natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Retten annullerede i løbet af referenceperioden tre afgørelser, truet at appelkamrene, hvilke kamre havde afslået at tage hensyn til kendsgerninger og beviser, som parterne ikke havde fremført rettidigt for Indsigelsesafdelingen 85.
In 2007 the Court annulled three decisions of Boards of Appeal which refused to take into account facts and evidence that the parties had not submitted in due time before the
Rettens dom af 16.1.2007, sag T-53/05, Calavo Growers mod KHIM – Calvo Sanz (Calvo).
Judgment of 16 January 2007 in Case T-53/05 Calavo Growers v OHIM — Calvo Sanz (Calvo).
Rettens dom af 15.5.2007, forenede sager T-239/05, T-240/05 – T-247/05, T-255/05, T-274/05 og T-280/05, Black & Decker mod KHIM – Atlas Copco (Tredimensional gengivelse af et elektrisk værktøj i gult og sort). 83
Judgment of 15 May 2007 in Joined Cases T-239/05, T-240/05 to T-247/05, T-255/05, T-274/05 and T-280/05 Black & Decker v OHIM — Atlas Copco (Three-dimensional representation of a yellow and black electric power tool and Others). 83)
Calvo-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 81.
Judgment in Calvo, see footnote 81.
Rettens dom i LURA-FLEX-sagen, nævnt i fodnote 84 ovenfor, dom af 4.10.2007, sag T-481/04, Advance Magazine Publishers mod KHIM – Capela & Irmãos (VOGUE), og af 6.11.2007, sag T-407/05, SAEME mod KHIM – Racke (REVIAN’s). 86
Judgment of 11 July 2007 in Case T-192/04 Flex Equipos de Descanso v OHIM — Leggett & Platt (LURAFLEX). Annual Report 2007
Hvad angår begrundelsespligten understregede Retten, at når et appelkammer har stadfæstet Indsigelsesafdelingens afgørelse i det hele, er denne afgørelse, såvel som begrundelsen herfor, en del af den sammenhæng, hvori appelkammerets afgørelse indgår 88.
), the Court held that, whilst it is true that a party does not have an unconditional right to have examined by the Board of Appeal facts and evidence which it presents late, the fact remains that, unless otherwise specied, the Board of Appeal has a discretion as to whether or not such information must be taken into account in the decision which it is called upon to give.
I øvrigt fastslog Retten, at den omstændighed, at den part, der har nedlagt påstand om annullation af appelkammerets afgørelse, hvorved en indsigelse mod registreringen af det ansøgte varemærke tiltrædes, ikke for appelkammeret har bestridt, at der var lighed mellem de omtvistede varemærker, på ingen måde kan have den virkning, at Harmoniseringskontoret ikke skal behandle spørgsmålet om, hvorvidt varemærkerne ligner hinanden eller er identiske.
As regards the obligation to state reasons, the Court stated that, where a Board of Appeal has conrmed the decision of the Opposition Division in its entirety, that decision and the reasoning on which it is based form part of the context in which the Board of Appeal adopted its decision (88
Rettens dom af 21.11.2007, sag T-111/06, Wesergold Getränkeindustrie mod KHIM – Lidl Stiftung (VITAL FIT).
Likewise, therefore, that fact cannot deprive that party of the right to challenge, in the factual and legal context of the dispute before the Board of Appeal, the findings of that body on this point (90).
VIPS-dommen, nævnt i fodnote 76 ovenfor.
Judgment in VIPS, see footnote 76.
Arbejdet d)
), was developed in 2007, the Court refusing, in two instances, to take account of the restrictions put forward.
Dels blev det fastslået, at en begrænsning, der ikke har til hensigt at erne en eller flere varer fra fortegnelsen, men at ændre alle de i fortegnelsen anførte varers anvendelsesformål, kan få betydning for den vurdering af EF-varemærket, som Harmoniseringskontoret har foretaget 94.
Second, a restriction which does not involve the withdrawal of one or more goods from the list, but the alteration of the intended purposes of all the goods on that list, was deemed to be capable of aecting the examination of the
I de tre domme, der er afsagt i 2007 vedrørende forordning nr. 1049/2001 95, har Retten præciseret rækkevidden af visse undtagelser til princippet om gennemsigtighed i denne forordning, med henblik på at beskytte for det første oentlighedens interesser i forbindelse med internationale forbindelser og Fællesskabets nanspolitik, valutapolitik eller økonomiske politik, for det andet privatlivets fred og den enkeltes integritet, for det tredje retslige procedurer og for det erde formålet med undersøgelser.
In the three judgments delivered in 2007 concerning Regulation No 1049/2001 (95), the Court explained the scope of certain exceptions to the principle of transparency provided for in that regulation in order to protect, first, the public interest in the context of international relations and the nancial, monetary or economic policy of the Community; second, the privacy and integrity of the individual; third, court proceedings and, fourth, the purpose of investigations.
Rettens dom af 5.3.2003, sag T-194/01, Unilever mod KHIM (ægformet tablet), Sml. II, s. 383, præmis 13.
Judgment in Case T-194/01 Unilever v OHIM (Ovoid tablet) [2003] ECR II-383, paragraph 13.
Dommen i sagen et mikrofonhoveds form, nævnt i fodnote 72 ovenfor.
Judgment in Shape of a microphone head grill, see footnote 72.
Rettens dom af 20.11.2007, sag T-458/05, Tegometall International mod KHIM – Wuppermann (TEK).
Judgment of 20 November 2007 in Case T-458/05 Tegometall International v OHIM — Wuppermann (TEK).
Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).
Regulation (EC) No 1049/2001 of the European Parliament and of the Council of 30 May 2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents (OJ 2001 L 145, p. 43).
Retten i Første Instans i de oentlige myndigheders beslutningsproces, og forordning nr. 45/2001 96, der har til formål at sikre beskyttelsen af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger.
The Court claried the relationship between Regulation No 1049/2001, which is designed to ensure the greatest possible transparency of the decision-making process of the public authorities, and Regulation No 45/2001 (96), which is designed to ensure the protection of the private life of individuals in the handling of personal data.
Med hensyn til spørgsmålet, om Kommissionen med føje havde afvist en anmodning fra en virksomhed om at udlevere et mødereferat med navnene på deltagere til et møde, der var blevet afholdt nogle år tidligere i forbindelse med et traktatbrudssøgsmål, fastslog Retten, at udbredelsen af disse personoplysninger ganske vist er en »behandling af oplysninger« som omhandlet i forordning nr. 45/2001, men den tilføjede, at denne behandling er lovlig, da den er påkrævet i medfør af den retlige forpligtelse til at give aktindsigt, som er fastsat i forordning nr. 1049/2001.
On the question of whether the Commission was entitled not to communicate to an undertaking a minute containing the names of the participants in a meeting held some years earlier in the context of proceedings for failure to full obligations, the Court acknowledged that the disclosure of those personal data is indeed ‘processing of data’ within the meaning of Regulation No 45/2001, but added that that processing is lawful, as it is imposed by the requirement to respect the legal obligation to disclose established by Regulation No 1049/2001.
Desuden fastslog Retten, at da forordning nr. 1049/2001 fastsætter, at den, der fremsætter begæring om aktindsigt, ikke er forpligtet til at begrunde denne, nder kravet om godtgørelse af nødvendigheden af at videregive oplysningerne i henhold til forordning nr. 45/2001 ikke anvendelse.
Furthermore, as Regulation No 1049/2001 provides that a person requesting access to a document is not required to justify his request, the Court held that the need to prove the necessity of the disclosure of the data required by Regulation No 45/2001 does not apply.
Beskyttelsen af personoplysninger er ikke desto mindre sikret, da forordning nr. 1049/2001 giver adgang til at give afslag på aktindsigt, når udbredelsen ville være til skade for privatlivets fred og den enkeltes integritet.
The protection of personal data is nonetheless guaranteed by the fact that Regulation No 1049/2001 provides that access to a document may be refused where its disclosure would undermine the protection of the privacy and the integrity of the individuals concerned.
Efter at have bemærket, at erhvervsmæssig virksomhed ikke principielt er udelukket fra begrebet »privatlivets fred« fastslog Retten, at udleveringen af navnene på deltagerne i et møde organiseret af Kommissionen ikke berører de omhandlede personers ret til privatlivets fred, idet de under mødet gav udtryk for holdningen i den organisation, de repræsenterede, og ikke deres egen holdning.
After observing that there was no reason in principle to exclude professional or business activities from the concept of‘private life’, the Court asserted that disclosure of the names of the participants in a meeting held by the Commission did not aect the private life of the persons in question, as the position which they had expressed at the meeting was that of the bodies which they represented and not their own.
Under disse omstændigheder kræver udleveringen af navnene på deltagerne i mødet ikke de berørte personers forudgående accept.
In those circumstances, disclosure of the names of the participants did not require the prior consent of the persons concerned.
Hvad angår undtagelsen til princippet om gennemsigtighed med henblik på beskyttelsen af retslige procedurer (artikel 4, stk. 2, andet led, i forordning nr. 1049/2001) indebar den nævnte dom i sagen API mod Kommissionen en udvikling af retspraksis vedrørende aktindsigt i de procesdokumenter, institutionerne indgiver til Fællesskabets retsinstanser.
As regards the exception to the principle of transparency designed to protect court proceedings (second indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001), the judgment in API v Commission developed the caselaw on the right of access to the procedural documents which the institutions lodge with the Community Courts.
I forbindelse med det søgsmål, Association de la presse internationale anlagde for Retten til prøvelse af Kommissionens beslutning, hvorved der blev givet afslag på aktindsigt i bestemte indlæg vedrørende flere sager, der verserede for Domstolen og Retten, fastslog Retten for det første, at Kommissionen er forpligtet til at udføre en konkret undersøgelse af indholdet for hvert af de dokumenter, begæringen vedrører.
On an action by the Association de la presse internationale against the Commission’s decision refusing access to certain documents relating to a number of cases which had
Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001, af 18.12.2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT 2001 L 8, s. 1).
Regulation (EC) No 45/2001 of the European Parliament and of the Council of 18 December 2000 on the protection of individuals with regard to the processing of personal data by the Community institutions and bodies and on the free movement of such data (OJ 2001 L 8, p. 1).
Hvad angår afslag på aktindsigt i en sag, der allerede er afsluttet, er Retten af den opfattelse, at undtagelsen vedrørende beskyttelsen af retslige procedurer ikke med føje kan påberåbes, i det omfang indholdet af indlæggene allerede kunne gengives i retsmøderapporten, behandles under et oentligt retsmøde og gentages i en dom.
As regards refusal of access to the pleadings in a case which has already been closed, the Court considered that the exception regarding the protection of court proceedings cannot be relied upon, in so far as the content of pleadings might well have already been reproduced in the report for the hearing, debated at a hearing and reproduced in the judgment.
Desuden har Retten taget stilling til rækkevidden af den undtagelse til princippet om gennemsigtighed, der har til hensigt at beskytte formålet med undersøgelser (artikel 4, stk. 2, tredje led, i forordning nr. 1049/2001), og den fastslog, at denne undtagelse ikke giver Kommissionen adgang til at nægte oentligheden aktindsigt i dokumenter, der vedrører en traktatbrudssag, indtil det tidspunkt, hvor den berørte medlemsstat efterkommer den dom, hvori det fastslås, at medlemsstaten har tilsidesat fællesskabsretten.
The Court also ruled on the scope of the exception to the principle of transparency designed to protect the purpose of investigations (third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001), and held that that exception did not authorise the Commission to refuse public access to the documents relating to proceedings to full obligations up to the time when the Member State concerned complies with the judgment finding that it has infringed Community law.
Den nævnte dom i sagen Bavarian Lager mod Kommissionen præciserede yderligere denne samme undtagelse.
Further information concerning the same exception was provided in Bavarian Lager v Commission.
Retten fastslog, at selv om nødvendigheden af at bevare anonymiteten for de personer, som giver Kommissionen oplysninger om mulige overtrædelser af fællesskabsretten, udgør et lovligt formål, som kan begrunde et afslag på fuld eller blot delvis aktindsigt i bestemte dokumenter, er Kommissionen ikke berettiget til abstrakt at tage stilling til den fare, udbredelsen af de ønskede oplysninger kunne bringe dens undersøgelser i.
The Court held that, even if the need to preserve the anonymity of persons providing the Commission with information on possible infringements of Community law constitutes a legitimate objective capable of justifying the refusal to grant complete, or even partial, access to certain documents, the Commission is not entitled to rule in the abstract on the eect which disclosure of the data requested might have on its investigative activity.
Derimod skal den godtgøre, at udbredelsen af et dokument, der er begæret flere år efter, at den traktatbrudsprocedure, inden for hvis rammer dokumentet blev udarbejdet, blev afsluttet, konkret og faktisk vil være til skade for formålet med undersøgelserne.
On the contrary, it must show that the purpose of those activities would have been actually and specically jeopardised by the disclosure of a document requested several years after the closure of the proceedings for failure to full obligations in the context of which it was prepared.
Indførelsen af egenvægtskriteriet var ifølge denne forordning begrundet i hensynet til den nye situation for interventionsordningen i tilknytning til specielt langtidsoplagring af visse kornarter og dens indvirkning på produkternes kvalitet.
By its judgment in Hungary v Commission (97), delivered in accordance with the accelerated procedure, the Court annulled Regulation No 1572/2006 (98) introducing a new quality
Rettens dom af 15.11.2007, sag T-310/06.
Judgment of 15 November 2007 in Case T-310/06.
Kommissionens forordning (EF) nr. 1572/2006 af 18.10.2006 om ændring af forordning (EF) nr. 824/2000 om fastsættelse af procedurer for interventionsorganernes overtagelse af korn samt analysemetoder for bestemmelsen af kvaliteten (EUT L 290, s. 29).
Commission Regulation (EC) No 1572/2006 of 18 October 2006 amending Regulation (EC) No 824/2000 establishing procedures for the taking-over of cereals by intervention agencies and laying down methods of analysis for determining the quality of cereals (OJ 2006 L 290, p. 29).
Retten i Første Instans
As the new specic weight criterion had not been notied to the farmers concerned in good time, the Commission had breached their legitimate expectations.
Endvidere bemærkede Retten for det andet, at stramningen af de eksisterende kvalitetskriterier ifølge selve nævnte forordnings ordlyd var begrundet i behovet for at gøre interventionsprodukter mindre sårbare med hensyn til forringelse og den senere anvendelse.
In the second place, moreover, the Court noted that, according to the actual words of the regulation, the upgrading of the pre-existing quality criteria was necessary for the purpose of making intervention products less fragile in terms of deterioration and subsequent use.
Derimod præciserede forordningen ikke klart og udtrykkeligt, i hvilket omfang indførelsen af egenvægtskriteriet for majs også tilsigtede at stramme kvalitetskriterierne for majs.
On the other hand, the regulation did not state clearly and expressly to what extent the introduction of the criterion of specic weight for maize was also intended to upgrade the quality criteria for maize.
Idet Retten anførte, at Kommissionens argument, hvorefter egenvægten er relevant for bedømmelsen af majsens kvalitet, for så vidt som den afspejler næringsværdien for majs, ikke alene ikke var godtgjort, men desuden blev modsagt af de beviser, som Kommissionen selv havde fremlagt, og idet den bemærkede, at det ikke påhviler Retten, på vegne af parterne, at føre bevis, måtte den fastslå, at der forelå et åbenbart urigtigt skøn.
The Court observed that the Commission’s argument that the specic weight was of relevance in evaluating the quality of maize in so far as it had an impact on the nutritional value of maize was not only unsupported by any evidence but was contradicted by the material provided to the Court by the Commission itself, and, observing that it is not for the Court to assume the role of the parties in adducing evidence, held that it could not but declare that there had been a manifest error of assessment.
Retten afsagde i år tre kendelser 99, som præciserer rækkevidden af Rettens kompetence i forbindelse med erstatningssøgsmål.
99) in 2007 further explaining the scope of its jurisdiction in
De nationale retter er imidlertid enekompetente til at behandle en sådan påstand.
The Court made three orders (actions for damages.
Sagsøgeren, som påstod, at han var indehaver af et europæisk patent, som var gyldigt i ni medlemsstater, vedrørende foranstaltninger til beskyttelse mod forfalskning af pengesedler, var af den opfattelse, at Den Europæiske Centralbank (herefter »ECB«) havde krænket rettighederne i henhold til dette patent.
The fact that the combined provisions of Articles 235 EC and 288 EC give the Community judicature exclusive jurisdiction to hear actions seeking compensation for damage attributable to the Community does not mean that Community judicature is absolved from scrutinising the true nature of actions brought before them on the sole ground that the alleged wrongdoing is attributable to the Community institutions.
Sagsøgeren havde nedlagt påstand om, at Retten fastslog, at ECB havde krænket rettighederne i henhold til patentet, og at ECB tilpligtedes at betale erstatning og renter for krænkelsen af de nævnte rettigheder. Retten
Thus, in its order in Sinara Handel v Council and Commission the Court considered that it has no jurisdiction to
Rettens kendelse af 5.2.2007, sag T-91/05, Sinara Handel mod Rådet og Kommissionen, Commune de Champagne m.. mod Rådet og Kommissionen, og af 5.9.2007, sag T-295/05, Document Security Systems mod ECB.
Orders of 5 February 2007 in Case T-91/05 Sinara Handel v Council and Commission and in Commune de Champagne and Others v Council and Commission, and of 5 September 2007 in Case T-295/05 Document Security Systems v ECB.
Retten i Første Instans
Court of First Instance hear a claim for compensation for loss of prot corresponding to the amount of antidumping duties, net of tax, paid during the period in question.
Arbejdet anførte, at i henhold til konventionen om meddelelse af europæiske patenter har det europæiske patent for det første samme retsvirkning som et nationalt patent i hver medlemsstat, og for det andet behandles enhver krænkelse af det europæiske patent i henhold til national lovgivning.
The applicant requested the Court to declare that the ECB had infringed the rights conferred by the patent and order it to pay damages and interest for its infringement of those rights. The Court observed that, according to the Convention on the Grant of European Patents, the European patent is to have the same legal eect as a national patent in each State and that any infringement of a European patent is to be dealt with by national law.
Retten udledte heraf, at sagsøgeren påstår, at ECB har krænket ni nationale patenter, hvilket ikke henhører under Fællesskabets retsinstansers kompetence, men derimod under de nationale myndigheder.
The Court inferred that the applicant’s action amounted to a claim that the ECB had infringed nine national patents, which was a matter not for the Community judicature but for the national authorities.
Selv om afgørelsen af erstatningsspørgsmålet ganske vist henhører under Rettens kompetence, må anmodningen ikke desto mindre afvises, idet den er fuldstændigt grundløs, eftersom den omhandlede krænkelse ikke er blevet fastslået af de nationale domstole.
While the claim for damages did admittedly come within the jurisdiction of the Court, the application was nonetheless dismissed as lacking any foundation in law, since the infringement in question had not been established by the national courts.
Retten tilføjede, at forældelsesfristen for søgsmål mod Fællesskabet ikke kan begynde at løbe, før sagsøgeren ved de kompetente nationale domstole har fået fastslået, at der er tale om en krænkelse.
The Court further observed that the limitation period applicable to the action could begin to run only when the national courts had ascertained the existence of a patent infringement.
Endelig understregede Retten i kendelsen Commune de Champagne m.. mod Rådet og Kommissionen, at de påståede skadelige virkninger, som den internationale aftale mellem Fællesskabet og Det Schweiziske Forbund har for sagsøgerne på schweizisk område, udelukkende skyldes den omstændighed, at Det Schweiziske Forbund ved selv at beslutte at underskrive og raticere den nævnte aftale har indvilliget i at være bundet af den og har forpligtet sig til at træe passende foranstaltninger til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, der er forbundet med den.
Last, in its order in Commune de Champagne and Others v Council and Commission the Court stated that the sole cause of the allegedly harmful eects produced by an international agreement between the Community and the Swiss Confederation in respect of applicants in Switzerland was the fact that the Swiss Confederation, in deciding in its absolute discretion to sign and ratify the agreement, had agreed to be bound by it and had undertaken to take the steps necessary to ensure the performance of the obligations arising from it.
Det betyder, at det eventuelle tab, som sagsøgerne måtte lide på schweizisk område som følge af de foranstaltninger, de schweiziske myndigheder har truet i medfør af aftalen, ikke vil kunne tilregnes Fællesskabet, og at Retten derfor ikke har kompetence til at træe afgørelse i et søgsmål om erstatning herfor.
It followed that any damage which the applicants might suer in the territory of Switzerland as a result of the steps taken by the Swiss authorities in implementation of the agreement could not be regarded as attributable to the Community and that the Court therefore did not have jurisdiction to hear and determine an action for compensation for that damage.
Det følger af fast retspraksis, at hvad angår Fællesskabets ansvar for tab, der er forvoldt borgerne ved en overtrædelse af fællesskabsretten, som kan tilskrives en fællesskabsinstitution eller et fællesskabsorgan, anerkendes der en ret til erstatning, såfremt tre betingelser er opfyldt, nemlig at den bestemmelse, som er overtrådt, har til formål at tillægge borgerne rettigheder, at overtrædelsen er tilstrækkelig kvaliceret, og at der er en direkte årsagsforbindelse mellem tilsidesættelsen af den forpligtelse, der påhviler den, som har udstedt retsakten, og de skadelidtes tab 100.
According to established caselaw in relation to the liability of the Community for damage caused to an individual by a breach of Community law for which a Community institution or organ is responsible, a right to reparation is conferred where three conditions are met: the rule of law infringed must be intended to confer rights on individuals; the breach must
Bestemmelser, som tillægger borgerne rettigheder
In Cytimo v Commission (