natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For det tredje har Retten i den appellerede doms præmis 52 lagt til grund, at Kommissionen med rette havde fastsat kontrolmetoderne i den sammenfattende rapport.
Thirdly, the Court of First Instance held, in paragraph 52 of the judgment under appeal, that the Commission was right to impose the checking procedures laid down in the summary report.
I den foregående præmis i den appellerede dom havde Retten uden begrundelse anført, at Kommissionen havde pålagt nævnte myndigheder enten at foretage en kontrol på stedet eller en nedsættelse af størrelsen på det støttede areal eller anden administrativ kontrol, selv om nævnte rapport ikke indeholdt nogen henvisning til nogen anden administrativ kontrol.
In the preceding paragraph of the judgment under appeal the Court stated, without justification, that the Commission had stipulated that those authorities should either conduct an on-the-spot check or reduce the area for which aid would be granted, or conduct other administrative checks, although the report did not make any reference to those other administrative checks.
For det fjerde er de af Retten i den appellerede doms præmis 60, henholdsvis 70, anførte udsagn indbyrdes modstridende.
Fourthly, the Court of First Instance’s assertions, contained in paragraphs 60 and 70 of the judgment under appeal respectively, are contradictory.
Ifølge Kongeriget Belgien er risikoanalysen nemlig enten helt uden effektiv virkning på grund af anvendelsen af en tolerance, eller også er den effektiv, men kun for så vidt angår de støtteansøgninger, for hvilke indlæsningen fandt sted før den 31. august.
According to the Kingdom of Belgium, either the risk analysis is ineffective as a whole owing to application of a margin of tolerance, or it is effective but only as regards aid applications in respect of which data was entered before 31 August.
Ifølge Kommissionen iagttog Retten begrundelsespligten, idet den bl.a. i den appellerede doms præmis 52 og 57 bemærkede, at det påhviler medlemsstaterne at indføre et effektivt kontrol- og overvågningssystem, og at de belgiske myndigheder var forpligtede til at reagere på afvigelser, som GIS havde afsløret.
According to the Commission, the Court of First Instance complied with the obligation to provide adequate reasons, in particular by noting in paragraphs 52 and 57 of the judgment under appeal that it is for the Member States to organise an effective system of inspection and supervision and that the Belgian authorities were required to take action in response to the anomalies detected by the GIS.
Endvidere er det Kommissionens opfattelse, at der ikke foreligger nogen indbyrdes modstrid mellem den appellerede doms præmis 60 og 70, idet Retten i de to præmisser i nævnte dom har foretaget en gennemgang af to klart forskellige former for uregelmæssigheder.
Moreover, the Commission considers that paragraphs 60 and 70 of the judgment under appeal do not contain any contradictions since the Court of First Instance was examining two separate types of irregularity in those two paragraphs.
Vedrørende den hævdede indbyrdes modsigelse og/eller den utilstrækkelige begrundelse i den appellerede doms præmis 33 bemærkes i denne forbindelse indledningsvis, at det forhold, at en fremgangsmåde kan forbedres, ikke i sig selv gør det berettiget, at der foretages finansiel korrektion.
Concerning first of all the alleged contradiction in and/or inadequacy of the statement of reasons given in paragraph 33 of the judgment under appeal, it should be noted that the fact that a procedure is open to improvement does not in itself justify a financial correction.
Der skal foreligge en væsentlig forsømmelse i anvendelsen af udtrykkelige fællesskabsbestemmelser, og en sådan forsømmelse skal udsætte EUGFL for en faktisk risiko for tab eller fejl (jf. dommen i sagen Nederlandene mod Kommissionen, præmis 34, og dom af 7.7.2005, sag C-5/03, Grækenland mod Kommissionen, Sml. I, s. 5925, præmis 51).
There must be a serious failing in the application of express Community rules and such a failing must expose the EAGGF to a genuine risk of loss or irregularity (see Case C-318/02 Netherlands v Commission, paragraph 34, and Case C-5/03 Greece v Commission [2005] ECR I-5925, paragraph 51).
Ifølge Kongeriget Belgien gav Retten ingen forklaring på, hvorfor den ovennævnte regel, der genfindes i Kommissionens retningslinjer, skulle ses i lyset af den regel, der er indeholdt i nævnte retningslinjer, hvorefter faste korrektioner bør overvejes, når Kommissionen konstaterer, at en i en forordning udtrykkeligt krævet kontrolforanstaltning eller en kontrolforanstaltning, der forudsættes nødvendig for iagttagelsen af en udtrykkelig bestemmelse, ikke er blevet gennemført.
According to the Kingdom of Belgium, the Court of First Instance did not explain why the abovementioned rule, included by the Commission in its Guidelines, should be read in the light of the rule laid down in the Guidelines that flatrate corrections should be considered when the Commission finds a failure adequately to effect any control which is explicitly required by a regulation, or implicitly required in order to respect an explicit rule.
Det bemærkes i denne henseende, at Retten har begrundet en samlet læsning af disse bestemmelser i retningslinjerne, idet den bl.a. har støttet sig på reglerne om bevisbyrden i tvister vedrørende afslutning af EUGFL-regnskaber.
In that regard, it should be pointed out that the Court of First Instance justified a joint reading of the provisions of the Guidelines on the basis in particular of the rules concerning the burden of proof in disputes connected with the clearance of EAGGF accounts.
En sådan begrundelse er tilstrækkelig.
Such justification was adequate.
Trods den rækkevidde, som den i denne doms præmis 124 anførte bestemmelse prima facie har, kan en fast korrektion anvendes, selv når forsømmelserne er konstateret ved anvendelsen af forudsætningsvise bestemmelser, når det forudsættes, at iagttagelsen af disse forudsætningsvise bestemmelser er nødvendig for iagttagelsen af en udtrykkelig bestemmelse (jf. vedrørende en fast korrektion i forbindelse med tilsidesættelse af forudsætningsvise forpligtelser, dommen af 9.1.2003 i sagen Grækenland mod Kommissionen, præmis 28 og 37).
Despite the scope prima facie of the rule set out in paragraph 124 of the present judgment, a flatrate correction may be applied even where deficiencies are found in the application of implicit rules, provided compliance with those implicit rules is required in order to comply with an explicit rule (see, as regards a flatrate correction in conjunction with infringement of implicit obligations, Case C-157/00 Greece v Commission, paragraphs 28 and 37).
For så vidt angår de omhandlede forudsætningsvise forpligtelsers hævdede manglende forenelighed med fællesskabsretspraksis fremgår det, henset til det i denne doms præmis 84 anførte, at der ikke forelå noget grundlag for, at Retten skulle have foretaget en gennemgang af den hævdede indbyrdes selvmodsigelse.
Next, as regards the alleged incompatibility of the implicit obligations in question with Community caselaw, it is clear that, in the light of what was stated in paragraph 84 of this judgment, there was no need for the Court of First Instance to examine the alleged contradiction.
Vedrørende den appellerede doms præmis 51 skal det bemærkes, at denne består i en gengivelse af påstande fremsat af Kongeriget Belgien, der gjorde gældende, at Kommissionen i tilfælde af afvigelser havde pålagt det enten at foretage kontrol på stedet eller nedsætte størrelsen af det støttede areal eller foretage anden administrativ kontrol.
So far as paragraph 51 of the judgment under appeal is concerned, it should be noted that that paragraph consisted of a summary of the claims made by the Kingdom of Belgium, which argued that the Commission had required it, where there were anomalies, either to conduct on-the-spot checks or reduce the area for which aid would be granted, or conduct other administrative checks.
For så vidt angår »anden administrativ kontrol« skal det konstateres, at Kommissionen i punkt B.7.1 i den sammenfattende rapport allerede bebrejdede denne medlemsstat, at der manglede supplerende undersøgelser, dvs. i dette tilfælde, at der manglede anden kontrol, herunder administrativ kontrol, vedrørende ansøgninger om støtte, for hvilke forskellen mellem arealerne oversteg 5%.
As regards ’other administrative checks’, it should be pointed out that, in point B.7.1.1 of the summary report, the Commission had already criticised that Member State for the absence of additional checks, that is to say, in this case, the absence of other checks, including administrative checks, in connection with aid applications where the area differences exceeded 5%.
Det følger heraf, at Retten ikke er gået videre end de klagepunkter, der var angivet i den omtvistede beslutning, og således ikke var nødsaget til at give en særlig begrundelse i denne henseende.
It follows from this that the Court of First Instance did not go further than the complaints contained in the contested decision and did not therefore have to provide any specific reasoning in that regard.
Endelig skal det for så vidt angår den appellerede doms præmis 60 og 70 konstateres, at de to forskellige konstateringer, som Retten foretog, ikke på nogen måde er indbyrdes modstridende.
Lastly, as regards paragraphs 60 and 70 of the judgment under appeal, it must be concluded that the two separate findings made by the Court of First Instance are not at all contradictory.
På baggrund af det ovenstående må det tredje anbringende forkastes som ubegrundet.
In view of the foregoing, the third ground of appeal must be rejected as being unfounded.
D — Om det fjerde proportionalitetsprincippet
D — Fourth ground of appeal: infringement of the principle of proportionality
Med dette anbringende gør Kongeriget Belgien gældende, at Retten foretog en urigtig anvendelse af proportionalitetsprincippet, idet den lagde til grund, at det var berettiget, at Kommissionen pålagde denne medlemsstat en finansiel korrektion på 9 322 809 EUR.
In this ground of appeal, the Kingdom of Belgium alleges that the Court of First Instance wrongly applied the principle of proportionality in considering that the Commission was justified in imposing on it a financial correction of EUR 9 322 809.
I henhold til den ekstrapoleringsmetode, som denne medlemsstat fremlagde for Retten, udgjorde det tab, som EUGFL reelt havde lidt som følge af de hævdede uregelmæssigheder, et beløb på 1 079 814 EUR eller højst 1 491 085 EUR.
According to the extrapolation method submitted to the Court by that Member State, the loss actually sustained by the EAGGF as a result of the alleged irregularities was EUR 1 079 814 or at most EUR 1 491 085.
Den belgiske regering gør endvidere gældende, at dens bedømmelse af det tab, som EUGFL reelt havde lidt, med urette blev forkastet af Retten udelukkende med den begrundelse, at bedømmelsen ikke tog tilbagesøgning af uberettigede udbetalinger og de sager, der havde været genstand for en forsinket indlæsning, i betragtning.
The Belgian Government also contends that its evaluation of the loss actually sustained by the EAGGF was wrongly rejected by the Court of First Instance solely on the ground that it failed to take into account the recovery of undue payments and files in respect of which data had been entered late.
Selv i mangel af disse to elementer har denne medlemsstat anført, at dens ekstrapoleringer under alle omstændigheder gør det muligt at godtgøre, at den af Kommissionen foretagne faste finansielle korrektion var uforholdsmæssig.
However, even without those two factors, that Member State argues that its extrapolations were enough to show that the flatrate financial correction applied by the Commission was in any event disproportionate.
Kommissionen fastholder, at de belgiske myndigheder i forbindelse med deres oprindelige ekstrapolering burde have taget tilbagesøgning af uberettigede udbetalinger i betragtning, hvilket de ikke gjorde.
The Commission maintains that the Belgian authorities should have taken into account the recovery of undue payments in their initial extrapolation, something they failed to do.
De forsøger faktisk at fremlægge en ny ekstrapolering, idet de under appellen fremfører, at det maksimale tab, som EUGFL kan have lidt, nu udgør et beløb på 3 500 000 EUR.
In reality, they are trying to put forward a fresh extrapolation by arguing at the appeal stage a maximum potential loss for the EAGGF now amounting to EUR 3 500 000.
Det følger af fast retspraksis, at mens det påhviler Kommissionen at bevise, at der foreligger en tilsidesættelse af fællesskabsbestemmelser, påhviler det i givet fald medlemsstaten, når denne tilsidesættelse er fastslået, at godtgøre, at Kommissionen har begået en fejl med hensyn til de økonomiske virkninger af tilsidesættelsen (dommen af 7.7.2005 i sagen Grækenland mod Kommissionen, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis).
The Court has consistently held that, although it is for the Commission to prove that Community rules have been infringed, once it has established such an infringement it is for the Member State to demonstrate, if appropriate, that the Commission made an error as to the financial consequences to be attached to that infringement (Case C-5/03 Greece v Commission, paragraph 38, and caselaw cited therein).
For så vidt angår den anvendte korrektionstype skal det påpeges, at det i lyset af retningslinjerne er muligt for Kommissionen at anvende en fast korrektion, når det ikke er muligt præcist at fastslå det af Fællesskabet lidte tab (jf. dom af 18.9.2003, sag C-346/00, Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, Sml. I, s. 9293, præmis 53).
As regards the type of correction applied, it should be noted, in the light of the Guidelines, that a flatrate correction may be considered by the Commission where it is not possible to determine precisely the losses suffered by the Community (see Case C-346/00 United Kingdom v Commission [2003] ECR I-9293, paragraph 53).
I denne sag var det netop tilfældet, og for så vidt angår den af Kommissionen anvendte korrektionssats på 2% skal der lægges vægt på, at dette er den lavest mulige sats (jf. i denne retning dommen i sagen Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, præmis 56).
In the present case, that was precisely so and the correction rate of 2% applied by the Commission in the contested decision is the lowest of the applicable rates (see, to that effect, United Kingdom v Commission, paragraph 56).
Såfremt Kommissionen i denne henseende ikke afslår at afholde samtlige de af tilsidesættelsen berørte udgifter, men i stedet forsøger at indføre regler, der har til formål
In that regard, where, instead of disallowing all the expenditure affected by the infringement, the Commission has endeavoured to establish rules for treating
For så vidt angår den faste korrektion på 2%, der blev foretaget i den omtvistede beslutning, har Kongeriget Belgien fremlagt en ekstrapolering, der har til formål at godtgøre, at det maksimale tab, som EUGFL har lidt, er mindre end det beløb, der er en følge af den af Kommissionen foretagne faste korrektion.
As regards the 2% flatrate correction applied in the contested decision, the Kingdom of Belgium submitted an extrapolation which sought to show that the maximum loss sustained by the EAGGF was less than the amount resulting from the flatrate correction applied by the Commission.
Det skal konstateres, at i tilfælde af mangelfuld kontrol skal bl.a. tilbagesøgning af uretmæssige arealstøtteudbetalinger til landbrugerne tages i betragtning ved vurderingen af det tab, som EUGFL kan have lidt som følge af den mangelfulde kontrol.
It should be pointed out that, in the event of deficiencies in the checks, assessment of the loss to which the EAGGF may have been exposed as a result must take into account in particular recovery of area aid payments unduly paid to farmers.
Det var således med rette, at Retten lagde til grund, at Kongeriget Belgien ikke havde godtgjort, at det maksimale tab, som EUGFL havde lidt, ikke kunne være større end et beløb på 1 491 085 EUR.
The Court of First Instance was therefore right to find that the Kingdom of Belgium had not shown that the maximum loss incurred by the EAGGF could not be greater than EUR 1 491 085.
I modsætning til, hvad Kongeriget Belgien har gjort gældende, kunne den påberåbte ekstrapolering, hvis tilbagesøgning af uberettigede udbetalinger ikke var taget i betragtning, i denne henseende ikke have nogen bevisværdi i forhold til at godtgøre, at den omhandlede finansielle korrektion var uforholdsmæssig.
In that regard, contrary to what that Member State maintains, if recovery of undue payments is not taken into account, the extrapolation submitted could not have probative value for purposes of demonstrating that the financial correction in question was disproportionate.
Ved i forbindelse med appellen bl.a. at gøre en anden ekstrapolering gældende vedrørende det maksimale tab, som EUGFL er blevet udsat for på grund af disse myndigheders manglende kontrolforanstaltninger, har Kongeriget Belgien bekræftet bevisværdien af de første ekstrapoleringer, som blev forkastet af Retten.
Moreover, by submitting in particular, at the appeal stage, a second extrapolation of the maximum loss to which the EAGGF was exposed as a result of the deficiencies of its authorities in the matter of checks, the Kingdom of Belgium thereby confirms the relative probative value of its initial extrapolations rejected by the Court of First Instance.
Det følger i denne henseende heraf, at Retten ikke foretog en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.
It follows in that connection that it cannot be alleged that the Court of First Instance infringed the principle of proportionality.
Kongeriget Belgien har i punkt 122 i appelskriftet ganske vist henvist til præmis 93 i den appellerede dom, i hvilken Retten har lagt til grund, at eftersom den faste korrektion er blevet fastsat til den i retningslinjerne fastsatte lavest mulige sats, dvs. 2%, og at disse retningslinjer ikke er blevet anfægtet, kan denne korrektion ikke udgøre en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.
In paragraph 122 of its appeal, the Kingdom of Belgium indeed refers to paragraph 93 of the judgment under appeal, in which the Court of First Instance considered that since the flatrate correction was set at 2%, the lowest level provided for by the Guidelines, and those Guidelines were not disputed, that correction could not, by definition, have infringed the principle of proportionality.
Denne medlemsstat har imidlertid ikke i denne henseende forsøgt at fremlægge nogen konkret argumentation med henblik på at bestride Rettens konstatering heraf.
However, that Member State did not attempt to submit specific arguments in that regard to challenge that finding of the Court of First Instance.
E — Om det femte anbringende vedrørende urigtig retsanvendelse med hensyn til mangel på fuld prøvelsesret af finansielle korrektioner
E — Fifth ground of appeal: error of law concerning the absence of unlimited jurisdiction in respect of the amounts of financial corrections
Det er Kongeriget Belgiens opfattelse, at Retten foretog urigtig retsanvendelse, idet den afviste dets påstand om, at den på grundlag af sin fulde prøvelsesret skulle nedsætte størrelsen af den af Kommissionen fastsatte finansielle korrektion.
The Kingdom of Belgium considers that the Court of First Instance committed an error of law in rejecting as inadmissible its claim that the Court should, under its unlimited jurisdiction, reduce the amount of the financial correction imposed by the Commission.
Denne medlemsstat gør herved gældende, at artikel 229 EF, hvori det er fastsat, at forordninger udstedt af Europa-Parlamentet og Rådet i fællesskab eller af Rådet, kan tillægge Domstolen fuld prøvelsesret vedrørende de i disse forordninger omhandlede sanktioner, ikke finder anvendelse. De omhandlede finansielle sanktioner er nemlig ikke fastsat i en forordning, men i Kommissionens retningslinjer.
That Member State maintains in that regard that Article 229 EC, which provides that regulations adopted jointly by the European Parliament and the Council, and by the Council, may give the Court of Justice unlimited jurisdiction with regard to the penalties provided for in such regulations does not apply.
Med støtte i dom af 2. oktober 2001, EIB mod Hautem (sag C-449/99 P, Sml. I, s. 6733), er det imidlertid den belgiske regerings opfattelse, at der ex nihilo kan tillægges Fællesskabets retsinstanser fuld prøvelsesret.
However, relying on Case C-449/99 P EIB v Hautem [2001] ECR I-6733, the Belgian Government considers that the Community Courts could be recognised as automatically having jurisdiction.
Kommissionen henviser til princippet, hvorefter EUGFL udelukkende kan finansiere udgifter, som afholdes i overensstemmelse med fællesskabsreglerne.
The Commission recalls the principle that the EAGGF can finance only expenditure incurred in accordance with Community rules.
Den har således en forpligtelse til at afvise finansiering af enhver uregelmæssig udgift, og hvis det ikke er muligt at afgøre det præcise udgiftsbeløb, der er påvirket af en uregelmæssighed, kan den gå så vidt som til at afvise finansiering af de samlede udgifter.
It is therefore required to refuse to finance any irregular expenditure and, if it is impossible to determine the exact amount of expenditure affected by an irregularity, it may go so far as to refuse to finance all the expenditure.
I dette sidstnævnte tilfælde og på grundlag af forholdsmæssighedshensyn gør ordningen med faste korrektioner det muligt at sondre mellem de forskellige situationer, hvor der foreligger uregelmæssighed, gennem anvendelse af faste finansielle korrektioner i forhold til den risiko for tab, som medlemsstatens manglende iagttagelse af fællesskabsbestemmelser har udsat budgettet for.
In this latter case, and for the sake of ensuring proportionality, the system of flatrate corrections enables situations in which there is an irregularity to be differentiated through the application of financial corrections calculated according to the risk of loss to which the non-compliance by the Member State with the Community rules has exposed the budget.
Dette udelukker således, at ordningen betragtes som en ordning for sanktioner ved uretmæssige udbetalinger.
This therefore precludes it being regarded as a system of penalties for irregular payments.
For så vidt angår dommen i sagen EIB mod Hautem er det Kommissionens opfattelse, at Domstolen i den sag kun tillagde sig selv fuld prøvelsesret på grund af den omhandlede tvists særlige karakter, vedrørende hvilken den domstol, der har kompetence i forhold til et kontraktforhold, sædvanligvis har fuld prøvelsesret.
As regards EIB v Hautem, the Commission is of the view that the Court of Justice accepted that it had unlimited jurisdiction in that case only because of the particu- lar nature of the dispute in question, the court having jurisdiction over the contract generally having unlimited jurisdiction.
Afslutningen af EUGFL-regnskaber omfatter dog ikke sanktioner, og den tvist, der har forbindelse hertil, udviser ikke sådanne særlige kendetegn, som kunne begrunde en sådan prøvelsesret.
As the clearance of EAGGF accounts does not involve penalties, cases relating to it do not have any particular features justifying such acceptance.
Det skal konstateres, at der vedrørende EUGFL, som Retten med rette har bemærket, ikke findes nogen bestemmelse, der tillægger fællesskabsretsinstanserne fuld prøvelsesret i henhold til artikel 229 EF.
In respect of the EAGGF, as the Court of First Instance rightly held, there is no provision conferring unlimited jurisdiction on the Community Courts as provided for under Article 229 EC.