natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Appellanten har kun fremsat ét anbringende til støtte for sin appel og har gjort gældende, at Retten herved har tilsidesat ligebehandlingsprincippet, princippet om retten til forsvar, princippet om parternes ligestilling for Fællesskabets retsinstanser, den begrundelsespligt, der påhviler institutionerne, begrebet søgsmålsinteresse i forbindelse med en ulovlighedsindsigelse og sin egen begrundelsespligt.
Relying on a single plea in law in his appeal, the appellant claims that the Court of First Instance failed to have proper regard to the principle of equal treatment, the principle of the rights of the defence, the principle of equal treatment of the parties before the Community judicature, the obligation to state reasons, which is binding on the institutions, the concept of legal interest in bringing proceedings in the context of an objection of illegality, and its own obligation to state reasons.
Før dette anbringende prøves i realiteten, skal Kommissionens kontraappel påkendes, idet Kommissionen har nedlagt påstand om afvisning af appellen.
Before considering whether this plea is well founded, it is necessary to rule on the Commission’s cross-appeal, since it seeks a declaration that the appellant’s appeal is inadmissible.
Kommissionen er af den opfattelse, at Retten af egen drift burde have afvist første, tredje og fjerde argument, som appellanten havde fremført til støtte for første led af sit anbringende om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, idet de ikke blev fremført under den administrative procedure.
The Commission maintains that the Court of First Instance should have declared inadmissible, of its own motion, the first, third and fourth arguments put forward in support of the part of the plea alleging infringement of the principle of equal treatment since those arguments were not raised at the pre-litigation stage.
Kommissionen har i denne forbindelse gjort gældende, at appellanten i den administrative klage i relation til dette led kun anførte det andet argument vedrørende forskelsbehandling mellem tjenestemænd og pensionister, og at dette argument adskiller sig fra de tre øvrige argumenter, han fremsatte senere.
It argues that, in his complaints submitted in the pre-litigation procedure, the appellant raised, in relation to the part of that plea, only the second argument, alleging discrimination between officials and pensioners, and that that argument is separate from the three other arguments put forward subsequently.
Kommissionen har i sin duplik præciseret, at kontraappellen har til formål at få sagen afvist, da appellen udelukkende vedrører de tre argumenter, der ikke kan antages til realitetsbehandling.
The Commission states in its rejoinder that the purpose of its cross-appeal is to have the appeal declared inadmissible, since it refers exclusively to the three inadmissible arguments.
Kommissionen har medgivet, at genstanden for kontraappellen, selv i den foreliggende formulering, ikke fuldt ud svarer til ordlyden af artikel 56 i statutten for Domstolen, men den er af den opfattelse, at Domstolen alligevel af egen drift skal prøve spørgsmålet om, hvorvidt Retten har begået en retlig fejl ved ikke ex officio at have erklæret, at de tre omhandlede argumenter ikke kan antages til realitetsbehandling.
It acknowledges that, even formulated in that way, the purpose of its cross-appeal does not conform fully with the terms of Article 56 of the Statute of the Court of Justice, but it considers that the Court is none the less required to consider of its own motion whether the Court of First Instance erred in law in not declaring the three arguments at issue inadmissible of its own motion.
Efter appellantens opfattelse må kontraappellen afvises, da statuttens artikel 56 forudsætter, at Kommissionen ikke har fået medhold i sine påstande for førsteinstansen.
In the appellant’s view, the cross-appeal is inadmissible since, contrary to the requirements of the aforementioned Article 56, the Commission was not unsuccessful in its submissions at first instance.
Kommissionen har navnlig ikke nedlagt påstand om afvisning af søgsmålet, og Retten har fuldt ud taget Kommissionens påstande til følge, idet den har forkastet søgsmålet som ugrundet.
In particular, it did not plead that the action was inadmissible and the Court of First Instance fully accepted its pleas by dismissing the action as unfounded.
Selv om Kommissionen har iværksat en kontraappel, har den desuden ikke nedlagt påstand om hel eller delvis ophævelse af den appellerede dom.
Moreover, although it has brought a cross-appeal, the Commission does not seek to have the judgment under appeal set aside, in whole or in part.
Første, tredje og fjerde argument er nemlig forbundet med tilsidesættelsen af ligebehandlingsprincippet, som appellanten havde fremført i sin klage. I den appellerede
The first, third and fourth arguments in question are linked to the infringement of the principle of equal treatment relied on in his complaint.
I retsmøderapporten fra Retten er der redegjort klart for de fire argumenter, sagsøgeren har fremført til støtte for sin argumentation vedrørende tilsidesættelsen af forbuddet mod forskelsbehandling, uden at Kommissionen har anfægtet denne rapport eller bestridt, at disse argumenter kunne fremmes til realitetsbehandling.
The report for the hearing of the Court of First Instance clearly states the four arguments put forward by the appellant in support of the allegation of infringement of the principle of nondiscrimination and the Commission did not criticise the report or contest the admissibility of those arguments.
I henhold til artikel 56, stk. 2, i statutten for Domstolen kan appel iværksættes af enhver part, som helt eller delvis ikke har fået medhold.
Pursuant to the second paragraph of Article 56 of the Statute of the Court of Justice, an appeal may be brought by any party which has been unsuccessful, in whole or in part, in its submissions.
Som Kommissionen selv har anført i sin duplik, fik den imidlertid fuldt ud medhold i de påstande, den havde nedlagt for Retten.
As the Commission itself states in its rejoinder, the judgment under appeal grants the form of order it sought before the Court of First Instance in its entirety.
Det skal navnlig bemærkes, at Kommissionen ud over at gøre gældende, at appellantens påstande i relation til husstandstillægget og uddannelsestillægget måtte afvises, da de ikke var nævnt i klagen, har Kommissionen på ingen måde påberåbt sig, at det led, der vedrører tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, ikke kunne antages til realitetsbehandling.
It should be pointed out, in particular, that, although it pleaded that the appellant’s claims in regard to the household allowance and the education allowance were inadmissible on the ground that they had not been raised in the complaint, the Commission did not contend before the Court of First Instance that the part of the plea alleging infringement of the principle of equal treatment was inadmissible.
Som det bl.a. fremgår af artikel 61 i statutten for Domstolen skal enhver appel desuden have til formål at opnå en hel eller delvis ophævelse af en dom afsagt af Retten, idet Domstolen, når den giver appellanten medhold, enten selv kan træffe endelig afgørelse, hvis sagen er moden til påkendelse, eller hjemvise den til Retten til afgørelse.
Moreover, as is clear from Article 61 of the Statute of the Court of Justice, inter alia, all appeals must seek the setting-aside in whole or in part of a judgment of the Court of First Instance, since the Court of Justice may itself give final judgment in the matter, where the state of the proceedings so permits, or refer the case back to the Court of First Instance for judgment.
Kommissionens kontraappel i den foreliggende sag tilsigter imidlertid ikke at opnå en annullation af den appellerede dom, men at hovedappellen iværksat af appellanten ikke antages til realitetsbehandling.
In this case, the Commission’s cross-appeal does not seek to have the judgment under appeal set aside but rather a declaration that the principal appeal lodged by the appellant is inadmissible.
Det følger heraf, at kontraappellen skal afvises.
It follows that the cross-appeal must be dismissed as inadmissible.
Rettens bedømmelse af det første argument vedrørende en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet som følge af, at »landemetoden« ikke sikrer samme købekraft for alle pensionister a) Parternes argumenter
The findings made by the Court of First Instance in relation to the first argument, alleging infringement of the principle of equal treatment and claiming that the new ‘country method’ did not guarantee equality of purchasing power for all pensioners
I den appellerede dom sættes lovgivers vide skønsbeføjelse nemlig over dette princip.
In fact, the judgment under appeal places the legislature’s broad discretion above that principle.
Dommens præmis 105 er afgørende i denne henseende.
Paragraph 105 of that judgment is decisive in that regard.
Spørgsmålet, om der foreligger en tilstrækkelig lang overgangsordning, hvilket Retten lagde vægt på, er relevant ved prøvelsen af, om retssikkerhedsprincippet, forbuddet mod at tillægge nye retsforskrifter tilbagevirkende kraft og princippet om velerhvervede rettigheder er overholdt, men er irrelevant i forhold til prøvelsen af lovligheden af en foranstaltning i relation til ligebehandlingsprincippet.
The existence of a sufficiently long transitional period, referred to by the Court of First Instance, is an important factor to be taken into account when considering whether the principles of legal certainty, non-retroactivity and acquired rights have been adhered to but is irrelevant to the consideration of whether a measure is lawful in the light of the principle of equal treatment.
Appellanten har desuden fremhævet, at en justeringskoefficient, der er fastsat efter »landemetoden«, er i strid med ligebehandlingsprincippet for så vidt som den end ikke tilnærmelsesvis gør det muligt at afspejle leveomkostningerne i et land og
The appellant also points out that a correction coefficient determined in accordance with the ‘country method’ disregards the principle of equal treatment inasmuch as it does not make it possible to reflect, even approximately, the cost of living in
Efter Kommissionens opfattelse drog Retten i præmis 105 blot konsekvenserne af den skønsbeføjelse, som lovgiver råder over på det pågældende område.
In the Commission’s view, paragraph 105 of the judgment under appeal simply gives due effect to the legislature’s discretion in the matter in question.
Retten fastslog deri bl.a., at den lige købekraft som et særligt udtryk for ligebehandlingsprincippet ikke tilsidesættes ved ændring af den omhandlede metode, idet der ikke foreligger en vilkårlig eller åbenbar uhensigtsmæssig sondring, der overskrider lovgivers skønsbeføjelse, så meget desto mere som overgangsordningen garanterer opretholdelse af den nominelle værdi af nettopensionen.
In that paragraph, the Court of First Instance held, in particular, that equality of purchasing power, as a specific expression of the principle of equal treatment, is not infringed by the change in method in question, since no arbitrary or manifestly inappropriate distinction is made which goes beyond the legislature’s discretion, all the more so as the transitional arrangements guarantee that the nominal amount of the net pension is to be maintained.
Rådet har gjort gældende, at appellanten forveksler ligebehandlingsprincippet med »princippet om lighed for så vidt angår købekraft«.
The Council contends that the appellant is confusing the principle of equal treatment with the ‘principle of equality of purchasing power’.
I den appellerede doms præmis 105 refereres nemlig ikke til ligebehandlingsprincippet i almindelighed, men »til princippet om lighed for så vidt angår købekraft«, der blot udgør én af de måder, hvorpå man kan sikre ligebehandling.
Paragraph 105 of the judgment under appeal refers not to the principle of equal treatment in general but simply to the ‘principle of equality of purchasing power’, which is simply one possible way of ensuring equal treatment.
Desuden opfylder »landemetoden« i lige så høj grad som »hovedstadsmetoden« ligebehandlingsprincippet, og den indskrænker ikke i videre omfang pensionisternes frie bevægelighed.
Moreover, the ‘country method’ complies with the principle of equal treatment in exactly the same way as the ‘capital method’ and does not undermine the freedom of movement of pensioners.
Den tidligere ordning favoriserede nemlig i samme omfang som den nugældende ordning det sted, hvor leveomkostningerne er lavest inden for en stat, og den havde således betydning for valget af bopæl.
The former system favoured the choice of places within a State where the cost of living was less expensive to the same extent as the present system and thereby affected the choice of place of residence.
Appellanten tilsigter med sin kritik af Rettens bedømmelse af argumentet om, at der foreligger en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, fordi den nye »landemetode« ikke sikrer samme købekraft for alle pensionister, i det væsentlige at få fastslået, at det var med urette, at Retten fastslog, at fællesskabslovgiver ved at erstatte »hovedstadsmetoden« med »landemetoden« med henblik på fastsættelsen af justeringskoefficienter inden for rammerne af overgangspensionsordningen ikke overskred grænserne for sin skønsbeføjelse på området.
In criticising the findings made by the Court of First Instance concerning the argument alleging infringement of the principle of equal treatment on the basis that the new ‘country method’ does not guarantee equality of purchasing power for all pensioners, the appellant is essentially seeking a declaration that the Court of First Instance erred in holding that the Community legislature did not exceed its discretion in this domain by substituting the ‘country method’ for the ‘capital method’ for the purpose of determining the correction coefficients in the transitional pension arrangements.
Ved vurdering af, om denne argumentation er begrundet, skal det først afgøres, om anvendelsen på pensionerne af én enkelt justeringskoefficient for hvert land beregnet efter »landemetoden« er forenelig med ligebehandlingsprincippet.
In order to determine whether that argument is well founded, it must first be established whether it is compatible with the principle of equal treatment to apply to pensions a single correction coefficient per country, calculated in accordance with the ‘country method’.
For så vidt angår bestemmelserne i den tidligere vedtægt om anvendelse af en justeringskoefficient på tjenestemændenes vederlag og pensioner har Domstolen allerede fastslået, at det ikke med føje kan hævdes, at en bestemmelse, der har til formål at opretholde samme købekraft for alle pensionerede tjenestemænd uanset deres bopæl, er i strid med ligebehandlingsprincippet (jf. kendelse af 29.4.2004, sag C-187/03 P, Drouvis mod Kommissionen, præmis 25 og 26 og den deri nævnte retspraksis).
With regard to the provisions of the old Staff Regulations providing for the application of a correction coefficient to the remuneration and pensions of officials, the Court has already held that it is unsustainable to contend that a provision whose objective is to maintain equality of purchasing power for all retired officials regardless of their place of residence is incompatible with the principle of equal treatment (see the order of 29 April 2004 in Case C-187/03 P Drouvis v Commission, paragraphs 25 and 26 and the caselaw cited).
Som Retten med rette har anført i den appellerede doms præmis 99-101, kan en ordning med justeringskoefficienter imidlertid ikke i sig selv sikre fuldstændig ligebehandling af tidligere tjenestemænd, idet det er åbenbart umuligt at tage hensyn til leveomkostningerne og variationerne i disse i alle områder af de forskellige medlemsstater, hvor pensionisterne kunne tænkes at slå sig ned, og at anvende en særlig justeringskoefficient for hvert af disse områder.
However, as the Court of First Instance rightly pointed out at paragraphs 99 to 101 of the judgment under appeal, a system of correction coefficients, by its very nature, cannot ensure absolutely equal treatment for former officials, since it is clearly impossible to take account of the cost of living and its variations in all areas of the various Member States in which pensioners may establish their residence and to apply a specific correction coefficient to each of those areas.
Under disse omstændigheder kan én enkelt justeringskoefficient for hvert land udgøre en passende indikator for de nødvendigvis omtrentlige leveomkostninger i en medlemsstat.
Under those circumstances, a single correction coefficient per country can constitute an appropriate indicator to reflect, in a necessarily approximate way, the cost of living in a Member State.
Hvad angår den metode, der skal anvendes til at beregne en sådan enkel justeringskoefficient for hvert land, er det, som generaladvokaten har anført i punkt 69 og 70 i sit forslag til afgørelse, et faktum, at uanset hvilken ordning der vælges, kan den højest udgøre en rimelig ansættelse af de faktiske leveomkostninger, som hver enkelt
With regard to the method to be chosen for the calculation of such a single correction coefficient per country, it is common ground, as the Advocate General pointed out in points 69 and 70 of his Opinion, that, whatever system is chosen, it can at best constitute a reasonable approximation of the actual cost of living of each former
Henset til den omstændighed, at én enkelt justeringskoefficient for hvert land nødvendigvis må være af omtrentlig karakter, må formålet, der består i at sikre en vis lighed i købekraft for tidligere tjenestemænd, der er bosat i forskellige medlemsstater, nemlig anses for at være opfyldt, i det omfang denne ensartede justeringskoefficient fastsættes efter kriterier, der garanterer dens repræsentativitet.
Given the necessarily approximate nature of a single correction coefficient per country, it must be considered that the goal of ensuring a certain parity of purchasing power among former officials residing in the various Member States has been attained, to the extent that the single correction coefficient is determined according to criteria which ensure that it is representative.
Det er imidlertid uomtvisteligt, at »landemetoden« afspejler leveomkostningerne i en medlemsstat på en måde, der er mindst lige så repræsentativ som »hovedstadsmetoden«.
It is undeniable that the ‘country method’ reflects the cost of living in a State in a manner that is at least as representative as the ‘capital method’.
Da »landemetoden« således udgør en beregningsmåde, der er egnet til så vidt muligt at sikre pensionisterne samme købekraft, har Retten ikke begået en retlig fejl, da den fastslog, at fællesskabslovgiver ikke har tilsidesat ligebehandlingsprincippet ved at erstatte »hovedstadsmetoden« med »landemetoden« med henblik på fastsættelsen af justeringskoefficienter inden for rammerne af overgangspensionsordningen.
Since the ‘country method’ is therefore an appropriate method of calculation for the purpose of ensuring, as far as possible, equality of purchasing power for all pensioners, the Court of First Instance did not err in law in holding that the Community legislature had not infringed the principle of equal treatment by substituting the ‘country method’ for the ‘capital method’ for the purpose of determining correction coefficients in the transitional pension arrangements.
Hvad angår den kritik, som appellanten har rettet mod den appellerede doms præmis 105, må det fastslås, at denne kritik er ugrundet.
The appellant’s criticisms of paragraph 105 of the judgment under appeal must be regarded as unfounded.
Det følger af ræsonnementet i den appellerede doms præmis 99-104, at Retten i modsætning til det af appellanten hævdede rent faktisk svarede benægtende på spørgsmålet, om den nye metode til fastsættelse af justeringskoefficienterne udgør en vilkårlig eller åbenbar uhensigtsmæssig sondring i forhold til det formål, der forfølges dermed.
It is clear from the reasoning set out at paragraphs 99 to 104 of the judgment under appeal that, contrary to the appellant’s argument, the Court of First Instance gave a negative answer to the question whether the new method of determining correction coefficients constitutes an arbitrary or manifestly inappropriate differentiation in the light of the objective to be achieved.
Retten lagde derved på ingen måde til grund, at den eneste grænse for lovgivers skønsbeføjelse udgøres af eksistensen af en tilstrækkelig overgangsordning, således som appellanten har hævdet. Retten fulgte derimod et ræsonnement svarende til det, der er beskrevet i denne doms præmis 51-54, da den prøvede spørgsmålet, om fællesskabslovgiver har tilsidesat ligebehandlingsprincippet ved at erstatte »hovedstadsmetoden« med »landemetoden«.
In so doing, it in no way held that the existence of a sufficiently long transitional period is the sole restriction on the legislature’s power, as the appellant suggests, but, on the contrary and on the basis of reasoning similar to that set out at paragraphs 51 to 54 of the present judgment, examined the question whether the Community legislature had infringed the principle of equal treatment by substituting the ‘country method’ for the ‘capital method’.
Læses denne præmis i sin rette sammenhæng, er det åbenbart, at Rettens ræsonnement ikke er støttet på en forudsætning om, at fællesskabslovgiver i forbindelse med en reform af pensionsordningen er bundet af retssikkerhedsprincippet og princippet om velerhvervede rettigheder, men ikke af ligebehandlingsprincippet.
When the paragraph at issue is read in its proper context, it is therefore clear that the reasoning of the Court of First Instance is not based on the premiss that, in restructuring the pension scheme, the Community legislature was bound by the principles of legal certainty and acquired rights but not by the principle of equal treatment.
Det følger af det foranstående, at det første led af anbringendet vedrørende en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og af den begrundelsespligt, der påhviler Fællesskabets retsinstanser, skal forkastes som grundløst.
It follows from the foregoing that the first part of the sole ground of appeal, alleging infringement of the principle of equal treatment and the obligation to state reasons, which is binding on the Community judicature, must be rejected as unfounded.
Rettens bedømmelse af appellantens fjerde argument vedrørende forskelsbehandling i forhold til pensionister, der er bosat i en af de »mindre dyre« medlemsstater, som følge af indførelsen af en justeringskoefficient på mindst 100% a) Parternes argumenter
The findings of the Court of First Instance concerning the fourth argument, alleging discrimination in comparison with pensioners residing in one of the ‘less expensive’ Member States on the basis of the introduction of a minimum correction coefficient of 100%
Appellanten har i modsætning til det, Retten fastslog i den anfægtede doms præmis 132-135, gjort gældende, at han har søgsmålsinteresse.
The appellant claims that, contrary to what was held at paragraphs 132 to 135 of the judgment under appeal, he can establish an interest in bringing proceedings.
Han har bestridt den omstændighed, at en sådan interesse kun kan opstå som følge af en berigelse af pensionister, der er bosat i en »mindre dyr« medlemsstat, på bekostning af pensionister, der er bosat i en »dyr« medlemsstat, idet han har fremhævet, at hans kritik støttes på, at der foreligger en tilsidesættelse af »princippet om lighed for så vidt angår købekraft«.
He disputes that such an interest can flow only from the enrichment of pensioners living in a ‘less expensive’ Member State at the expense of pensioners residing in an ‘expensive’ Member State and states that his criticism is based on infringement of the ‘principle of equality of purchasing power’.