natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Endelig hvad angår det tredje led har appellanten gjort gældende, at Retten har anvendt de i Baby-dry-dommen fastlagte principper fejlagtigt.
Finally, as regards the third part, the appellant maintains that the Court of First Instance incorrectly applied the principles identified in the Baby-Dry judgment.
Andet anbringendes første led
The first part of the second plea
Parternes argumenter
— Arguments of the parties
Retten har baseret den appellerede dom på den formodning, at hvis de bestanddele, som et sammensat varemærke består af, er beskrivende, så er varemærket også i princippet beskrivende i sin helhed.
The Court of First Instance based its decision, in the judgment under appeal, on the presumption that, where the components which comprise a composite mark are descriptive, the mark as a whole is, in principle, also descriptive.
Harmoniseringskontoret har anfægtet denne argumentation, idet det har gjort gældende, at Retten netop anvendte en del af sin argumentation til direkte og specifikt at bedømme det sammensatte varemærkes særpræg i sin helhed og ikke kun har støttet sig på en formodning.
OHIM contests that line of argument contending that the Court of First Instance devoted a part of its reasoning precisely to the direct and specific assessment of the distinctive character of the compound trade mark as a whole and did not rely solely on a presumption.
Domstolens bemærkninger
— Findings of the Court
Hvad angår et sammensat varemærke som det i det foreliggende tilfælde kan bedømmelsen af spørgsmålet, om varemærket har særpræg, ikke begrænses til en undersøgelse af varemærkets ord eller bestanddele hver for sig, men der skal under alle omstændigheder lægges vægt på den relevante kundekreds’ helhedsindtryk af dette varemærke og ikke på den formodning, at bestanddele, der isoleret betragtet ikke har fornødent særpræg, ikke kan få dette, såfremt de kombineres (jf. i denne retning dom af 16.9.2004, sag C-329/02 P, SAT.1 mod KHIM, Sml. I, s. 8317, præmis 35).
As regards a compound trade mark, such as that at issue in the present case, the assessment of its distinctive character cannot be limited to an evaluation of each of its words or components, considered in isolation, but must, on any view, be based on the overall perception of that mark by the relevant public and not on the presumption that elements individually devoid of distinctive character cannot, on being combined, have a distinctive character (see, to that effect, Case C-329/02 P SAT.1 v OHIM [2004] ECR I-8317, paragraph 35).
Det forhold alene, at hver af disse bestanddele taget hver for sig mangler fornødent særpræg, udelukker således ikke, at den kombination, som de udgør, kan have et sådant (dom af 15.9.2005, sag C-37/03 P, BioID mod KHIM, Sml. I, s. 7975, præmis 29).
The mere fact that each of those elements, considered separately, is devoid of any distinctive character does not mean that their combination cannot present such character (Case C-37/03 P BioID v OHIM [2005] ECR I-7975, paragraph 29).
I den appellerede doms præmis 54 har Retten med rette fastslået, at man for at bedømme, om et sammensat varemærke har fornødent særpræg, ikke kun må undersøge de bestanddele, som varemærket er sammensat af, men også må undersøge varemærket i sin helhed.
At paragraph 54 of the judgment under appeal, the Court of First Instance rightly held that in order to assess the distinctive character of a compound mark, not only must the various elements of which it is composed be examined but also the mark as a whole.
I samme præmis 54 har Retten ganske vist anført, at et varemærke, der består af et ord, sammensat af bestanddele, der hver for sig er beskrivende for egenskaber ved de varer eller tjenesteydelser, for hvilke der er ansøgt om registrering, i sig selv er beskrivende for disse varers eller tjenesteydelsers egenskaber.
Admittedly, in the same paragraph, the Court of First Instance stated that a mark consisting of a word composed of elements, each of which is descriptive of the characteristics of those goods or services in respect of which registration is sought, is itself descriptive of the characteristics of those goods and services.
I den appellerede doms præmis 55 fastslog Retten nemlig, at det indtryk, det omhandlede varemærke skabte, ikke lå tilstrækkeligt fjernt fra det indtryk, som er fremkaldt ved den blotte sammenlægning af de bestanddele, det er sammensat af, således at det er mere end summen af de nævnte bestanddele, og at appellanten ikke havde godtgjort, at dette sammensatte ord var blevet en del af den daglige sprogbrug og heri havde fået sin egen betydning.
At paragraph 55 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the impression created by the mark at issue was not sufficiently far removed from that produced by the mere combination of the elements of which it is composed to amount to more than the sum of its parts and that the appellant had not shown that that compound word had become part of everyday language and had acquired a meaning of its own.
Desuden efterprøvede Retten i den appellerede doms præmis 56, hvorvidt det omhandlede varemærke var en leksikal opfindelse, som havde en usædvanlig struktur, hvilket den konkluderede ikke var tilfældet.
Moreover, at paragraph 56 of the judgment under appeal, the Court of First Instance examined whether the mark at issue was a lexical invention which had an unusual structure, finding that that was not the case.
Endelig konstaterede Retten i den appellerede doms præmis 57, at varemærket »EUROHYPO« ud fra en helhedsvurdering var beskrivende for de omhandlede tjenesteydelser.
Finally, at paragraph 57 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the mark EUROHYPO, considered as a whole, was descriptive of the services in question.
Det kan således ikke foreholdes Retten, at den ikke har efterprøvet, hvorvidt varemærket ud fra en helhedsvurdering er beskrivende, eller at den kun har foretaget en subsidiær efterprøvelse heraf.
Therefore, the Court of First Instance cannot be criticised for not having verified whether the mark, taken as a whole, had a descriptive character or for having done so merely as a secondary point.
Heraf følger, at andet anbringendes første led skal forkastes.
It follows that the first part of the second plea in law must be rejected as unfounded.
Andet anbringendes andet led
The second part of the second plea
Appellanten har gjort gældende, at Retten i en efterprøvelse i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 fejlagtigt anvendte et kriterium, som kun er
The appellant claims that the Court of First Instance incorrectly applied, in an assessment carried out on the basis of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94, a crite-
Retten anså nemlig et varemærke, som er sammensat af beskrivende bestanddele, for at opfylde registreringsbetingelserne, hvis det pågældende ord er blevet en del af daglig sprogbrug og heri har fået sin egen betydning, uanset at dette kriterium ifølge appellanten kun har relevans inden for rammerne af anvendelsen af forordningens artikel 7, stk. 1, litra c).
The Court of First Instance held that a compound mark composed of descriptive elements met the conditions for registration where the word in question had become part of everyday language and had acquired a meaning of its own, whereas, according to the appellant, that criterion is relevant only in the context of the application of Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94.
Appellanten har desuden påpeget, at selv om det er rigtigt, at der er en overlapning i anvendelsesområderne for artikel 7, stk. 1, litra b)-d), i forordning nr. 40/94, vil dette dog ikke fritage Retten fra at foretage en selvstændig fortolkning af registreringshindringerne i lyset af forskellige mål af almen interesse, som hver af disse bestemmelser forfølger.
The appellant also maintains that while it is true that there is overlap between the respective scope of the grounds for refusal set out in Article 7(1)(b) to (d) of Regulation No 40/94, that does not relieve the Court of First Instance of having to interpret, independently, the grounds for refusal in the light of the different general interest objectives pursued by each of those provisions.
Som svar på disse argumenter har Harmoniseringskontoret påpeget, at anvendelsesområderne for bestemmelserne i artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning nr. 40/94 er sammenfaldende, og at et beskrivende tegn derfor normalt er omfattet af anvendelsesområdet for begge disse bestemmelser.
OHIM replies to those arguments by stating that the scope of the grounds for refusal set out in Article 7(1)(b) and (c) of Regulation No 40/94 are overlapping and, by that token, a descriptive sign normally falls within the scope of the grounds for refusal set out in both provisions.
Harmoniseringskontoret mener ikke, at den omstændighed, at de omhandlede bestemmelser forfølger særskilte mål af almen interesse, indebærer en anderledes fortolkning af begrebet beskrivende karakter i henhold til den omhandlede bestemmelse.
According to OHIM, the fact that the provisions in question pursue separate general interests does not require a different interpretation of the concept of descriptive character depending on the provision at issue.
Retten har således ikke i forbindelse med fortolkningen af forordningens artikel 7, stk. 1, litra b), begået en retlig fejl.
Therefore, the Court of First Instance did not err in law in interpreting Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
Det bemærkes indledningsvis, at uanset at Domstolen i denne forbindelse har haft anledning til at fastslå en vis overlapning i anvendelsesområderne for de absolutte
It must, first, be borne in mind that, while the Court of Justice has had occasion to find a degree of overlap between the respective scope of the absolute grounds for
EUROHYPO MOD KHIM hindringer for registrering af et varemærke som nævnt i artikel 7, stk. 1, litra b)-d), i forordning nr. 40/94 (jf. analogt hvad angår disse identiske bestemmelser i artikel 3, stk. 1, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21.12.1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT 1989 L 40, s. 1) domme af 12.2.2004, sag C-363/99, Koninklijke KPN Nederland, Sml.
EUROHYPO v OHIM refusal to register a trade mark set out in Article 7(1)(b) to (d) of Regulation No 40/94 (see, by analogy, as regards the identical provisions of Article 3(1) of First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks (OJ 1989 L 40, p.
Domstolen har også haft anledning til at præcisere, at de nævnte registreringshindringer skal fortolkes i lyset af den almene interesse, der ligger til grund for hver enkelt af dem.
The Court of Justice has also had occasion to make it clear that the various grounds for refusal must be interpreted in the light of the public interest underlying each of them.
Den almene interesse, der tages i betragtning ved efterprøvelsen af de enkelte registreringshindringer, kan eller skal afspejle forskellige overvejelser, alt efter hvilken registreringshindring der er tale om (dommen i sagen Henkel mod KHIM, præmis 45 og 46, i sagen SAT.1 mod KHIM, præmis 25, og i sagen BioID mod KHIM, præmis 59).
The public interest taken into account in the examination of each of those grounds for refusal may, or even must, reflect different considerations, depending upon which ground for refusal is at issue (Henkel v OHIM, paragraphs 45 and 46; SAT.1 v OHIM, paragraph 25; and BioID v OHIM, paragraph 59).
Det bemærkes desuden, at den almene interesse, der ligger til grund for artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, er åbenbart sammenfaldende med varemærkets væsentligste funktion, der er at garantere oprindelsen af varen eller tjenesteydelsen, som er omfattet af varemærket, over for forbrugeren eller den endelige bruger, som dermed sættes i stand til uden risiko for forveksling at adskille varen eller tjenesteydelsen fra varer eller tjenesteydelser med en anden oprindelse (dommen i sagen SAT.1 mod KHIM, præmis 23 og 27, og i sagen BioID mod KHIM, præmis 60).
In that regard, it should be noted that the notion of general interest underlying Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 is, manifestly, indissociable from the essential function of a trade mark, which is to guarantee the identity of the origin of the marked product or service to the consumer or end-user by enabling him, without any possibility of confusion, to distinguish the product or service from others which have another origin (SAT.1 v OHIM, paragraphs 23 to 27, and BioID v OHIM, paragraph 60).
I det foreliggende tilfælde bygger Rettens argumentation imidlertid på en urigtig fortolkning af de principper, som er omtalt i nærværende doms præmis 54-56.
In the present case, the reasoning followed by the Court of First Instance is based on an incorrect interpretation of the principles mentioned in paragraphs 54 to 56 of this judgment.
Følgelig indeholder denne dom ikke nogen individuel efterprøvelse af registreringshindringen i samme forordnings artikel 7, stk. 1, litra b), uanset at det var på grundlag af denne bestemmelse, at Retten forkastede den anden søgsmålsgrund, som i første instans blev gjort gældende til støtte for den anfægtede afgørelses annullation.
Consequently, the judgment under ap - peal contains no separate examination of the ground for refusal laid down in Article 7(1)(b) of that regulation on the basis of which, however, the Court of First Instance rejected the second plea, raised at first instance, against the contested decision.
Dermed har Retten i forbindelse med efterprøvelsen af varemærket EUROHYPO navnlig undladt at inddrage hensynet til den almene interesse, som artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 specifikt tilsigter at beskytte, nemlig at garantere oprindelsen af varen eller tjenesteydelsen, som er omfattet af varemærket.
In so doing, the Court of First Instance assessed the mark EUROHYPO without, in particular, taking into account the public interest which Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 aims specifically to protect, that is, to guarantee the identity of the origin of the designated product or service.
Inden for rammerne af en sådan analyse har Retten endvidere anvendt et forkert kriterium med henblik på at efterprøve, hvorvidt det omhandlede varemærke kunne registreres.
Moreover, in the context of such an assessment, the Court of First Instance used an incorrect criterion to determine whether the mark in question could be registered.
Mens dette kriterium er relevant inden for rammerne af artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, finder det ingen anvendelse ved fortolkningen af forordningens artikel 7, stk. 1, litra b).
But, while that criterion is relevant in the context of Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94, it cannot form a basis for the interpretation of Article 7(1)(b).
Uanset at dette kriterium således gør det muligt at udelukke brugen af et varemærke til at beskrive en vare eller tjenesteydelse, gør kriteriet det dog ikke muligt at fastslå, hvorvidt et varemærke over for forbrugeren eller den endelige bruger kan garantere oprindelsen af varen eller tjenesteydelsen, som er omfattet af varemærket.
Although that criterion permits excluding the use of a trade mark to describe a product or a service, nevertheless, it does not allow it to be determined whether a mark is capable of guaranteeing the identity of the origin of the designated product or service to the consumer or end user.
Under disse omstændigheder er det velbegrundet, når appellanten gør gældende, at den appellerede dom i fortolkningen af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 er behæftet med en retlig fejl.
In those circumstances, the appellant is right to claim that the judgment under appeal is vitiated by an error in law in the interpretation of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
Uden at det er nødvendigt at undersøge det andet appelanbringendes tredje led, følger det af ovenstående, at den appellerede dom bør ophæves, i det omfang Retten fastslog, at Harmoniseringskontorets Fjerde Appelkammer ikke havde tilsidesat artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, da det ved den anfægtede afgørelse nægtede at registrere ordkombinationen EUROHYPO som EF-varemærke for de i Nicearrangementets klasse 36 omhandlede tjenesteydelser »[f]inansiel virksomhed, valutarisk virksomhed; ejendomsmæglervirksomhed; finansielle tjenesteydelser, finansiering […]«.
It follows from the foregoing, without it being necessary to examine the third part of the second plea of the appeal, that the judgment under appeal must be set aside inasmuch as the Court of First Instance held that the Fourth Board of Appeal of OHIM did not infringe Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 by refusing, in the contested decision, to register the term EUROHYPO as a Community trade mark for the services, ‘financial affairs, monetary affairs, real estate affairs, provision of financial services, financing …’, in Class 36 of the Nice Agreement.
Søgsmålet ved Retten
The action before the Court of First Instance
I overensstemmelse med artikel 61, stk. 1, andet punktum, i Domstolens statut kan Domstolen, når den ophæver den af Retten trufne afgørelse, selv træffe afgørelse, når sagen er moden til påkendelse.
Pursuant to the second sentence of the first paragraph of Article 61 of the Statute of the Court of Justice, the Court of Justice, where it has quashed the decision of the Court of First Instance, may itself give final judgment in the matter, where the state of the proceedings so admits.
Dette er tilfældet i den foreliggende sag.
Such is the case in the present proceedings.
Som det fremgår af denne doms præmis 56, skal det indledningsvis fastslås, at den omstændighed, at et varemærke har fornødent særpræg i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, betyder, at varemærket er egnet til at identificere den vare, for hvilken det er søgt registreret, som hidrørende fra en bestemt virksomhed og dermed til at adskille denne vare fra andre virksomheders (dommen i sagen Henkel mod KHIM, præmis 34 og den deri nævnte retspraksis).
As a preliminary point, it should be borne in mind, as is apparent from paragraph 56 of this judgment, that for a trade mark to possess a distinctive character within the meaning of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94, it must serve to identify the product in respect of which registration is applied for as originating from a particular undertaking, and thus to distinguish that product from those of other undertakings (Henkel v OHIM, paragraph 34 and the caselaw cited).
Det følger i denne forbindelse af fast retspraksis, at spørgsmålet, hvorvidt et varemærke har fornødent særpræg, dels skal bedømmes i forhold til de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det søges registreret, dels skal bedømmes i forhold til den opfattelse, som den relevante kundekreds har af varemærket (dom af 29.4.2004, forenede sager C-473/01 P og C-474/01 P, Procter & Gamble mod KHIM, Sml. I, s. 5173, præmis 33, og af 22.6.2006, sag C-25/05 P, Storck mod KHIM, Sml. I, s. 5719, præmis 25). 68
In that regard, it is apparent from settled caselaw that that distinctive character must be assessed, first, by reference to the products or services in respect of which registration has been applied for and, second, by reference to the perception of the relevant public (Joined Cases C-473/01 P and C-474/01 P Procter & Gamble v OHIM [2004] ECR I-5173, paragraph 33, and Case C-25/05 P Storck v OHIM [2006] ECR I-5719, paragraph 25). 68
Som appelkammeret har påpeget i den anfægtede afgørelse, uden at dette blev bestridt af appellanten, skal det i det foreliggende tilfælde fastslås, at de omhandlede tjenesteydelser er bestemt for alle forbrugere.
In the present case, it should be noted that, as the Board of Appeal stated in the contested decision, without it being disputed by the appellant, the relevant services are aimed at all consumers.
Det er desuden ubestridt, at den absolutte registreringshindring kun er blevet gjort gældende i forbindelse med et af de talte sprog i Den Europæiske Union, nemlig tysk.
Moreover, it is common ground that the absolute ground for refusal was invoked only in relation to one of the languages spoken in the European Union, namely German.
Følgelig er den relevante kundekreds, i forhold til hvilken varemærkets fornødne særpræg skal bedømmes, den gennemsnitlige, tysksprogede forbruger, der er almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet.
Consequently, the relevant public against which the distinctive character of the trade mark must be measured is the average Germanspeaking consumer, reasonably well informed and reasonably observant and circumspect.
Som Harmoniseringskontoret med rette har påpeget i den anfægtede afgørelse, opfatter den relevante kundekreds — på det af ansøgningen om registrering af varemærket tilsigtede område — ordmærket EUROHYPO som et mærke, der i sin helhed og generelt henviser til finansielle tjenesteydelser, som forudsætter tinglig sikkerhed, og navnlig til realkreditlån, som betales i Den Europæiske Økonomiske og Monetære Unions valuta.
As OHIM correctly stated in the contested decision, the relevant public, in the field covered by the trade mark application, understand the word sign EUROHYPO as referring, as a whole and in general, to financial services requiring real securities and, in particular, to mortgage loans paid in the currency of the European Economic and Monetary Union.
Desuden er der ingen yderligere beviser, der gør det muligt at anse den kombination, der er dannet af de almindeligt anvendte bestanddele EURO og HYPO, for at være usædvanlig eller for at have sin egen betydning, der i den pågældende kundekreds’ opfattelse kan adskille appellantens tjenesteydelser fra tjenesteydelser med en anden handelsmæssig oprindelse.
Furthermore, there is no additional element which would allow the view to be reached that the combination, created by the current and usual components EURO and HYPO, is unusual or might have its own meaning which, in the perception of the relevant public, distinguishes the services offered by the appellant from those of a different commercial origin.
Den relevante kundekreds opfatter således det omhandlede varemærke som et, der giver oplysninger om arten af de tjenesteydelser, det omfatter, og ikke som et, der angiver de pågældende tjenesteydelsers oprindelse.
Therefore, the relevant public perceives the trade mark in question as providing details of the type of services which it designates and not as indicating the origin of those services.
Det følger heraf, at varemærket, der er søgt registreret, mangler fornødent særpræg i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94.
It follows that the trade mark for which registration is sought does not have a distinctive character for the purposes of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
Under disse omstændigheder skal Harmoniseringskontoret frifindes i appellantens søgsmål med påstand om annullation af den anfægtede afgørelse.
In those circumstances, the appellant’s action against the contested decision must be dismissed.
I henhold til artikel 122 i Domstolens procesreglement træffer Domstolen afgørelse om sagens omkostninger, når der gives appellanten medhold, og Domstolen selv endeligt afgør sagen.
Under Article 122 of the Rules of Procedure of the Court of Justice, where the appeal is well founded and the Court itself gives final judgment in the case, the Court shall make a decision as to costs.
I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, der i henhold til procesreglementets artikel 118 finder anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure of the Court of Justice, applicable in the procedure on appeal pursuant to Article 118 of those rules, the unsuccessful party shall be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.