natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I det omfang bestemmelserne i direktivet ikke er tilstrækkeligt præcise til at leve op til legalitetskravet, påhviler det den nationale lovgiver
Where the provisions of the directive are not sufficiently precise to satisfy the requirements relating to legality, it is for the national legislature to
Her kan det imidlertid kun dreje sig om, hvorvidt begrebet grov uagtsomhed er forenelig med retssikkerhedsprincippet, når det vedrører begivenheder på søterritoriet, hvor fortolkningen af det ikke er begrænset til ansvarskriteriet i Marpol 73/78.
However, here the only issue can be whether the concept of serious negligence in relation to events in the territorial sea, where the interpretation of that concept is not restricted to the standard of liability laid down in Marpol 73/78, is compatible with the principle of legal certainty.
82 — Dommen i sagen Advocaten voor de Wereld, nævnt i fodnote 81, præmis 50, med henvisning til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols dom af 22.6.2000, Coëme m.fl. mod Belgien, Reports of Judgments and Decisions, 2000-VII, s. 1, præmis 145.
82 — Advocaten voor de Wereld, cited in footnote 81, paragraph 50, with reference to the European Court of Human Rights judgment of 22 June 2000 in Coëme and Others v Belgium, Reports 2000-VII, p. 1, § 145.
Se også Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols dom af 29.3.2006, Achour mod Frankrig, præmis 41, og af 15.11.1996, Cantoni mod Frankrig, Reports of Judgments and Decisions, 1996-V, s. 1627, præmis 29.
See also the European Court of Human Rights judgments of 29 March 2006 in Achour v France, § 41, and of 15 November 1996 in Cantoni v France, Reports 1996-V, p. 1627, § 29.
Retssikkerhedsprincippet kræver især, at en ordning er klar og tydelig, for at de berørte ikke skal være i tvivl om deres rettigheder og pligter, således at de kan handle derefter 80.
The principle of legal certainty requires, in particular, that rules should be clear and precise, so that individuals may ascertain unequivocally what their rights and obligations are and may take steps accordingly.
I forbindelse med strafbare handlinger og straffe konkretiseres det af legalitetsprincippet (nullum crimen, nulla poena sine lege, »ingen forbrydelse, ingen straf uden
80In connection with criminal offences and penalties it is given concrete expression by the principle of legality (nullum crimen, nulla
83 — Jf. herom X-dommen, nævnt i fodnote 81, præmis 24 f., med henvisning til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols dom af 25.5.1993, Kokkinakis, serie A, nr. 260-A, præmis 52, og af 22.11.1995, S.W. mod Det Forenede Kongerige og C.R. mod Det Forenede Kongerige, serie A, nr. 335-B, præmis 35, og nr. 335-C, præmis 33.
83 — See in that regard the judgment of the Court of Justice in X, cited above in footnote 81, paragraphs 24 and 25, with reference to the judgments of the European Court of Human Rights of 25 May 1993 in Kokkinakis v Greece, Series A No 260-A, § 52, and of 22 November 1995 in S.W. v United Kingdom and C.R. v United Kingdom, Series A No 335-B, § 35, and No 335-C, § 33.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT KOKOTT — SAG C-308/06 at afhjælpe dette ved gennemførelsen under hensyntagen til realiteterne i den nationale retsorden 84.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06 rectify the situation at the time of implementation in the light of the circumstances of the national legal system.
Dermed rejses der ikke tvivl om direktivets gyldighed, men højst om dets harmoniserende virkning.
84It is not the validity of the directive but at most its harmonising effect that is thereby brought into question.
sådanne agtsomhedskrav.
associated with lawful navigation.
Hvis der altså ikke udtrykkeligt er nedfældet agtsomhedskrav i særlige regler, skal de være anerkendt med størst mulig enighed i de berørte erhvervskredse (lege artis), før de kan få strafferetlig karakter.
Therefore, where duties of care are not expressly laid down in special bodies of rules, they must be accepted as unanimously as possible within the circles concerned (lege artis) before they can have criminal implications.
Dette gælder i særlig grad inden for rammerne af artikel 4 i direktiv 2005/35, da ansvarskriteriet grov uagtsomhed, som anvendes der, forudsætter en alvorligere pligtforsømmelse end simpel uagtsomhed.
This applies especially in connection with Article 4 of Directive 2005/35 since the standard of liability of serious negligence used therein requires a greater degree of misfeasance than does simple negligence.
Artikel 4 kræver, at ansvarskriteriet grov uagtsomhed fastsættes for og anvendes på søterritoriet.
It requires that the standard of liability of serious negligence be laid down and applied in the territorial sea.
Det er ikke blevet bestridt, at i hvert fald uagtsomhed er et kendt begreb i retssystemerne og også kan medføre strafansvar.
It is not disputed that at least the notion of negligence exists in the various legal systems and can, in different forms, also form a basis for criminal liability.
Det afgørende er den tilsidesættelse af agtsomhedskravet, som også sagsøgerne har fremhævet.
The breach of duties of care, which is also highlighted by the claimants, is the decisive factor.
Som Domstolen har formuleret det med hensyn til åbenbar forsømmelighed, skal agtsomhedskravet begrundes dobbelt, nemlig på den ene side ud fra et objektivt kriterium, der gælder for alle personer i den berørte gruppe, og på den anden side ud fra det, der subjektivt set kan forventes af den erhvervsdrivende, især ud fra hans erfaring 85.
As the Court has ruled with regard to obvious negligence, duties of care must be established on two bases: firstly, on the basis of an objective criterion which applies to all persons of the category concerned and, secondly, on the basis of what can be expected of the person responsible for the action, in particular with regard to his experience. 85
Når det drejer sig om søtransport, især om transport af farlige stoffer, kræver det bestemt stor forsigtighed, når der indføres
Great prudence certainly has to be exercised when assuming such duties of care in relation to maritime transport and in particular to the transport of dangerous substances. In principle society accepts the risks
Derfor er det ikke tilstrækkeligt at kaste et blik på direktivet for at identificere de agtsomhedskrav, der skal opfyldes.
Therefore, merely reading the directive is not sufficient to identify the duties of care to be met.
Men dette er heller ikke nødvendigt for at opfylde kravet om forudseelighed.
That is, however, not necessary to satisfy the requirement of foreseeability.
Betydningen af dette begreb afhænger i vidt omfang af indholdet af de relevante bestemmelser, af det område, de omfatter, samt af antallet af deres adressater og disses karakter.
This notion depends to a considerable degree on the content of the provisions in issue, the field they are designed to cover and the number and status of those to whom they are addressed.
Forudseeligheden hindres ikke af, at den pågældende person er tvunget til søge faglig bistand med henblik på i et efter sagens omstændigheder rimeligt omfang at kunne vurdere de følger, en bestemt handling vil kunne have.
The requirement of foreseeability may still be satisfied even if the person concerned has to take expert advice to assess, to a degree that is reasonable in the circumstances, the consequences which a given activity may entail.
Dette gælder særlig for erhvervsdrivende, som f.eks. dem, der er aktive inden for professionel skibsfart, der er vant til at måtte udvise stor forsigtighed ved udøvelsen af deres erhverv.
This is particularly true in relation to persons carrying on a professional activity, for example those working in professional maritime transport, who are used to having to proceed with a high degree of caution when pursuing their occupation.
Det kan derfor af disse forventes, at de udviser særlig omhu ved vurderingen af de risici, som erhvervet indebærer 86.
They can on this account be expected to exercise special care in assessing the risks that such an activity entails. 86
86 — Dommen i sagen Dansk Rørindustri m.fl. mod Kommissionen, nævnt i fodnote 81, præmis 219, med henvisning til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols dom i Cantoni-sagen, nævnt i fodnote 82, præmis 35.
86 — Dansk Rørindustri and Others v Commission, cited in footnote 81, paragraph 219, with reference to the European Court of Human Rights judgment in Cantoni, cited in footnote 82, § 35.
85 — Se ovenfor, punkt 103.
85 — See point 103 above.
Ganske vist må man så lægge til grund, at det i sidste konsekvens kun er domstole, der nøjagtigt kan afgrænse agtsomhedskrav, men dette kan godt forenes med EMRK’s artikel 7.
Although it must consequently be concluded that ultimately only the courts are able to define precisely duties of care, this is none the less compatible with Article 7 of the ECHR.
Denne bestemmelse kan ikke fortolkes således, at den forbyder en gradvis klarlægning af reglerne om strafansvar, herunder en videreudvikling af strafferetten ved, at domstolene fortolker reglerne fra sag til sag, forudsat at udviklingen fører til resultater, der er forenelige med karakteren af den strafbare handling, og er tilstrækkeligt forudseelig 87.
That provision cannot be read as outlawing the gradual clarification of the rules on criminal liability and the ongoing development of criminal law through judicial interpretation on a case-by-case basis, provided that the resultant development is consistent with the essence of the offence and is sufficiently foreseeable.
Jeg kender ikke noget tilfælde, hvor Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har anfægtet anvendelsen af begreberne uagtsomhed og grov uagtsomhed.
87 I know of no case in which the European Court of Human Rights has objected to the application of the terms ‘negligence’ or ‘serious negligence’ in criminal law.
For så vidt som den forelæggende ret frygter en uensartet gennemførelse og anvendelse i medlemsstaterne, skal der først mindes om, at medlemsstaterne i henhold til artikel 1, stk. 2, i direktiv 2005/35 frit kan udstede strengere bestemmelser i overensstemmelse med folkeretten.
In so far as the referring court is concerned about non-uniform implementation and application in the Member States, it should first be borne in mind that under Article 1(2) of Directive 2005/35 the Member States are free to adopt more stringent protective measures in conformity with international law.
Direktivet fastlægger således ikke nogen endelig, ensartet norm, men stiller kun minimumskrav, som efter deres natur ikke skal gennemføres på ensartet måde i medlemsstaterne.
Consequently, the directive does not lay down a definitive, uniform standard but merely minimum requirements which by their nature do not call for uniform transposition in the Member States.
Det kan i øvrigt forventes af søfarende, at de ikke lægger deres adfærd an på at gå til grænsen af, hvad der er strafferetligt tilladt, men at de snarere udviser større omhu, end de er strafferetligt forpligtet til.
Moreover, seamen can be expected not to stretch their conduct to the limits of what is permitted under criminal law but rather to exercise greater care than is required under that law.
Herfor taler også de risici, der er forbundet med søfart, og som er blevet fremhævet under retsmødet, risici for liv og legeme, skibet og den fragt, det har fået betroet.
This is indicated by the risks to body, life, ship and the cargo entrusted to them, which are associated with seafaring and were highlighted at the hearing.
Desuden består der i hvert fald ved olieforureningsskader betydelige,
Furthermore, in the case of damage caused by oil pollution at least, there are risks as regards largely no-fault civil liability under the Inter-
I øvrigt bidrager den foreliggende sag allerede til at præcisere begrebet grov uagtsomhed i artikel 4 i direktiv 2005/35.
Furthermore, the present case helps define more specifically the concept of serious negligence contained in Article 4 of Directive 2005/35.
Hvis Domstolen følger den fortolkning, der er givet udtryk for her, bliver det især tydeliggjort, at dette begreb kan have en anden betydning på søterritoriet end på andre områder af havet, hvor begrebet skal fortolkes i overensstemmelse med Marpol 73/78.
If the Court concurs with my view, it will be made clear in particular that this concept can have a different meaning in the territorial sea to that which it has in other sea areas, in respect of which it must be interpreted in line with Marpol 73/78.
87 — Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols dom i sagen S.W., nævnt i fodnote 83, præmis 34, af 22.3.2001, Streletz, Keßler og Krenz mod Tyskland, Reports of Judgments and Decisions, 2001-II, præmis 50, samt af 30.3.2004, Radio France m.fl. mod Frankrig, Reports of Judgments and Decisions, 2004-II, præmis 20.
87 — Judgments of the European Court of Human Rights in S.W., cited in footnote 83, § 36, and C.R., cited in footnote 83, § 34, Streletz, Keßler and Krenz v Germany, 22 March 2001, Reports 2001-II, § 50, and Radio France and Others v France, 30 March 2004, Reports 2004-II, § 20.
88 — Se ovenfor, punkt 91.
88 — See point 91 above.
Medlemsstaternes retter kan i henhold til artikel 234 EF anmode Domstolen om en afgørelse, hvis de er yderligere i tvivl.
Under Article 234 EC, the courts of the Member States may also bring a matter before the Court where they are uncertain in other respects.
Under visse omstændigheder er retter, hvis afgørelser ikke kan appelleres, endda forpligtet hertil, for eksempel hvis medlemsstaternes højere retsinstanser afviger fra hinanden i deres retspraksis 89.
Under certain circumstances, the courts of last instance are actually required to do so, for example where the caselaw of the higher national courts is inconsistent. 89
Denne retlige sikring af en ensartet gennemførelse og anvendelse af direktiv 2005/35 suppleres af Kommissionens pligt i henhold til artikel 211 EF til at påse, at den afledte ret overholdes, og om nødvendigt at indlede en traktatbrudsprocedure i henhold til artikel 226 EF.
This judicial safeguarding of the uniform implementation and application of Directive 2005/35 is complemented by the Commission’s duty under Article 211 EC to ensure compliance with secondary law and, where necessary, to bring Treaty-infringe-ment proceedings under Article 226 EC.
For så vidt som sagsøgerne har gjort manglende begrundelse gældende, behøves der ikke nogen undersøgelse, idet allerede den forelæggende ret har afvist denne tvivl 90.
In so far as the claimants allege a de -fective statement of reasons, no examination is necessary since these doubts have already been rejected by the referring court.
Da direktiv 2005/35 er en almengyldig retsakt, og begrundelsen derfor kan begrænses til at angive de samlede omstændigheder, der har ført til dets vedtagelse, og de generelle mål, det forfølger 91, synes det også her temmelig fjerntliggende, at der skulle foreligge mangel på begrundelse.
90 Since Directive 2005/35 is a measure having general application and the preamble may therefore be limited to indicating the general situation which led to its adoption, on the one hand, and the general objectives which it is intended to achieve, 91on the other, a defective statement of reasons would also appear to be rather unlikely in this case.
Således har heller ikke gennemgangen af det fjerde spørgsmål frembragt noget, der kan rejse tvivl om gyldigheden af bestemmelser i direktiv 2005/35.
Therefore, examination of the fourth question referred to the Court has also disclosed no factor of such a kind as to bring into question the validity of provisions of Directive 2005/35.
Endelig underbygger heller ikke det argument, som sagsøgerne og Grækenland har fremført om et muligt misbrug af ansvarspådragelse for grov uagtsomhed ved alvorlige uheld, at der er tale om en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet eller af princippet om strafferettens lovmæssighed. Et misbrug kan aldrig udelukkes fuldstændigt. Navnlig viser de nylige eksempler, der er anført som støtte herfor, at det ikke er nødvendigt med
Finally, the argument put forward by the claimants and Greece that liability for serious negligence in the case of grave accidents could be open to abuse does not demonstrate that the principle of legal certainty or of the legality of criminal law has been
91 — IATA og ELFAA-dommen, nævnt i fodnote 13, præmis 67.
91 — IATA and ELFAA, cited in footnote 13, paragraph 67.
Jeg foreslår derfor Domstolen at besvare anmodningen om en præjudiciel afgørelse således:
I accordingly propose that the Court give the following answer to the questions referred to it for a preliminary ruling:
»Gennemgangen af de forelagte spørgsmål har intet frembragt, der er til hinder for gyldigheden af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/35/EF af 7. september 2005 om forurening fra skibe og om indførelse af sanktioner for overtrædelser.«
‘Examination of the questions referred has disclosed no factor of such a kind as to bring into question the validity of Directive 2005/35/EC of the European Parliament and of the Council of 7 September 2005 on shipsource pollution and on the introduction of penalties for infringements.’
I sag C-308/06, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Det Forenede Kongerige) ved afgørelse af 4. juli 2006, indgået til Domstolen den 14. juli 2006, i sagen: The Queen, på vegne af:
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the High Court of Justice of England and Wales, Queen’s Bench Division (Administrative Court), made by decision of 4 July 2006, received at the Court on 14 July 2006, in the proceedings
DOMSTOLEN (Store Afdeling) sammensat af præsidenten, V. Skouris, afdelingsformændene P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts og L. Bay Larsen samt dommerne K. Schiemann, J. Makarczyk, P. Kūris, J. Malenovský (refererende dommer), A. Ó Caoimh, P. Lindh og J.-C. Bonichot, generaladvokat: J. Kokott, justitssekretærer: ekspeditionssekretær L. Hewlett og fuldmægtig C. Strömholm, på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 25. september 2007, efter at der er afgivet indlæg af:
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, L. Bay Larsen, Presidents of Chambers, K. Schiemann, J. Makarczyk, P. Kūris, J. Malenovský (Rapporteur), A. Ó Caoimh, P. Lindh and J.-C. Bonichot, Judges,
— Det Forenede Kongeriges regering ved C. Gibbs, som befuldmægtiget, bistået af barristers C. Lewis og S. Wordsworth
— the United Kingdom Government, by C. Gibbs, acting as Agent, assisted by C. Lewis and S. Wordsworth, barristers,
— den danske regering ved J. Bering Liisberg og B. Weis Fogh, som befuldmægtigede
— the Danish Government, by J. Bering Liisberg and B. Weis Fogh, acting as Agents,
— den estiske regering ved L. Uibo, som befuldmægtiget
— the Estonian Government, by L. Uibo, acting as Agent,
— den græske regering ved A. Samoni-Rantou, S. Chala og G. Karipsiadis, som befuldmægtigede
— the Greek Government, by A. Samoni-Rantou, S. Khala and G. Karipsiadis, acting as Agents,
— den spanske regering ved M. Sampol Pucurull, som befuldmægtiget
— the Spanish Government, by M. Sampol Pucurull, acting as Agent,
— den franske regering ved G. de Bergues, L. Butel og C. Jurgensen, som befuldmægtigede
— the French Government, by G. de Bergues, L. Butel and C. Jurgensen, acting as Agents,
— den cypriotiske regering ved D. Lysandrou og N. Charalampidou, som befuldmægtigede
— the Cypriot Government, by D. Lisandrou and N. Kharalampidou, acting as Agents,
— den maltesiske regering ved S. Camilleri, som befuldmægtiget
— the Maltese Government, by S. Camilleri, acting as Agent,
— den svenske regering ved K. Wistrand og A. Falk, som befuldmægtigede
— the Swedish Government, by K. Wistrand and A. Falk, acting as Agents,
— Europa-Parlamentet ved M. Gómez-Leal og J. Rodrigues, som befuldmægtigede
— the European Parliament, by M. Gómez-Leal and J. Rodrigues, acting as Agents,
— Rådet for Den Europæiske Union ved E. Karlsson og E. Chaboureau, som befuldmægtigede
— the Council of the European Union, by E. Karlsson and E. Chaboureau, acting as Agents,
— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved K. Simonsson, H. Ringbom og F. Hoffmeister, som befuldmægtigede, og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse 20. november 2007,
— the Commission of the European Communities, by K. Simonsson, H. Ringbom and F. Hoffmeister, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 20 November 2007,
International ret
International law
De Forenede Nationers havretskonvention, indgået i Montego Bay den 10. december 1982 (herefter »Montego Baykonventionen«), trådte i kraft den 16. november 1994.
The United Nations Convention on the Law of the Sea, signed in Montego Bay on 10 December 1982 (‘UNCLOS’), entered into force on 16 November 1994.
Den blev godkendt på De Europæiske Fællesskabers vegne ved Rådets afgørelse 98/392/EF af 23. marts 1998 (EFT L 179, s. 1).
It was approved on behalf of the European Community by Council Decision 98/392/EC of 23 March 1998 (OJ 1998 L 179, p. 1).
En kyststats suverænitet omfatter, ud over dens landterritorium og indre farvande, samt, hvor der er tale om en arkipelagstat, dens arkipelagfarvande, et tilstødende havbælte, benævnt søterritoriet.
The sovereignty of a coastal State extends, beyond its land territory and internal waters and, in the case of an archipelagic State, its archipelagic waters, to an adjacent belt of sea, described as the territorial sea.
Suveræniteten over søterritoriet udøves på de betingelser, der er fastsat i [Montego Baykonventionen] og andre folkeretlige regler.«
The sovereignty over the territorial sea is exercised subject to this Convention and to other rules of international law.’
»Skibe fra alle stater, uanset om de er kyststater eller indlandsstater, har ret til uskadelig passage gennem søterritoriet under iagttagelse af [Montego Baykonventionens] bestemmelser.«
‘Subject to this Convention, ships of all States, whether coastal or land-locked, enjoy the right of innocent passage through the territorial sea.’
Nævnte konventions artikel 34 præciserer den retlige status for farvande, som udgør stræder benyttet i international sejlads, som følger:
Article 34 of UNCLOS specifies as follows the legal status of waters forming straits used for international navigation:
Den i dette kapitel fastsatte ordning for passage gennem stræder benyttet i international sejlads berører ikke i andre henseender den retlige status for de farvande, som udgør sådanne stræder, eller udøvelsen af strædestaters suverænitet eller jurisdiktion over disse farvande og deres luftrum, havbund og undergrund.
The regime of passage through straits used for international navigation established in this Part shall not in other respects affect the legal status of the waters forming such straits or the exercise by the States bordering the straits of their sovereignty or jurisdiction over such waters and their airspace, bed and subsoil.
Medmindre andet er bestemt i dette afsnit, kan strædestater udstede love og forskrifter vedrørende transitpassage gennem stræder med hensyn til et eller flere af følgende forhold:
Subject to the provisions of this section, States bordering straits may adopt laws and regulations relating to transit passage through straits, in respect of all or any of the following:
b) forureningsforebyggelse, -begrænsning og -kontrol, ved at iværksætte gældende internationale regler vedrørende udtømning af olie, olieaffald og andre skadelige stoffer i strædet
(b) the prevention, reduction and control of pollution, by giving effect to applicable international regulations regarding the discharge of oil, oily wastes and other noxious substances in the strait;
Konventionens kapitel V fastlægger en særlig retlig status for den eksklusive økonomiske zone.
Part V of UNCLOS lays down a specific legal regime governing the exclusive economic zone.