natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den anden forælder er dermed kun frataget muligheden for at udvikle argumenter vedrørende afslagsgrundene.
That parent is deprived therefore only of the possibility of developing his or her arguments concerning the grounds for refusal.
Det er i indlæggene for Domstolen blevet foreslået at fortolke artikel 31, stk. 1, som synes især at omhandle anmodninger om afgørelser om anerkendelse eller om eksigibilitet, således, at den mutatis mutandis finder anvendelse på anmodninger om ikkeanerkendelse (dvs. ved at fortolke udtrykket »den person, mod hvem der anmodes om fuldbyrdelse«, som »den person, der gør indsigelse mod anmodningen«), eller således, at den ikke kan finde anvendelse på sådanne anmodninger.
In the submissions to the Court, it has been suggested that Article 31(1), which appears to be directed above all at applications for recognition or enforcement, should be interpreted either as applicable to applications for nonrecognition mutatis mutandis (that is to say, by reading ‘the person against whom enforcement is sought’ as ‘the person opposing the application’) or as inapplicable to such applications.
For det andet kan anmodningen, når det er denne sidstnævnte forælder, der anmoder om ikkeanerkendelse af afgørelsen, kun indgives ved en akt, som redegør for grundene til den påståede ikke-anerkendelse.
On the other hand, when it is the latter parent who seeks nonrecognition of the decision, the application must necessarily be made by a document which sets out the grounds of nonrecognition adduced.
Selv om denne forælder ikke længere kan udvikle sine argumenter på dette tidspunkt af sagens behandling, mens den forælder, som er blevet tilkendt forældremyndigheden, kan fremsætte de bemærkninger, vedkommende anser for hensigtsmæssige, vil forælderens synspunkt under alle omstændigheder blive taget i betragtning af den ret, der behandler sagen.
Even if that parent cannot expand further on those grounds at that stage of the proceedings, whereas the parent awarded custody may make such submissions as seem appropriate, his or her point of view will in any event be taken into account by the court seised.
Der er nemlig tale om retsforhandlinger, der er begrænset til en enkelt udveksling af argumenter mellem parterne, hvilket ikke er usædvanligt for hurtige og enkle retsforhandlinger.
The situation is, in fact, one of a procedure limited to a single exchange of arguments between the parties, and it is hardly extraordinary in the context of a simplified and expeditious procedure.
I de to tilfælde kan de to parter iværksætte appel i overensstemmelse med reglerne for kontradiktorisk procedure i medfør af forordningens artikel 33.
In both cases, either party can appeal under adversarial rules, by virtue of Article 33 of the Regulation.
Jeg er af den opfattelse, at der ikke er nogen tvingende grund til at forkaste en ordlydsfortolkning og -anvendelse.
I do not, however, consider that there is any overriding reason to reject a literal interpretation and application.
Det forhold, at der er en ulige fordeling af midlerne, kan ikke nægtes, men den er i overensstemmelse med den forrang, som den gensidige tillid og anerkendelse er givet, den er mindre, end man kunne antage, og den fratager ikke den ubegunstigede part muligheden for at gøre sine argumenter gældende.
The inequality of arms cannot be denied, but it accords with the primacy attached to mutual trust and recognition, it is less significant than one might suppose, and it is not such as to deprive the disadvantaged party of any possibility of presenting his or her arguments.
Den indførte ordning sikrer således en rimelig ligevægt mellem formålet om at sikre afgørelsers anerkendelse og fuldbyrdelse i medfør af princippet om gensidig tillid gennem hurtige og enkle retsforhandlinger og retten til en retfærdig rettergang, som
The system established thus provides a reasonable balance between the aim of ensuring the recognition and enforcement of judgments, on the basis of the principle of mutual trust, by means of a simplified and expeditious procedure, and the right to a fair hearing, which, in fact, is denied to neither
For det første er det åbenbart i tilfælde af en anmodning om anerkendelse og om eksigibilitet, som er indgivet af den forælder, der er blevet tilkendt forældremyndigheden, ingen af parterne er endeligt frataget.
On the one hand, in the case of an application for recognition and enforceability brought by the parent awarded custody, it is clear that the court seised must in any party.
På baggrund af mine ovenstående redegørelser foreslår jeg Domstolen at besvare de af Lietuvos Aukščiausiasis teismas stillede spørgsmål således:
For all the reasons I have set out above, I suggest that, in reply to the questions raised by the Supreme Court of Lithuania, the Court should rule that the provisions of Regulation (EC) No 2201/2003 are to be interpreted to the effect that:
— Den omstændighed, at retten i medlemsstaten med det sædvanlige opholdssted træffer en afgørelse om, at barnet skal tilbagegives, efter, at retten i den medlemsstat, hvor barnet opholder sig, har truffet en afgørelse om, at barnet skal tilbagegives, er på ingen måde uforeneligt med forordningens formål og procedurer.
— the adoption of a decision ordering the return of the child by the court of the Member State of habitual residence after the court of the Member State where the child is actually present has ordered his or her return is in no way incompatible with the aims and procedural rules of the Regulation;
— Udstedelsen af den i artikel 42 i forordning nr. 2201/2003 omhandlede attest, som udstedes af retten i medlemsstaten med det sædvanlige opholdssted med hensyn til en afgørelse om, at barnet skal tilbagegives, som den har afsagt, efter at retten i den medlemsstat, hvor barnet opholder sig, selv har truffet en afgørelse om, at barnet skal tilbagegives, er i princippet ikke forenelig med forordningens procedurer.
— in principle, the issue of a certificate under Article 42 of the Regulation by the court of the Member State of habitual residence, in respect of a return order which it has made after the court of the Member State where the child is actually present has itself ordered his or her return does not comply with the procedural rules of the Regulation;
— Den omstændighed, at en afgørelse om, at barnet ikke skal tilbagegives, afsiges af retten i den medlemsstat, hvor barnet opholder sig, er tilstrækkelig til at udløse de i artikel 11, stk. 68, i forordning nr. 2201/2003 omhandlede procedurer, uanset denne afgørelses endelige art, navnlig selv om den efterfølgende appelleres eller annulleres.
— the fact that a nonreturn decision is issued by a court of the Member State where the child is actually present is sufficient to trigger the procedures provided for in Article 11(6) to (8) of the Regulation, whatever the subsequent fate of the decision, and in particular even if it is later appealed against or quashed;
— Hvis en ret i en medlemsstat har afsagt en afgørelse, som fastslår, at et barn skal tilbagegives, og har attesteret denne afgørelse i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 42, stk. 2, i forordning nr. 2201/2003, kan dens kompetence til at gøre dette kun anfægtes under en appel iværksat til prøvelse af afgørelsen ved den kompetente højere ret i den samme medlemsstat, hvilket udelukker, at retsinstanserne i den anerkendende medlemsstat kan foretage en efterprøvelse.
— when a court of a Member State has issued a judgment ordering the return of a child and has certified that judgment in accordance with the provisions of Article 42(2) of the Regulation, its competence to do so can be challenged only by appealing against the decision to the appropriate higher court of the same Member State, which precludes any possibility of review by the courts of the requested Member State;
— Når der er blevet udstedt en sådan attest, er det ikke muligt at gøre indsigelse mod den attesterede afgørelses anerkendelse, eller så meget desto mindre at indgive en uafhængig anmodning, som tilsigter at opnå en afgørelse om ikke-anerkendelse.
— when such a certificate has been issued, it is not possible to oppose recognition of the certified decision or, a fortiori, to make a separate application for a declaration that it should not be recognised;
— I tilfælde af andre retsafgørelser, mod hvilke det ikke er udelukket at gøre indsigelse mod anerkendelsen i henhold til artikel 42 i forordning nr. 2201/2003, kan en berettiget part i den i forordningens artikel 21 omhandlede forstand anmode om deres ikkeanerkendelse, uden at der først er fremsat en anmodning om anerkendelse.
— in the case of other judicial decisions, opposition to which is not precluded by Article 42 of the Regulation, an interested party within the meaning of Article 21 may request nonrecognition without any prior application for recognition having been brought;
— I et sådant tilfælde tillader bestemmelserne i artikel 31, stk. 1, i forordning nr. 2201/2003 denne part i stævningen at redegøre for grundene til den påståede ikkeanerkendelse, men ikke at svare på den anden parts argumenter på dette tidspunkt af sagens behandling.«
— in such a case, Article 31(1) of the Regulation allows such a party to set out the grounds for nonrecognition adduced in the application, but not to respond to the arguments of the other party at that stage in the proceedings.
I sag C-195/08 PPU, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Litauen) ved kendelse af 30. april 2008, indgået til Domstolen den 14. maj 2008, i sagen:
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lithuania), made by decision of 30 April 2008, received at the Court on 14 May 2008, in the proceedings brought by
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, A. Rosas, og dommerne J.N. Cunha Rodrigues (refererende dommer), J. Klučka, P. Lindh, og A. Arabadjiev, generaladvokat: E. Sharpston justitssekretær: fuldmægtig C. Strömholm og afdelingschef M.A. Gaudissart, på grundlag af den forelæggende rets anmodning af 21. maj 2008, indgået til Domstolen den 22. maj 2008, om at undergive sagen en hasteprocedure i henhold til artikel 104b i Domstolens procesreglement,
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas, President of the Chamber, J.N. Cunha Rodrigues (Rapporteur), J. Klučka, P. Lindh and A. Arabadjiev, Judges,
— Michael Rinau ved advokatė D. Foigt
— Mr Rinau, by D. Foigt, advokatė,
— Den litauiske regering ved D. Kriaučiūnas og R. Mackevičienė, som befuldmægtigede
— the Lithuanian Government, by D. Kriaučiūnas and R. Mackevičienė, acting as Agents,
— den tyske regering ved J. Kemper, som befuldmægtiget
— the German Government, by J. Kemper, acting as Agent,
— den franske regering ved A.-L. During, som befuldmægtiget
— the French Government, by A.-L. During, acting as Agent,
— den lettiske regering ved E. Balode-Buraka og E. Eihmane, som befuldmægtigede
— the Latvian Government, by E. Balode-Buraka and E. Eihmane, acting as Agents,
— den nederlandske regering ved C. ten Dam, som befuldmægtiget
— the Netherlands Government, by C. ten Dam, acting as Agent,
— Det Forenede Kongeriges regering ved E. Jenkinson, som befuldmægtiget, bistået af C. Howard, QC
— the United Kingdom Government, by E. Jenkinson, acting as Agent, and C. Howard QC,
— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved A.-M. Rouchaud-Joët og A. Steiblytė, som befuldmægtigede, og efter at have hørt generaladvokaten, afsagt følgende
— the Commission of the European Communities, by A.-M. Rouchaud-Joët and A. Steiblytė, acting as Agents, after hearing the Advocate General, gives the following
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 (EUT L 338, s. 1, herefter »forordningen«).
This reference for a preliminary ruling relates to the interpretation of Council Regulation (EC) No 2201/2003 of 27 November 2003 concerning jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in matrimonial matters and the matters of parental responsibility, repealing Regulation (EC) No 1347/2000 (OJ 2003 L 338, p. 1; ‘the Regulation’).
Anmodningen er blevet fremsat i en sag mellem Inga Rinau og Michael Rinau vedrørende tilbagegivelse til Tyskland af deres datter, Luisa, som tilbageholdes i Litauen af Inga Rinau.
The reference was made in proceedings between Mrs Rinau and Mr Rinau regarding the return to Germany of their daughter Luisa, who is being retained in Lithuania by Mrs Rinau.
Haagerkonventionen af 1980
The 1980 Hague Convention
Artikel 3 i Haagerkonventionen af 25. oktober 1980 om de civilretlige virkninger af internationale barnebortførelser (herefter »Haagerkonventionen af 1980«) har følgende ordlyd:
Article 3 of the Hague Convention of 25 October 1980 on the Civil Aspects of International Child Abduction (‘the 1980 Hague Convention’) provides:
»Bortførelse eller tilbageholdelse af et barn skal anses for ulovlig, hvis: a) den strider mod de rettigheder, som tilkommer en person, en institution eller en anden myndighed som forældremyndighedsindehaver, enten i fællesskab eller alene, ifølge loven i den stat, hvor barnet havde bopæl umiddelbart før bortførelsen eller tilbageholdelsen, og b) disse rettigheder faktisk blev udøvet, enten i fællesskab eller alene, da bortførelsen eller tilbageholdelsen fandt sted, eller ville være blevet udøvet, hvis ikke bortførelsen eller tilbageholdelsen var sket.
(a) it is in breach of rights of custody attributed to a person, an institution or any other body, either jointly or alone, under the law of the State in which the child was habitually resident immediately before the removal or retention; and
Forældremyndigheden som nævnt i denne artikels litra a) kan i første række støttes på loven eller på en retlig eller administrativ afgørelse, men også på aftale, som har retlig gyldighed ifølge loven i den pågældende stat.«
The rights of custody mentioned in subparagraph (a) above, may arise in particular by operation of law or by reason of a judicial or administrative decision, or by reason of an agreement having legal effect under the law of that State.’
»Hvis et barn er blevet ulovligt bortført eller tilbageholdt som angivet i artikel 3, og hvis der, da sagen blev indledt ved den judicielle eller administrative myndighed i den kontraherende stat, hvor barnet befinder sig, er gået mindre end ét år fra den dag, da den ulovlige bortførelse eller tilbageholdelse fandt sted, skal den pågældende myndighed bestemme, at barnet straks skal gives tilbage.
‘Where a child has been wrongfully removed or retained in terms of Article 3 and, at the date of the commencement of the proceedings before the judicial or administrative authority of the Contracting State where the child is, a period of less than one year has elapsed from the date of the wrongful removal or retention, the authority concerned shall order the return of the child forthwith.
Også i de tilfælde, hvor sagen er blevet indledt efter udløbet af den periode på et år, der er nævnt i foregående stykke, skal den judicielle eller administrative myndighed bestemme, at barnet skal gives tilbage, medmindre det godtgøres, at barnet er faldet til i sine nye omgivelser.
The judicial or administrative authority, even where the proceedings have been commenced after the expiration of the period of one year referred to in the preceding paragraph, shall also order the return of the child, unless it is demonstrated that the child is now settled in its new environment.
Hvis den judicielle eller administrative myndighed i modtagerstaten har grund til at tro, at barnet er blevet bortført til en anden stat, kan den afslutte sagen eller afvise anmodningen om tilbagegivelse af barnet.«
Where the judicial or administrative authority in the requested State has reason to believe that the child has been taken to another State, it may stay the proceedings or dismiss the application for the return of the child.’
»Uanset bestemmelserne i den foregående artikel har den judicielle eller administrative myndighed i modtagerstaten ikke pligt til at bestemme, at barnet skal tilbagegives, hvis den person, institution eller anden myndighed, som modsætter sig tilbagegivelsen, godtgør at: a) den person, institution eller anden myndighed, som drog omsorg for barnets person, ikke faktisk udøvede forældremyndigheden, da bortførelsen eller tilbageholdelsen fandt sted, eller havde samtykket i eller efterfølgende affundet sig med bortførelsen eller tilbageholdelsen, eller
(a) the person, institution or other body having the care of the person of the child was not actually exercising the custody rights at the time of removal or retention, or had consented to or subsequently acquiesced in the removal or retention; or
DOM AF 11.7.2008 — SAG C-195/08 PPU b) der er en alvorlig risiko for, at tilbagegivelsen vil udsætte barnet for fysisk eller psykisk skade eller på anden måde sætte barnet i en situation, som det ikke bør tåle.
(b) there is a grave risk that his or her return would expose the child to physical or psychological harm or otherwise place the child in an intolerable situation.
Den judicielle eller administrative myndighed kan også nægte at tilbagegive barnet, hvis den finder, at barnet modsætter sig tilbagegivelsen, og at barnet har nået en sådan alder og modenhedsgrad, at der bør tages hensyn til barnets mening.
The judicial or administrative authority may also refuse to order the return of the child if it finds that the child objects to being returned and has attained an age and degree of maturity at which it is appropriate to take account of its views.
Når de judicielle eller administrative myndigheder overvejer de forhold, der er nævnt i denne artikel, skal de tage hensyn til de oplysninger vedrørende barnets sociale baggrund, som fremskaffes af centralmyndigheden eller en anden kompetent myndighed i den stat, hvor barnet har bopæl.«
In considering the circumstances referred to in this Article, the judicial and administrative authorities shall take into account the information relating to the social background of the child provided by the Central Authority or other competent authority [of the State] of the child’s habitual residence.’
Haagerkonventionen af 1980 trådte i kraft den 1. december 1983.
The 1980 Hague Convention entered into force on 1 December 1983.
Alle medlemsstater i Den Europæiske Union er kontraherende parter i konventionen.
All the Member States of the European Union are contracting parties to that convention.
»I tilfælde af ulovlig fjernelse eller tilbageholdelse af et barn bør tilbagegivelsen af barnet bringes i stand uden opsættelse, og med henblik herpå bør Haagerkonventionen af […] 1980 fortsat anvendes som suppleret af bestemmelserne i denne forordning, særlig artikel 11.
‘In cases of wrongful removal or retention of a child, the return of the child should be obtained without delay, and to this end the [1980 Hague Convention] would continue to apply as complemented by the provisions of this Regulation, in particular Article 11.
Retterne i den medlemsstat, som barnet ulovligt er blevet fjernet til, eller hvor barnet ulovligt tilbageholdes, bør kunne modsætte sig en tilbagegivelse i konkrete, behørigt begrundede tilfælde.
The courts of the Member State to or in which the child has been wrongfully removed or retained should be able to oppose his or her return in specific, duly justified cases.
En sådan afgørelse bør dog kunne erstattes af en senere afgørelse truffet af retten i den medlemsstat, hvor barnet havde sit sædvanlige opholdssted før den ulovlige fjernelse eller tilbageholdelse.
However, such a decision could be replaced by a subsequent decision by the court of the Member State of habitual residence of the child prior to the wrongful removal or retention.
Indebærer sidstnævnte retsafgørelse, at barnet skal gives tilbage, skal dette ske, uden at der må
Should that judgment entail the return of the child, the return should take place without any special procedure being required for
RINAU kræves nogen særlig procedure for anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelsen i den medlemsstat, hvor det fjernede eller tilbageholdte barn befinder sig.«
RINAU recognition and enforcement of that judgment in the Member State to or in which the child has been removed or retained.’
Det bestemmes i 21. betragtning til forordningen:
Recital 21 in the preamble to the Regulation states:
»Anerkendelsen og fuldbyrdelsen af retsafgørelser truffet i en medlemsstat bør være baseret på princippet om gensidig tillid, og grundene til ikkeanerkendelse bør begrænses til det nødvendige minimum.«
‘The recognition and enforcement of judgments given in a Member State should be based on the principle of mutual trust and the grounds for nonrecognition should be kept to the minimum required.’
4) »retsafgørelse«: enhver afgørelse om skilsmisse, separation eller omstødelse af ægteskab og enhver afgørelse om forældreansvar truffet af en ret i en medlemsstat, uanset hvordan den betegnes, såsom dom eller kendelse
4. the term “judgment” shall mean a divorce, legal separation or marriage annulment, as well as a judgment relating to parental responsibility, pronounced by a court of a Member State, whatever the judgment may be called, including a decree, order or decision;
5) »domsstat«: den medlemsstat, hvori den retsafgørelse, der skal fuldbyrdes, er truffet
5. the term “Member State of origin” shall mean the Member State where the judgment to be enforced was issued;
6) »fuldbyrdelsesstat«: den medlemsstat, hvori den trufne retsafgørelse ønskes fuldbyrdet
6. the term “Member State of enforcement” shall mean the Member State where enforcement of the judgment is sought;
7) »forældreansvar«: alle de rettigheder og pligter vedrørende barnets person eller formue, som er tilkendt en fysisk eller juridisk person ved en retsafgørelse, eller som en sådan person har som følge af loven eller en gyldig aftale.
7. the term “parental responsibility” shall mean all rights and duties relating to the person or the property of a child which are given to a natural or legal person by judgment, by operation of law or by an agreement having legal effect.
Betegnelsen omfatter navnlig forældremyndighed og samværsret
The term shall include rights of custody and rights of access;
8) »indehaver af forældreansvar«: enhver person, der har forældreansvar over for et barn
8. the term “holder of parental responsibility” shall mean any person having parental responsibility over a child;
11) »ulovlig fjernelse eller tilbageholdelse af et barn«: et barns fjernelse eller tilbageholdelse: a) når denne strider mod en forældremyndighed, som er tilkendt ved en retsafgørelse, eller som består som følge af loven eller en aftale, der er gyldig i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor barnet havde sit sædvanlige opholdssted umiddelbart før fjernelsen eller tilbageholdelsen, og b) for så vidt denne forældremyndighed faktisk blev udøvet, i fællesskab eller alene, da fjernelsen eller tilbageholdelsen fandt sted, eller ville være blevet udøvet, hvis ikke fjernelsen eller tilbageholdelsen var sket.
(a) it is in breach of rights of custody acquired by judgment or by operation of law or by an agreement having legal effect under the law of the Member State where the child was habitually resident immediately before the removal or retention; and
Forældremyndigheden anses for at blive udøvet i fællesskab, når en af indehaverne af forældreansvar ikke i henhold til en retsafgørelse eller som følge af loven kan bestemme, hvor barnet skal bo, uden samtykke fra en anden indehaver af forældreansvar.«
Custody shall be considered to be exercised jointly when, pursuant to a judgment or by operation of law, one holder of parental responsibility cannot decide on the child’s place of residence without the consent of another holder of parental responsibility.’