natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I starten havde man blot tænkt på at oprette en voldgiftsdomstol, men hurtigt viste detsig nødvendigt med en egentlig domstol, og herved fremhævedes så, straks frabegyndelsen, betydningen af respekten for retten i det europæiske hus.
Although the original intention was just to create a court of arbitration, the idea of areal court of law soon took hold, thus signalling from the outset the importance ofrespect for the law in the structure of Europe.
De af EKSF-Domstolen afsagte domme var temmelig tekniske og vedrørte et begrænset område,men var ikke desto mindre udgangspunktet for en proces, der gradvist førte frem tilen ny retsorden.
The case-law of the ECSC Court,rather technical and confined to a limited field though it is, constituted the first step ina process which was gradually to lead to a new legal order.
Således optræder der fra 1956 i Domstolens domme en henvisningtil legalitetskontrollen med retsakter i den afledte ret som en ”forfatningskontrol“.Denne idé blev vejledende for senere praksis, der betragter traktaterne som detforfatningsmæssige grundlag for et retligt fællesskab.
Thus, as early as 1956we find a reference in the Court’s case-law to review of the lawfulness of secondarylegislation as “review of constitutionality”. That concept foreshadowed subsequentcase-law, according to which the Treaties form the constitutional charter of a Community governed by the rule of law.
Da integrationen udstrækkes til atomenergien og alle aspekter af det økonomiske liv,bliver vores institution De Europæiske Fællesskabers Domstol og fortsætter sinmission med at sikre respekten for retten.
When integration extended to atomic energy and all aspects of economic life ourinstitution became the Court of Justice of the European Communities, continuing toperform its task of ensuring that the law is observed.
I årenes løb har Domstolen udledt de grundlæggende principper, som var forudsat ide grundlæggende traktaters tekst og opbygning, og Domstolen har herved fastslåetde træk, der er karakteristiske for en fælles retsorden.
In judgment after judgment, the Court has expounded the fundamental principleswhich were implicit in the wording and structure of the founding Treaties and, bygiving them expression in its decisions, has affirmed the defining features of the Community legal order.
Er der nogen dom, der skal citeres ved denne historiske lejlighed, så er det uden tvivl Domstolens dom af 5. februar 1963 i sagen Vand Gend & Loos. Her udtalte Domstolen bl.a.: ”Fællesskabet udgør et nyt folkeretligt system, til hvis fordel staterne, om end indenfor begrænsede områder, har indskrænket deres suveræne rettigheder, og hvisretssubjekter ikke blot er medlemsstaterne, men også disses statsborgere; uafhængigt af medlemsstaternes lovgivning pålægger fællesskabsretten derfor ikkeblot private forpligtelser, men den skal også give dem rettigheder, som bliver en delaf deres juridisk formue“.
If there is one judgment which must be cited on this historic occasion, it is beyond ashadow of doubt that given by the Court on 5 February 1963 in Van Gend & Loos. Inthat judgment the Court declared, in particular, that: “[T]he Community constitutes a new legal order of international law for the benefit ofwhich the states have limited their sovereign rights, albeit within limited fields, and thesubjects of which comprise not only Member States but also their nationals.
Denne retsopfattelse beskriver et fællesskab forstået som et fællesskab af stater,men også som et fællesskab af folkeslag og borgere.
Independently of the legislation of Member States, Community law therefore not onlyimposes obligations on individuals but is also intended to confer upon them rightswhich become part of their legal heritage.”
Denne retsopfattelse udgør det grundlag, hvorfra de andre grundlæggenderetsprincipper med direkte virkning, som i dag betragtes som de mest karakteristiskefor Fællesskabets retsorden, har udviklet sig: princippet om fællesskabsrettensforrang for national ret, som allerede blev udledt af Domstolen i 1964, samt princippetom staternes ansvar for de tab, der påføres private på grund af tilsidesættelse affællesskabsretten, og som er fastslået og udviklet i retspraksis fra 1991.
It is that judicial concept which constitutes the essential foundation for thesubsequent development of the other fundamental legal principles which, endowedwith direct effect, are today regarded as typifying the Community legal order: theprinciple that Community law takes precedence over national law, identified by the Court in 1964, and the principle that the States are liable for damage caused toindividuals as a result of infringement of Community law, laid down and developedin the case-law since 1991.
Til grund fordisse principper ligger nødvendigheden af at tilsikre fællesskabsrettens fulde virkningog den effektive beskyttelse af de rettigheder, der omhandles.
Underlying these principles is the need to guaranteethe full efficacy of Community rules and the effective protection of the rights whichthey recognise.
I Fællesskabets retsorden har udviklingen i Domstolens retspraksis bidragetafgørende til den progressive gennemførelse af traktatens økonomiske formål, isærfællesmarkedet, og senere det indre marked.
The evolution through case-law of the Community legal order has made a crucialcontribution to the gradual attainment of the economic objectives pursued by the Treaties, in particular the common market, and subsequently the internal market.
Domstolen har fortolket bestemmelserne om produktionsfaktorernes frie bevægelighedvidt og har på denne måde sikret deres nyttevirkning og respekten for retten.
The Court has given a broad interpretation of the provisions on the free movement ofthe factors of production, so as to guarantee their effectiveness and thus to ensurethat the law is observed.
IDomstolens retspraksis har fællesmarkedets friheder fæstnet sig som grundlæggendeøkonomiske friheder, i et vist omfang er de endda blevet mere vidtgående end deresrent økonomiske dimension.
In the Court’s decisions, the common market freedoms havecome to constitute fundamental economic freedoms and have even to a certaindegree transcended their purely economic dimension.
Under udøvelsen af sin mission stødte Domstolen hurtigt på den problematik, dervedrørte beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder i en ny retsorden underskabelse. Da der ikke forelå et katalog af grundrettigheder i traktaten, måtte Domstolen påvise deres eksistens og definere deres indhold.
In the performance of its tasks, the Court was very soon confronted with the questionof protecting fundamental rights within the new legal order as it took shape.
Grundrettighederne erblevet udviklet på grundlag af de almindelige retsprincipper, som Domstolen harkunnet henvise til, især ud fra medlemsstaternes fælles forfatningstraditioner og pågrundlag af den europæiske menneskerettighedskonvention og andre internationaleaftaler. På dette område har Domstolen sammen med de nationale domstole og deneuropæiske menneskerettighedsdomstol indledt en dialektik, som har vist sigsærdeles frugtbar.
Fundamental rightshave been recognised on the basis of general legal principles identified by the Court,which has drawn inspiration in this respect in particular from the constitutionaltraditions of the Member States, the European Convention on Human Rights andother international instruments.
Som Domstolenfor nylig har fastslået, ”kan unionsborgerskabet ses som den grundlæggenderetsstilling for medlemsstaternes statsborgere“.
Fundamental economic freedoms, fundamental rights: these developments alreadycarried the seeds which would outgrow the economic sphere and create a Europeancitizenship.
Denne rolle har fået større og større vægt inden for de seneste år, oghar særligt fundet udtryk i de sager, der føres mellem institutionerne, og hvor Domstolen har måttet varetage den med traktaten tilsigtede ligevægt melleminstitutionerne, men funktionen har også haft sin betydning, når Domstolen har måttetløse kompetencekonflikter mellem medlemsstaterne og Fællesskaberne.
Lastly, the role the Court plays as a constitutional court warrants special mention.That role, which has assumed increasing importance in recent years, is particularlyevident in interinstitutional disputes in which the Court finds it necessary to protectthe balance between institutions sought by the Treaty or, again, where the Court iscalled upon to resolve issues of competence as between the Member States and the Communities.
Der har været fremført den kritik, at Domstolen med urette har ført sig frem somintegrationsmotor og ikke som retfærdighedens vogter.
It is true that the Court is sometimes criticised for acting as a driving force forintegration rather than as the custodian of the law.
Men jeg mener, at en objektivanalyse af retspraksis viser, at Domstolen både sørger for, at Fællesskabetskompetence over for medlemsstaterne respekteres, men også med samme ildhuvåger over, at institutionerne respekterer kompetencefordelingen og de grænser, derer sat for de beføjelser, man har tildelt Fællesskabet.
It seems to me, however, thatobjective analysis of the case-law shows that the Court, while ensuring that the Community’s powers vis-à-vis the Member States are protected, pays the samezealous attention to ensuring that the Community institutions adhere to the principleof conferred powers and do not overstep the limits of the powers which have beenconferred on the Community.
Domstolens rolle i udviklingen af Fællesskabets retsorden og integrationsprocessener muliggjort af den solide stilling, den har som institution.
It is the solid institutional position of the Court which has enabled it to perform its rolein the development of the Community legal order and the process of integration.
Dette skyldes først ogfremmest Domstolens obligatoriske kompetence i forhold til medlemsstaterne, idet Domstolen i sin funktion ikke er afhængig af yderligere krav eller samtykke ellerundergivet nogen form for kompetencebegrænsninger eller forbehold.
Thatis the result, first, of the binding nature of the Court’s jurisdiction vis-à-vis the Member States, which is not subject to any additional requirement of consent or any possibilityof limitation or reservation.
Men særligt må det anføres, at når Domstolen har været i stand til at udfylde sin rolle,så er det takket være det samarbejde og den gensidige tillid, som man har kunnetudvikle i årenes løb i forhold til de nationale domstole.
But above all, if the Court has been able to perform its role to the full, this is due to thelinks of cooperation and mutual trust forged with the national courts over the years.Even more than by the formal authority of its judgments, it is by argument and
02_testo_DA 12-12-2003 9:39 Pagina 43 under kollokviet i går, er den egentlige krumtap i Fællesskabets dømmende apparat,og som gør det muligt at forlige kravet om en decentraliseret anvendelse med kravetom en ensartet fortolkning af fællesskabsretten.
02_testo_EN 12-12-2003 8:44 Pagina 43 persuasion in a continuing dialogue that the authority of the Court’s decisions hasbeen established, thanks to the national courts which have received and applied them.
Således har Det Europæiske Fællesskab fra sin oprindelse, hvaddomstolsorganisationen angår, været baseret på subsidiaritetsprincippet i denforstand, at de egentlige fællesskabsdomstole kun har fået sådanne beføjelser, somikke kunne gives til de nationale domstole.
From its beginnings the European Community has, in the judicial sphere, beenorganised on the basis of the principle of subsidiarity, in the sense that only thosepowers which could not be conferred on national courts or tribunals were reserved tothe Community’s own judicature.
Det er de nationale domstole, som harfået pålagt at anvende fællesskabsretten inden for deres geografiske og sagligekompetence, og som også med et udtryk, som nu har vundet hævd, er blevetfællesskabsrettens ”almindelige domstole“.
It is the national courts which are responsible forapplying Community law within their territorial jurisdiction and within the sphere oftheir functions and which truly are, in the now time-hallowed expression, the “ordinarycourts” of Community law.
Denne domstolsopbygning er aldrig blevet væsentligt ændret på noget punkt i detforløbne halve århundrede.
That judicial system has never been substantially altered in its half-century ofexistence.
Og Domstolen for sin del har heller aldrig med hensyn tilden mission, den har fået fra sin oprindelse, haft hverken trang til at ændre sin stillinginden for den institutionelle ligevægt, eller at udvide sine beføjelser.
Nor, for its part, has the Court of Justice, entrusted from the outset with aclearly defined task, felt the need for its position in the institutional balance to bealtered or for its powers to be extended.
Således har den, for at kunne imødegå en stadig større strøm af retssager,bedt om oprettelse af en ret i første instans.
Thus it was that, in order to cope with increasingnumbers of cases, it requested the creation of a Court of First Instance.
Jeg konstaterer derfor med tilfredshed,at Retten i Første Instans i dag har konsolideret sig, således som det har fundetudtryk i dens kompetenceudvidelser og den udtrykkelige anerkendelse i Nicetraktaten af dens rolle i varetagelsen af respekten for retten.
It gives mepleasure to be able to say that today the Court of First Instance is solidly established,as is attested by the widening of its jurisdiction and the express recognition in the Treaty of Nice of its role in ensuring observance of the law.
Uanset at Domstolens institutionelle stilling er blevet bibeholdt i de forløbneændringer af traktaterne, må det dog konstateres, at overgangen fra De Europæiske Fællesskaber til Den Europæiske Union ikke har medført en tilsvarende forøgelse afgarantierne for respekten for retten.
Although the institutional position of the Court of Justice has been preserved insuccessive amendments to the Treaties, the fact nevertheless remains that transitionfrom the European Communities to the European Union did not lead to a parallelextension of the guarantees of observance of the law.
Domstolen kræver ikke nogen udvidelse af sinebeføjelser, men den må dog konstatere, at udviklingen i retning af divergenser idomstolskontrollen, som kommer til udtryk inden for Unionen, ikke er fuldttilfredsstillende.
While the Court does not seekany extension of its own powers, it cannot but consider that the development of suchdisparities in judicial review within the Union is not entirely satisfactory.
Deres Kongelige Højheder,Deres Excellencer,Mine damer og herrer,
Your Royal Highnesses,Your Excellencies,Ladies and Gentlemen,
I dag må Den Europæiske Union endnu en gang omstruktureres, denne gang indenfor rammerne af Konventet om Europas fremtid.
Today, the structure of the European Union is yet again back on the drawing-board,this time within the new framework of the Convention on the Future of Europe.
Samtidig aftegner en ny udvidelse afet aldrig set omfang sig i nær fremtid.
At thesame time, a new enlargement of the Union, unprecedented in terms of its size, isfast approaching.
Domstolen er allerede med stor entusiasme gået i gang med at tilpasse sig de nyeomstændigheder for fortsat at kunne sikre respekten for retten.
The Court is enthusiastically preparing, here and now, to adapt to the new situationso that it can continue to ensure that the law is observed.
Retten er Det Europæiske Fællesskabs store styrke.
It is the law that constitutes the great strength of the European Community.
Dette har traditionelt værettilfældet, og det vil fortsat være det afgørende element for Fællesskabets legitimitet.En legitimitet, som har sit umiddelbare grundlag i traktaterne, som Domstolen harkvalificeret som forfatningsgrundlaget for et retsfællesskab, og et indirekte grundlag imedlemsstaternes forfatninger.
It is thelaw that has traditionally been and still remains the crux of Community legitimacy, alegitimacy which is immediately based on the Treaties, which are described by the Court as the constitutional charter of a Community governed by the rule of law, andindirectly based on the constitutions of the Member States.
Det er uden tvivl nødvendigt at udvide Den Europæiske Unions politiske dimensionog at forstærke dens institutioners direkte demokratiske legitimitet.
Unquestionably, the political dimension of the European Union must be extended andthe direct democratic legitimacy of its institutions strengthened.
Man må dog ikkeherved undervurdere den betydning for Fællesskabets legitimitet, som følger af Europas karakter af et retsfællesskab.
None the less, theimportance of the legitimacy derived from the configuration of the European Community as a community governed by the rule of law must not be underestimated.
Vi håber, at Konventet om Europas fremtid og regeringskonferencen, som følgerderefter, vil være i stand til at give Den Udvidede Europæiske Union en bedreforfatningsudformning samtidig med, at de allerede opnåede resultater bibeholdes,især hvad der følger af retspraksis.
It is our hope that the Convention on the Future of Europe and the Intergovernmental Conference to follow will succeed in giving to the enlarged European Union a moreperfect constitutional form, while still preserving its various achievements, inparticular the achievement in the judicial field.
Disse resultater er frugten af det arbejde, som de dommere og generaladvokater,som har efterfulgt hinanden i de forløbne 50 år, har skabt, og som ved deresindividuelle indsats har deltaget i skabelsen af dette kollektive værk.
That achievement is the fruit of the labours of the Judges and Advocates Generalwho have succeeded one another over these 50 years and have contributed theirindividual endeavours to the building of this collective enterprise.
Jeg vil afslutte med at hylde vore forgængere, hvis bidrag til Domstolens retspraksisstadig er levende i vort daglige arbejde.
I would like to conclude by paying my respects to our predecessors whosecontributions to the Court’s decisions still live on in our daily work.
Mange har gjort os den ære og glæde atvære til stede i dag.
Many of them have
Deres Kongelige Højheder, Deres Excellencer, Mine damer og herrer, jeg takker Dem.«
Your Royal Highnesses, Your Excellencies, Ladies and Gentlemen, I thank you.’
Den danske justitsminister, formand for Rådet, Lene Espersen, præsidenten for Republikken Østrigsforfatningsdomstol, Ludwig Adamovich, Europa-Parlamentets formand, Pat Cox, Kommissionens formand, Romano Prodi, Deres Kongelige Højheder Storhertugen og Storhertuginden af Luxembourg,Domstolens præsident, Gil Carlos Rodríguez Iglesias.
Ms Lene Espersen, Minister for Justice of the Kingdom of Denmark, President of the Council, Mr Ludwig Adamovich,President of the Constitutional Court of the Republic of Austria, Mr Pat Cox, President of the Parliament, Mr Romano Prodi, President of the Commission, their Royal Highnesses the Grand Duchess and Grand Duke of Luxembourg, Mr Gil Carlos Rodríguez Iglesias, President of the Court of Justice.
1952–2002 — De europæiske fællesskabers domstol — 50 år — Højtideligt retsmøde 4. december 2002
1952-2002 — 50th Anniversary of the Court of Justice of the European Communities — Formal Sitting 4 December 2002
De Europæiske Fællesskabers Domstol L­2925 Luxembourg
Court of Justice of the European Communities L-2925 Luxembourg
Den 17. juli 1998 vedtog 120 stater Rom­statutten om oprettelse af Den Internationale Straffedomstol.
17 July 1998: 120 States adopted the Rome Statute of the International Criminal Court.
Statutten indeholder vigtige bestemmelser om ofres rettigheder og interesser. For første gang i international strafferetshistorie kan ofre Interve­nere i sager og nedlægge påstand om erstatning for ¡kke­økonomisk og økonomisk skade, som de har lidt.
the first time in the history of international criminal justice, victims will be able to intervene directly in proceedings and make applications for moral and financial compensation for the damage they have suffered.
18 dommere (dette antal kan forøges), som vælges for en periode af 9 år af forsamlingen af deltagerstater.
18 judges are elected by the Assembly of State Parties for a term of up to nine years. This number may be increased.
I De Europæiske Fællesskabers Domstol og De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans
Applicable law the Court of Justice of the European Communities
Elements of Crime (vejledende beskrivelse af gerningsindholdet).
Statute of the ICC, ICC Rules of Procedure and Evidence, Elements of Crimes.
I forundersøgelseskammeret I domskammeret I appelkammeret.
INTERNATIONAL COURT OF JUSTICE INTERNATIONAL CRIMINAL COURT the European Court of Human Rights
I Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol
On 1 August 2004, 94 States were party to the ICC Statute and 139 States had signed it.
Den 1. august 2004 var 94 stater deltagere i sta­tutten for ICC og 139 stater havde undertegnet statutten.
The ICC has jurisdiction over the most serious types of crime:
Materiel kompetence: ICC har kompetence til at pådømme de mest alvorlige forbrydelser:
COURT OF JUSTICE OF THE EUROPEAN COMMUNITIES
I Domstolen er permanent, I staterne har på forhånd anerkendt dens kom­petence, I ICC er uafhængig, I dens kompetence er ikke begrænset til for­brydelser begået i bestemte lande, I den er oprettet i en grundlæggende traktat mens de to eksisterende tribunaler er oprettet ved resolutioner fra FN's Sikkerhedsråd.
The ICC has jurisdiction with respect to crimes committed after the entry into force of the Statute, i.e. 1 July 2002. The ICC has jurisdiction where the person accused is a national of a State which is party to the Statute or alternatively, where the crime is committed on the territory of a State which is party thereto.
Tidsmæssig kompetence: ICC har kompetence for sa vidt angår forbrydelser, der begås efter statuttens ikrafttræden, dvs. efter 1. juli 2002.
However neither of these conditions apply where the matter has been referred to the ICC by the UN Security Council.
DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS DOM EFTA­DOMSTOLEN
Compiled with the assistance of the Information Offices of the Courts described
Personel kompetence: ICC er kompetent, såfremt den anklagede person er borger i en deltagerstat, eller forbrydelsen er begået på en deltagerstats område.
The Statute includes important provisions concerning the rights and interests of victims.
DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS DOMSTOL (EF­DOMSTOLEN)
INTERNATIONAL COURT OF JUSTICE (ICJ)
OG DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS
States may be parties in cases before the Court.
I hvis en beslutning fra EFTA's tilsynsmyndi­ghed er rettet mod personen, eller
I he is the addressee of a decision of the EFTA Surveillance Authority; or
1952 oprettelse af EKSF­Domstolen* 1957 omdannelse til EF­Domstolen 1989 oprettelse af Retten i Første Instans
siders it to be contrary to the provisions of the Convention or its protocols, or clearly unfounded or abusive.
I hvis personen er umiddelbart og individuelt berørt af denne beslutning.
I he is directly and individually concerned by such a decision.
Private interesser kan dog være genstand for en sag ved Domstolen i det tilfælde, hvor en stat varetager en af sine statsborgeres interesser og gør dennes klagepunkter til sine egne i en sag mod en anden stat.
Private interests may nevertheless be the sub­ject of an action before the Court if a State takes up the case of one of its nationals and pursues his complaints against another State.
1945: Domstolen blev oprettet som De Forenede Nationers dømmende organ til erstatning for Den Faste Domstol for Mellemfolkelig Retspleje oprettet i 1922 i Folkeforbundets regi.
1952: ECSC Court established*. 1957: Became Court of Justice of the European Communities.
En fysisk eller juridisk person kan anlægge sag ved Retten i Første Instans:
1989: Court of First Instance established.
I hvis en retsakt fra en fællesskabsinstitution er rettet mod personen eller
A natural or legal person may bring an action before the Court of First Instance if: