natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I det første tilfælde, der omhandles i artikel 95, stk. 4, EF, skal opretholdelse af de tidligere gældende nationale bestemmelser være begrundet i vigtige behov, hvortil der henvises i artikel 30 EF, eller som vedrører miljøbeskyttelse eller beskyttelse af arbejdsmiljøet.
In the first case, provided for in Article 95(4) EC, the maintenance of existing national provisions must be justified on grounds of the major needs referred to in Article 30 EC or relating to the protection of the environment or the working environment.
I det andet tilfælde, der omhandles i artikel 95, stk. 5, EF, skal indførelsen af de nye nationale bestemmelser være baseret på nyt videnskabeligt belæg vedrørende miljøbeskyttelse eller beskyttelse af arbejdsmiljøet på grund af et problem, der er specifikt for den pågældende medlemsstat, og som viser sig efter vedtagelsen af harmoniseringsforanstaltningen.
In the second case, provided for in Article 95(5) EC, the introduction of new national provisions must be based on new scientific evidence relating to the protection of the environment or the working environment on grounds of a problem specific to that Member State arising after the adoption of the harmonisation measure.
Forskellen mellem de to tilfælde, som er omhandlet i artikel 95 EF, er, at i det første var de nationale bestemmelser gældende forud for harmoniseringsforanstaltningen.
The difference between the two situations envisaged in Article 95 is that, in the first, the national provisions predate the harmonisation measure.
Fællesskabslovgiver kendte derfor bestemmelserne, men kunne ikke eller ønskede ikke at lade sig inspirere af bestemmelserne i forbindelse med harmoniseringen.
They are thus known to the Community legislature, but the legislature cannot or does not seek to be guided by them for the purpose of harmonisation.
Derfor blev det accepteret, at en medlemsstat kan anmode om, at dens egne regler forbliver gældende.
It is therefore considered acceptable for the Member State to request that its own rules remain in force.
EF-traktaten kræver med henblik herpå, at sådanne foranstaltninger er begrundet i vigtige behov, hvortil der henvises i artikel 30 EF, eller som vedrører beskyttelse af arbejdsmiljøet eller miljøbeskyttelse.
To that end, the EC Treaty requires that such national provisions must be justified on grounds of the major needs referred to in Article 30 EC or relating to the protection of the environment or the working environment.
Derimod kan vedtagelsen af en ny national lovgivning i det andet tilfælde i højere grad bringe harmoniseringen i fare.
By contrast, in the second situation, the adoption of new national legislation is more likely to jeopardise harmonisation.
Fællesskabsinstitutionerne har pr. definition ikke kunnet tage hensyn til de nationale bestemmelser i forbindelse med udarbejdelsen af harmoniseringsforanstaltningen.
The Community institutions could not, by definition, have taken account of the national text when drawing up the harmonisation measure.
I dette tilfælde tages der ikke hensyn til de behov, hvortil der henvises i artikel 30 EF, og kun de grunde, der vedrører miljøbeskyttelse eller beskyttelse af arbejdsmiljøet, kan gøres gældende, på betingelse af, at medlemsstaten fremlægger et nyt videnskabeligt belæg, og at det er nødvendigt at indføre nye nationale bestemmelser på grund af et problem, der er specifikt for den pågældende medlemsstat, og som viser sig efter vedtagelsen af harmoniseringsforanstaltningen.
In that case, the requirements referred to in Article 30 EC are not taken into account, and only grounds relating to protection of the environment or the working environment are accepted, on condition that the Member State provides new scientific evidence and that the need to introduce new national provisions results from a problem specific to the Member State concerned arising after the adoption of the harmonisation measure.
Det følger heraf, at hverken ordlyden af artikel 95, stk. 4, EF eller denne artikels opbygning i det hele gør det muligt at kræve af den ansøgende medlemsstat, at den beviser, at opretholdelsen af de nationale bestemmelser, den har meddelt Kommissionen, er begrundet i et problem, der er specifikt for denne stat.
It follows that neither the wording of Article 95(4) EC nor the broad logic of that article as a whole entails a requirement that the applicant Member State prove that maintaining the national provisions which it notifies to the Commission is justified by a problem specific to that Member State.
Hvis der derimod faktisk findes et specifikt problem i den ansøgende medlemsstat, kan denne omstændighed være særdeles relevant med henblik på at oplyse Kommissionen i relation til dens valg mellem at bekræfte eller forkaste de nationale bestemmelser.
However, when a problem specific to the applicant Member State in fact exists, that circumstance can be highly relevant in guiding the Commission as to whether to approve or reject the notified national provisions.
Det er et forhold, som Kommissionen i givet fald skal tage hensyn til, når den vedtager sin beslutning.
It is a factor which, in the present case, the Commission should have taken into account when it adopted its decision.
Det fremgår af den anfægtede beslutnings opbygning, at Kommissionen kun undersøgte, om der eventuelt forelå en særlig situation i Kongeriget Danmark, som et forhold der var relevant i relation til institutionens vurdering af, hvilken beslutning der skulle træffes.
It is apparent from the broad general logic of the contested decision that the Commission considered the possible existence of a situation specific to the Kingdom of Denmark merely as a useful element in assessing what decision to adopt.
Den anfægtede beslutning karakteriserer ikke tilstedeværelsen af en sådan situation som en betingelse for, at de tidligere gældende nationale undtagelsesbestemmelser, kan godkendes.
The contested decision does not deal with such a situation as a condition of approval for already existing derogating national provisions.
Det følger heraf, at Kongeriget Danmarks anbringende om, at Kommissionen har fejlfortolket artikel 95, stk. 4, EF, for så vidt som denne artikel kræver, at der findes et specifikt problem, ikke er begrundet.
It follows that the plea by the Kingdom of Denmark alleging a misinterpretation by the Commission of Article 95(4) EC, as requiring that a specific situation exist, is not founded.
De samme betragtninger gør sig gældende i relation til kravet om nyt videnskabeligt belæg.
Analogous considerations apply to the requirement for new scientific evidence.
Denne betingelse er opstillet i artikel 95, stk. 5, EF for indførelse af nye nationale undtagelsesbestemmelser, men er ikke fastsat i artikel 95, stk. 4, EF for opretholdelsen af tidligere gældende nationale undtagelsesbestemmelser.
That condition is imposed under Article 95(5) EC for the introduction of new derogating national provisions, but it is not laid down in Article 95(4) EC for the maintenance of existing derogating national provisions.
Den er ikke en del af de betingelser, der er fastsat for opretholdelse af sådanne bestemmelser.
It is not one of the conditions imposed for maintaining such provisions.
tilsætningsstoffer i levnedsmidler udgør for folkesundheden, kan der lovligt foretages forskellige vurderinger af denne risiko, uden at de nødvendigvis er baseret på andre eller nye videnskabelige oplysninger.
In addition, the applicant Member State may, in order to justify maintaining such derogating national provisions, put forward the fact that its assessment of the risk to public health is different from that made by the Community legislature in the harmonisation measure.
En medlemsstat kan således basere en ansøgning om at opholde sine tidligere gældende nationale bestemmelser på en risikovurdering af sundheden, der er forskellig fra den vurdering, fællesskabslovgiver lagde til grund i forbindelse med vedtagelsen af den harmoniseringsforanstaltning, som disse nationale bestemmelser fraviger.
A Member State may base an application to maintain its already existing national provisions on an assessment of the risk to public health different from that accepted by the Community legislature when it adopted the harmonisation measure from which the national provisions derogate.
Det påhviler i denne sammenhæng den ansøgende medlemsstat at godtgøre, at de nævnte nationale bestemmelser sikrer et beskyttelsesniveau for folkesundheden, der er højere end den harmoniserende fællesskabsforanstaltning, og at bestemmelserne ikke rækker videre end det, der er nødvendigt for at nå dette mål.
To that end, it falls to the applicant Member State to prove that those national provisions ensure a level of health protection which is higher than the Community harmonisation measure and that they do not go beyond what is necessary to attain that objective.
Denne fortolkning af artikel 95, stk. 4, EF bekræftes af artikel 95, stk. 7, EF, hvorefter Kommissionen, når en medlemsstat bemyndiges til at opretholde nationale undtagelsesbestemmelser, omgående undersøger, om den skal foreslå en tilpasning af denne foranstaltning.
That interpretation of Article 95(4) EC is confirmed by Article 95(7) EC, under which, when a Member State is authorised to maintain derogating national provisions, the Commission is immediately to examine whether to propose an adaptation of the harmonisation measure.
En sådan tilpasning kan således være hensigtsmæssig, når de af Kommissionen bekræftede nationale bestemmelser, på grund af en anden vurdering af risikoen for folkesundheden, sikrer et højere beskyttelsesniveau end harmoniseringsforanstaltningen.
Such an adaptation could be appropriate when the national provisions approved by the Commission offer a level of protection which is higher than the harmonisation measure as a result of a divergent assessment of the risk to public health.
Det er i lyset af den fortolkning af artikel 95, stk. 4, EF, der er udviklet i denne doms præmis 62-64, at der skal foretages en gennemgang af den anfægtede beslutnings konkrete bestemmelser om anvendelsen af de omhandlede tilsætningsstoffer, dvs. på den ene side sulfitter og på den anden side nitritter og nitrater.
The specific provisions of the contested decision as they relate to the use of the additives at issue, that is, sulphites on the one hand and nitrites and nitrates on the other, should be considered in the light of the interpretation of Article 95(4) EC set out in paragraphs 62 to 64 above.
Anbringenderne om de faktiske og retlige fejl, som afvisningen af de omtvistede bestemmelser vedrørende anvendelse af sulfitter, beror på
Errors in law and as to facts vitiating the rejection of the contested provisions concerning the use of sulphites
Med hensyn til det tredje anbringendes første led vedrørende det teknologiske behov for at anvende sulfitter bemærkes, at det teknologiske behov er snævert forbundet med vurderingen af, hvad der er nødvendigt for beskyttelsen af folkesundheden.
As regards the first part of the third plea, concerning the technological need to use sulphites, it must be accepted that technological need is closely related to the assessment of what is necessary in order to protect public health.
Der er således ikke nogen grund til at løbe en potentiel sundhedsmæssig risiko, som er forbundet med at tillade et tilsætningsstof, hvis der ikke findes et teknologisk behov, der begrunder anvendelse af det pågældende tilsætningsstof.
In the absence of a technological need justifying the use of an additive, there is no reason to incur the potential health risk resulting from authorisation of the use of that additive.
Udtalelsen i den anfægtede beslutnings betragtning 20 om, at de forhold, som den danske regering har fremdraget med hensyn til det teknologiske behov for anvendelse af sulfitter, ikke har tilknytning til målet om folkesundhed, er åbenbart urigtig.
The statement contained in paragraph 20 of the grounds for the contested decision, that the elements put forward by the Danish Government with regard to the technological need for the use of sulphites have nothing to do with the objective of public health protection, is clearly incorrect.
På trods af denne urigtige udtalelse fremgår det af den anfægtede beslutnings betragtning 21,24 og 27 samt af fodnote 20, at Kommissionen reelt foretog en realitetsbehandling af den danske regerings argumenter vedrørende det teknologiske behov for anvendelse af sulfitter i levnedsmidler.
Despite that incorrect statement, it is apparent from paragraphs 21,24 and 27 and from footnote 20 of the grounds for the contested decision that the Commission in fact thoroughly assessed the arguments put forward by the Danish Government relating to the technological need for the use of sulphites in foodstuffs.
Den anfægtede beslutning beror således ikke på en retsvildfarelse i henseende hertil.
The contested decision is therefore not based on an error in law in that regard.
Høje mængder af sulfitter i vin kan ikke inden for rammerne af den i artikel 95, stk. 4, EF fastsatte procedure begrunde et generelt forbud mod at anvende sulfitter som tilsætningsstoffer i levnedsmidler.
The presence of large amounts of sulphites in wine cannot justify, under the procedure laid down in Article 95(4) EC, a general prohibition on the use of sulphites as additives in foodstuffs.
I det omfang den sagsøgende medlemsstat anmoder om tilladelse til at opretholde nationale bestemmelser, der fraviger direktiv 95/2 for så vidt angår visse levnedsmidler, er det i forhold til disse levnedsmidler, og ikke i forhold til andre varer, det påhviler staten at begrunde de nævnte nationale bestemmelser.
To the extent that an applicant Member State requests authorisation to maintain national provisions derogating from Directive 95/2 in respect of certain foodstuffs, it has the task of justifying those national provisions in relation to those foodstuffs, and not in relation to other products.
De harmoniserende fællesskabsforanstaltninger for så vidt angår sulfitter forekommer tilstrækkelige, når de ses i lyset af 1994-udtalelsen, og der henses til, at den anfægtede beslutning hverken indeholder faktiske eller vurderingsmæssige fejl på dette punkt.
As regards sulphites, the Community's harmonisation measures appear to be sufficient in the light of the 1994 opinion, and that the contested decision does not contain any error of fact or of assessment in that regard.
Derfor er klagepunktet, der bygger på Kommissionens urigtige anvendelse af proportionalitetsprincippet, ikke begrundet.
Consequently, the argument that the Commission has incorrectly applied the principle of proportionality is not founded.
Anbringenderne om de faktiske og retlige fejl, som afvisningen af de omtvistede bestemmelser vedrørende anvendelse af nitritter og nitrater, beror på
Errors in law and as to the facts vitiating the rejection of the contested provisions concerning the use of nitrites and nitrates
For så vidt angår det syvende anbringendes andet led om faktuelle fejl bemærkes, at 1995udtalelsen vedrørende nitritter og nitrater udtrykkeligt undersøgte direktiv 95/2's bestemmelser om disse tilsætningsstoffer.
As regards the second part of the seventh plea, alleging factual errors, it should be pointed out that the 1995 opinion on nitrites and nitrates expressly considered the provisions of Directive 95/2 relating to those additives.
SCF bemærkede i denne udtalelse, at restmængden af de i direktiv 95/2 tilladte nitritter »er meget højere end de mængder, der kan forventes på grundlag af de maksimale grænser for tilsatte nitrater og nitritter, som i henhold til de oplysninger, [SCF] modtog i forbindelse med den tidligere udtalelse, kan begrundes teknologisk«.
In that opinion, the SCF notes that the residual amounts of nitrites permitted by that directive 'are much higher than those to be expected from the maximum levels of added nitrites and nitrates which the [SCF] was informed in its previous review are justifiable on technological grounds'.
Denne meget kritiske vurdering af de i direktiv 95/2 fastsatte maksimumsværdier, modsiges ikke af den omstændighed, at SCF i samme udtalelse gentog de anbefalinger, der var indeholdt i dens 1990-udtalelse.
That highly critical evaluation of the maximum amounts set by Directive 95/2 is not contradicted by the fact that, in the same opinion, the SCF reiterated the recommendations expressed in its 1990 opinion.
Derimod bekræfter disse anbefalinger, at det er nødvendigt at reducere mængden af nitrit og nitrat, der tilsættes levnedsmidler, til et minimum.
On the contrary, those recommendations confirm the need to reduce to a minimum the levels of nitrites and nitrates added to foodstuffs.
Det fremgår således af punkt 3.3.2.3 i 1995-udtalelsen:
According to point 3.3.2.3 of the 1995 opinion:
»Derfor gentager [SCF], det i sin tidligere udtalelse anførte om, at eksponering over for præformerede nitrosaminer i levnedsmidler minimeres ved anvendelse af passende teknologisk praksis, for eksempel ved at reducere mængden af nitrit og nitrat, der tilsættes levnedsmidler, til det minimum, der er nødvendigt for at opnå den ønskede konserverende effekt og sikre imod mikrobiologisk sundhedsfare.«
Therefore, the [SCF] repeats its previous opinion that exposure to preformed nitrosamines in food should be minimised by appropriate technological practices such as the lowering of levels of nitrates and nitrites added to foods to the minimum required to achieve the necessary preservative effects to ensure microbiological safety.'
Den anfægtede beslutning har ikke taget tilstrækkeligt hensyn til 1995-udtalelsen.
The contested decision did not take sufficient account of the 1995 opinion.
Det anføres ikke i beslutningen, at denne udtalelse rejser tvivl om de i direktiv 95/2 fastsatte maksimale nitritmængder.
It failed to mention in that connection that the maximum amounts of nitrites set in Directive 95/2 are called into question by the 1995 opinion.
Det bemærkes, at 1990-udtalelsen, som følge af tidspunktet for dens udfærdigelse, ikke kunne indeholde en bedømmelse af direktiv 95/2, der først blev foreslået i 1992 og vedtaget i 1995.
It must be borne in mind that the SCF's 1990 opinion, given its date, could not comment on Directive 95/2, which was first proposed in 1992 and adopted in 1995.
Derimod blev SCF i forbindelse med udarbejdelsen af sin 1995-udtalelse særligt pålagt den opgave, der bl.a. omfattede en undersøgelse af sikkerheden ved anvendelse af nitrater og nitritter som tilsætningsstoffer i levnedsmidler på de i direktiv 95/2 fastsatte betingelser.
However, in drafting its 1995 opinion, the SCF was specifically instructed to, among other things, study the safety of the use of nitrites and nitrates used as food additives under the conditions set by Directive 95/2.
Det var i forbindelse med udførelsen af denne opgave, at SCF kritiserede dette direktiv for så vidt angår betingelserne for anvendelse af nitritter.
In carrying out that task, it criticised the conditions of use for nitrites under that directive.
Det forhold, at 1995udtalelsen i relation til dette spørgsmål bekræftede 1990-udtalelsen, synes at vise, at de nitritmængder, der tillades i direktiv 95/2, også er kritisable i lyset af 1990-udtalelsen.
The fact that the 1995 opinion confirmed the 1990 opinion in that regard suggests that the amounts of nitrites authorised by Directive 95/2 are also open to criticism in the light of the 1990 opinion.
SCFs konklusioner herom er relevante for vurderingen af, om de omtvistede bestemmelser er begrundede.
The observations by the SCF in that regard are relevant in assessing whether the contested provisions are justified.
»1) Kommissionens beslutning 1999/830/EF af 26. oktober 1999 om de af Kongeriget Danmark notificerede nationale bestemmelser om anvendelsen af sulfitter, nitritter og nitrater i levnedsmidler annulleres, for så vidt som den forkaster de nævnte nationale bestemmelser, hvad angår anvendelsen af nitritter og nitrater i levnedsmidler.
It follows that, to the extent that the Commission failed duly to take into account the 1995 opinion in assessing the justification for the contested provisions concerning the use of nitrites and nitrates, its decision is vitiated by a defect which renders it unlawful.
Han foreslog Domstolen at træffe følgende afgørelse:
The Court:
Kongeriget Danmark betaler sagens omkostninger.
Dismisses the remainder of the application;
Republikken Island og Kongeriget Norge bærer deres egne omkostninger.«
Orders the Republic of Iceland and the Kingdom of Norway to pay their own costs.'
Præjudiciel »Varemærker — tilnærmelse af lovgivningerne — direktiv 891104/EØF — artikel 5, stk. 1, litra a) — begrebet tegn, der er identisk med varemærket — brug af den bestanddel, der giver varemærket særpræg, og ikke af andre bestanddele — brug af samtlige de bestanddele, der udgør varemærket, men med tilføjelse af andre bestanddele« (Domstolens plenum)
Preliminary ruling (Trade marks —Approximation of laws —Directive 89/104/EEC —Article 5(1) (a) — Notion of sign which is identical with the trade mark — Use of the distinctive element of the mark to the exclusion of other elements — Use of all the elements making up the trade mark but with the addition of other elements) (Full Court)
Ved dom af 23. juni 2000, indgået til Domstolen den 26. juli 2000, har tribunal de grande instance de Paris i medfør af artikel 234 EF forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 5, stk. 1, litra a), i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 (herefter »direktivet«).
By judgment of 23 June 2000, received at the Court on 26 July 2000, the Tribunal de grande instance de Paris (Regional Court, Paris) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC a question on the interpretation of Article 5(l)(a) of First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 (hereinafter the directive").
Selskabet Sadas driver virksomhed med postordresalg og udsender et katalog ved navn »Vertbaudet«.
The main proceedings and the question referred for a preliminary ruling
Dette varemærke, der er blevet anmeldt i form af store lodrette blokbogstaver, er følgende:
That trade mark consists of a single word, filed in the form of a handwritten signature with the characters joined up and a dot between the two sloping sides of the letter A. It appears as follows:
Som det fremgår af sagens akter, anvendes Sadas' varemærke i følgende form:
Sadas is the proprietor of a trade mark registered at the INPI.
Ved denne ret krævede selskabet, at der nedlægges forbud mod brug af Sadas' varemærke, at det konfiskeres, at dommen offentliggøres, og at mærket erklæres ugyldigt.
That trade mark, which was filed in the form of upright printed capital letters, is the following:
Det præjudicielle spørgsmål
As may be seen from the file, Sadas' mark is used in the form below:
Det følger således af selve definitionen af identitetsbegrebet, at de to bestanddele, der sammenlignes, på alle punkter er de samme.
It requests that court to issue an injunction, order confiscation and customary publication and declare that Sadas' trade mark is invalid.
I øvrigt bemærkes, at den fuldstændige beskyttelse, der sikres i medfør af direktivets artikel 5, stk. 1, litra a), såfremt et tegn, der er identisk med varemærket, bruges for varer eller tjenesteydelser af samme art som dem, for hvilke mærket er registreret, ikke kan udvides ud over de situationer, for hvilke den er blevet fastsat, navnlig ikke til de situationer, hvor der gives den særlige beskyttelse i medfør af direktivets artikel 5, stk. 1, litra b).
Taking the view that the interpretation of the notion of reproduction of a trade mark for the purposes of Article L. 713-2 of the code must accord with that of the notion of *sign which is identical with the trade mark' in Article 5(l)(a) of the directive, the Tribunal de grande instance de Paris has decided to stay proceedings and to refer a question to the Court for a preliminary ruling.
Det følger af det anførte, at der er identitet mellem tegnet og varemærket, såfremt tegnet uden ændring eller tilføjelse reproducerer alle de bestanddele, der udgør varemærket.
By its question referred for a preliminary ruling, the national court seeks to ascertain how the notion of "sign which is identical with the trade mark' within the meaning of Article 5(1)(a) of the directive is to be interpreted.