natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Desuden har RES kun til formål, ved hjælp af denne metode, at udligne de udgifter, der skyldes forskellene på disse forsikringsgiveres risikoprofiler. Den har ikke til formål at udligne udgifterne til selve de private sygeforsikringsydelser, og heller ikke de tilsvarende indtægter og fortjenester.
In addition, the RES aims only to equalise, by means of that method, the burdens resulting from the variations between the risk profiles of those insurers and not of the burdens incurred in providing PMI services as such, or the corresponding receipts or profits.
Kommissionen og Irland har endvidere gjort indsigelser mod sagsøgernes argument, hvorefter de private sygeforsikringsselskaber har mulighed for at afvise »dårlige«
The defendant and Ireland also contest the applicants’ argument that PMI insurers are able to reject ‘bad’ risks by taking commercial measures. In practice, it is not
Dels opsiger højrisikoforbrugere ikke den trinlavere dækning, da dette indebærer, at fordelen ved den fælles takstfastsættelse forsvinder.
On the one hand, high-risk consumers do not withdraw from a lower level of cover because that would entail losing the benefit of community rating.
Dels kan højrisikomedlemmernes portefølje, henset til konkurrencen på markedet, ikke let kompenseres ved hjælp af højere præmier.
On the other hand, in view of the competitive pressure on the market, a portfolio of high-risk insured persons would not readily be offset by means of higher premiums.
Endelig modsiges sagsøgernes modsatte opfattelse af deres egen strategi for tilpasning af priserne på de private sygeforsikringsydelser af VHI’s priser.
Last, the applicants’ argument to the contrary is contradicted by their own strategy of aligning the prices for their PMI services with those of the VHI.
Kommissionen, der støttes af VHI, har tilføjet, at beregningen af RES-udbetalingerne ikke foretages i forhold til det samlede antal forsikringsbegivenheder, som de private sygeforsikringsselskaber har udredt, men er begrænset til blot at omfatte de forsikringsbegivenheder, der er dækket af de mest solgte og billigste AMP-dækninger.
The defendant, supported by the VHI, further submits that the RES payments are calculated not by reference to all claims settled by the PMI insurers, but only by reference to claims covered by the most widely-sold and the least expensive PMI covers.
Desuden tages den korrektion, der foretages i form af vægtningsfaktoren for helbredstilstanden, som er begrænset til 50%, ikke aktuelt i betragtning af RES.
Furthermore, the corrective constituted by the health status weight, which is limited to 50%, is not currently taken into consideration by the RES.
Behovet for en sådan korrektion er imidlertid en konsekvens af, at alder og køn ikke kan forklare alle forskellene på de AMP-forsik-redes risikoprofiler, og følgelig fuldt ud afspejle den uligevægt, der er et resultat heraf.
The need for such a corrective factor, however, results from the fact that age and sex cannot explain all the differences between the risk profiles of the PMI insurers and, accordingly, cannot fully reflect the resulting disequilibrium.
2) Om forholdet mellem RES og de udgifter, der skyldes opfyldelsen af AMP-forpligtelserne
(2) The relationship between the RES and the costs generated by discharging the PMI obligations
Før parternes argumenter vedrørende arten af den kompensation, der gennemføres ved RES-udbetalinger, undersøges, må det for det første efterprøves, om den opfattelse, sagsøgerne har fremført, hvorefter en sådan kompensation ikke er nødvendig, da de private sygeforsikringsselskaber kan undgå alle de udgifter, der er knyttet til forpligtelsen til fælles takstfastsættelse, ved at segmentere AMP-markedet ud fra den forsikredes risiko, ved hjælp af handelsmæssige foranstaltninger, navnlig i form af en differentiering af AMP-dækningerne og de tilsvarende præmier, er begrundet.
Before examining the parties’ arguments concerning the nature of the compensation made by the RES payments, in the first place, the Court will examine the merits of the applicants’ theory that such compensation is not necessary because the PMI insurers could avoid any burden linked with compliance with, inter alia, the community rating obligation by segmenting the PMI market according to the risk insured by adopting commercial measures, in particular by differentiating the PMI covers and the corresponding premiums.
Selv om det er korrekt, at de private sygeforsikringsselskaber i princippet frit, i mangel af modstående nationale bestemmelser, kan bestemme omfanget og kvaliteten af, samt prisen på AMP-dækninger ud fra de forskellige forsikringsgruppers behov, og i henhold til deres egne handelsstrategier, begrænser AMP-forpligtelserne denne frihed kraftigt, i det øjeblik det private sygeforsikringsselskab har foretaget sit valg vedrørende det præcise indhold af en AMP-police og om at tilbyde den på markedet (jf. præmis 192 ovenfor).
While it is true that in the absence of national provisions to the contrary the PMI insurers are in principle free to determine the extent, the quality and the price of PMI cover according to the needs of the various groups of insured persons and according to their own commercial strategy, that freedom is severely restricted by the PMI obligations once the PMI makes its choice as to the precise terms of a PMI policy and decides to offer it on the market (see paragraph 192 above).
Forpligtelsen til fælles takstfastsættelse i section 7 i 1994 Health Insurance Act, som ændret, hvorefter alle forsikringstagere, uagtet alder, køn eller helbredstilstand, skal have adgang til de samme præmier for de samme AMP-dækninger, forbyder forskelsbehandling til skade for de forsikringstagere, der udgør en forhøjet risiko, i form af højere præmier for den samme dækning, eller ved at indskrænke omfanget eller kvaliteten af AMP-kontraktens dækning, mens præmiens størrelse opretholdes.
In effect, the community rating obligation laid down in section 7 of the Health Insurance Act, 1994, as amended, which provides that any insured person, independently of his age, sex and state of health, must benefit from the same premiums for the same PMI cover, prohibits discrimination to the detriment of higher-risk insured persons in the form of higher premiums for the same cover or any reduction in the extent or the quality of cover under the PMI contract at the same level of premium.
Sagsøgerne har dog ikke reelt bestridt, at overholdelsen af denne forpligtelse indebærer yderligere udgifter for de private sygeforsikringsselskaber, idet de forhindres i at tilpasse præmien ud fra forsikringstagerens risiko og således kompensere de større godtgørelser, svarende til »dårlige« risici, ved hjælp af højere præmier.
However, the applicants have not really contended that compliance with that obligation entails additional burdens for the PMI insurer in that it prevents the insurer from adjusting the premium according to the risk covered and from thus offsetting, by charging higher premiums, the higher payments corresponding to ‘bad’ risks.
I øvrigt har sagsøgerne, på trods af Kommissionen og Irlands anfægtelse af sagsøgernes argumentation, ikke afgivet en tilstrækkelig forklaring på årsagerne til, at yderligere udgifter kan kompenseres ved en form for differentiering af dækninger og præmier, der i henhold til forpligtelsen til fælles takstfastsættelse er lovlig.
In addition, in spite of the fact that their theory was disputed by the defendant and by Ireland, the applicants have not sufficiently explained the reasons why those additional burdens might be offset by any practice of differentiating cover and premiums that would be lawful by reference to the community rating obligation.
Den omstændighed, at de private sygeforsikringsselskaber, der er aktive på det irske marked, tilbyder AMP-policer med forskellige dækninger, og som er tilpasset de forskellige forsikringsgruppers behov, er dog ikke tilstrækkelig til, at sagsøgernes opfattelse, hvorefter selv de mest summariske dækninger, som generelt foretrækkes blandt unge mennesker med et godt helbred, er, og skal forblive tilgængelige for personer med en risiko, hvilket opfylder det væsentlige formål om åben adgang og fælles takstfastsættelse, kan tiltrædes.
In that regard, the mere fact that PMI insurers active on the Irish market offer PMI policies providing distinct cover and adjusted to the needs of the different groups of insured persons is not sufficient to render the applicants’ theory plausible, since even the most basic cover, which is generally preferred by young persons in good health, remains and must remain accessible to persons at risk, thus satisfying the essential objective of the open enrolment and community rating obligations.
Som Irland har gjort gældende, har sagsøgerne ikke fremført nogen elementer, der dokumenterer, at disse personer med en risiko, som følge af eventuelle ændringer i AMP-kontrakterne, ikke længere vil efterspørge, eller vil opsige disse summariske dækninger, hvis pris er særligt attraktiv for dem som følge af den fælles takstfastsættelse.
As Ireland asserts, the applicants have put forward no evidence to show that those ‘at risk’ persons will no longer request, or will give up, that basic cover, the price of which they find particularly attractive on account of the community rating, in response to any changes in the PMI contracts.
Sagsøgerne har endvidere ikke bestridt de udførlige oplysninger, som Kommissionen har fremført til støtte for sin argumentation om, at de AMP-dækninger, der tilbydes af BUPA Ireland og af VHI, er meget ensartede, og at forsikringstagerne, navnlig de til VHI tilknyttede, ikke har reageret på differentieringen af fordele og præmier (jf. præmis 147 ovenfor).
Likewise, the applicants have not disputed the detailed information supplied by the applicant in support of its argument that the PMI cover offered by BUPA Ireland and that offered by the VHI are very similar and that the insured persons, notably those with VHI, remained rather indifferent to the differentiation of the benefits and premiums (see paragraph 147 above).
I denne forbindelse kan argumentet om, at de private sygeforsikringsselskaber kan beskytte sig mod overdrevne udgifter som følge af anmodninger om godtgørelser indgivet af personer med en risiko ved at afvise personer på 65 år eller derover, eller ved at fastsætte lange indledningsvise karensperioder, heller ikke tiltrædes.
In that regard, the Court rejects the argument that the PMI insurers could protect themselves against excessive burdens caused by claims by persons at risk by refusing to cover persons who have reached the age of 65 or by imposing long waiting periods.
Dels følger det af de i præmis 198 ovenfor anførte overvejelser, at muligheden for at afvise personer på 65 år eller derover er meget begrænset i praksis, bl.a. fordi den kun vedrører personer, der aldrig har tegnet en AMP-dækning.
On the one hand, it follows from the considerations set out at paragraph 198 above that the possibility of refusing to cover persons aged 65 or over seems very limited in practice, owing in particular to the fact that this applies only to persons who have never subscribed to PMI cover.
Dels giver de indledningsvise karensperioder, der udgør et lovligt middel til beskyttelse af AMP-markedet, hvilket marked er undergivet kravet om åben adgang og fælles takstfastsættelse (jf. præmis 199 ovenfor), ikke mulighed for midlertidigt at undgå udgifter til »dårlige« risici, eftersom det private sygeforsikringsselskab, når denne midlertidige periode er ophørt, fuldt ud er udsat for anmodninger om godtgørelser fra personer med en risiko, som i henhold til forpligtelsen til åben adgang skal accepteres.
On the other hand, the initial waiting periods, which constitute a legitimate means of protecting the PMI market subject to open enrolment and community rating (see paragraph 199 above), allow only temporary avoidance of the burdens attributable to ‘bad’ risks, since, once that period has elapsed, the PMI insurer is fully exposed to the claims of the high-risk persons whom it is required to accept under the open enrolment obligation.
Følgelig er disse begrænsninger, i modsætning til det af sagsøgerne hævdede, ikke tilstrækkelige til at kompensere for de yderligere udgifter, der opstår som følge af godtgørelser af de »dårlige« risici, som de private sygeforsikringsselskaber ikke kan undsige sig på grund af AMP-forpligtelserne.
Accordingly, contrary to the applicants’ contention, those restrictions do not suffice to offset the additional costs resulting from the assumption of the ‘bad’ risks which PMI insurers are unable to avoid because of the PMI obligations.
Heraf følger, at argumentet om, at der ikke er behov for en kompensation som følge af den frihed, som de private sygeforsikringsselskaber har til at fastsætte indholdet af AMP-dækningerne og til at segmentere markedet ud fra forsikringstagernes risiko, ikke kan tages til følge.
It follows that the argument that there is no need for compensation because the PMI insurers remain free to determine the terms of PMI cover and to segment the market according to the risk insured cannot be upheld.
For det andet skal argumentet om, at den i RES fastsatte kompensationsordning, under hensyn til den tredje betingelse i Altmarkdommen, nævnt i præmis 89 ovenfor, bør være direkte forbundet med de udgifter, der skyldes opfyldelsen af AMP-forpligtelserne, undersøges.
In the second place, the Court will examine the argument that, in the light of the third Altmark condition, the compensation system provided for by the RES should be directly linked with the costs occasioned by compliance with the PMI obligations.
I den sammenhæng bemærkes, at den omhandlede SIEG-opgave består af en levering af private sygeforsikringsydelser under overholdelse af AMP-forpligtelser (jf. præmis 175 ovenfor).
In that context, it must be borne in mind that the SGEI mission in question consists in the supply of PMI services in compliance with the PMI obligations (see paragraph 175 above).
Følgelig er sagsøgernes argument, hvorefter den kompensation, der tildeles i form af RES-udbetalinger, ikke er berettiget i udgifterne til selve
Therefore the applicants’ argument that the compensation awarded by means of the RES payments could not be justified by the costs of supplying the
BUPA M.FL. MOD KOMMISSIONEN leveringen af private sygeforsikringsydelser, da disse tjenesteydelser ikke udgør en SIEG-opgave, ubegrundet.
PMI services as such, because those services do not constitute SGEIs, is unfounded.
Hertil kommer, at det er ubestridt, at de udgifter, der er taget i betragtning med henblik på beregningen af RES-udbetalinger, kun omfatter dem, som de private sygeforsikringsselskaber udreder i forbindelse med betaling af medlemmernes godtgørelser (jf. præmis 33 ovenfor), og at disse udgifter følgelig er snævert forbundet med leveringen af de omhandlede private sygeforsikringsydelser.
It is common ground, moreover, that the costs taken into account for the purposes of calculating the RES payments are merely those incurred by the PMI insurers when settling members’ claims (see paragraph 33 above) and that, accordingly, those costs are closely linked with the supply of the PMI services in question.
Det er derfor fejlagtigt, når sagsøgerne bestrider, at der foreligger en forbindelse mellem omkostningerne til leveringen af private sygeforsikringsydelser og RES-kompensationen.
The applicants are therefore wrong to deny the existence of a link between the costs associated with the supply of the PMI services and the compensation provided for by the RES.
Retten skal ikke desto mindre udtale, at der ikke i forbindelse med den af RES indførte kompensationsordning er en direkte forbindelse mellem de beløb, der rent faktisk udredes af det private sygeforsikringsselskab som følge af en anmodning om godtgørelse, og den kompensation, der tildeles ved hjælp af RES-udbetalinger.
The Court none the less observes that, in the functioning of the compensation system constituted by the RES, there is no direct relationship between the amounts actually paid by the PMI insurer following a claim and the compensation awarded by means of the RES payments.
Det skal fastslås, at RES-udbetalingerne ikke har til formål at kompensere for eventuelle udgifter eller merudgifter i forbindelse med en særlig levering af bestemte private sygeforsikringsydelser, men udelukkende at udligne de yderligere udgifter, der følger af en negativ difference af et privat sygeforsikringsselskabs risikoprofil i forhold til den gennemsnitlige risiko på markedet (jf. præmis 33 ovenfor).
It must be emphasised that the RES payments do not aim to compensate any costs or additional costs associated with a specific supply of certain PMI services, but only to equalise the additional burdens which are supposed to result where a PMI insurer has a negative risk profile differential by comparison with the average market risk profile (see paragraph 33 above).
I denne forbindelse udgør de beløb, der reelt godtgøres af de private sygeforsikringsselskaber i løbet af en bestemt periode, kun et grundlag for beregning af den gennemsnitlige risikoprofil på markedet samt forskellen mellem denne og den reelle og individuelle risikoprofil for hvert enkelt privat sygeforsikringsselskab, der er undergivet RES.
In that regard, the amounts actually paid by the PMI insurers during a given period serve only as a basis for calculating the average market risk profile and the differential between that risk profile and the individual and actual risk profile of each of the PMI insurers subject to the RES.
Således udgør hvert enkelt privat sygeforsikringsselskabs individuelle og reelle risikoprofil de udgifter til gennemsnitlige godtgørelser, som vedkommende udreder i løbet af denne periode, hvilke beløb er så meget desto højere, som selskabet har et stort antal højrisikomedlemmer, som ofte indgiver anmodninger om godtgørelser af store beløb.
Thus, a PMI insurer’s individual and actual risk profile represents the average payment costs borne by that insurer during that period, the amount of which rises in proportion to the large number of high-risk members submitting frequent claims for high amounts.
Denne individuelle og reelle risikoprofil for hvert enkelt privat sygeforsikringsselskab sammenlignes dernæst med den gennemsnitlige risikoprofil på markedet, der repræsenterer de gennemsnitlige udgifter, som samtlige private sygeforsikringsselskaber afholder som følge af anmodninger om godtgørelser, med henblik på, så troværdigt som muligt, at gengive de gennemsnitlige udgifter, som alle forsikringstagerne på AMP-markedet foranlediger.
That individual and actual risk profile of each of the PMI insurers is then compared with the average market risk profile, which represents the average burdens borne by all PMI insurers when meeting claims, with the aim of reproducing, as faithfully as possible, the average of the burdens generated by all insured persons on the PMI market.
Som Kommissionen og Irland imidlertid har gjort gældende, er det væsentligste formål med forpligtelsen til åben adgang og fælles takstfastsættelse at omfordele udgifterne ligeligt på hele det irske AMP-marked, således at hvert privat sygeforsikringsselskab kun skal udrede de udgifter, der er forbundet med den gennemsnitlige
In fact, as the defendant and Ireland claim, the essential purpose of the open enrolment and community rating obligations is to spread those burdens fairly over the entire Irish PMI market, so that any PMI insurer bears only the burdens linked with the average market risk profile. If those burdens were not equalised, the functioning
Følgelig indebærer de yderligere udgifter, som et privat sygeforsikringsselskab afholder som følge af dets negative risikoprofil i forhold til den gennemsnitlige risikoprofil på markedet, merudgifter, som et privat sygeforsikringsselskab påtager sig på et AMP-marked, der er undergivet krav om åben adgang og fælles takstfastsættelse, som følge af virksomhedens forpligtelse til at udrede godtgørelser til højrisikopersoner, uden at fastsætte præmierne ud fra den forsikredes risiko. Det er kun disse merudgifter, som RES kompenserer for.
Consequently, the additional burdens which a PMI insurer must bear on account of its negative risk profile by comparison with the average market risk profile represent the additional costs which a PMI insurer must assume on a PMI market subject to open enrolment and community rating as a consequence of its obligation to cover high-risk persons without fixing the amount of the premiums according to the risk insured.
På denne baggrund kan sagsøgernes argument om, at RES-udbetalingerne ikke er forbundet med udgifterne til opfyldelse af AMP-forpligtelserne, og at udbetalingerne ikke kompenserer for den ulige fordeling af »dårlige« risici på AMP-markedet, ikke tiltrædes.
In those circumstances, the applicants’ argument that the RES payments are not linked with the costs occasioned by compliance with the PMI obligations and are not capable of compensating for the unequal allocation of the ‘bad’ risks on the PMI market cannot succeed.
Inden for rammerne af den begrænsede kontrol, der finder anvendelse i den foreliggende sag (jf. præmis 220-222 ovenfor), kan gyldigheden af de formål, der forfølges med kompensationsordningen indført ved RES som beskrevet ovenfor i præmis 235 og lovligheden af de bestemmelser, der regulerer funktionen heraf, ikke anfægtes.
In the context of the restricted control that applies in the present case (see paragraphs 220 to 222 above), the validity of the objectives pursued by the compensation system constituted by the RES as described at paragraph 235 above and the legality of the rules governing its operation cannot be called in question.
I den forbindelse skal det ganske vist bemærkes, at denne funktion adskiller sig radikalt fra funktionen af den kompensationsordning, der var genstand for Ferring-dommen, nævnt i præmis 41 ovenfor, og Altmarkdommen, nævnt i præmis 89 ovenfor.
In that regard, it is indeed appropriate to observe that the operation of that system is radically different from that of the compensation systems forming the subjectmatter of the judgments in Ferring, paragraph 41 above, and Altmark, paragraph 89 above.
Følgelig kan funktionen ikke fuldt ud opfylde den tredje betingelse i Altmarkdommen, hvorefter udgifterne til gennemførelsen af en SIEG-opgave skal kunne fastlægges.
Accordingly, it cannot strictly fulfil the third Altmark condition, which requires that it be possible to determine the costs occasioned by the performance of an SGEI obligation.
Retten er imidlertid af den opfattelse, at fastsættelsen af størrelsen af merudgifterne ved hjælp af en sammenligning af et privat sygeforsikringsselskabs reelle risikoprofil og den gennemsnitlige risikoprofil på markedet, under hensyn til de beløb, der er godtgjort af alle de private sygeforsikringsselskaber, som er undergivet RES, er i overensstemmelse med formålet med, og tankegangen bag den tredje betingelse i Altmarkdommen, for så vidt som beregningen af kompensationen er baseret på elementer, der er objektivt konkrete, gennemsigtige og kontrollerbare (jf. præmis 216 ovenfor).
The Court considers, however, that the quantification of the additional costs by means of a comparison between the actual risk profile of a PMI insurer and an average market risk profile in light of the amounts paid by all PMI insurers subject to the RES is consistent with the purpose and the spirit of the third Altmark condition in so far as the compensation is calculated on the basis of elements which are specific, clearly identifiable and capable of being controlled (see paragraph 216 above).
Desuden har sagsøgerne, selv om de har påberåbt sig tilsidesættelsen af den tredje betingelse i Altmarkdommen, ikke bestridt, at beregningen af RES- udbetalingerne opfylder disse kriterier.
Furthermore, although they assert failure to comply with the third Altmark condition, the applicants have not denied that the calculation of the RES payments satisfies those criteria.