natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Listen over disse kriterier er imidlertid ikke udtømmende, og vurderingen af fristens rimelige karakter kræver ikke en systematisk undersøgelse ikke har hævdet, at de retssager, der havde ført til annullation af beslutning PVC I, havde været af en overdreven lang varighed
In the light of all the findings and assessments set out in the contested judgment, it is apparent that the Court of First Instance was right to deem the duration of the conduct by the
— parterne at udsætte den skriftlige forhandling og at indlede en mundtlig forhandling begrænset til en gennemgang af proceduremæssige anbringender.
proceedings before the Court of First Instance which culminated in the contested judgment.
ikke har forsøgt at godtgøre, og end ikke har påberåbt sig nogen konkret forsinkelse med hensyn til disse sagers forløb, som måtte tilskrives enten Fællesskabets retsinstanser eller i givet fald Kommissionen selv på grund af dens adfærd under de nævnte sager.
Commission of each of the two stages of the administrative procedure preceding adoption of the PVC II decision to be reasonable before correctly concluding that, throughout the whole ofthat administrative procedure, the Commission complied with the principle that it must act within a reasonable time.
Ved kendelse af 25. april 1995 blev sagerne forenet med henblik på den mundtlige forhandling.
Thus, they lasted approximately four and half years.
iii) Klagepunktet om Rettens tilsidesættelse af princippet om en rimelig frist som følge af varigheden af den retssag, der havde ført til den appellerede dom
(ii) The complaint that the Court of First Instance failed to consider the judicial proceedings prior to adoption of the PVC II decision from the standpoint of the principle that action must be taken within a reasonable time
Ved kendelse af 14. juli 1995 blev der derfor anordnet genoptagelse af den skriftlige forhandling og ophævelse af sagernes forening.
However, the reasonableness of a period is to be appraised in the light of the circumstances specific to each case and, in particular, the importance of the case for the person concerned, its complexity and the conduct of the applicant and of the competent authorities (Baustahlgewebe, paragraph 29).
Det almindelige fællesskabsretlige princip om overholdelse af en rimelig frist finder anvendelse inden for rammerne af en sag til prøvelse af en kommissionsbeslutning, der pålægger en virksomhed bøder for tilsidesættelse af konkurrenceretten (dommen i sagen Baustahlgewebe mod Kommissionen, præmis 21).
By that reasoning, the Court of First Instance rejected the argument that the duration of the judicial proceedings leading to the annulment of the Commission's first decision could be attributed to that institution simply because the illegality leading to the annulment was itself attributable to it.
Den skriftlige forhandling forløb forskriftsmæssigt og afsluttedes den 20. februar 1996. Den er herefter blevet underkastet reglerne om sprog i henhold til artikel 35 i Rettens procesreglement.
In the present case, it should be borne in mind that the actions before the Court of First Instance were brought by 13 undertakings in five différent languages.
Det tilkommer derfor Domstolen i forbindelse med appellen at undersøge det klagepunkt, som Degussa særlig har fremsat mod varigheden af den procedure for Retten, der har ført til den appellerede dom.
In that respect, it merely drew the appropriate conclusions from the fact that, before it, the appellants:
Denne procedures udgangspunkt var indgivelsen mellem den 5. og den 14. oktober 1994 af søgsmål til prøvelse af beslutning PVC II, og den afsluttedes den 20. april 1999, datoen for afsigelsen af den appellerede dom. Den har således varet i ca. fireethalvt år.
— did not allege that the duration of the judicial proceedings leading to the annulment of the PVC I decision had been excessive;
Fristens rimelige karakter skal vurderes på grundlag af omstændighederne i den enkelte sag, herunder navnlig sagens betydning for den pågældende, dens kompleksitet samt sagsøgerens og de kompetente myndigheders adfærd (dommen i sagen Baustahlgewebe mod Kommissionen, præmis 29).
In view of the complexity of the procedural situation, linked, in particular, to the prior stages already completed and to the number and the importance of the pleas raised, it was decided, with the parties' agreement, that the written procedure should be suspended and that the oral procedure should be limited to examination of procedural submissions.
Efter at have gennemgået akterne i juni og juli 1997 indgav samtlige appellanter med undtagelse af Wacker-Chemie og Hoechst bemærkninger til Rettens Justitskontor i juli og september 1997.
neither attempted to show nor even pleaded any specific delay in those proceedings which was attributable either to the Community judicature or to the Commission itself on account of its conduct during those proceedings.
Kommissionens svar på bemærkningerne blev fremlagt i december 1997.
By order of 25 April 1995, the cases were joined for the purposes of that oral procedure.
Det bemærkes, at de omhandlede søgsmål for Retten er blevet iværksat af tretten virksomheder med fem forskellige processprog.
(iii) The complaint of infringement by the Court of Justice of the principle that action is to be taken within a reasonable time on account of the length of the judicial proceedings culminating in the contested judgment
Ved kendelse af 22. januar 1998 og efter at have hørt parterne blev sagerne atter forenet med henblik på den mundtlige forhandling.
The oral procedure took place on 13 and 14 June 1995, but did not ultimately enable the hoped-for procedural solution to be implemented.
I henhold til procesreglementets artikel 64 afholdt Retten et møde med parterne den 6. april 1995.
By order of 14 July 1995, it was therefore ordered that the written procedure should be resumed and that the cases be disjoined.
Den appellerede dom blev afsagt den 20. april 1999 og tog stilling til alle de fremførte talrige formalitets- og realitetsanbringender, og dommens begrundelse indeholdt 1 269 præmisser.
The general principle of Community law that action is to be taken within a reasonable time is applicable in the context of judicial proceedings brought against a decision of the Commission imposing fines for infringement of competition law (Baustahlgewebe, paragraph 21).
af 1997, gjort det muligt for dem at få fuld adgang til Kommissionens sagsakter og derefter fremsætte relevante bemærkninger hertil.
Having consulted the file in June and July 1997, all the appellants except for Wacker-Chemie and Hoechst lodged observations at the Registry of the Court of First Instance in July and September 1997. The Commission lodged its observations in reply in December 1997.
Det følger af disse konstateringer, at varigheden af den retslige procedure, der har ført til den appellerede dom, er begrundet under hensyn til sagens særlige kompleksitet.
The longest part of the period in question was concerned with the judicial assessment of the case, which provided those appellants raising the plea under consideration here with the opportunity to exercise fully their rights of defence.
iv) Klagepunktet om tilsidesættelse af princippet om en rimelig frist som følge af den samlede varighed af de administrative og retslige procedurer, som er iværksat i det foreliggende tilfælde
(iv) The complaint of infringement of the principle that decisions are to be adopted within a reasonable time on account of the total duration of the administrative and judicial proceedings in the present case
De retslige procedurer har endvidere været undergivet de regler om sprog, som finder anvendelse ved Fællesskabets retsinstanser.
More generally, the judicial proceedings were made subject to the language rules applicable to the Community judicature.
De har navnlig givet anledning til fremsættelse af talrige anbringender, hvoraf nogle har rejst nye og komplekse juridiske spørgsmål.
In particular, they involved the submission of a very large number of pleas, some of which raised new and complex legal issues.
Alle er blevet gjort til genstand for en dybtgående undersøgelse.
All of them were considered extensively.
Inden for rammerne af den foreliggende sag finder Domstolen det ikke nødvendigt at tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt og i givet fald under hvilke betingelser der kan fastslås at foreligge en tilsidesættelse af princippet om en rimelig frist efter afslutningen af en generel vurdering som følge af den samlede varighed af en administrativ procedure og retslige procedurer, herunder den endelige procedure vedrørende appellen for Domstolen.
In the context of the present case, the Court does not consider it necessary to rule on the question whether and, if so, under what circumstances an infringement of the principle that decisions are to be adopted within a reasonable time can be established, after a comprehensive assessment, on the basis of the total duration of administrative and judicial proceedings including the final appeal proceedings before the Court of Justice.
Det skal herved understreges, at det ønske om hurtighed, der bør tilskynde Kommissionen i forbindelse med forfølgning og Fællesskabets retsinstanser i forbindelse med retslige procedurer, ikke må skade de anstrengelser, der udvises af hver enkelt institution for fuldt ud at kaste lys over de pågældende omstændigheder, for at give de berørte parter enhver mulighed for at fremlægge beviselementer og fremsætte bemærkninger, og først at træffe afgørelse efter moden overvejelse om eksistensen af overtrædelser og sanktionerne (jf. vedrørende en rimelig frist, som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i EMK, Wemhoff-dommen, § 17; jf. endvidere vedrørende EMK's artikel 6, stk. 1, Neumeisterdommen, § 21).
It should be observed that the aim of promptness — which the Commission, at the stage of the administrative procedure, and the Community judicature, at the stage of judicial proceedings, must seek to achieve — must not adversely affect the efforts made by each institution to establish fully the facts at issue, to provide the parties with every opportunity to produce evidence and submit their observations, and to reach a decision only after close consideration of the existence of infringements and of the penalties (see, with respect to the reasonable period referred to in Article 5(3) of the ECHR, Wemhoff, cited above,
DSM's anbringende om tilsidesættelse af princippet om boligens ukrænkelighed
The plea raised by DSM alleging a failure to observe the principle of the inviolability of the home
DSM har for Retten anført, at alle de kontrolundersøgelser, der er blevet foretaget i sagen, er ulovlige, uanset om det skete på grundlag af skriftlige fuldmagter i henhold til artikel 14, stk. 2, i forordning ni. 17, eller afgørelser i henhold til samme artikels stk. 3.
Before the Court of First Instance, DSM pleaded the illegality of all the investigations carried out in this case on the basis of written authorisations under Article 14(2) of Regulation No 17 or decisions under Article 14(3).
DSM har herved hævdet, at der er sket tilsidesættelse af princippet om boligens ukrænkelighed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i EMK's artikel 8, vedrørende retten til respekt for privatliv og familieliv, hjem og korrespondance, som fortolket af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol (Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, Niemietz-dommen af 16.12.1992, serie A nr. 251 B, § 31).
It alleged, in that respect, that there had been a failure to observe the principle of the inviolability of the home within the meaning of Article 8 of the ECHR concerning the right to respect for private and family life, home and correspondence, as interpreted by the European Court of Human Rights (judgment of 16 December 1992 in Niemietz, Series A No 251-B, paragraph 31).
Den væsentlige del af den pågældende periode er blevet anvendt til en retslig undersøgelse af sagen, hvilket har givet de appellanter, der har fremført det gennemgåede anbringende, lejlighed til fuldt ud at udøve deres ret til kontradiktion.
Accordingly, the complaint made by DSM against paragraph 420 of the contested judgment must be rejected as irrelevant without its being necessary to rule on the merits of the statement in that paragraph that the development of the case-law of the European Court of Human Rights relating to Article 8 of the ECHR has no direct impact on the merits of the solutions adopted in Hoechst, Dow Benelux and Dow Chemical Iberica.
Navnlig har de foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, som Retten har truffet i løbet af andet halvår 1991, gjort det muligt for dem at opnå den ønskede afklaring om de betingelser, hvorunder beslutning PVC I var blevet vedtaget. I øvrigt har navnlig den foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse, der blev truffet af Retten i løbet
The ground of judgment challenged relates only to the examination by the Court of First Instance, in paragraph 419 of the contested judgment, of the decisions to investigate sent by the Commission pursuant to Article 14(3) of Regulation No 17, which are not mentioned in the appeal.
Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis
In that respect, it should be observed that:
LVM og DSM's anbringende om tilsidesættelse af retten til ikke at bidrage til selvmlcriminering vedrørende offentlige myndigheders indgreb som omhandlet i EMK's artikel 8, stk. 2 — hvilken retspraksis appellanten har påberåbt sig — vedrører handlinger foretaget af disse myndigheder mod en mistænkts vilje ved hjælp af tvangsforanstaltninger.
The plea raised by LVM and DSM alleging infringement of the privilege against selfincrimination the case-law of the European Court of Human Rights relating to the interferences by the public authorities referred to in Article 8(2) of the ECHR, on which the appellant relied, concerns measures taken by those authorities against the will of a suspect by way of coercion;
LVM og DSM har for Retten anfægtet lovligheden, navnlig under hensyn til EMK's artikel 6, af alle de oplysninger, som Kommissionen har indhentet hos virksomheder på grundlag af artikel 11, stk. 2 eller 5, i forordning ni. 17, uanset hvem der var adressater for disse anmodninger eller beslutninger om anmodning om oplysninger.
Before the Court of First Instance, LVM and DSM disputed the legality, in particular under Article 6 of the ECHR, of all the information obtained from the undertakings by the Commission pursuant to Article 11(2) or (5) of Regulation No 17 irrespective of the addressees of the requests for information or decisions requiring information.
Dommene i sagerne Hoechst mod Kommissionen, Dow Benelux mod Kommissionen og Dow Chemical Ibérica m.fl. mod Kommissionen, som DSM anser for at være mere tilbageholdende end denne praksis, har foretaget en almindelig undersøgelse af arten og rækkevidden af kontrolkompetencen i henhold til artikel 14 i forordning nr. 17, inden der blev truffet afgørelse om gyldigheden af afgørelser om kontrolundersøgelse i henhold til denne artikels stk. 3, som gør det muligt på de betingelser, der er fastsat i stk. 6, at anvende tvangsforanstaltninger, såfremt en virksomhed modsætter sig en ved afgørelse anordnet kontrolundersøgelse.
the judgments in Hoechst, Dow Benelux and Dow Chemical Iberica, which DSM considers to have been superseded by that case-law, examined generally the nature and scope of the powers of investigation conferred by Article 14 of Regulation No 17 before ruling on the validity of decisions to investigate under Article 14(3), which, in the circumstances described in Article 14(6), permit recourse to coercive measures in the event of opposition from an undertaking to an investigation ordered by a decision.
De har gjort gældende, at EMK's artikel 6, således som den er fortolket af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol (Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, Funke-dommen af 25.2.1993, serie A nr. 256 A § 44; jf. endvidere Den Europæiske Menneskerettighedskommissionsudtalelseisagen Saunders mod Det Forenede Kongerige af 10.5.1994), omhandler en ret til at tie og til på ingen måde at bidrage til selvinkriminering, uden at der er anledning til at sondre efter arten af de begærede oplysninger.
They submitted that Article 6 of the ECHR, as interpreted by the European Court of Human Rights (judgment of 25 February 1993 in Funke, Series A No 256 A, paragraph 44; see also the opinion of the European Commission of Human Rights of 10 May 1994 in Saunders ν United Kingdom), lays down a right to remain silent and in no way to contribute to one's own incrimination, without any distinction being made according to the type of information requested.
Denne ret er til hinder for, at en virksomhed tvinges til selv, uanset under hvilken form det måtte være, herunder i form af dokumenter, at fremlægge bevis for overtrædelser, som den måtte have begået.
That right precludes the situation in which an undertaking is itself required to provide evidence of infringements which it has committed in any form, including documentary form.
Ingen af virksomhedernes svar er imidlertid blevet afgivet frivilligt.
None of the undertakings' responses was provided voluntarily.
Det fremgår imidlertid klart af ordlyden af appelskriftet, at dette alene er rettet mod Rettens undersøgelse af den kontrolundersøgelse, der blev foretaget hos DSM den 6. december 1983 på grundlag af en fuldmagt af 29. november 1983.
However, it is clear from the wording of the appeal that it is directed solely against the examination by the Court of First Instance of the investigation carried out on the premises of DSM on 6 December 1983 pursuant to an authorisation dated 29 November 1983.
De burde alle have været udeladt fra retsforhandlingerne.
It therefore relates only to the application of
Elf Atochem, Solvay og Shell, som de særlig havde henvist til i deres replik i sagen for Retten.
— under threat of the penalties provided for in Article 15(l)(b) of Regulation No 17.
De har anført, at anvendelsen af juridiske kriterier udledt af Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis burde have medført, at disse seks svar ikke blev anvendt ved bevisførelsen.
or those decisions requiring information which were addressed, under Article 11(5) of Regulation No 17, to undertakings other than the appellants and against which the appellants were unable to bring an action for annulment.
af hvilke alle fællesskabsretlige bestemmelser skal fortolkes — retten for en virksomhed til ikke at blive tvunget af Kommissionen inden for rammerne af artikel 11 i forordning ni.
LVM and DSM therefore submitted that none of the undertakings' responses could be adduced as evidence.
17 til at indrømme sin deltagelse i en overtrædelse (jf. dommen i sagen Orkem mod Kommissionen, præmis 28, 38 in fine og 39).
All of the responses should have been excluded from consideration.
Beskyttelsen af denne ret indebærer, såfremt der fremsættes indsigelse mod rækkevidden af et spørgsmål, at det efterprøves, om et svar fra adressaten faktisk svarer til en indrømmelse af overtrædelsen, således at retten til kontradiktion påvirkes.
They requested that the PVC II decision be annulled inasmuch as it was based on evidence obtained in breach of the privilege against self-incrimination.
Det bemærkes herved, at Retten i præmis 441 og 442 i den appellerede dom, med hensyn til hvilke appellanterne ikke har fremsat nogen begrundet kritik, har afvist anbringendet, for så vidt som dets formål var at erklære de beslutninger med krav om oplysninger, som appellanterne hver især havde været adressater for, ulovlige, med den begrundelse, at virksomhederne ikke havde anlagt sag til prøvelse af disse beslutninger inden for en frist af to måneder fra deres meddelelse.
The complaint made against the requests for information and against the decisions requiring information addressed to other undertakings implicitly consists of two aspects, namely the criticism (a) that the Commission obtained information incriminating those undertakings in their responses and (b) that it obtained information incriminating LVM and DSM in those same responses.
Det er ubestridt, at efter denne dom er Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis, som Fællesskabets retsinstanser skal tage hensyn til ved fortolkningen af de grundlæggende rettigheder, blevet yderligere udviklet med Funke-dommen, som appellanterne har påberåbt sig, samt dommene i sagerne Saunders mod Det Forenede Kongerige af 17. december 1996 og dommen i sagen J.B. mod Schweiz af 3. maj 2001.
LVM and DSM submit that, contrary to the finding of the Court of First Instance, their plea related not only to those questions posed by the Commission in the decisions requiring information referred to in paragraphs 451 to 453 of the contested judgment, which remained unanswered, but also to the answers of certain undertakings which the Commission used as evidence. In that respect, they rely on six answers, namely two given by ICI and four given by BASF, Elf Atochem, Solvay and Shell respectively, to which they specifically referred in the replies lodged by them in the proceedings before the Court of First Instance.
Det følger heraf, at anbringendet kun er blevet undergivet en realitetsprøvelse i præmis 443-459 i den appellerede dom, for så vidt som det vedrørte en tilsidesættelse af retten til ikke at bidrage til selvinkriminering, begået
They maintain that application of the legal criteria resulting from the case-law of the European Court of Human Rights should have led to those six answers being excluded from use as evidence.
— enten ved hjælp af krav om oplysninger fremsat i henhold til artikel 11, stk. 2, i forordning nr. 17, uanset hvem der var adressater herfor, for så vidt som sådanne foranstaltninger ikke umiddelbart kunne gøres til genstand for annullationssøgsmål
The Orkem judgment acknowledged as one of the general principles of Community law, of which fundamental rights are an integral part and in the light of which all Community laws must be interpreted, the right of undertakings not to be compelled by the Commission, under Article 11 of Regulation No 17, to admit their participation in an infringement (see Orkem, paragraphs 28,38 in fine and 39).
Dommen i sagen Orkem mod Kommissionen og Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols nyere retspraksis har imidlertid tilfælles, dels kravet om tvang udøvet mod den mistænkte for at opnå visse oplysninger fra denne, dels nødvendigheden af en efterprøvelse af eksistensen af en faktisk tilsidesættelse af den ret, som de definerer.
The protection of that right means that, in the event of a dispute as to the scope of a question, it must be determined whether an answer from the undertaking to which the question is addressed is in fact equivalent to the admission of an infringement, such as to undermine the rights of the defence.
— eller ved hjælp af de af beslutningerne med krav om oplysninger, der i medfør af artikel 11, stk. 5, i forordning nr. 17 var blevet rettet til andre virksomheder end appellanterne, og som disse ikke kunne gøre til genstand for annullationssøgsmål.
It should be pointed out that, in paragraphs 441 and 442 of the contested judgment, to which the appellants raised no reasoned objection, the Court of First Instance declared the plea inadmissible, in so far as it sought to have the decisions requiring information which were addressed to each of them declared illegal, on the ground that the undertakings in question did not bring actions for annulment of those decisions within two months of their notification.
Betragtet i lyset af denne konstatering og sagens omstændigheder gør anbringendet om tilsidesættelse af retten til ikke at bidrage til selvinkriminering det imidlertid ikke muligt at kritisere den appellerede dom som følge af udviklingen i Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis.
The parties agree that, since Orkem, there have been further developments in the case-law of the European Court of Human Rights which the Community judicature must take into account when interpreting the fundamental rights, as introduced by the judgment in Funke, cited above, on which the appellants rely, and the judgments of 17 December 1996 in Saunders ν United Kingdom and of 3 May 2001 in J.B. ν Switzerland.