natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Medlemsstaterne kan indgå bilaterale eller multilaterale aftaler eller ordninger efter rammeafgørelsens ikrafttræden, i det omfang de er mere vidtrækkende end dennes forskrifter og bidrager til yderligere at forenkle eller lette procedurerne for overgivelse af personer, der er omfattet af en europæisk arrestordre, navnlig ved at fastsætte kortere frister end de i artikel 17 fastsatte, ved at udvide listen over lovovertrædelser i artikel 2, stk. 2, ved at begrænse grundene til afslag i artikel 3 og 4 eller ved at sænke strafferammen i artikel 2, stk. 1 eller 2.
Member States may conclude bilateral or multilateral agreements or arrangements after this Framework Decision has come into force in so far as such agreements or arrangements allow the prescriptions of this Framework Decision to be extended or enlarged and help to simplify or facilitate further the procedures for surrender of persons who are the subject of European arrest warrants, in particular by fixing timelimits shorter than those fixed in Article 17, by extending the list of offences laid down in Article 2(2), by further limiting the grounds for refusal set out in Articles 3 and 4, or by lowering the threshold provided for in Article 2(1) or (2).
Aftaler og ordninger som nævnt i andet afsnit må under ingen omstændigheder påvirke forbindelserne med de medlemsstater, der ikke er parter i dem.
The agreements and arrangements referred to in the second subparagraph may in no case affect relations with Member States which are not parties to them.
Medlemsstaterne meddeler inden tre måneder efter denne rammeafgørelses ikrafttræden Rådet og Kommissionen, hvilke gældende aftaler og ordninger som nævnt i første afsnit de fortsat ønsker at anvende.
Member States shall, within three months from the entry into force of this Framework Decision, notify the Council and the Commission of the existing agreements and arrangements referred to in the first subparagraph which they wish to continue applying.
Medlemsstaterne giver ligeledes Rådet og Kommissionen meddelelse om nye aftaler og ordninger som nævnt i andet afsnit senest tre måneder efter deres undertegnelse.
Member States shall also notify the Council and the Commission of any new agreement or arrangement as referred to in the second subparagraph, within three months of signing it.
I det omfang de i stk. 1 omhandlede konventioner og aftaler finder anvendelse på medlemsstaternes territorier eller på territorier, hvis udenrigsanliggender varetages af en medlemsstat, og på hvilke denne rammeafgørelse ikke finder anvendelse, regulerer de pågældende konventioner og aftaler fortsat forbindelserne mellem disse territorier og de øvrige medlemsstater.«
Where the conventions or agreements referred to in paragraph 1 apply to the territories of Member States or to territories for whose external relations a Member State is responsible to which this Framework Decision does not apply, these instruments shall continue to govern the relations existing between those territories and the other Member States.’
Det bestemmes i rammeafgørelsens »Overgangsbestemmelse«:
Article 32 of the Framework Decision, ‘Transitional provision’, provides:
»Anmodninger om udlevering, der modtages inden den 1. januar 2004, vil fortsat være omfattet af de eksisterende instrumenter vedrørende udlevering.
‘Extradition requests received before 1 January 2004 will continue to be governed by existing instruments relating to extradition.
Anmodninger, der modtages efter den 1. januar 2004, vil være omfattet af de regler, som medlemsstaterne har vedtaget i henhold til denne rammeafgørelse.
Requests received after that date will be governed by the rules adopted by Member States pursuant to this Framework Decision.
Enhver medlemsstat kan dog på tidspunktet for Rådets vedtagelse af denne rammeafgørelse fremsætte en erklæring om, at den som fuldbyrdende medlemsstat fortsat vil behandle anmodninger vedrørende handlinger, der er begået inden en af den nærmere angivet dato, efter den ordning for udlevering, der var gældende før den 1. januar 2004.
However, any Member State may, at the time of the adoption of this Framework Decision by the Council, make a statement indicating that as executing Member State it will continue to deal with requests relating to acts committed before a date which it specifies in accordance with the extradition system applicable before 1 January 2004.
Den pågældende dato må ikke ligge senere end den 7. august 2002.
The date in question may not be later than 7 August 2002.
Nævnte erklæring offentliggøres i [De Europæiske Fællesskabers] Tidende.
The said statement will be published in the Official Journal of the European Communities.
Den kan til enhver tid trækkes tilbage.«
It may be withdrawn at any time.’
I overensstemmelse med rammeafgørelsens artikel 32 har Den Franske Republik fremsat følgende erklæring (EFT 2002 L 190, s. 19):
Pursuant to Article 32 of the Framework Decision, the French Republic made the following statement (OJ 2002 L 190, p. 19):
»Frankrig erklærer i overensstemmelse med artikel 32 i rammeafgørelsen om den europæiske arrestordre og procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, at det i sin egenskab af fuldbyrdelsesland fortsat vil følge de bestemmelser om
‘Pursuant to Article 32 of the framework decision … France states that as executing Member State it will continue to deal with requests relating to acts committed before 1 November 1993, the date of entry into force of the Treaty on European Union
Ved lov nr. 2004-204 af 9. marts 2004 om tilpasning af retssystemet til udviklingen i kriminaliteten (JORF af 10.3.2004, s. 4567) iværksattes rammeafgørelsen ved indførelse af artikel 695-11 til 695-51 i lov om strafferetspleje.
2004 (JORF, 10 March 2004, p. 4567) implemented the Framework Decision by inserting into the Code de procedure pénale (Code of Criminal Procedure) Articles 695-11 to 695-51.
Loven indeholder i øvrigt gennemførelsesbestemmelser til konventionen af 1995 og af 1996.
That law also included provisions implementing the 1995 and 1996 Conventions.
Ved lov nr. 2004-1345 af 9. december 2004 blev der givet tilladelse til ratifikation af konventionen af 1996 (JORF af 10.12.2004, s. 20876).
Law No 2004-1345 of 9 December 2004 authorised ratification of the 1996 Convention (JORF, 10 December 2004, p. 20876).
Ved dekret nr. 2005-770 af 8. juli 2005 blev denne konvention offentliggjort (JORF af 10.7.2005, s. 11358).
Decree No 2005-770 of 8 July 2005 published the 1996 Convention (JORF, 10 July 2005, p. 11358).
Det anføres heri, at konventionen finder anvendelse fra den 1. juli 2005.
It was stated to be applicable from 1 July 2005.
Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
The main proceedings and the reference for a preliminary ruling
Den 11. oktober 2000 udstedte den spanske regering på grundlag af den europæiske udleveringskonvention af 13. december 1957 en begæring om udlevering af Ignacio Pedro Santesteban Goicoechea for handlinger, der angiveligt skulle være blevet begået på spansk område i løbet af februar og marts måned 1992, og som bestod i opbevaring af militærvåben, ulovlig besiddelse af sprængstoffer, ulovlig brug af køretøj tilhørende en anden, ulovlig udskiftning af nummerplader og ulovligt medlemskab af en terrororganisation.
On 11 October 2000 the Spanish Government, on the basis of the European Convention on Extradition of 13 December 1957, requested the extradition of Mr Santesteban Goicoechea for offences allegedly committed on Spanish territory in February and March 1992, described as the storing of weapons, the illegal possession of explosives, the offence of unlawful use of a motor vehicle belonging to another, the offence of changing car registration plates, and the offence of belonging to a terrorist organisation.
Denne anmodning blev afvist af cour d’appel de Versailles (afdelingen for straffesager) ved dom af 19. juni 2001, med den begrundelse, at der i henhold til fransk ret var indtrådt forældelse med hensyn til de handlinger, som begæringen om udlevering vedrørte.
That request was the subject of an unfavourable opinion of the Chambre de l’instruction (Indictment Division) of the Cour d’appel de Versailles (Court of Appeal, Versailles), by judgment of 19 June 2001, on the ground that the offences for which extradition was sought were statute-barred under French law.
Den 31. marts 2004 udstedte de spanske domstole en europæisk arrestordre over for I.P. Santesteban Goicoechea for de samme handlinger som dem, der var omfattet af udleveringsbegæringen af 11. oktober 2000.
On 31 March 2004 a European arrest warrant referring to the same acts as the extradition request of 11 October 2000 was issued by the Spanish judicial authorities against Mr Santesteban Goicoechea.
Den franske regering har i sit skriftlige indlæg anført, at der ikke er sket nogen opfølgning på denne arrestordre.
In its written observations, the French Government stated that it had not enforced the warrant.
Henset til tidspunktet, hvor handlingerne blev begået, og erklæringen afgivet i henhold til rammeafgørelsens artikel 32, kan den nævnte arrestordre kun anses for en simpel begæring om foreløbig anholdelse og fængsling, som skal behandles i henhold til det udleveringssystem, som fandt anvendelse før den 1. januar 2004, dvs. den europæiske udleveringskonvention af 13. december 1957.
In view of the date of the acts and the statement made pursuant to Article 32 of the Framework Decision, the warrant could be regarded only as a mere request for a provisional arrest, to be dealt with under the system of extradition applicable before 1 January 2004, that is, the European Convention on Extradition of 13 December 1957.
I henhold til fransk ret er der imidlertid indtrådt forældelse med hensyn til disse handlinger.
However, the offences were statute-barred under French law.
Under alle omstændigheder afsonede I.P. Santesteban Goicoechea en fængselsstraf i Frankrig, og en eventuel udlevering til den anmodende medlemsstat ville først kunne gennemføres efter afsoning af denne straf.
In any event, Mr Santesteban Goicoechea was serving a sentence of imprisonment in France, so that no surrender to the requesting Member State could have been carried out until after that sentence had been served.
Som den spanske regering har præciseret under retsmødet, udstedte Juzgado Central de Instrucción de la Audiencia Nacional (Spanien) — henset til, at det ikke var muligt at anvende en europæisk arrestordre på grund af tidspunktet, hvor handlingerne var blevet begået og erklæringen afgivet i henhold til rammeafgørelsens artikel 32, som påpeget af de franske domstole — en begæring om foreløbig anholdelse og fængsling den 27. maj 2008 for de samme handlinger med henblik på en udleveringsbegæring i henhold til konventionen af 1996.
As stated at the hearing by the Spanish Government, since the impossibility of making use of a European arrest warrant in view of the date of the acts and the statement made pursuant to Article 32 of the Framework Decision had been pointed out by the French judicial authorities, a request for provisional arrest was made on 27 May 2008 by the Juzgado Central de Instrucción (Central Court of Investigation) of the Audiencia Nacional (National High Court, Spain) in respect of the same acts, with a view to a request for extradition based on the 1996 Convention.
Den 28. maj 2008 blev I.P. Santesteban Goicoechea af procureur de la République varetægtsfængslet under afventning af udlevering.
On 28 May 2008 Mr Santesteban Goicoechea was detained for the purpose of extradition by the Procureur de la Répu blique (Public Prosecutor).
Den 2. juni 2008 indgav de spanske myndigheder en begæring om udlevering af I.P. Santesteban Goicoechea i henhold til konventionen af 1996.
On 2 June 2008 the Spanish authorities requested the extradition of Mr Santesteban Goicoechea under the 1996 Convention.
I.P. Santesteban Goicoechea har modsat sig udlevering til de spanske myndigheder, idet han navnlig er af den opfattelse, at Kongeriget Spanien ikke kan anvende bestemmelserne i konventionen af 1996.
Mr Santesteban Goicoechea refuses to be surrendered to the Spanish authorities, taking the view in particular that the Kingdom of Spain cannot make use of the provisions of the 1996 Convention.
Den forelæggende ret har anført, at det af rammeafgørelsens artikel 31 fremgår, at bestemmelserne i rammeafgørelsen den 1. januar 2004 træder i stedet for de tilsvarende bestemmelser i de gældende konventioner om udlevering, der finder anvendelse mellem medlemsstaterne.
The referring court notes that the Framework Decision provides in Article 31 that from 1 January 2004 it is to replace the corresponding provisions of the conventions — which it then mentions — applicable in the field of extradition in relations between the Member States.
Konventionen af 1996 er omhandlet i rammeafgørelsens artikel 31, stk. 1, litra d).
The 1996 Convention is mentioned in Article 31(1)(d) of the Framework Decision.
Rammeafgørelsens artikel 31, stk. 2, giver visse medlemsstater mulighed for fortsat at anvende visse bilaterale eller multilaterale aftaler, der er gældende ved rammeafgørelsens vedtagelse.
That court states that Article 31(2) of the Framework Decision provides for the possibility of some Member States continuing to apply certain bilateral or multilateral agreements in force at the time of adoption of the Framework Decision.
De skulle imidlertid senest tre måneder efter rammeafgørelsens ikrafttræden meddele Rådet og Kommissionen, hvilke aftaler de fortsat ønskede at anvende.
They must, however, notify those agreements within three months from the entry into force of the Framework Decision.
Kongeriget Spanien har ikke foretaget en sådan meddelelse.
The Kingdom of Spain has not made any notification to that effect.
Den forelæggende ret er ligeledes i tvivl med hensyn til fortolkningen af rammeafgørelsens artikel 32, eftersom der i hovedsagen er nedlagt påstand om anvendelse af en konvention, som har fundet anvendelse i Frankrig siden den 1. juli 2005.
The referring court is also uncertain as to the interpretation of Article 32 of the Framework Decision, since the application is sought in the main proceedings of a convention that has been applicable in France since 1 July 2005.
Under disse omstændigheder har cour d’appel de Montpellier (afdelingen for straffesager) besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
In those circumstances, the Chambre de l’instruction of the Cour d’appel de Montpellier decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
»1) Bevirker det forhold, at en medlemsstat, i det foreliggende tilfælde [Kongeriget] Spanien, har undladt i medfør af [rammeafgørelsens] artikel 31, stk. 2, […] at meddele sin hensigt om fortsat at anvende bilaterale eller multilaterale aftaler, henset til anvendelsen af udtrykket »træder i stedet for« i rammeafgørelsens artikel 31, at det ikke er muligt for denne medlemsstat sammen med en anden medlemsstat, i dette tilfælde [Den Franske Republik], som har fremsat en erklæring i medfør af rammeafgørelsens artikel 32, at anvende andre procedurer end proceduren vedrørende den europæiske arrestordre?
‘(1) Does the failure of a Member State (in this case [the Kingdom of] Spain) to notify under Article 31(2) of the Framework Decision … its intention to continue to apply bilateral or multilateral agreements preclude, by reason of the word “replace” in Article 31 of that Framework Decision, that Member State from using with another Member State (in this case [the French Republic]), which has made a statement under Article 32 of the Framework Decision, procedures other than that of the European arrest warrant?
Dersom det foregående spørgsmål besvares benægtende:
If the answer to the above question is in the negative, an answer to the following question is requested:
2) Bevirker de af den fuldbyrdende medlemsstat trufne forbehold, at denne medlemsstat kan anvende [konventionen af 1996], som således var vedtaget før den 1. januar 2004, men som i denne fuldbyrdende medlemsstat trådte i kraft efter den 1. januar 2004, som omhandlet i rammeafgørelsens artikel 32?«
(2) Do the provisos made by the executing Member State permit that State to apply [the 1996] Convention … which was thus prior to 1 January 2004, but entered into force in that executing State after that date of 1 January 2004 referred to in Article 32 of the Framework Decision?’
Ved skrivelse af 3. juli 2008, indgået til Domstolen samme dag, har cour d’appel de Montpellier (afdelingen for straffesager) anmodet om, at den præjudicielle forelæggelse undergives hasteproceduren i procesreglementets artikel 104b.
By letter of 3 July 2008, lodged at the Court Registry on the same day, the Chambre de l’instruction of the Cour d’appel de Montpellier asked for the reference for a preliminary ruling to be dealt with under an urgent procedure pursuant to Article 104b of the Rules of Procedure.
Den forelæggende ret har som begrundelse for denne anmodning henvist til, at I.P. Santesteban Goicoechea efter afsoning af en fængselsstraf udelukkende var varetægtsfængslet under afventning af udlevering i forbindelse med en udleveringsprocedure, under hvilken det præjudicielle spørgsmål er blevet stillet.
The referring court stated as grounds for that request that Mr Santesteban Goicoechea was being detained, after serving a sentence of imprisonment, on the sole basis of detention for the purpose of extradition ordered in the extradition proceedings in which the reference was made.
Domstolen (Tredje Afdeling) har, efter at generaladvokaten er blevet hørt, besluttet at efterkomme den forelæggende rets anmodning om at undergive den præjudicielle forelæggelse en hasteprocedure.
The Third Chamber of the Court, after hearing the Advocate General, decided on 7 July 2008 to grant the referring court’s request for the reference for a preliminary ruling to be dealt with under an urgent procedure.
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at anmodningen om præjudiciel afgørelse er indgivet i henhold til artikel 234 EF, selv om den fortolkning, der anmodes om, vedrører rammeafgørelsen, dvs. en retsakt vedtaget i henhold til EU-traktatens afsnit VI.
According to the order for reference, the reference for a preliminary ruling is based on Article 234 EC, although the interpretation sought concerns the Framework Decision, an act adopted under Title VI of the EU Treaty.
Det skal imidlertid bemærkes, at i medfør af artikel 46, litra b), EU finder bestemmelserne i EF-traktaten og Euratom-traktaten om Domstolens kompetence samt udøvelsen af denne kompetence, herunder artikel 234 EF, anvendelse på bestemmelserne i EU-traktatens afsnit VI på de betingelser, der er fastsat i artikel 35 EU.
It should be noted, however, that, in accordance with Article 46(b) EU, the provisions of the EC and EAEC Treaties concerning the powers of the Court of Justice and the exercise of those powers, including the provisions of Article 234 EC, apply to the provisions of Title VI of the EU Treaty under the conditions laid down by Article 35 EU.
Den Franske Republik har den 14. marts 2000 fremsat en erklæring med virkning fra den 11. juli 2000, hvori den har godkendt Domstolens kompetence til at træffe
The French Republic stated, by a declaration of 14 March 2000 taking effect from 11 July 2000, that it accepted the jurisdiction of the Court to rule on the validity
SANTESTEBAN GOICOECHEA afgørelse om gyldigheden og fortolkningen af de retsakter, der er omhandlet i artikel 35 EU i henhold til denne artikels stk. 3, litra b) (EFT 2005 L 327, s. 19).
SANTESTEBAN GOICOECHEA and interpretation of the acts referred to in Article 35 EU in accordance with the arrangements laid down in Article 35(3)(b) EU (OJ 2005 L 327, p. 19).
På denne baggrund kan den omstændighed, at forelæggelsesafgørelsen ikke nævner artikel 35 EU, men henviser til artikel 234 EF, ikke i sig selv føre til, at anmodningen om præjudiciel afgørelse skal afvises.
In those circumstances, the fact that the order for reference does not mention Article 35 EU but refers to Article 234 EC cannot of itself make the reference for a preliminary ruling inadmissible.
Dette gælder så meget desto mere, som EU-traktaten hverken udtrykkeligt eller indirekte fastsætter den form, hvori den nationale ret skal fremsætte sin anmodning om præjudiciel afgørelse (jf. Dell’Orto-dommen, præmis 36).
This conclusion is reinforced by the fact that the EU Treaty neither expressly nor by implication lays down the form in which the national court must present its reference for a preliminary ruling (see Dell’Orto, paragraph 36).
Desuden bemærkes — som den franske regering har anført i sine indlæg — at selv om det følger af retspraksis fra det franske Conseil d’État, at afdelingerne for straffesager ved de franske appelretter udøver en administrativ kompetence, når de udtaler sig om en udleveringsbegæring, kan det ikke heraf konkluderes, at disse organer ikke udgør domstole i artikel 234 EF’s forstand.
Moreover, as the French Government states in its observations, while it follows from the caselaw of the French Conseil d’État (Council of State) that when indictment divisions give opinions on requests for extradition they exercise administrative powers, that does not lead to the conclusion that those bodies are not courts or tribunals within the meaning of Article 234 EC.
Det fremgår således af fast retspraksis, at Domstolen for at bedømme, om det organ, der forelægger en sag, er en ret i denne forstand, tager en hel række forhold i betragtning, nemlig om organet er oprettet ved lov, har permanent karakter, virker som obligatorisk retsinstans, anvender en kontradiktorisk sagsbehandling, træffer afgørelse på grundlag af retsregler, samt om det er uafhængigt (jf. især dom af 31.5.2006, sag C-53/03, Syfait m.fl., Sml. I, s. 4609, præmis 29 og den deri nævnte retspraksis).
According to settled caselaw, in order to determine whether a body making a reference is such a court or tribunal, which is a question governed by Community law alone, the Court takes account of a number of factors, such as whether the body is established by law, whether it is permanent, whether its jurisdiction is compulsory, whether its procedure is inter partes, whether it applies rules of law and whether it is independent (see inter alia Case C-53/03 Syfait and Others [2005] ECR I-4609, paragraph 29 and the caselaw cited).
Desuden kan nationale retsinstanser kun forelægge spørgsmål for Domstolen, hvis der verserer en tvist for dem, og hvis forelæggelsen sker med henblik på afgørelse af en retssag (jf. især dommen i sagen Syfait m.fl., præmis 29, og dom af 27.4.2006, sag C-96/04, Standesamt Stadt Niebüll, Sml. I, s. 3561, præmis 13).
Moreover, a national court may refer a question to the Court only if there is a case pending before it and if it is called on to give judgment in proceedings intended to lead to a decision of a judicial nature (see inter alia Syfait and Others, paragraph 29, and Case C-96/04 Standesamt Stadt Niebüll [2006] ECR I-3561, paragraph 13).
Det er ubestridt, at afdelingerne for straffesager ved de franske appelretter opfylder de ovenfor nævnte betingelser om, at de skal være oprettet ved lov, have permanent karakter samt være uafhængige. De virker som obligatoriske retsinstanser på
It is not disputed that the indictment divisions of courts of appeal satisfy the above conditions of establishment by law, permanence and independence.
De kontrollerer betingelserne for, om udleveringen er lovlig, og afgiver en begrundet udtalelse.
They review the conditions of lawfulness of extradition and give a reasoned opinion.
Hvis denne udtalelse ikke efterkommer udleveringsbegæringen, bringer udtalelsen udleveringsproceduren endeligt til ophør og resulterer ex officio i, at den person, som er varetægtsfængslet under afventning af udlevering, og som begæres udleveret, løslades.
If the opinion is unfavourable, once it has become final it puts an end to the extradition procedure and automatically entails the release of a requested person who has been detained pending extradition.