natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ovennævnte tyske virksomhed, der har tildelt en eksklusiv licens på forhandlingen af virksomhedens varer i Benelux til dens datterselskab Adidas BV (herefter under ét »Adidas«), er i konflikt omkring sine rettigheder med tekstilvirksomhederne Marca Mode, C & A, H & M og Vendex (herefter samlet »de fire sagsøgte«), der ligeledes har etableret virksomheder i Nederlandene.
The aforesaid German company, which granted an exclusive licence for the distribution of its products in Benelux to its subsidiary adidas BV (hereinafter both referred to as ‘adidas’), has brought an action concerning its rights against the textile sector undertakings Marca Mode, C & A, H & M and Vendex (hereinafter jointly referred to as ‘the four defendant companies’), which also have establishments in the Netherlands.
De fire sagsøgte gjorde først et modkrav gældende og anlagde dernæst en selvstændig sag ved rechtbank, hvorved de krævede fastslået, at det stod dem frit for at bruge to striber som dekoration på sports- og fritidsbeklædning.
First, by a counterclaim and, subsequently, by a separate action, the four defendant companies applied to the Rechtbank for a declaration that they are entitled to use two stripes as decoration on sports and leisure clothing.
I 1986 konstaterede Adidas, at Marca Mode og C & A var begyndt at sælge sports- og fritidsbeklædning, hvorpå der var anbragt to lodrette, parallelle striber, hvis farve stod i kontrast til beklædningsgenstandens grundfarve (sort/hvid).
In 1986, adidas ascertained that Marca Mode and C & A had begun to sell sports and leisure clothing featuring two vertical parallel stripes the colour of which contrasted with the basic colour of the clothing (black on white).
Det blev ved dom af 2. oktober 1997 fastslået af dommeren i sagen om foreløbige retsmidler samt ved foreløbig dom af 13. oktober 1998 fastslået af rechtbank, der skulle træffe afgørelse vedrørende sagens realitet, at der i forskellige henseender var sket en krænkelse af Adidas’ varemærkerettigheder.
The judge hearing the application for interim measures, in a decision of 2 October 1997, and the Rechtbank, which was seised of the main proceedings, by interlocutory decision of 13 October 1998, found that certain aspects of the trade mark rights of adidas had been infringed.
De fire sagsøgte iværksatte appel af hver af de nævnte domme til Gerechtshof te
The four defendant companies then each lodged appeals against those two decisions
Det er utvivlsomt, at der før retstvisterne har været ført forhandlinger mellem parterne, da det fremgår af forelæggelseskendelsen, at Marca Mode og C & A, før de blev inddraget i en rettergang, ikke var villige til at ophøre med at benytte de to lodrette, parallelle striber i tydeligt anderledes farver.
There was clearly some communication between the rival companies prior to the dispute, since it transpires from the order for reference that, before becoming parties to the proceedings, Marca Mode and C & A were not prepared to refrain from using the two clearly contrasting vertical parallel lines.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT RUIZ-JARABO — SAG C-102/07
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-102/07 with the Gerechtshof te ‘s-Hertogenbosch (Regional Court of Appeal, Hertogenbosch; ‘the Gerechtshof’), which joined the appeals of its own motion.
Dette betyder dog ikke, at denne beskyttelse derved også er blevet udvidet til andre stribemotiver eller til enkle stribemotiver, da disse motiver fortsat skal være til rådighed for tredjemænd, idet de efter deres art er tegn, som ikke egner sig til monopolisering.
not be extended to other stripe motifs or to simple stripe designs, which must remain available to third parties since they constitute signs in common use, which, by their nature, do not lend themselves to monopolisation.
Ved dom af 29. marts 2005 kendte Gerechtshof for ret, at der ikke kunne gives Adidas medhold i selskabets hovedkrav, og at der ikke kunne gives Marca Mode og C & A medhold i deres modkrav, samt at der for så vidt angik den selvstændigt anlagte sag ikke kunne gives de fire sagsøgte medhold, hvorved Gerechtshof således ophævede dommen af 2. oktober 1997.
By judgment of 29 March 2005, the Gerechtshof dismissed the claims of adidas, the claims which Marca Mode and C & A had put forward in their counterclaim, and the claims made by the four defendant com -panies in a separate action, and also annulled the decision of 2 October 1997.
Adidas indgav kassationsanke ved Hoge Raad mod Gerechtshofs dom, idet selskabet anså den for at være fejlagtig.
Adidas appealed in cassation to the Hoge Raad against the judgment of the Gerechtshof, alleging that that judgment was incorrect.
Idet Adidas anerkendte vigtigheden af, at motivet var til rådighed for tredjemænd, hvilket ifølge Domstolens praksis skal tages i betragtning blandt de absolutte registreringshindringer i artikel 3 i direktiv 89/104, afviste selskabet dog samtidig at indlede en ny diskussion om friholdelsesbehovets betydning for fastlæggelsen af, hvilken beskyttelse varemærket nyder, når tegnet ikke er omfattet af en af de registreringshindringer, der er nævnt i ovennævnte artikel 3.
While the Gerechtshof recognised the importance of availability for third parties which, according to the caselaw of the Court, must be taken into consider -ation when examining the absolute grounds for refusal in Article 3 of Directive 89/104, it refused to consider any new arguments on the interpretation of the requirement of availability for the purposes of establishing the protection afforded to a trade mark when the sign does not come under one of those grounds for refusal in Article 3.
Gerechtshof fastslog i det væsentlige, at de fire sagsøgtes handlemåde ikke udgjorde en krænkelse af de af Adidas påberåbte varemærkerettigheder, men retten tog dog ikke de øvrige krav om, at det blev fastslået, at der kunne gøres brug af to striber, til følge, fordi disse krav var så generelle, at der dermed ikke blev taget hensyn til omfanget af beskyttelsen af et varemærke, der ikke er en statisk faktor, med derimod er afhængig af bestemte omstændigheder, som er foranderlige alt efter tid og sted, og som er af betydning for vurderingen af, om der foreligger en krænkelse.
The Gerechtshof held that the conduct of the four defendant companies did not infringe the trade mark rights relied on by adidas. However, it did not give a declaratory ruling on the use of the two stripes, since, because they were too general, the actions brought failed to take into account the scope of protection of a trade mark, which is not static but subject to a number of factors which vary in time and space, which is of particular importance in assessing infringement.
Hoge Raad lagde under kassationsankesagen til grund, at Adidas’ tre-stribe-mærke ved indarbejdelse har erhvervet et betydeligt særpræg.
With regard to the appeal in cassation, the Hoge Raad accepts that adidas’ threestripe trade mark has acquired considerable distinctive character through widespread use.
Retten var til gengæld i tvivl om bestemmelsen af beskyttelsens omfang for et varemærke, som udgøres af et tegn, der ikke har særpræg i sig selv i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 3, stk. 1, litra c), i direktiv 89/104, men som er indarbejdet som varemærke og dernæst
However, the referring court is uncertain as to the scope of protection of a mark composed of a sign which in itself lacked distinctive character for the purposes of Article 3(1)(c) of Directive 89/104, which obtained such character through use, and
ADIDAS OG ADIDAS BENELUX del af offentligheden anses for tegn, der skal give varer særpræg, eller blot for udsmykning af varen?
ADIDAS AND ADIDAS BENELUX relevant public as being signs used to distinguish goods or merely to embellish them?
registreret som et sådant.
which was subsequently registered.
Særligt ønsker Hoge Raad oplyst, om det er nødvendigt at tage hensyn til den almene interesse i, at rådigheden over bestemte tegn ikke utilbørligt begrænses for de andre erhvervsdrivende, som udbyder varer eller tjenesteydelser af samme art (»Freihaltebedürfnis«, dvs. »friholdelsesbehov«).
In par -ticular, the Hoge Raad wishes to ascertain whether it is necessary to take account of the general interest in ensuring that the availability of certain signs is not unduly restricted for other traders who offer the goods or ser -vices concerned (Freihaltebedürfnis).
Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende: Gør det herved da nogen forskel, om det tegn, som varemærkeindehaveren anfægter, savner fornødent særpræg som omhandlet i direktivets artikel 3, stk. 1, litra b), eller indeholder en angivelse som omhandlet i direktivets artikel 3, stk. 1, litra c)?«
(3) Does it, further, make any difference whether the sign contested by the holder of a trade mark is devoid of distinctive character, within the terms of Article 3(1)(b) of the Directive, or contains a designation, within the terms of Article 3(1)(c) of the Directive?’
På denne baggrund har Hoge Raad udsat sagen og forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
In those circumstances, the Hoge Raad stayed the proceedings and referred the following questions for a preliminary ruling:
Forelæggelseskendelsen blev indleveret til Domstolens Justitskontor den 21. februar 2007.
The order for reference was received at the Court Registry on 21 February 2007.
Marca Mode, H & M, Adidas, den italienske regering og Det Forenede Kongeriges regering samt Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har indgivet skriftlige indlæg inden for den frist, der er fastsat i artikel 23 i Domstolens statut.
Written observations were lodged, within the period laid down in Article 23 of the Statute of the Court of Justice, by Marca Mode, H & M, adidas, the Italian and United Kingdom governments, and the Commission of the European Communities.
Under retsmødet den 6. december 2007 blev der givet møde og afgivet mundtlige indlæg af repræsentanterne for Adidas,
At the hearing, held on 6 December 2007, the representatives of adidas, Marca Mode and H & M, and the agents of the
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT RUIZ-JARABO — SAG C-102/07
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-102/07
Marca Mode og H & M samt af de befuldmægtigede for den italienske regering, Det Forenede Kongeriges regering og Kommissionen.
Italian Government, the United Kingdom Government and the Commission presented their oral arguments.
V — Stillingtagen til de præjudicielle spørgsmål
V — Analysis of the questions referred for a preliminary ruling
A — Problemstillingen
A — Overview
Forelæggelseskendelsen rejser spørgsmålet om rækkevidden af varemærkebeskyttelsen.
The referring court asks about the scope of protection of trade marks.
Besvarelsen heraf kræver en undersøgelse af området for udøvelsen af de rettigheder, som denne industrielle ejendomsret giver i medfør af direktivets artikel 5 og 6.
In order to reply to that question, it is necessary to examine the limitations of the exercise of the rights conferred by that industrial property right, under Articles 5 and 6 of the Directive.
I denne sammenhæng skal den forelæggende rets opmærksomhed henledes på nødvendigheden af at klarlægge, om Adidas’ tegn i tvisten i hovedsagen er omfattet af direktivets artikel 3, stk. 1, litra b), eller af artikel 3, stk. 1, litra c), idet den registreringshindring eller i givet fald ugyldighedsgrund, der er fastsat i førstnævnte litra, til forskel fra, hvad der er tilfældet i de situationer, som er omfattet af sidstnævnte litra, ikke er opregnet blandt de begrænsninger i varemærkeretten, der er omhandlet i artikel 6, stk. 1.
In that connection, it is appropriate to point out to the referring court the need to establish whether adidas’ sign in the main proceedings comes under Article 3(1)(b) or Article 3(1)(c) of the Directive, because, in contrast with subparagraph (c), the ground for refusal of registration or invalidity, as the case may be, laid down in subparagraph (b), does not fall within the limitations of trade mark rights referred to in Article 6(1).
Det følger heraf, at resultatet er forskelligt, alt efter om tegnet fra begyndelsen savnede fornødent særpræg [direktivets artikel 3, stk. 1, litra b)], eller om det er beskrivende for visse egenskaber ved varen [direktivets artikel 3, stk. 1, litra c)].
It follows from the foregoing that the outcome will be different depending on whether the mark in itself lacked distinctive character (governed by Article 3(1)(b) of the Directive) or whether it is an indication designating the product (Article 3(1)(c) of the Directive).
Vurderingen heraf kan på grundlag af sin faktiske karakter imidlertid kun foretages af Hoge Raad, eller — hvis denne ret ikke har kompetence til at fastlægge de faktiske omstændigheder under behandlingen af kassationsanken — af den i så henseende kompetente instans.
However, owing to its factual nature, that assessment may be made only by the Hoge Raad or, if it is barred from examining the facts in an appeal in cassation, by the court whose judgment is the subject of the appeal.
Henset til den nære forbindelse mellem disse spørgsmål er jeg enig med den italienske regering i, at de skal behandles samlet, idet der skal lægges fokus på det første spørgsmål,
In view of the close connection between those two questions, I agree with the Italian Government that it is advisable to consider them together, with particular emphasis on the first question in which the Netherlands court essentially asks whether the general
ADIDAS OG ADIDAS BENELUX hvormed Hoge Raad nærmere bestemt ønsker oplyst, om den almene interesse i at bevare rådigheden til et konkret tegn udgør et element i fortolkningen af rækkevidden af de rettigheder, varemærket giver indehaveren, i en sag anlagt på grundlag af en krænkelse af denne industrielle ejendomsret.
ADIDAS AND ADIDAS BENELUX interest in keeping a particular sign available constitutes a factor to be taken into account when interpreting the extent of the rights conferred on the proprietor of a mark in an action for infringement of that right.
friholdelsesbehov, hvilket udledes af den tyske doktrin«, hvorefter »der, ud over hindringer, der er forbundet med et eventuelt manglende særpræg, [findes] betragtninger af almen interesse, der begrunder, at mulighederne for registrering af visse tegn begrænses, således at de frit kan anvendes af alle erhvervsdrivende« 9.
principle of German law’, according to which, ‘in addition to the impediments associated with a lack of distinctive character, there are also other public interest considerations which militate in favour of limiting the registration of certain signs so that they may be used freely by all operators’. 9
Selv om Domstolen gentagne gange har henvist til friholdelsesbehovet 7, har den — hvis jeg ikke tager fejl eller har overset noget — aldrig givet sig i kast med en detaljeret undersøgelse af dette juridiske begreb, der stammer fra tysk ret, hvilket giver mig anledning til at foretage en mere udtømmende analyse, der går videre end den blotte definition, der er givet i andre forslag til afgørelse.
Errors or omissions on my part excepted, although it has frequently referred to the requirement of availability, the Court 7has never carried out a detailed analysis of that legal principle of German origin. I therefore feel moved to undertake a more comprehensive examination which goes beyond the simple definition I have put forward in other opinions.
Heraf fremgår det dels, at begrebet er af tysk oprindelse, idet begrebet også har sit navn fra dette sprog (»Freihaltebedürfnis«) 10, dels at det har en snæver forbindelse med den almene interesse.
I drew attention, on the one hand, to the German origins of the principle, even using its German name (Freihaltebedürfnis), 10 and, on the other, to its close connection with the general interest.
Det forekommer ikke desto mindre relevant med henblik på at opnå en større forståelse af dette nationale retsprincip og dets betydning for fællesskabssystemet at se nærmere på princippets udvikling inden for de to retsordener.
However, in order to understand better that principle of national law, and its significance within the Community legal system, it is appropriate to explore its development in both legal orders.
B — Indledning: om friholdelsesbehovet
B — Introduction: availability
Oprindelse: tysk ret
Origin: German law
Undersøgelsen af Freihaltebedürfnis’ oprindelse fører tilbage til det tidspunkt, hvor den tidligere tyske varemærkelov
An investigation of the origins of the Freihaltebedürfnis principle leads back to the period when the Warenzeichengesetz (former German Law on trade marks;
I mit forslag til afgørelse i Koninklijkesagen 8henviste jeg til »det såkaldte
In the Opinion in Koninklijke, 8 I referred to the ‘so-called “requirement of availability”
9 — Punkt 52 i forslaget nævnt i foregående note.
9 — Paragraph 52 of the Opinion cited in the previous footnote.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT RUIZ-JARABO — SAG C-102/07
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-102/07 and serious.
(Warenzeichengesetz, herefter »WZG«) 11var gældende.
‘the WZG’) was in force.
ordlyden af lovens § 4, stk. 2, nr. 1, var for restriktivt formuleret, idet bestemmelsen blot forbød registrering af tegn, der udelukkende var sammensat af tal, bogstaver eller ord, der indeholdt oplysninger om varens art, fremstillingstidspunkt eller -sted, egenskaber, anvendelsesformål, pris, mængde eller vægt 12.
11In practice, it was thought that the wording of Paragraph 4(2)(1) was too concise, because it prohibited only the registration of signs composed exclusively of numbers, letters or words containing an indication of the kind, age, place of production, qualities, intended purpose, price, quantity or weight of the goods. 12
Som følge af denne tyske retspraksis og administrative praksis 17 påhvilede det ansø- gerne at bevise, både at tegnet havde fornødent særpræg, og at det ikke var nødvendigt at forbeholde tegnet til alle konkurrenternes brug 18.
As a result of that German caselaw and administrative practice, 17an applicant for a trade mark was required to prove that the sign had distinctive character and that it had not been reserved for the use of all competitors. 18
Med henblik på at løse visse vanskeligheder blev der udviklet en retspraksis, hvorefter kredsen af tegn, der ikke kunne registreres, blev udvidet til alle dem, i forbindelse med hvilke det måtte antages, at en individuel tildeling heraf i form af en eneret ville være i strid med konkurrenternes interesser 13.
To overcome a number of difficulties, the caselaw which was developed extended the range of signs in respect of which registration is prohibited to include all signs whose individual function as a monopoly was considered to be contrary to the interests of competitors.
Dette havde indvirkning på behandlingen af varemærkeansøgningerne, fordi et afslag støttet på friholdelsesbehovet gjorde det unødvendigt for det tyske kontor at undersøge, om det ønskede tegn havde fornødent særpræg 14.
13 That approach had an effect on the examination of trade mark applications, since a refusal based on the requirement of availability exempted the German authorities from assessing the distinctive character of the mark requested. 14
I den traditionelle tyske fortolkning var der knyttet tre adjektiver til friholdelsesprin-
The traditional German interpretation associated three adjectives with the principle of availability, requiring it to be real, current
Sammenfattede blev Freihaltebedürfnis i tysk varemærkeret til en uskreven betingelse 19, der var udviklet i retspraksis og skulle føjes til de lovbestemte betingelser, der var fastsat i WZG.
In short, in German trade mark law, the Freihaltebedürfnis principle became an unwritten condition of trade mark applications, 19 created by caselaw and additional to the legal requirements imposed by the WZG.
11 — Bestemmelsen fra 1936 blev gennemgribende ændret i 1968 (Bekanntmachung af 2.1.1968, BGBl.
11 — The 1936 law was substantially amended in 1968 (Bekanntmachung of 2 January 1968; BGBl.
I, s. 1/29), og denne affattelse var gældende umiddelbart før vedtagelsen af den nye lov Markenrechtsreformgesetz af 25.10.1994 (BGBl. I, s. 3082).
I, pp. 1 to 29), and that version was the immediate precursor of the new law, the Markenrechtsreformgesetz of 25 October 1994 (BGBl. I, p. 3082).
Forfatteren tilføjer, at den tyske Bundesgerichtshof har udvidet princippet til at omfatte WZG’s § 8, stk. 2, nr. 2.
The same author also states that the German Bundesgerichtshof (Federal Court of Justice) extended the principle to Paragraph 8(2)(2) of the WZG.
17 — Bundespatentgerichtshof har ligeledes overtaget principper, der er opstillet af Bundesgerichtshof.
17 — The Bundespatentgerichtshof (Federal Patents and Trade Marks Court) also adopted the guidelines laid down by the Bundesgerichtshof.
13 — Jf. om udviklingen af Freihaltebedürfnis-teorien, K.-H. Fezer, Markenrecht, C.H. Beck, 2. udgave, Munchen, 1999, s. 402.
13 — On the development of the Freihaltebedürfnis principle, see Fezer, K.-H., Markenrecht, C.H. Beck, 2nd edition, Munich, 1999, p. 402.
ADIDAS OG ADIDAS BENELUX konkret, aktuelt eller tungtvejende behov for at udelukke enerettigheder […] i tysk retspraksis’ forstand […]« 21 — en erklæring, der ikke gik ubemærket hen i tysk retsteori 22.
ADIDAS AND ADIDAS BENELUX of Article 3(1)(c) of the Directive does not depend on there being a real, current or serious need to leave [a sign or indication] free … under German case-law…’, 21a declaration which did not go unnoticed by German legal writers. 22
Den lovændring, der blev gennemført i 1995, da den nye tyske varemærkelov, som var inspireret af direktivet, trådte i kraft den 1. januar 1995, fik konsekvenser for ordlyden af WZG’s § 4, stk. 2, idet de absolutte registreringshindringer i denne bestemmelse blev overført til den nye lovs § 8.
The amendment of the German legislation which took place in 1995 with the entry into force, on 1 January of that year, of the new Law on trade marks based on the Directive, affected the wording of Paragraph 4(2) of the WZG; as a result, the absolute grounds for refusal set out therein were inserted into Paragraph 8 of the new Law.
Uforenelighed med fællesskabsretten
Incompatibility of the principle with Community law
Domstolen underkendte imidlertid ikke Freihaltebedürfnis-teorien, idet den således anerkendte dens forbindelse med den almene interesse, der lå til grund for den regel, som Landgericht München I ønskede en fortolkning af 23.
However, the Court did not reject outright the Freihaltebedürfnis principle, since it acknowledged the link between the principle and the general interest underlying the provision which the Landgericht München I had asked the Court to interpret.
Der er således støtte for den opfattelse, at udelukkelsen af beskrivende tegn eller angivelser fra registrering, jf. direktivets artikel 3, stk. 1, litra c), er udtryk for et ønske om at forhindre monopoliseringen af dem for ikke at indskrænke samfundets legitime stræben efter frit at kunne gøre brug af dem 24.
23That provides the basis for the view that the prohibition of registration of descriptive signs or indications as provided for in Article 3(1)(c) of the Directive reflects the aim of precluding the monopolisation of such signs or indications to ensure that the legitimate expectation of a company to use them freely is not infringed. 24
I 1997 forelagde Landgericht München I Domstolen de præjudicielle spørgsmål i Windsurfing Chiemsee-sagen 20.
In 1997, the Landgericht München I (Regional Court I of Munich) submitted a reference to the Court for a preliminary ruling in the Windsurfing Chiemsee case.
I lyset af den ordlyd, bestemmelserne havde i 1995, er det næppe overraskende, at den bayriske ret bl.a. rejste spørgsmålet, om Freihaltebedürfnis var foreneligt med bestemmelsen i direktivets artikel 3, stk. 1, litra c).
20It is not surprising that, in the light of the 1995 legislation, the Bavarian referring court asked, inter alia, whether the Freihaltebedürfnis principle was compatible with Article 3(1)(c) of the Directive.