natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Skønt overskridelse af en rimelig tidsfrist kan give grund til at annullere en beslutning, hvori en overtrædelse af konkurrencereglerne fastslås at have fundet sted, navnlig hvis overskridelsen har medført, at de berørtes ret til forsvar er blevet tilsidesat, kan dette ikke gælde, hvis det er størrelsen af de bøder, Kommissionen pålægger i beslutningen, der anfægtes, eftersom Kommissionens beføjelse til at pålægge bøder er fastsat i forordning nr. 2988/74, hvori der fastsættes en forældelsesfrist derfor.
If the fact of exceeding a reasonable period, in particular where it entails breach of the rights of defence of the parsons concerned, were a ground for annulment of a decision finding an infringement of the competition rules, that would not apply where it is the amount of the fines imposed in that decision that is disputed, since the Commission’s power to impose fines is governed by Regulation No 2988/74, which establishes a limitation period in that regard.
Endvidere har Kommissionen for fuldstændighedens skyld anført, at overskridelsen af en vis rimelig frist kun kan udgøre en grund til annullation af en beslutning, såfremt det er godtgjort, at tilsidesættelsen af dette princip har påvirket de pågældende virksomheders ret til forsvar (Rettens dom af 16.12.2003, forenede sager T-5/00 og T-6/00, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied og Technische Unie mod Kommissionen, Sml. II, s. 5761, præmis 74).
The Commission submits, next, in a desire to be exhaustive, that even if it is proved that the reasonable time has been exceeded, that constitutes a ground for annulment of the decision only if the breach of that principle adversely affected the rights of defence of the undertakings concerned (Joined Cases T-5/00 and T-6/00 Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission [2003] ECR II-5761, paragraph 74).
I det foreliggende tilfælde har Hoechst ikke forklaret, på hvilken måde Kommissionens angiveligt langsomme sagsbehandling hæmmede selskabets forsvar.
In this case, Hoechst has not explained in what way its defence was impeded by what it alleges to have been the Commission’s dilatory treatment of the case.
Desuden kan den udstrakte varighed af denne del af den administrative procedure ikke i sig selv skade retten til forsvar, idet de berørte ikke er genstand for en formel anklage for at have overtrådt konkurrencereglerne, før de har modtaget klagepunktsmeddelelsen, og således heller ikke har brug for at forsvare sig (dommen i sagen Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied og Technische Unie mod Kommissionen, nævnt i præmis 216 ovenfor, præmis 78).
Furthermore, the excessive duration of that phase of the administrative procedure is not in itself capable of adversely affecting the rights of the defence, since the persons concerned are not the subject of a formal accusation of infringement of the competition rules until they receive the statement of objections, and therefore have no need to defend themselves (Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission, paragraph 216 above, paragraph 78).
Endelig finder Kommissionen, at procedurens »samlede« varighed ikke oversteg et rimeligt tidsrum (Rettens dom af 13.1.2004, sag T-67/01, JCB Service mod Kommissionen, Sml. II, s. 49, præmis 43).
Last, the Commission maintains that the ‘total’ duration of the proceedings did not exceed a reasonable time (Case T-67/01 JCB Service v Commission [2004] ECR II-49, paragraph 43).
Indledningsvis bemærkes, således som Kommissionen har påpeget, at dette anbringende ifølge selve stævningens ordlyd har til formål at opnå »annullation af beslutningen for så vidt angår fastsættelsen af bødebeløbet«.
It must be observed, first of all, that, as the Commission submits, the present plea seeks, according to the actual wording of the application, to obtain ‘annulment of the Decision in so far as it fixes the amount of the fine’.
Anbringendet tilsigter således i realiteten, at den bøde, Hoechst er blevet pålagt, annulleres eller i det mindste nedsættes.
This plea therefore seeks, in substance, to obtain annulment of or, at least, a reduction in the amount of the fine imposed on Hoechst.
Selv om overskridelse af en rimelig frist under visse omstændigheder kan give grundlag for annullation af en beslutning, som fastslår en overtrædelse af konkurrencereglerne, kan det samme ikke gælde, når størrelsen af de ved denne beslutning
While the fact that a reasonable period is exceeded may, in certain circumstances, justify annulment of a decision finding an infringement of the competition rules, that does not apply where what is being disputed is the amount of the fines imposed by
Det fremgår af anden betragtning til forordning nr. 2988/74, at forældelsesprincippet blev indført af hensyn til retssikkerheden.
The second recital in the preamble to Regulation No 2988/74 states that the limitation period was introduced to ensure legal certainty.
Ifølge samme betragtning »[må] sådanne retsforskrifter […] for at være fuldstændige vedrøre såvel beføjelsen til at pålægge bøder eller sanktioner som beføjelsen til at tvangsfuldbyrde de beslutninger, hvorved der pålægges bøder, sanktioner eller tvangsbøder; retsforskrifterne bør fastlægge forældelsesfristernes længde, det tidspunkt, fra hvilket fristen begynder at løbe, samt de foranstaltninger, som afbryder eller suspenderer forældelsen; herved skal der tages hensyn dels til virksomhedernes og virksomhedssammenslutningernes interesser, dels til de krav, som stilles efter administrativ praksis«.
According to that recital, ‘for the matter to be covered fully, it is necessary that provision for limitation be made not only as regards the power to impose fines or penalties, but also as regards the power to enforce decisions imposing fines, penalties or periodic penalty payments; … such provisions should specify the length of limitation periods, the date on which time starts to run and the events which have the effect of interrupting or suspending the limitation period; in this respect the interests of undertakings and associations of undertakings on the one hand, and the requirements imposed by administrative practice, on the other hand, should be taken into account’.
For så vidt angår beføjelsen til at pålægge bøder bestemmer artikel 1, stk. 1, litra b), i forordning nr. 2988/74 således, at Kommissionens beføjelse til at pålægge bøder forældes efter fem år ved overtrædelser af konkurrencereglerne (dommen i sagen CMA CGM m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 220 ovenfor, præmis 322 og 323).
Thus, with regard to the Commission’s power to impose fines, Article 1(1)(b) of Regulation No 2988/74 provides that the Commission’s power to impose fines is subject to a five-year limitation period in respect of breaches of the Community competition rules (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraphs 322 and 323).
I henhold til forordningens artikel 1, stk. 2, regnes forældelsesfristen fra den dag, overtrædelsen er begået, eller, ved vedvarende eller gentagne overtrædelser, fra den dag, overtrædelsen er ophørt.
Under Article 1(2) of that regulation, time is to begin to run upon the day on which the infringement is committed or, in the case of continuing or repeated infringements, on the day on which the infringement ceases.
Forældelsen kan dog afbrydes og suspenderes ifølge henholdsvis artikel 2 og artikel 3 i forordning nr. 2988/74.
However, the limitation period may be interrupted or suspended, in accordance with Articles 2 and 3, respectively, of Regulation No 2988/74.
Foranstaltninger, der afbryder forældelsen, omfatter ifølge artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 2988/74 bl.a. skriftlige begæringer om oplysninger fra Kommissionen, Kommissionens påbegyndelse af en sag og Kommissionens klagepunktsmeddelelse.
Under Article 2(1) of Regulation No 2988/74, actions which interrupt the running of the period are to include, in particular, written requests for information by the Commission, the commencement of proceedings by the Commission and notification of the statement of objections.
Afbrydelse af forældelsen får virkning fra den dag, det pågældende skridt bliver meddelt mindst en af de virksomheder eller virksomhedssammenslutninger, der har deltaget i overtrædelsen.
The limitation period is to be interrupted with effect from the date on which the action is notified to at least one undertaking or association of undertakings which have participated in the infringement.
Ifølge artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 2988/74 løber der efter enhver afbrydelse en ny forældelsesfrist, idet forældelse dog senest indtræder den dag, hvor der er forløbet et tidsrum svarende til det dobbelte af forældelsesfristen, uden at Kommissionen har pålagt en bøde eller sanktion.
Under Article 2(3) of Regulation No 2988/74, each interruption is to start time running afresh; however, the limitation period is to expire at the latest on the day on which a period equal to twice the limitation period has elapsed without the Commission having imposed a fine or a penalty.
Forældelsen i forbindelse med procedurer suspenderes, så længe en sag om Kommissionens beslutning verserer for De Europæiske Fællesskabers Domstol.
The limitation period in proceedings is to be suspended for as long as the Commission’s decision is the subject of proceedings pending before the Court of Justice of the European Communities.
Det følger heraf, at forordning nr. 2988/74 har indført en fuldstændig ordning, som indeholder detaljerede bestemmelser om de frister, inden for hvilke Kommissionen uden at gøre indgreb i det grundlæggende krav om retssikkerhed er berettiget til at pålægge virksomheder, som er genstand for procedurer i henhold til Fællesskabets konkurrenceregler, bøder.
It follows that Regulation No 2988/74 established a complete system of rules covering in detail the periods within which the Commission is entitled, without undermining the fundamental requirement of legal certainty, to impose fines on undertakings which are the subject of procedures under the Community competition rules.
I denne forbindelse skal det navnlig fremhæves, at på området for bøder i henhold til konkurrencereglerne bestemmer artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 2988/74, at forældelse under alle omstændigheder — med forbehold for en eventuel udsættelse — indtræder ti år efter, at forældelsen er afbrudt i henhold til forordningens artikel 2, stk. 1, således at Kommissionen ikke, uden at der indtræder forældelse, kan udsætte sin beslutning om bøderne i det uendelige (dommen i sagen CMA CGM m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 220 ovenfor, præmis 324).
In that regard, it must be emphasised that, with respect to fines imposed under the Community competition rules, it follows from Article 2(3) of Regulation No 2988/74 that, subject to any suspension, the limitation period expires in any event after 10 years where it is interrupted pursuant to Article 2(1) of that regulation, so that the Commission cannot put off a decision about fines indefinitely without incurring the risk of the limitation period expiring (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraph 324).
Når henses til denne ordning, må enhver betragtning om en forpligtelse for Kommissionen til at udøve sin kompetence til at pålægge bøder inden for en rimelig frist forkastes (dommen i sagen CMA CGM m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 220 ovenfor, præmis 324; jf. ligeledes i denne retning dommen af 14.7.1972 i sagen ICI mod Kommissionen, nævnt i præmis 215 ovenfor, præmis 46-49, og i sagen Geigy mod Kommissionen, nævnt i præmis 215 ovenfor, præmis 20-22).
In the light of those rules, there is no room for consideration of the Commission’s duty to exercise its power to impose fines within a reasonable period (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraph 324; see also, to that effect, Case 48/69 ICI v Commission, paragraph 215 above, paragraphs 46 to 49, and Geigy v Commission, paragraph 215 above, paragraphs 20 to 22).
I det foreliggende tilfælde er det ubestridt, at det drejede sig om fortsatte overtrædelser.
In the present case, it is common ground that the infringements in question were continuous.
Endvidere fandt Kommissionen, at de fastslåede overtrædelser senest ophørte ved slutningen af oktober 1996, hvilket ikke er blevet bestridt af Hoechst.
Furthermore, the Commission considered, without that point being disputed by Hoechst, that the infringements found had ceased no later than the end of October 1996.
Når de forældelsesafbrydende foranstaltninger, der senere blev truffet, herunder navnlig de begæringer om oplysninger, som blev fremsendt i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17, og klagepunktsmeddelelsen tages i betragtning, og når der tages hensyn til, at det samlede tidsrum fra slutningen af oktober 1996 til vedtagelsen af beslutningen den 1. oktober 2003 ikke var på over ti år, var der ikke indtrådt forældelse, da Kommissionen vedtog beslutningen, hvilket Hoechst ikke har bestridt under den foreliggende sag (jf. i denne retning dommen i sagen Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied og Technische Unie mod Kommissionen, nævnt i præmis 216 ovenfor, præmis 90).
Accordingly, in light of the subsequent actions interrupting the limitation period, in particular the requests for information under Article 11 of Regulation No 17 and the statement of objections, and having regard to the fact that the entire period between the end of October 1996 and the adoption of the Decision on 1 October 2003 did not exceed 10 years, the proceedings were not time barred when the Commission adopted the Decision, a circumstance which Hoechst has not in any way disputed in these proceedings (see, to that effect, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission, paragraph 216 above, paragraph 90).
Dette af Hoechsts anbringender må forkastes af ovennævnte grunde, i den udstrækning det tilsigter »annullation af beslutningen for så vidt angår fastsættelsen af bødebeløbet«.
For those reasons, Hoechst’s present plea, in that it seeks ‘annulment of the Decision in so far as it fixes the amount of the fine’, must be rejected.
Under alle omstændigheder udgør overskridelsen af en vis rimelig frist, for så vidt den er godtgjort, ikke nødvendigvis en grund til at annullere beslutningen.
In any event, it must be borne in mind that the fact that a reasonable time is exceeded, even on the assumption that it is established, does not necessarily constitute a ground for annulment of the Decision.
Hvad angår anvendelsen af konkurrencereglerne kan overskridelsen af en vis rimelig frist således kun udgøre en grund til annullation af en beslutning om konstatering af en overtrædelse, såfremt det er godtgjort, at tilsidesættelsen af dette princip har påvirket de pågældende virksomheders ret til forsvar.
For the purposes of the application of the competition rules, the fact of exceeding a reasonable time can constitute a ground for annulment only in the case of a decision finding infringements, provided that it has been established that the breach of that principle adversely affected the rights of defence of the undertakings concerned.
Hoechst har imidlertid ikke gjort gældende, at den eventuelle overskridelse af en rimelig frist i det foreliggende tilfælde har skadet selskabets ret til forsvar.
Hoechst has not maintained that the fact that a reasonable time was exceeded in the present case adversely affected its rights of defence.
Hvis endvidere Hoechsts stævning kan fortolkes således, må den argumentation, som er fremsat i denne henseende, betragtes som generel og ikke af en sådan art, at den kan godtgøre, at der foreligger en faktisk tilsidesættelse af retten til forsvar, som skal undersøges i lyset af de særlige omstændigheder i den konkrete sag (jf. i denne retning dommen i sagen Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied mod Kommissionen, nævnt i præmis 227 ovenfor, præmis 59).
Furthermore, even on the assumption that Hoechst’s application may be interpreted in that sense, the arguments put forward in that regard must be regarded as general arguments and would not be of such a kind as to establish that there was an actual breach of its rights of defence, which must be examined by reference to the specific circumstances of each case (see, to that effect, Case C-105/04 P Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v Commission, paragraph 227 above, paragraph 59).
B — Det tredje anbringende: uretmæssigt skjulte passager i en række betragtninger til beslutningen
B — The 13th plea, alleging improper concealment of certain grounds of the Decision
Kommissionen anfører i betragtning 37 til beslutningen:
At recital 37 to the Decision, the Commission states:
»[…] Chissos samlede omsætning på verdensplan i 2002 androg 117,771 mia. [japanske yen] (973,4 mio. EUR).«
‘… Chisso’s total worldwide turnover in 2002 was [Japanese yen] 117,711 million (EUR 973.4 million).’
Kommissionen anfører i betragtning 42 til beslutningen:
At recital 42 to the Decision, the Commission states:
»[…] Daicels samlede omsætning på verdensplan i 2002 androg 271,341 mia. [japanske yen] (2,2439 mia. EUR).«
‘… Daicel’s total worldwide turnover in the fiscal year 2002 was [Japanese yen] 271,341 million (EUR 2,243.9 million).’
Kommissionen anfører i betragtning 50 til beslutningen:
At recital 50 to the Decision, the Commission states:
»[…] Nippon [Synthetics] samlede omsætning på verdensplan i 2002 androg 38,872 mia. [japanske yen] (321,5 mio. EUR).«
‘… Nippon [Synthetic]’s total worldwide turnover in the fiscal year 2002 was [Japanese yen] 38,872 million (EUR 321.5 million).’
Kommissionen anfører i betragtning 55 til beslutningen:
At recital 55 to the Decision, the Commission states:
»[…] Uenos samlede omsætning på verdensplan i 2002 androg 25,034 mia. [japanske yen] (199,5 mio. EUR).«
‘… Ueno’s total worldwide turnover in 2002 was [Japanese yen] 25,034 million (EUR 199.5 million).’
Tabel I til beslutningen har følgende indhold:
Table I of the Decision is set out as follows:
Størrelse og relativ betydning på sorbatmarkedet
Size and relative importance in the sorbates market
Omsætning (i mio. EUR) og Omsætning (i mio. EUR) og skønnede andele af verdens-skønnede andele af EØS-markedet for sorbater i 1995markedet for sorbater i 1995
Worldwide sorbates turnover EEA sorbates turnover (in (in EUR million) and esti-EUR million) and estimated mated market shares for the market shares for the year year 19951995
»Det fremgår af tabel I [til beslutningen], at Hoechst i 1995 med en markedsandel på 23,6% (48% i EØS) var langt den største producent af sorbater på verdensplan.
‘Table I shows that in 1995 Hoechst was by far the largest producer of sorbates in the worldwide market with a market share [above 20%] (in the EEA [above 45%]).
Virksomheden henføres derfor til første kategori.
It is therefore placed in the first group.
Daicel, Chisso, Nippon [Synthetic] og Ueno havde alle markedsandele på fra 9,5 til 15% (fra 4 til 15% i EØS).
Daicel, Chisso[,] Nippon [Synthetic] and Ueno all have market shares between [9.5%] and [15%] (in the EEA between [4%] and [15%]).
De henføres derfor til anden kategori.«
Therefore, they are placed in the second group.’
Symbolet »[…]« i betragtning 37, 42, 50 og 55 samt i tabel I til beslutningen svarer til en passage, Kommissionen ifølge den i beslutningen anførte forklaring har skjult af fortrolighedshensyn.
The sign ‘…’ in recitals 37, 42, 50 and 55 and in Table I of the Decision corresponds to a passage concealed by the Commission for reasons of confidentiality, according to the explanation given in the Decision.
Hoechst har gjort gældende, at der i en endelig beslutning, hvori der pålægges en bøde — senest i den udgave, der meddeles — ikke længere må være skjulte passager, som indeholder beviser eller faktiske eller retlige vurderinger.
Hoechst contends that in a final decision in which a fine is imposed, at the latest in the version notified to the persons concerned, there must no longer be any deleted passages containing evidence or assessments of fact or of law.
I modsat fald foreligger der en tilsidesættelse af retten til forsvar.
Otherwise, there is a breach of the rights of the defence.
Ifølge Hoechst gælder forpligtelsen til at meddele begrundelsen for beslutningen i forhold til dennes adressat.
Hoechst submits that the obligation to communicate the reasoning on which the Decision is based applies to the addressee of the decision.
Der er tale om en fundamentalt anderledes situation end den, hvori parterne i proceduren kan have en almen interesse i, at oplysninger behandles fortroligt over for tredjemand.
The situation is fundamentally different from any general interest which the parties to the proceedings may have in maintaining the confidentiality of the evidence vis-à-vis third parties.
I det foreliggende tilfælde indeholder betragtning 37, 42, 50 og 55 til beslutningen skjulte passager.
In this case, recitals 37, 42, 50 and 55 to the Decision contain deleted passages.
Navnlig er markedsandelene i det afgørende år (1995) i tabel I skjult på en sådan måde, at Hoechst kun kan rekonstruere sin egen markedsandel og ikke de øvrige virksomheders markedsvilkår. Da udmålingen af grundbeløbet for
In particular, in Table I of the Decision the market shares for the determining year (1995) are concealed in such a way that Hoechst can reconstruct only its own market
DOM AF 18.6.2008 — SAG T-410/03 bøden i betragtning 352 til beslutningen bestemmes af virksomhedernes størrelse og markedsvilkårene som angivet i tabel I til beslutningen, er det ikke muligt for Retten og Hoechst i tilstrækkelig grad at forstå et væsentligt punkt i beslutningen.
In so far as, at recital 352 to the Decision, the calculation of the starting amount of the fine is determined by the size of the undertakings and by the market conditions as defined in Table I of the Decision, Hoechst and the Court are unable to understand sufficiently an essential point of the Decision.
Desuden udgør oplysningerne vedrørende 1995 historiske data, som ikke kan være fortrolige længere, selv ikke i den offentlige version af beslutningen, der findes i Den Europæiske Unions Tidende.
Furthermore, data relating to 1995 are historical data which can no longer be confidential, even in the public version of the decision appearing in the Official Journal of the European Union.
At der blev anmodet om og indrømmet fortrolig behandling under den administrative procedure, er uden betydning for, om det stadig er berettiget, at der findes skjulte passager i den vedtagne og meddelte beslutning, således som Kommissionen syntes at mene i sin skrivelse af 30. oktober 2003.
The fact that confidential treatment was requested and granted during the administrative procedure has no effect on the question whether the concealed passages in question are still justified in the context of the Decision adopted and notified, as the Commission appears to consider in its letter of 30 October 2003.
Hoechst undrer sig over, hvad der kan være begrundelsen for at holde sådanne oplysninger fortrolige, særlig over for Hoechst, idet Hoechst for længe siden har overdraget sin virksomhed på sorbatområdet og trukket sig ud af det pågældende marked.
Hoechst wonders what justification there can be for keeping such data confidential, specifically vis-à-vis Hoechst, when it transferred its sorbates business long ago and has withdrawn from the market in question.
At det ikke påhviler Kommissionen at foretage en aritmetisk beregning af bøderne, betyder ikke, at den ikke kan foretage en sådan.
Even if the Commission is under no obligation to carry out an arithmetical calculation of the amount of the fines, that does not mean that it does not have the option to do so.
Til gengæld er den forpligtet til at oplyse beslutningens adressater om beregningerne, hvis den gør det.
On the other hand, where the Commission does carry out such calculations, it is required to communicate them to the addressees of the decision.