natgillin/translations-raw huggingface dataset:
»1) Artikel 22, stk 1, litra c), nr. i), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, skal fortolkes således, at når den kompetente institution har givet en socialt forsikret tilladelse til at rejse til en anden medlemsstat for då at blive behandlet, er opholdsstedets
As Article 22 of that regulation is not intended to regulate any reimbursement at the tariffs in force in the Member State of registration, it does not have the effect of preventing or prescribing payment by that State of additional reimbursement covering the difference between the system of cover laid down by the legislation ofthat State and the system applied by the Member State of stay, where the former is more advantageous than
institution forpligtet til at udrede ham naturalydelser i overensstemmelse med de regler om godtgørelse af sundhedspleje, som gælder for sidstnævnte institution, som om han var forsikret dér.
the latter and such reimbursement is provided for by the legislation of the Member State of registration.
Når en socialt forsikret, der har indgivet en ansøgning om tilladelse i henhold til denne forordnings artikel 22, stk 1, litra c), er blevet meddelt afslag af den kompetente institution, og det senere er blevet fastslået, at et sådant afslag er ubegrundet, har vedkommende ret til direkte fra den kompetente institution at få godtgjort et beløb svarende til det, som ville have været afholdt af opholdsstedets institution i overensstemmelse med den lovgivning som gælder for sidstnævnte institution, såfremt tilladelsen var blevet forskriftsmæssigt meddelt fra begyndeben.
Article 59 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 49 EC) is to be interpreted as meaning that, if the reimbursement of costs incurred on hospital services provided in a Member State of stay, calculated under the rules in force in that State, is less than the amount which application of the legislation in force in the Member State of registration would afford to a person receiving hospital treatment in that State, additional reimbursement covering that difference must be granted to the insured person by the competent institution.
Artikel 22 i forordning nr. 1408/71, der ikke indeholder regler om en eventuel godtgørelse i henhold til de satser, der gælder i den medlemsstat, hvori vedkommende er forsikret, har hverken til følge at forhindre eller at forbyde, at denne medlemsstat yder en supplerende godtgørelse svarende til forskellen mellem den ordning med dækning af udgifter, der er foreskrevet i nævnte medlemsstats lovgivning og den, som anvendes af opholdsmedlemsstaten, når førstnævnte er mere fordelagtig end sidstnævnte, og en sådan godtgørelse er foreskrevet i den medlemsstats lovgivning hvori vedkommende erforsikret. forsikret.
Article 36 of Regulation No 1408/71, in the version amended and updated by Regulation No 2001/83, cannot be interpreted as meaning that it follows from that provision that a covered person who has requested authorisation on the basis of Article 22(l)(c) ofthat regulation and been refused by the competent institution is entitled to reimbursement of all the medical costs which he incurred in the Member State in which he received treatment once it is established that the rejection of his request for authorisation was unfounded.'
EF-traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) skal fortolkes således, at såfremt den godtgørelse af udgifter i forbindelse med tjenesteydelser inden for hospitalssektoren, som er leveret i en opholdsmedlemsstat, og som følger anvendelsen af de regler, der gælder i denne stat, er lavere end den, der ville have fulgt af anvendelsen af lovgivningen i den medlemsstat, hvori vedkommende er forsikret, i tilfælde af hospitalsindlæggelse i sidstnævnte, skal den kompetente institution tildele den socialt forsikrede en supplerende godtgørelse svarende til denne forskel
Reimbursement of medical expenses incurred whilst receiving medical treatment abroad, as provided for in Article 22(l)(c)(i) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community (in the version contained in Council Regulation (EC) No 118/97 of 2 December 1996), must be based on the actual tariffs applied in the Member State where the treatment has been provided and must be calculated in accordance with the coefficients applied by the social security system of the State of registration;
Artikel 36 i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 2001/83, kan ikke fortolkes således, at det fremgår af denne bestemmelse, at en socialt forsikret, der har indgivet en ansøgning om tilladelse i henhold til denne forordnings artikel 22, stk 1, litra c), og som er blevet meddelt afslag af den kompetente institution, har ret til godtgørelse af samtlige de lægeudgifter, som han har afholdt i den medlemsstat, hvor behandlingen er blevet ydet ham, nar det er fastslået, at afslaget på hans ansøgning om tilladelse var ubegrundet.«
Article 36 of Regulation (EEC) No 1408/71 should be interpreted as meaning that it does not concern reimbursement of individuals who have received medical treatment abroad, but reimbursement of competent institutions with responsibility for healthcare expenditure on benefits in kind under Article 22 of that Regulation.'
Generaladvokat A. Saggio fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 18. maj 2000.
Case C-157/99 B.S.M. Geraets-Smits ν Stichting Ziekenfonds VGZ H.T.M. Peerbooms ν Stichting CZ Groep Zorgverzekeringen Freedom to provide services
Præjudiciel »Fri udveksling af tjenesteydelser — EF-traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) og EF-traktatens artikel 60 (nu artikel 50 EF) — sygeforsikring — ordning med naturalydelser — indgåelse af overenskomster — udgifter til hospitalsindlæggelse afholdt i en anden medlemsstat — forhåndstilladelse — kriterier — begrundelse« (Domstolens plenum)
Preliminary ruling (Freedom to provide sendees — Articles 59 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 49 EC) and 60 of the EC Treaty (now Article 50 EC) - Sicbiess insurance — System providing benefits in kind — System of agreements — Hospital treatment costs incurred in another Member State — Prior authorisation — Criteria — Justification) (Full Court) no medical necessity justifying treatment in that clinic.
Ved kendelse af 28. april 1999 indgået til Domstolen den 30. april 1999 har Arrondissementsrechtbank te Roermond i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af EF-traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) og EF-traktatens artikel 60 (nu artikel 50 EF).
Mrs Geraets-Smits sought the opinion of the Ziekenfondsraad on 14 November 1996. On 7 April 1997, the Ziekenfondsraad issued an opinion stating that it regarded the decision of Stichting VGZ refusing her request as proper.
Ved afgørelser af 30. september og 28. oktober 1996 meddelte Stichting VGZ B.S.M. Smits, at hun ikke kunne tildeles nogen godtgørelse i henhold til ZFW. Afslaget begrundedes med, at der i Nederlandene fandtes en tilstrækkelig og adækvat behandling af Parkinson's sygdom, og at den kategoriale kliniske behandling i Elena-Klinik ikke indebar nogen yderligere fordel, samt at der ikke forelå nogen lægelig nødvendighed for behandling i nævnte hospital.
By order of 28 April 1999, received at the Court on 30 April 1999, the Arrondissementsrechtbank te Roermond (District Court, Roermond) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EC Treaty (now Article 234 EC) two questions on the interpretation of Article 59 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 49 EC) and Article 60 of the Treaty (now Article 50 EC).
B.S.M. Smits anmodede den 14. november 1996 Ziekenfondsraad om en udtalelse.
Mrs Geraets-Smits then lodged an appeal with the Arrondissementsrechtbank te Roermond against the decision of 30 September 1996.
Sidstnævnte afgav den 7. april 1997 en udtalelse, hvori det anførte, at Stichting VGZ's afgørelse om afslag måtte anses for adækvat.
She claims, in substance, that the specific clinical treatment provided in Germany has a number of advantages over the 'symptomatic' approach used in the Netherlands, whereby the various manifestations of the disease are treated individually, on a symptom-by-symptom basis.
Disse spørgsmål er blevet rejst i forbindelse med to sager, der føres dels af B.S.M. Smits, gift Geraets, mod Stichting Ziekenfonds VGZ (herefter »Stichting VGZ«), dels af H.T.M. Peerbooms mod Stichting CZ Groep Zorgverzekeringen (herefter »Stichting CZ«), vedrørende godtgørelse af udgifter til hospitalsindlæggelse afholdt henholdsvis i Tyskland og i Østrig.
The two questions have been raised in proceedings between Mrs Geraets-Smits and Stichting Ziekenfonds VGZ ('Stichting VGZ') and between Mr Peerbooms and Stichting CZ Groep Zorgverzekeringen ('Stichting CZ') concerning the reimbursement of hospital treatment costs incurred in Germany and Austria respectively.
Tvisterne i hovedsagerne
The main proceedings
B.S.M. Smits har herefter anlagt sag ved Arrondissementsrechtbank te Roermond til prøvelse af afgørelsen om afslag af 30. september 1996.
By letter of 5 September 1996, she requested Stichting VGZ to reimburse the costs of care received at the Elena-Klinik in Kassel in Germany for specific, multidisciplinary treatment of that disease.
Hun har i det væsentlige anført, at den kategoriale kliniske behandling i Tyskland er bedre end den såkaldt »symptomatiske behandling«, der anvendes i Nederlandene, og hvorefter sygdommens forskellige fremtrædelsesformer bekæmpes individuelt, dvs. efter symptomer.
That method involves, inter alia, examinations and treatment to determine the ideal medical treatment, physiotherapy and ergotherapy and socio-psychological support.
Den forelæggende ret har i forbindelse med sagens foretagelse fastslået, at det afslag, der blev meddelt B.S.M. Smits, i første række var baseret på den omstændighed, at den kategoriale kliniske behandling ikke ansås for sædvanlig i lægekredse og derfor ikke udgjorde en ydelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8 i ZFW. For
In its examination, the Arrondissementsrechtbank finds that the decision refusing to reimburse Mrs Geraets-Smits's costs was based, first, on the fact that the specific clinical method is not regarded as normal treatment within the professional circles concerned and is therefore not one of the benefits covered by Article 8 of the ZFW.
B.S.M. Smits lider af Parkinson's sygdom.
The national court appointed a neurologist as an expert witness.
Ved skrivelse af 5. september 1996 har hun anmodet Stichting VGZ om godtgørelse af udgifter forbundet med behandling af sygdommen i Elena-Klinik i Kassel (Tyskland) i forbindelse med en kategorial og multidisciplinær behandling.
By decisions of 30 September and 28 October 1996, Stichting VGZ informed Mrs Geraets-Smits that the costs of the treatment would not be refunded under the ZFW.
Denne metode indebærer bl.a. undersøgelse og behandling, der lægger vægt på en velreguleret indtagelse aflægemidler, fysio- og ergoterapeutisk behandling samt sociopsykologisk bistand.
The reasons stated were that satisfactory and adequate treatment for Parkinson's disease was available in the Netherlands, that the specific clinical treatment provided at the Elena-Klinik provided no additional advantage and that there was therefore
den 5. marts 1997.
The Peerbooms case
Den klage, som blev indgivet mod afgørelserne om afslag, blev afslået af Stichting CZ den 12. juni 1997.
He was taken to hospital in the Netherlands and then transferred in a vegetative state to the University Clinic in Innsbruck in Austria on 22 February 1997.
det tilfælde, at behandlingen, eller en del af den, ikke desto mindre bør anses for sædvanlig, er afslaget for det andet baseret på den betragtning, at da der i Nederlandene kan gives en tilfredsstillende og adækvat behandling hos en institution, der har indgået overenskomst, var den i Kassel ydede behandling ikke nødvendig i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 9, stk. 4, i ZFW og i artikel 1 i Rhbz.
Should that treatment none the less be held to be normal, the refusal was based, second, on the consideration that, since satisfactory and adequate treatment was available without undue delay in the Netherlands at an establishment with which the sickness insurance fund had contractual arrangements, the treatment at Innsbruck was not necessary within the meaning of Article 9(4) of the ZFW and Article 1 of the Rhbz.
H.T.M. Peerbooms er i mellemtiden kommet ud af koma.
The Innsbruck clinic gave Mr Peerbooms special intensive therapy using neurostimulation.
Han har kunnet forlade hospitalet i Innsbruck den 20. juni 1997, og han er derefter blevet overført til revalideringsklinikken i Hoensbroeck (Nederlandene).
In the Netherlands, that technique is used only experimentally at two medical centres and patients over the age of 25 years are not allowed to undergo this therapy.
H.T.M. Peerbooms har anlagt sag ved Arrondissementsrechtbank te Roermond til prøvelse af Stichting CZ's afgørelse af 12. juni 1997 om afvisning af klagen.
By letter of 24 February 1997, Mr Peerbooms's neurologist requested Stichting CZ to pay the costs of the treatment at the University Clinic in Innsbruck.
Den forelæggende ret har udpeget en neurolog som sagkyndig.
The neurologist advising Stichting CZ stated in reply that that method of treatment was experimental and had not so far been approved in scientific circles.
Den sagkyndige har fremlagt erklæring den 3. februar 1998, hvori han har konkluderet, at det hverken klinisk eller videnskabeligt kunne konstateres, at den kategoriale kliniske behandling var bedre, og at der derfor ikke forelå nogen strikt medicinsk indikation for at lade B.S.M. Smits indlægge og behandle i Tyskland.
However, the court expert stated in a further report filed on 31 August 1998 that he stood by his conclusions.
H.T.M. Peerbooms faldt som følge af en færdselsulykke den 10. december 1996 i koma. Efter hospitalsindlæggelse i Nederlandene blev han i vegetativ tilstand overført til Universitätsklinik Innsbruck (Østrig) den 22. februar 1997.
That request was rejected by decision of 26 February 1997, delivered after consideration of the opinion of the medical consultant, on the ground that adequate treatment could have been obtained in the Netherlands from a care provider and/or an establishment with which Stichting CZ had entered into an agreement.
Det fremgår af oplysningerne fra denne ret, at Stichting CZ's afslag for det første var baseret på den omstændighed - under hensyn til den eksperimentelle karakter af neurostimulationsterapien og i mangel af videnskabeligt bevis for dens virkning — at denne type behandling ikke ansås for sædvanlig i lægekredse og derfor ikke kunne anses for en ydelse, der kunne godtgøres i henhold til artikel 8 i ZFW.
By order of 28 April 1999, the Arrondissementsrechtbank te Roermond decided to stay proceedings and to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Det er derfor ubestridt, at såfremt H.T.M. Peerbooms, der er født i 1961, var forblevet i Nederlandene, ville han ikke have kunnet få adgang til en sådan terapi.
In the meantime, Mr Peerbooms came out of his coma. He was able to leave the Innsbruck clinic on 20 June 1997 and was transferred to the clinic in Hoensbroeck (Netherlands) to continue his rehabilitation.
Ved skrivelse af 24. februar 1997 har H.T.M. Peerbooms' neurolog anmodet Stichting CZ om godtgørelse af udgifter forbundet med behandlingen i Universitätsklinik Innsbruck.
Mr Peerbooms lodged an appeal before the Arrondissementsrechtbank te Roermond against Stichting CZ's decision of 12 June 1997 rejecting his complaint.
Denne ansøgning blev afslået ved afgørelse af 26. februar 1997, truffet efter udtalelse fra den rådgivende læge, med den begrundelse, at den nødvendige adækvate behandling kunne gives i Nederlandene af en behandlingsyder og/eller af en institution, med hvilken Stichting CZ havde indgået overenskomst.
According to the explanations provided by that court, Stichting CZ's refusal was based, first, on the fact that, owing to the experimental nature of therapy using neurostimulation and the absence
Den neurolog, som Arrondissementsrechtbank har udpeget som sagkyndig, har i sin erklæring af 12. maj 1998 konkluderet, at en adækvat behandling af den art, som H.T.M. Peerbooms blev underkastet i Innsbruck, ikke kunne fås i Nederlandene på grund af H.T.M. Peerbooms' alder, og at han i øvrigt ikke kunne underkastes nogen adækvat terapi i et andet hospital i Nederlandene. Stichting CZ's rådgivende neurolog har imødegået denne erklæring og har henvist til behandlingsmetodens eksperimentelle karakter og den omstændighed, at den endnu ikke er blevet godkendt i videnskabskredse.
By its two questions, which fall to be dealt with together, the national court is asking essentially whether Articles 59 and 60 of the Treaty are to be interpreted as precluding legislation of a Member State, such as the legislation at issue in the main proceedings, which makes the assumption of the costs of care provided in a hospital establishment in another Member State conditional upon prior authorisation by the sickness insurance fund with which the insured person is registered, that authorisation being granted only in so far as the following two conditions are satisfied.
Den sagkyndige har i en supplerende rapport, fremlagt den 31. august 1998, fastholdt sine konklusioner.
First, the proposed treatment must be among the benefits for which
Arrondissementsrechtbank te Roermond har ved kendelse af 28. april 1999 udsat sagen og forelagt Domstolen to præjudicielle spørgsmål.
First, it should be borne in mind that Article 60 of the Treaty does not require that the service be paid for by those for whom it is performed.
Det bemærkes herved, at det fremgår af fast retspraksis, at lægelig virksomhed henhører under anvendelsesområdet for traktatens artikel 60, uden at der herved skal sondres efter, om hjælpen ydes inden for eller uden for hospitalssektoren (jf. dom af 31.1.1984, forenede sager 286/82 og 26/83, Luisi og Carbone; dommen i sagen Society for the Protection of Unborn Children Ireland vedrørende udbredelse af oplysninger om klinikker, der foretager svangerskabsafbrydelse, og Kohll-dommen).
Second, Article 60 of the Treaty states that it applies to services normally provided for remuneration and it has been held that, for the purposes of that provision, the essential characteristic of remuneration lies in the fact that it constitutes consideration for the service in question.
Det fremgår endvidere af fast retspraksis, at visse tjenesteydelsers særlige beskaffenhed ikke kan bevirke, at disse aktiviteter ikke omfattes af det grundlæggende princip om fri udveksling, således at den omstændighed, at de i hovedsagerne omhandlede nationale bestemmelser vedrører den sociale sikring, ikke kan udelukke anvendelsen af traktatens artikel 59 og 60.
The power of the Member States to arrange their social security systems and the obligation to comply with Community law in exercising that power
Den omstændighed, at lægelig behandling på et hospital finansieres direkte af sygekasserne på grundlag af overenskomster og forudfastsatte satser, kan under ingen omstændigheder unddrage en sådan behandling fra området for tjenesteydelser i henhold til traktatens artikel 60.
In order to answer the questions as thus reformulated, it should be remembered at the outset that, according to settled case-law, Community law does not detract from the power of the Member States to organise their social security systems.
Med sine to præjudicielle spørgsmål, der behandles samlet, spørger den forelæggende ret nærmere bestemt, om traktatens artikel 59 og 60 skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som den i hovedsagerne omhandlede, der betinger godtgørelse af udgifter til behandling ydet af et hospital beliggende i en anden medlemsstat af, at der indhentes en forhåndstilladelse fra den sygekasse, som den forsikrede er tilsluttet, og som kun meddeles, såfremt følgende to betingelser er opfyldt.
Since the provisions of services at issue in the main proceedings do fall within the scope of the freedom to provide services within the meaning of Articles 59 and 60 of the Treaty, it is necessary to consider whether the rules at issue in the main proceedings place restrictions on that freedom and, if so, whether those restrictions can be objectively justified.
For det første skal det bemærkes, at traktatens artikel 60 ikke kræver, at tjenesteydelsen betales af den, der modtager ydelsen.
The restrictive effects of the legislation at issue in the main proceedings
Medlemsstaternes kompetence til at udforme deres sociale sikringsordninger og forpligtelsen til at overholde fællesskabsretten i forbindelse med udøvelse af denne kompetence
In the absence of harmonisation at Community level, it is therefore for the legislation of each Member State to determine, first, the conditions concerning the right or duty to be insured with a social security scheme.
For det andet præciseres det i traktatens artikel 60, at den finder anvendelse på ydelser, der normalt udføres mod betaling, og det er tidligere blevet fastslået vedrørende denne bestemmelse, at det væsentlige kendetegn ved betalingen findes i det forhold, at den udgør det økonomiske modstykke til den pågældende tjenesteydelse.
Nevertheless, the Member States must comply with Community law when exercising that power.
Med henblik på besvarelsen af de således omformulerede spørgsmål bemærkes indledningsvis, at det følger af fast retspraksis, at fællesskabsretten ikke begrænser medlemsstaternes kompetence til selv at udforme deres sociale sikringsordninger.
Application to hospital care of the provisions on freedom to provide services
I mangel af en harmonisering på fællesskabsniveau tilkommer det følgelig hver medlemsstat i lovgivningen at fastsætte dels vilkårene for retten eller forpligtelsen til at blive tilsluttet en social sikringsordning.
It is settled case-law that medical activities fall within the scope of Article 60 of the Treaty, there being no need to distinguish in that regard between care provided in a hospital environment and care provided outside such an environment.
Da de pågældende ydelser i hovedsagerne således henhører under anvendelsesområdet for den frie udveksling af tjenesteydelser i henhold til traktatens artikel 59 og 60, skal det undersøges, om den i hovedsagerne omhandlede ordning indfører restriktioner for denne frihed, og om de nævnte restriktioner i givet fald kan begrundes objektivt.
It is necessary to determine whether there is a restriction on freedom to provide services within the meaning of Article 59 of the Treaty where the costs of treatment provided in a hospital in another Member State is assumed under the sickness insurance scheme only on condition that the person receiving the treatment obtains prior authorisation, which is granted only if the treatment concerned is covered by the sickness insurance scheme of the Member State in which the patient is insured, which requires that the treatment be *normal within the professional circles concerned', and where the insured person's sickness fund has decided that his medical treatment requires that he be treated in the hospital establishment concerned, presupposing that adequate timely treatment cannot be provided by a contracted care provider in the Member State in which the patient is insured.
Det forholder sig imidlertid således, at medlemsstaterneskal overholde fællesskabsretten ved udøvelsen af denne kompetence.
It is also settled case-law that the special nature of certain services does not remove them from the ambit of the fundamental principle of freedom of movement, so that the fact that the national rules at issue in the main proceedings are social security rules cannot exclude application of Articles 59 and 60 of the Treaty.