natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Med det tredje anbringende har appellanten kritiseret, at Retten pålagde selskabet den fulde bevisbyrde for sådanne faktiske omstændigheder, der kendetegner en »særlig situation« som omhandlet i toldkodeksens artikel 239 og i gennemførelsesforordningens artikel 905, for så vidt som der er tale om faktiske omstændigheder i tredjelande (i det foreliggende tilfælde Tyrkiet) eller om faktiske omstændigheder, der ligger inden for Kommissionens embeds- og indflydelsesområde.
By its third ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance imposed on it the entire burden of proof for those factual circumstances which characterised a ‘special situation’ within the meaning of Article 239 of the CCC and Article 905 of the CCC implementing regulation, in so far as they constitute factual matters in third countries (in this case Turkey) or within the Commission’s sphere of action and influence.
En sådan fordeling af bevisbyrden kræver noget umuligt og urimeligt
Such a division of the burden of proof demands something impossible and unreasonable from
Med det første anbringende er appellanten af den opfattelse, at Retten begik en retlig fejl, da den fandt, at det udelukkende var de tyrkiske myndigheder, der havde kompetence til at kontrollere A.TR.1-varecertifikaternes ægthed eller rigtighed.
By its first ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance made an error of law when it considered the Turkish authorities to have exclusive competence to determine whether the A.TR.1 movement certificates were authentic or correct.
I denne henseende har appellanten fastholdt, at den enekompetence, som de kompetente toldmyndigheder i tredjelandet har, bortfalder i tilfælde, hvor der foreligger tilstrækkelige objektive holdepunkter for, at disse myndigheder medvirkede til de pågældende uregelmæssigheder, eller selv i tilfælde af en konkret mistanke om en sådan adfærd.
In that regard, the appellant takes the view that where there are sufficient objective indications that the competent customs authorities of a third country were involved in the irregularities in question, or even where there is concrete suspicion of such conduct, the exclusive competence of those authorities ends.
Appellanten har opfyldt sin bevisforpligtelse ved at fremlægge objektive holdepunkter, som gav anledning til alvorlig tvivl og en vis sandsynlighed med hensyn til de pågældende uregelmæssigheder.
The latter complied with its obligation to present evidence by pleading objective factors which justified serious doubts and established a degree of probability with regard to the irregularities in question.
Kommissionen har anført, at Retten med rette har afvist appellantens anmodninger om bevisførelse og bevistilbud som ikke hensigtsmæssige og uden relevans, da sagsmappen allerede indeholdt relevante og konsistente beviser.
The Commission argues that the Court of First Instance was right to reject the appellant’s requests for measure of inquiry and offers of evidence as serving no purpose and irrelevant because the file already contained relevant and consistent evidence.
Det femte anbringende vedrører fejl, som Retten har begået ved den retlige kvalifikation af dokumenter/faktiske omstændigheder med hensyn til forsømmelser, der angiveligt kan tilskrives de tyrkiske myndigheder og Kommissionen.
The fifth ground of appeal relates to errors which the Court of First Instance allegedly made in the classification in law of documents/facts in relation to the deficiencies attributable to the Turkish authorities and the Commission.
Efter Kommissionens opfattelse er der for så vidt ikke tale om et spørgsmål om fordelingen af bevisbyrden.
In the view of the Commission, this is not a question of allocation of the burden of proof.
Spørgsmålet om fordelingen af bevisbyrden rejser sig derimod først, hvis en omtvistet påstand vedrørende faktiske omstændigheder i det mindste i et vist omfang kan dokumenteres.
On the contrary, the question of allocation of the burden of proof arises only when a factual claim at issue is supported by at least prima facie documentary evidence.
Derimod ville en omvendt bevisbyrde indebære, at Kommissionen og toldmyndighederne i medlemsstaterne og tredjelande på forhånd kommer under »generel mistanke« og pålægges at føre — et ofte umuligt — modbevis.
However, to shift the burden of proof would be tantamount to placing the Commission and the customs authorities of the Member States and the third State a priori; under ‘general suspicion’ and imposing on them the — often impossible — burden of furnishing evidence in rebuttal.
Desuden har Kommissionen anført, at der blot er tale om formodninger fra appellantens side og ikke om objektive holdepunkter.
In addition, the Commission reaffirms its view that these are mere presumptions on the part of the appellant and not objective indicia.
Med hensyn til de påståede forsømmelser fra de tyrkiske myndigheders side er appellanten for det første af den opfattelse, at Retten anlagde en urigtig retlig fortolkning og vurdering af de omtvistede certifikater.
With regard to the alleged deficiencies attributable to the Turkish authorities, the appellant is firstly of the view that the Court interpreted and classified the certificates at issue wrongly in law.
For det andet har appellanten kritiseret Rettens fortolkning af forfalskningen af certifikat A.TR.1 D 437214.
Secondly, it challenges the Court’s interpretation of the forging of A.TR.1 certificate D 437214.
For det tredje fremgår der ved en sammenligning af stemplerne på de certifikater, der anses for urigtige, med de certifikater, der betragtes som forfalskede, ingen forskel, hvilket viser, at de omtvistede certifikater urigtigt er vurderet som forfalskede.
Thirdly, a comparison of the stamps on the certificates acknowledged as irregular with those considered to be forged reveals no difference, which shows that the certificates at issue were wrongly classified as forged.
For det fjerde er appellanten af den opfattelse, at Retten har begået en retlig fejl ved ikke at have anerkendt, at Tyrkiet er retligt forpligtet til at registrere de udstedte certifikater på grundlag af forskellige bestemmelser i afgørelse nr. 1/95 og nr. 1/96.
Fourthly, the appellant submits that the Court made an error of law in not acknowledging that Turkey is legally obliged, under various provisions of Decisions No 1/95 and No 1/96, to register the certificates issued.
Desuden har appellanten anfægtet Rettens vurdering med hensyn til, at falsknerne har al mulig interesse i for de forfalskede certifikater at anvende et registreringsnummer, der svarer til et rigtigt certifikat.
Moreover, it challenges the Court’s consideration that forgers would have every interest in using on forged certificates a registration number which corresponded with a lawful certificate.
Med det fjerde anbringende er appellanten af den opfattelse, at Retten har tilsidesat artikel 68, stk. 1, i Rettens procesreglement ved at afvise de tilbudte beviser og den begærede bevisoptagelse. Dette gælder så meget desto mere, som Retten har stillet meget strenge krav til appellanten med hensyn til bevisbyrden. I betragtning af, at appellantens anmodning for det første vedrørte alle dokumenter i sagsmappen og for det andet kun som eksempel bestemte dokumenter, f.eks.
By its fourth ground of appeal, the appellant submits that, in refusing to admit the evidence offered by it and to order the measures of inquiry requested by it, the Court infringed Article 68(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT TRSTENJAK — SAG C-204/07 P i, at man straks ville blive opmærksom på en dobbelt indførsel under samme registreringsnummer, især da indførselshavnen var Ravenna, og man i intet tilfælde havde konstateret et dobbelt registreringsnummer.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P particularly since the port of entry was Ravenna and on no occasion has a duplicate registration number been found.
For det femte har appellanten gjort gældende, at de tyrkiske myndigheder medvirkede ved udstedelsen af de omtvistede certifikater, da disse ved ekspeditionen af varen kunne have forhindret, at der blev anvendt forfalskede certifikater, ved at kontrollere de fremlagte certifikater og varen.
Fifthly, the appellant alleges involvement of the Turkish authorities in issuing the certificates at issue, since those authorities could have prevented the use of forged certificates at the time of export clearance by checking the certificates presented and the goods.
For det sjette har appellanten kritiseret Rettens retlige vurdering med hensyn til de tyrkiske myndigheders påståede forsømmelser i forbindelse med den administrative bistand og navnlig konstateringen af, at disse myndigheder ikke har modsagt sig selv.
Sixthly, the appellant challenges the Court’s legal assessment with regard to the alleged deficiency on the part of the Turkish authorities in providing administrative assistance and in particular the finding that those authorities did not contradict themselves.
Endelig har appellanten anført forskellige omstændigheder, som efter selskabets opfattelse beviser, at de tyrkiske myndigheder medvirkede ved udstedelsen af de omtvistede certifikater.
Finally, it submits that various other circumstances demonstrate the Turkish authorities’ involvement in issuing the certificates at issue.
Med hensyn til Kommissionens påståede forsømmelser er appellanten af den opfattelse, at der foreligger tilstrækkelige objektive holdepunkter for systematiske og bevidste tilsidesættelser fra de kompetente tyrkiske myndigheders side, hvilket burde have begrundet en øget kontrol af præferenceordningen fra Kommissionens side.
With regard to the alleged deficiencies attributable to the Commission, the appellant submits that there were sufficient objective indications of systematic and deliberate infringements by the competent Turkish authorities, which should have justified an intensified review of preferential treatment by the Commission.
På grundlag af gennemførelsesforordningens artikel 93 og artikel 4 i afgørelse nr. 1/96 er appellanten af den opfattelse, at Republikken Tyrkiet og Kommissionen også i den pågældende periode (1995-1997) var retligt forpligtet til at meddele eller udbede sig aftryk af de kompetente tolderes stempler, der anvendes af de tyrkiske toldmyndigheder.
Taking as its basis Article 93 of the CCC implementing regulation and Article 4 of Decision No 1/96, the appellant expresses the opinion that the Republic of Turkey and the Commission were legally obliged during the period in question (1995 to 1997) to communicate or require specimens of the stamps of the competent customs officials used by the Turkish customs authorities.
Retten har ligeledes begået en retlig fejl ved ikke at nå til den konklusion, at Kommissionen var forpligtet til senest ultimo 1994/primo 1995 at advare importørerne af frugtsaftskoncentrater mod uregelmæssigheder i Tyrkiet ved udstedelsen af A.TR.1-varecertifikater.
The Court of First Instance also made an error of law when it did not conclude that the Commission was obliged to warn importers of fruit juice concentrates by the end of 1994/beginning of 1995 at the latest of irregularities in Turkey in the issuing of A.TR.1 movement certificates.
Endvidere har UCLAF tilsidesat de forpligtelser, der følger af artikel 1 og 3 i forordning (EF) nr. 1073/99 til at foretage en korrekt undersøgelse i Tyrkiet, da UCLAF ikke har anvendt bestemte undersøgelsesmetoder.
Moreover, UCLAF failed to comply with its obligations under Articles 1 and 3 of Regulation (EC) No 1073/1999 to carry out a proper investigation in Turkey, since it did not adopt certain methods of investigation.
Efter Kommissionens opfattelse begrænser appellanten sig på sin side til at angribe Rettens konstateringer og vurderinger vedrørende de faktiske omstændigheder.
In the Commission’s view, the appellant is again merely contesting the findings and assessments of fact made by the Court of First Instance.
Hverken Tyrkiet eller Kommissionen var i henhold til de retsregler, der finder anvendelse i det foreliggende tilfælde, forpligtet til at meddele aftryk af stempler eller underskrifter.
Neither Turkey nor the Commission was obliged, under the provisions applicable here, to send specimens of stamps or signatures.
Med hensyn til den pligt
With regard to the duty to warn importers, which the appellant considers it to have, the Commission points out that the
Indledningsvis er Kommissionen af den opfattelse, at appellanten ikke har taget hensyn til karakteren af Rettens konstateringer vedrørende det femte anbringende.
As a preliminary point, the Commission contends that the appellant misunderstands the nature of the Court’s findings in relation to the fifth ground of appeal.
Dette vedrører ikke retsspørgsmål, men indeholder vurderinger af faktiske omstændigheder, som ikke kan være genstand for en appelsag.
That ground of appeal does not concern points of law, but contains assessments of fact which cannot be the subjectmatter of proceedings on an appeal on a point of law.
Desuden har appellanten i forbindelse med det femte anbringende uretmæssigt igen fremført et argument, som selskabet fremførte i første instans.
Moreover, in the fifth ground of appeal, the appellant has inadmissibly restated its submissions at first instance.
Selskabet er ikke i stand til at vise, hvorvidt Retten har begået en retlig fejl i denne henseende.
It is unable to show in what respect the Court of First Instance made an error of law in this connection.
Dets påstande er ikke underbygget og har ingen som helst beviskraft.
Its allegations are unsubstantiated and without any probative value.
Hverken associeringsaftalen eller andre bestemmelser, der finder anvendelse i denne forbindelse, foreskriver, at der skal føres registre.
The keeping of registers is not prescribed either in the Association Agreement or in any other provisions applicable here.
C.A.S. MOD KOMMISSIONEN der allerede var ydet godtgørelse af eller fritagelse for, på grundlag af en ny afgørelse.
C.A.S. v COMMISSION it had been repaid/remitted, by issuing a new notice of assessment.
til at advare importører, som Kommissionen har efter appellantens opfattelse, har Kommissionen bemærket, at de her omtvistede indførsler blev foretaget i perioden fra april 1995 til november 1997, mens der først efterfølgende, nemlig fra 1998, var opstået tvivl med hensyn til ægtheden og den indholdsmæssige rigtighed af tyrkiske A.TR.1-certifikater.
imports at issue here dated from the period between April 1995 and November 1997, whereas doubts regarding the authenticity and the accuracy as to content of Turkish A.TR.1 certificates arose only subsequently, namely as of 1998.
Efter Kommissionens opfattelse er appellantens fortolkning af gennemførelsesforordningens artikel 905 ff. og toldkodeksens artikel 218, stk. 3, fejlagtig, da den her omtvistede beslutning blev vedtaget inden for de førnævnte frister og ikke er blevet annulleret af Retten.
In the Commission’s view, the appellant’s interpretation of Article 905 et seq. of the CCC implementing regulation and Article 218(3) of the CCC is incorrect, since the decision at issue here was adopted within the aforementioned periods and was not annulled by the Court of First Instance.
Appellanten har med det sjette anbringende gjort gældende, at Retten undlod at anse den omstændighed, at Kommissionen ikke havde henvendt sig til toldudvalget/associeringsrådet, som en fejl. Appellanten har i denne henseende henvist til dommen om »tyrkiske fjernsyn« 3.
By its sixth ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance should have classified the Commission’s failure to call on the Customs Committee/Association Council as a fault.
Med det ottende anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten fejlbedømte, at det selv ved en formodning for, at de omtvistede certifikater var uægte, i betragtning af de tyrkiske myndigheders og Kommissionens groft ukorrekte adfærd med hensyn til forholdet mellem erhvervsdrivende og forvaltningen ville være urimeligt at lade selskabet bære et tab, som stammer fra den omtvistede beslutning.
By its eighth ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance failed to recognise that, even on the assumption that the certificates at issue were false, having regard to the gross misconduct of the Turkish authorities and the Commission it was unfair, in view of the relationship between economic operators and the administration, to leave the appellant to bear a loss stemming from the decision at issue.
Kommissionen har anført, at den i betragtning af det konsistente og fejlfrie samarbejde fra de tyrkiske myndigheders side ikke havde haft nogen grund til at henvende sig til toldudvalget eller associeringsrådet.
The Commission contends that, in view of the Turkish authorities’ consistent and impeccable willingness to cooperate, it had no reason to call on the Customs Committee or the Association Council.
Kommissionen har bemærket, at den ikke har taget stilling til spørgsmålet om appellantens omhu eller forsømmelse i den omtvistede beslutning, og at appellantens argument vedrørende dette spørgsmål derfor er irrelevant.
The Commission states out that it did not express a view in the decision at issue on the question of the appellant’s care or negligence, and that therefore the appellant’s submissions concerning this question are of no consequence.
Med det syvende anbringende har appellanten anført, at Retten fejlbedømte selskabets berettigede interesse i at få den omtvistede beslutning erklæret ugyldig med hensyn til A.TR.1 D 437214-certifikatet, da det i betragtning af fristen på tre år i toldkodeksens artikel 218, stk. 3, med hensyn til Rettens dom vedrørende en angivelig »forfalskning« af certifikat D 437214 ikke længere var muligt at opkræve det toldbeløb,
By its seventh ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance failed to take into account the appellant’s legitimate interest in the annulment of the contested decision with respect to A.TR.1 certificate D437214 since, in view of the three-year period prescribed in Article 218(3) of the CCC and having regard to the Court’s judgment regarding an alleged ‘forging’ of certificate D437214, it was no longer permissible to charge the duty, once
3 — Rettens dom af 10.5.2001, forenede sager T-186/97, T-187/97, T-190/97 — T-192/97, T-210/97, T-211/97, T-216/97 — T-218/97, T-279/97, T-280/97, T-293/97 og T-147/99, Kaufring m.fl., Sml. II, s. 1337.
3 — Joined Cases T-186/97, T-187/97, T-190 to T-192/97, T-210/97, T-211/97, T-216 to T-218/97, T-279/97, T-280/97, T-293/97 and T-147/99 Kaufring and Others [2001] ECR II-1337.
Med det niende anbringende har appellanten kritiseret, at Retten har benægtet, at de tyrkiske toldmyndigheder aktivt medvirkede ved påtegningen og anvendelsen af de her omhandlede 32 A.TR.1-certifikater som omhandlet i toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b).
By its ninth ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance found that there was no active involvement on the part of the Turkish customs authorities in the issuing and use of the 32 A.TR.1 certificates in question in this case for the purposes of Article 220(2)(b) of the CCC.
I den forbindelse har Kommissionen anført, at det i betragtning af, at der i den foreliggende sag er tale om forfalskede certifikater, der ikke er udstedt af de tyrkiske myndigheder, netop mangler en »aktiv fejl« begået af de tyrkiske myndigheder som omhandlet i toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b).
In that regard, the Commission submits that, in view of the fact that this case concerns forged certificates which were not issued by the Turkish authorities, it is precisely any ‘active error’ on the part of the Turkish authorities for the purposes of Article 220(2)(b) of the CCC that is lacking.
IV — Retlig vurdering handelspolitiske, ikke-toldmæssige foranstaltninger, der indføres på fællesskabsplan som led i varehandelen mellem Fællesskabet og tredjelande.
IV — Legal assessment other measures, including agricultural and commercial policy measures, introduced at Community level in connection with trade in goods between the Community and third countries.
Kodificeringen af de fællesskabsretlige toldregler var ikke begrænset til en lovteknisk gengivelse af de nuværende toldforskrifter, idet der samtidig blev foretaget ændringer i forskrifterne, således at de kunne foreligge i en mere sammenhængende og forenklet form, og at der ved udbedring af mangler kunne vedtages udtømmende EF-forskrifter på dette område.
The codification of Community customs legislation was not confined to the technical reproduction of existing customs legislation; amendments were also made, at the same time, with the aim of making the customs legislation more consistent, simplifying it and remedying existing omissions with a view to adopting complete Community legislation in this area.
Toldkodeksen indeholder således nye bestemmelser bl.a. vedrørende efteropkrævning og godtgørelse af og fritagelse for import- og eksportafgifter, som dels ajourførte de tidligere bestemmelser, dels indførte ændringer 4.
Accordingly, the Customs Code lays down new provisions for, inter alia, the postclearance recovery, repayment and remission of import and export duties, which in part carried forward the earlier legislation and in part introduced amendments. 4
A — Indledende bemærkninger
A — Introductory observations
Blandt de ældre fællesskabsbestemmelser, der blev ophævet i forbindelse med toldkodeksens indførelse, hørte i henhold til toldkodeksens artikel 251 forordning (EØF) nr. 1697/79 5, hvis artikel 13 anses for at være forgænger til toldkodeksens nuværende artikel 239 6og flere gange er blevet fortolket af Domstolen.
The older Community provisions which were repealed in the course of introducing the Customs Code included, pursuant to Article 251 of the CCC, Regulation (EEC) No 1697/79, 5 Article 13 of which is regarded as the predecessor provision of the presentday Article 239 of the CCC 6and has been interpreted on several occasions by the Court.
Som i forbindelse med denne tidligere bestemmelse er
Like that earlier provision, Article 239 of the CCC is also a general equitable provi-
5 — Rådets forordning (EØF) nr. 1697/79 af 24.7.1979 om efteropkrævning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkrævet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfører en forpligtelse til at betale sådanne afgifter.
5 — Council Regulation (EEC) No 1697/79 of 24 July 1979 on the postclearance recovery of import duties or export duties which have not been required of the person liable for payment on goods entered for a customs procedure involving the obligation to pay such duties
De toldretlige bestemmelser, der var spredt i mange fællesskabsforordninger og direktiver, blev på grundlag af toldunionen samlet i en enkelt toldkodeks, som indeholder toldreglerne, herunder de gennemførelsesbestemmelser, der skal fastsættes på fællesskabsplan og på nationalt plan.
The customs provisions contained in a large number of Community regulations and directives were assembled, on the basis of the Customs Union, in a Customs Code containing the customs legislation including the implementing provisions to be adopted at Community and national level.
De generelle regler og procedurer i toldkodeksen skulle ud fra idéen om det indre marked sikre en ensartet anvendelse af alle toldmæssige og andre, herunder landbrugs- og
Based on the concept of an internal market, the general rules and procedures of the Customs Code were to ensure the common implementation of all tariff and
Principielt kræver Domstolens praksis, at den berørte erhvervsdrivende befinder sig i en »usædvanlig situation« i forhold til andre erhvervsdrivende, der udøver samme aktivitet 9.
C.A.S. v COMMISSION compared with other operators engaged in the same business.
Hvornår der foreligger en sådan »særlig situation« som omhandlet i toldkodeksens artikel 239, er både præciseret af Domstolen i dens praksis og af fællesskabslovgiver i gennemførelsesforordningen 10.
9Both the Court in its caselaw and the Community legislature in the CCC implementing regulation have spe -cified when such ‘special situations’ within the meaning of Article 239 of the CCC exist.