
Acts of the institutions — Statement of reasons — Obligation — Scope
førelsesbestemmelser tilsidesætter fællesskabsrettens almindelige principper, f.eks. ligebehandlingsprincippet, forenelig med fællesmarkedet.
State aid, certain of the conditions of which contravene the general principles of Community law, such as the principle of equal treatment, cannot be declared by the Commission to be compatible with the common market.
Et præjudicielt spørgsmål vedrørende en beslutning fra Kommissionen kan antages til realitetsbehandling, for så vidt som den forelæggende ret finder, at denne beslutning udgør det skadevoldende forhold for det tab, som en virksomhed lider, og indgår mellem den konkrete adfærd, som foreholdes en national forvaltning af denne virksomhed, og indtrædelsen af det af denne hævdede tab.
A question referred for a preliminary ruling which relates to a decision of the Commission is admissible where the national court takes the view that that decision is the event occasioning the loss suffered by an undertaking and is interposed between the substantive conduct objected to by that undertaking as against the national authorities and the occurrence of the damage which it claims to have suffered.
(jf. præmis 51)
(see para. 51)
Den indledende fase af undersøgelsen af støtteforanstaltninger i medfør af artikel 88, stk. 3, EF, og reguleret ved artikel 4 og 5 i forordning nr. 659/1999, har alene
The preliminary stage of the proce d- ure for reviewing aids under Article 88(3) EC, which is governed by Articles 4 and 5 of Regulation No 659/1999,
NUOVA AGRICAST ansøgningen om statsstøtte blev sendt til de kompetente myndigheder, hvilket udelukker, at den pågældende støtte kan være ansporende.
NUOVA AGRICAST application for aid being submitted to the competent authorities. In such a case, the aid concerned cannot operate as an incentive.
til formål at gøre det muligt for Kommissionen at danne sig en første opfattelse af, om en støtte eller støtteordning er delvis eller fuldt ud forenelig med fællesmarkedet.
is intended merely to allow the Commission to form a prima facie opinion on the partial or complete conformity of an aid measure or an aid scheme.
Gyldigheden af en beslutning fra Kommissionen om ikke at gøre indsigelse mod en statsstøtte eller støtteordning kan ikke vurderes på baggrund af oplysninger, som ikke kunne være til rådighed for den ved afslutningen af den indledende undersøgelse.
The validity of a Commission decision not to raise objections against an aid measure or an aid scheme cannot fall to be determined by reference to information which could not have been available to it on the conclusion of the preliminary investigation.
I modsat fald ville den være foranlediget til systematisk at indlede den i artikel 88, stk. 2, EF fastsatte undersøgelsesprocedure og opfordre interesserede parter til at fremlægge deres bemærkninger for at undgå, at oplysninger, som ikke kunne være til rådighed for den, medfører en annullation af dens beslutning om at godkende den pågældende støtte eller støtteordning.
Were the position to be otherwise, the Commission would be encouraged systematically to initiate the investigation procedure under Article 88(2) EC and to give the parties concerned notice to submit their comments, in order to prevent information which could not be available to it leading to the annulment of its decision to authorise the aid measure or the aid scheme in question.
(jf. præmis 57 og 60)
(see paras 57, 60)
Begrundelsespligten gælder i princippet alene for de grunde, for hvilke en given virksomhed profiterer af en given foranstaltning, men indebærer ikke, at udelukkelsen af enhver anden erhvervsdrivende, der ikke befinder sig i ensartede situationer, begrundes.
The obligation to state reasons laid down by Article 253 EC is in principle restricted to the reasons for which a given category of operators is to benefit from a given measure and does not mean that it is necessary to justify the exclusion of all other operators which are not in a comparable situation.
Da det antal kategorier, som er udelukket fra at profitere af en foranstaltning, således er potentielt ubegrænset, kan det ikke kræves af fællesskabsinstitutionerne, at de giver en særlig begrundelse for hver af disse kategorier.
Since the number of categories excluded from the benefit of a measure is potentially unlimited, the Community institutions cannot be under a duty to provide specific reasoning in relation to each of them.
Når dels adressaterne for den pågældende retsakt, dels andre erhvervsdrivende, som er udelukket, derimod befinder sig i ensartede situationer, er den fællesskabsinstitution, der har udstedt den anfægtede retsakt, forpligtet til inden for rammerne af en særlig begrundelse at gøre rede for, hvorledes den således indførte forskelsbehandling objektivt kan begrundes.
None the less, where the beneficiaries of the measure, on the one hand, and other excluded operators, on the other, are in a comparable situation, the Community institution which is the author of the act is under a duty to explain in what way the difference in treatment thus introduced is objectively justified and to give specific reasons in that regard.