natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— Som hovedregel påhviler det den arbejdstager, der mener at være udsat for forskelsbehandling, at bevise, at han får udbetalt en løn, der er lavere end den, arbejdsgiveren udbetaler hans kollega af det andet køn, og at han reelt udfører samm e arbejde eller et arbejde af samme værdi, der svarer til det, som den kollega, der sammenlignes med, udfører.
— a difference in pay is capable of being justified by circumstances not taken into consideration under the collective agreement applicable to the employees concerned, provided that they constitute objective reasons unrelated to any discrimination based on sex and in conformity with the principle ofproportionality; proportionality;
— En forskellig løn kan begrundes med omstændigheder, der ikke er taget i betragtning i den kollektive overenskomst, de berørte arbejdstagere er omfattet af, på betingelse af, at de udgør objektive grunde, der ikke har noget at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn, og som er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.
— in the case of work paid at time rates, a difference in pay awarded, at the time of their appointment, to two employees of different sex for the same job or work of equal value cannot be justified by factors which become known only after the employees concerned take up their duties and which can be assessed only once the employment contract is being performed, such as a difference in the individual work capacity of the persons concerned or in the effectiveness of the work of a specific employee compared with that of a colleague.'
— Forså vidt angår arbejde, betalt efter tid, kan en forskel i den løn, derpå tidspunktet f or deres ansættelse blev tildelt to arbejdstagere af forskelagt køn for samme slags arbejde
Advocate General L.A Geelhoed delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 15 March 2001.
euer for arbejde af samme værdi, ikke begrundes med faktorer, der først er blevet kendt, efter at de berørte arbejdstagere har tiltrådt arbejdet, og som først kan vurderes under opfyldelsen af arbejdsaftalen, som f.eks. en forskel i de pågældendes individuelle præstationsniveau euer i kvaliteten af en bestemt arbejdstagers præstationer sammenlignet med hans kollegas.
'la) When deciding whether work is "equal work" or constitutes "the same job" within the meaning of Article 119 (now Article 141) of the EC Treaty or is "the same work" or "work to which equal value is attributed" within the meaning of Council Directive 75/117/EEC of 10 February 1975 on the approximation of the laws of the Member States relating to the application of the principle of equal pay for men and women, it is not sufficient, where supplements to pay fixed by collective agreement are agreed on an individual basis, to ascertain whether the two workers being compared are classified in the same job category under a collective agreement.
Generaladvokat L.A Geelhoed fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 15. marts 2001.
lb) Although the same classification under a collective agreement is evidence of the same work or work of equal value within the meaning of Article 119 (now 141) of the Treaty and Directive 75/117, it does not have the result that in the case of direct discrimination the burden of proof lies with the employer to show that the work in question is different.
Ved afgørelsen af, om der er tale om samme arbejde eller samme slags arbejde i EF-traktatens artikel 119's forstand (nu artikel 141 EF), eller om samme arbejde eller arbejde, som tillægges samme værdi som omhandlet i Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder, er det i forbindelse med de ved individuel aftale fastsatte tillæg til de ved kollektiv overenskomst fastsatte lønninger ikke tilstrækkeligt at lægge vægt på, at begge de arbejdstagere, der sammenlignes, er indplaceret i samme faggruppe ifølge den kollektive overenskomst.
2a) The provisions of Article 119 (now Article 141) of the Treaty and Directive 75/117 share a uniform definition of "worker". If it follows from the assessment of the activities performed that the work is the same work or work to which equal value is attributed, then, on the basis of the principle of equal pay for male and female workers, no difference whatever in pay is permitted, even if there are differences in the levels of performance of the workers being compared.
Selv om samme indplacering i den kollektive overenskomst er et indicium for, at der er tale om samme arbejde eller arbejde af samme værdi som omhandlet i EF-traktatens artikel 119 (nu artikel 141 EF) og direktiv 75/117, medfører dette ikke, at det i tilfælde af indirekte forskelsbehandling påhviler arbejdsgiveren at føre bevis for, at der er tale om forskelligt arbejde.
2b) Article 119 (now Article 141) of the Treaty and Article 1 of Directive 75/117 are therefore to be interpreted as meaning that a difference in pay cannot be justified on grounds whose existence is demonstrable only ex post facto.'
EF-traktatens artikel 119 (nu artikel 141 EF) og artikel 1 i direktiv 75/117 skal fortolkes således, at en forskellig løn ikke kan støttes på omstændigheder, der først efterfølgende kan bevises.«
(Regulations (EEC) Nos 1408/71 and 1248192 —Retirement pensions —Anti-overlapping rules — Unenforceability pursuant to a judgment of the Court of Justice — Limitation of effects — Serious breach of Community law) (First Chamber)
(Inasti) Fri bevægelighed for personer
On 24 April 1990, that court dismissed his action as unfounded.
Præjudiciel »Forordning (EØF) antikumulationsregler nr. 1408/71 og (EØF) nr. 1248/92 - alderspension -— kan ikke gøres gældende i henhold til en dom afsagt af Domstole fællesskabsretten· n begrænsning af virkninger — kvalificeret tilsidesættelse af (Første Afdeling)
By judgment of 20 March 2000, the Cour du Travail de Mons (Labour Court, Mons) referred for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Article 95a of Regulation (EEC) No 1408/71 of the Council of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983 and on the conditions governing a Member State's liability for damage caused to individuals by breaches of Community law.
Da Gervais Larsy ligeledes fra den 1. januar 1964 til den 31. december 1997 havde betalt socialsikringsbidrag til de kompetente franske institutioner, tilkendte de ham en alderspension fra den 1. marts 1987.
The two questions were raised in the proceedings between Mr Gervais Larsy and the Institut national d'assurances sociales pour travailleurs indépendants (hereinafter 'Inasti') relating to an application for damages.
Af denne grund traf Inasti den 21. december 1988, under henvisning til princippet om én erhvervsmæssig karriere, der er fastsat i artikel 19 i kongelig anordning nr. 72 af 10. november 1967, en ny afgørelse, hvorved Gervais Larsy's ret til alderspension blev reduceret til 31/45 med virkning fra den 1. marts 1987.
In its judgment in Case C-31/92 Larsy, the Court held that Articles 12(2) and 46 of Regulation No 1408/71 did not preclude the application of a national rule against overlapping benefits when determining a pension in accordance with national legislation alone. However, those Articles did preclude the application of the rule when determining a pension under Article 46.
Ved dom af 20. marts 2000 har Cour de travail de Mons forelagt Domstolen to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 95a i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, og betingelserne for medlemsstaternes ansvar for det tab, der er forvoldt borgerne som følge af tilsidesættelser af fællesskabsretten.
Mr Gervais Larsy, the appellant in the main proceedings, is a Belgian national established in Belgium near the French border. He was a selfemployed nursery gardener in Belgium and France.
Spørgsmålene er blevet rejst under en sag mellem Gervais Larsy og Institut national d'assurances sociales pour travailleurs indépendants (herefter »Inasti«) vedrørende en påstand om erstatning og renter.
By a decision notified on 3 July 1986, Inasti granted him a retirement pension as from 1 November 1986 calculated on the basis of a work record from 1 January 1941 to 31 December 1985 entitling him to a full pension of 45/45.
Den 16. januar 1989 anlagde Gervais Larsy sag ved Tribunal de travail de Tournai (Belgien) til prøvelse af denne afgørelse, idet han gjorde gældende, at det oprindelige beløb i alderspension, som han var berettiget til, skulle opretholdes, uanset at han var blevet tilkendt en fransk alderspension.
In view of that interpretation of Regulation No 1408/71 by the Court of Justice, the Tribunal du travail de Tournai upheld Marius Larsy's action and found that he should be awarded a retirement pension as a selfemployed worker calculated on a 45/45 basis, and that the pension should not be proportionally reduced by the retirement pension awarded by the competent institutions in France.
Appellanten i hovedsagen, Gervais Larsy, er belgisk statsborger og bor i Belgien i nærheden af den franske grænse. Han har udøvet selvstændig virksomhed som planteskolegartner i Belgien og i Frankrig.
Following that application of 3 June 1994, Inasti, on 26 April 1995, adopted a fresh decision, awarding Gervais Larsy a full retirement pension with effect from 1 July 1994.
Under sagen besluttede denne ret at stille Domstolen præjudicielle spørgsmål.
After contacting the Commission, Mr Larsy, by letter of 8 August 1997, appealed against the judgment of the Tribunal du travail de Tournai of 24 April 1990 to the Cour du travail de Mons.
Ved afgørelse af 3. juli 1986 tilkendte Inasti ham med virkning fra den 1. november 1986 en alderspension, der var beregnet på grundlag af en erhvervsmæssig beskæftigelse fra den 1. januar 1941 til den 31. december 1985 og gav ret til fuld pension på 45/45.
On 16 January 1989, Mr Larsy brought an action against that decision before the Tribunal du travail de Tournai (Labour Tribunal, Tournai), Belgium, claiming that the initial amount of his pension award should stand, notwithstanding that
I dom af 2. august 1993, Larsy (sag C-31/92), kendte Domstolen for ret, at artikel 12, stk. 2, og artikel 46 i forordning nr. 1408/71 ikke er til hinder for, at der ved fastsættelsen af en pension alene i henhold til national lovgivning anvendes en national antikumulationsregel.
Before that court, the Inasti acknowledged that Mr Larsy's pension rights should be calculated on a 45/45 basis, with effect from 1 March 1987, and that the administrative decision of 21 December 1988 should be revised accordingly.
Disse bestemmelser er derimod til hinder for at anvende en sådan regel ved fastsættelsen af en pension i medfør af bestemmelserne i artikel 46.
However, it took the view that, in the absence of any wrongful act, it could not be ordered to pay damages.
For så vidt som Gervais Larsy også havde nedlagt påstand om godtgørelse på 1 BEF for ikkeøkonomisk skade og 100 000 BEF i erstatning for yderligere økonomisk skade samt renter heraf, udtalte Cour du travail de Mons, at forholdet ikke var tilstrækkeligt belyst, og stillede parterne et spørgsmål, der bl.a. drejede sig om, hvorvidt Inasti burde anses for at have udvist forsømmelighed ved at træffe afgørelsen af 26. april 1995, hvorved Gervais Larsy fik tilkendt fuld pension, men tidspunktet for ikrafttrædelsen af afgørelsen blev fastsat til den 1. juli 1994, på trods af, at den oprindelige ansøgning var blevet indgivet i 1985, og at Inasti havde nedsat de omtvistede pensionsrettigheder fra den 1. marts 1987.
That interpretation is confirmed by the wording of Article 95a(4) of Regulation No 1408/71, which provides that the rights of the persons concerned may be reviewed on the application of such persons 'taking into account the provisions of Regulation (EEC) No 1248/92*.
Henset til den af Domstolen foretagne fortolkning af forordning nr. 1408/71, gav Tribunal de travail de Tournai Marius Larsy medhold, og fastslog, at han skulle tilkendes en alderspension for selvstændige erhvervsdrivende på grundlag af 45/45, uden at pensionen forholdsmæssigt skulle nedsættes med den alderspension, som var givet af de kompetente franske institutioner.
In its judgment of 10 February 1999, the Cour du travail de Mons upheld Mr Larsy's appeal with regard to his right to a retirement pension as a selfemployed worker calculated on a 45/45 basis as from 1 March 1987.
Under disse omstændigheder har Cour du travail de Mons besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen to præjudicielle spørgsmål.
It is common ground in the main proceedings that Mr Larsy's application under Articles 12 and 46 of Regulation No 1408/71 was for a retirement pension calculated on a 45/45 basis, including for the period during which he enjoyed the benefit of a second pension in another Member State.
Som svar på Gervais Larsy's anmodning om at Inasti berigtigede hans situation og gav ham de samme betingelser som broderen, bad Inasti ham under henvisning til artikel 95a, stk. 5, i forordning nr. 1408/71 om at indgive en ny pensionsansøgning, så der kunne tages fornyet stilling til hans pensionsrettigheder.
As regards Mr Larsy's application for damages of BEF 1 for non-material damage and BEF 100 000 for additional material damage, the Cour du travail de Mons found that it did not have sufficient information and addressed to the parties a question relating, inter alia, to whether Inasti should be considered to have committed a wrongful act in adopting the decision of 26 April 1995 which, whilst it awarded Mr Larsy a full pension, provided that the decision was to take effect as from 1 July 1994, whereas the initial application for a retirement pension had been made in 1985 and the pension rights in question had been reduced by Inasti as from 1 March 1987.
Inasti traf, efter denne begæring af 3. juni 1994, den 26. april 1995 en ny afgørelse, hvorved Gervais Larsy med virkning fra den 1. juli 1994 tilkendtes fuld alderspension.
In those circumstances, the Cour du travail de Mons decided to stay proceedings and to refer the two questions to the Court for a preliminary ruling.
Domstolen har allerede fastslået, at formålet med artikel 95a, stk. 4, er at gøre det muligt for den sikrede at begære revision af ydelser, der er tillagt under anvendelse af forordningen, før ændringerne blev foretaget, når reglerne i forordning nr. 1248/92 må antages at være mere fordelagtige for ham, og at opretholde de tillagte ydelser ifølge bestemmelserne i forordningen, før denne blev ændret, i en situation, hvor ydelserne viser sig at være mere fordelagtige end ydelserne efter forordning nr. 1248/92.
By this question the national court is essentially asking whether the fact that the competent institution of a Member State applies Article 95a(4), (5) and (6) of Regulation No 1408/71 to an application for review of a retirement pension, thus limiting the retroactivity of the review to the detriment of the person concerned, constitutes a serious breach of Community law if those provisions are not applicable to the application in question and if it follows from a judgment of the Court of Justice delivered before the decision by the competent institution that the institution wrongly applied an antioverlapping rule of that Member State, and where it cannot be inferred from that judgment that the retroactive effect of such a review could be limited.
For denne ret anerkendte Inasti, at Gervais Larsy's pensionsrettigheder skulle genberegnes på grundlag af 45/45 med virkning fra den 1. marts 1987, og at den administrative afgørelse af 21. december 1988 skulle ændres i denne henseende. Imidlertid fandt Inasti ikke, at institutionen havde udvist forsømmelighed, hvorfor den ikke kunne pålægges at betale erstatning og renter.
The first question must be understood as asking essentially whether Article 95a(4), (5) and (6) of Regulation No 1408/71 applies to an application for review of a retirement pension the amount of which has been limited, under an antioverlapping rule applicable in a Member State, on the ground that the recipient has also been awarded a retirement pension paid by the competent institution of another Member State.
Denne fortolkning underbygges af ordlyden af artikel 95a, stk. 4, i forordning nr. 1408/71, hvori det bestemmes, at de pågældendes rettigheder på begæring kan tages op til revision »under hensyntagen til bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 1248/92«.
The Court has already held that the purpose of Article 95a(4) is to enable the person concerned to ask for the benefits awarded under the unamended regulation to be reviewed where it appears that the rules of Regulation No 1248/92
Ved dom af 10. februar 1999 gav Cour du travail de Mons Gervais Larsy medhold i dennes appel, for så vidt angik hans ret til alderspension for selvstændige erhvervsdrivende beregnet på grundlag af 45/45 fra den 1. marts 1987.
It must be recalled, first, that a breach of Community law is sufficiently serious where a Member State, in the exercise of its legislative powers, has manifestly and gravely disregarded the limits on its powers (see Brasserie du Pêcheur and Factortame, paragraph 55; British Telecommunications, paragraph 42; and Dillenkofer and Others, paragraph 25) and, secondly, that where, at the time when it committed the infringement, the Member State
I denne forbindelse må det fastslås, at den nationale institution under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede ikke stod over for et valg af generelle retsakter.
effect of Articles 12 and 46 of that regulation in time, constitutes a serious breach of Community law.
For så vidt angår Inasti's urigtige anvendelse af artikel 95a i forordning nr. 1408/71, skal der tages hensyn til, hvor klar og præcis bestemmelsen er.
in question had only considerably reduced, or even no, discretion, the mere infringement of Community law may be sufficient to establish the existence of a sufficiently serious breach.
I hovedsagen er det imidlertid ubestridt, at Gervais Larsy på grundlag af artikel 12 og 46 i forordning nr. 1408/71 med sin begæring havde til hensigt at opnå at få tildelt en alderspension beregnet på grundlag af 45/45, herunder for den periode, hvori han har modtaget en anden pension i en anden medlemsstat.
In order to determine whether such an infringement of Community law constitutes a sufficiently serious breach, all the factors which characterise the situation put before the national court must be taken into account.
Det fremgår ikke af sagen, at han skulle have påberåbt sig en bestemmelse i forordning nr. 1248/92, der ville være mere fordelagtig for ham.
In that connection, it must be observed that in circumstances such as those which led to the main proceedings, the competent national institution had no substantive choice.
Det bemærkes i denne forbindelse, at der efter ordlyden af og formålet med bestemmelsen ikke burde have været tvivl om svaret på det første spørgsmål, hvorefter artikel 95a i forordning nr. 1408/71 ikke finder anvendelse på omstændighederne i hovedsagen.
As regards the misapplication by Inasti of Article 95a of Regulation No 1408/71, regard must also be had to the clarity and precision of that provision.
Anvendelsen af artikel 95a i forordning nr. 1408/71 på en situation som den i hovedsagen omhandlede, der har medført en tidsmæssig begrænsning af virkningerne af artikel 12 og 46 i denne forordning, udgør en kvalificeret tilsidesættelse af fællesskabsretten.
That principle of the primacy of Community law means that not only the lower courts but all the courts of the Member State are under a duty to give full effect to Community law (see, to that effect, Cases 48/71 Commission ν Italy and C101/91 Commission ν Italy).
Med dette spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om det forhold, at den kompetente institution i en medlemsstat anvender artikel 95a, stk. 4, 5 og 6, i forordning nr. 1408/71 på en begæring om revision af en alderspension og derved, til skade for den pågældende, begrænser revisionens tilbagevirkende kraft, udgør en kvalificeret tilsidesættelse af fællesskabsretten, dels når de nævnte bestemmelser ikke finder anvendelse på den pågældende begæring, dels når det af en dom, afsagt af Domstolen inden den kompetente institutions afgørelse, fremgår, at institutionen har anvendt en antikumulationsregel i den pågældende medlemsstat forkert, uden at det af samme dom kan udledes, at revisionens tilbagevirkende kraft kunne begrænses.
The reply to be given to the first question, namely that Article 95a of Regulation No 1408/71 did not apply in the circumstances of the case, should not have been in any doubt, given the wording and purpose of that provision.
Dette princip om fællesskabsrettens forrang medfører, ikke kun for domstolene, men for alle instanser i medlemsstaterne, en forpligtelse til at sikre, at fællesskabsretlige bestemmelser gennemføres fuldt ud (jf. i denne retning dom af 13.7.1972, sag 48/71, Kommissionen mod Italien, og af 19.1.1993, sag C-101/91, Kommissionen mod Italien).
Article 95a(4), (5) and (6) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within the Community as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983, as amended by Council Regulation (EEC) No 1248/92 of 30 April 1992, does not apply to an application for review of a retirement pension, the amount of which has been limited under an antioverlapping rule applicable in a Member State, on the ground that the person receiving that pension has abo been awarded a retirement pension paid by the competent institution of another Member State, where the application for review is based on provisions other than those in Regulation No 1248192.
Ved afgørelsen af, om selve den omstændighed, at der er begået en overtrædelse af fællesskabsretten, udgør en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse, skal der tages hensyn til alle de momenter i den konkrete sag, der er blevet forelagt den nationale ret.
The application by the competent institution of a Member State of Article 95a(4), (5) and (6) of Regulation No 1408/71 to a request for review of a retirement pension, thus limiting the retroactivity of the review to the detriment of the person concerned, constitutes a serious breach of Community law if those provisions are not applicable to
virkning, have undladt at bringe dem i anvendelse over for ham.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the First Chamber on 15 March 2001.
2) Det forhold, at den kompetente institution i en medlemsstat anvender artikel 95a, stk 4, 5 og 6, i forordning nr. 1408/71 på en begæring om revision af alderspension og derved, til skade for den pågældende, begrænser revisionens tilbagevirkende kraft, udgør en kvalificeret tilsidesættelse af fællesskabsretten, dels når de nævnte bestemmelser ikke finder anvendelse på den pågældende begæring, dels når det af en dom, afsagt af Domstolen inden den kompetente institutions afgørelse, fremgår, at institutionen har anvendt en antikumulationsregel i den pågældende medlemsstat forkert, uden at det af samme dom kan udledes, at revisionens tilbagevirkende kraft kunne begrænses.·
A breach of Community law is sufficiently serious where, in the exercise of its legislative powers, a Member State has manifestly and gravely disregarded the limits on the exercise of its powers. If, at the time when it committed the infringement, the Member State in question did not have legislative choices and had only considerably reduced, or even no, discretion, the mere infringement of Community law may be sufficient to establish the existence of a sufficiently serious breach.