natgillin/translations-raw huggingface dataset:
omstændigheder, hvorunder den nationale domstol har forelagt sagen.
25 examine the conditions in which the case was referred to it by the national court.
Som det regelmæssigt bemærkes i præjudicielle domme, indebærer den samarbejdsånd, der må beherske udførelsen af opgaverne i forbindelse med den præjudicielle forelæggelsesprocedure således, at den nationale retsinstans tager hensyn til Domstolens opgave, som er at bidrage til retsplejen i medlemsstaterne og ikke at udøve responderende virksomhed vedrørende generelle eller hypotetiske spørgsmål 23.
As is regularly stated in judgments on references for a preliminary ruling, the spirit of cooperation which must prevail in such proceedings requires the national court for its part to have regard to the function entrusted to the Court, which is to assist in the administration of justice in the Member States and not to give opinions on general or hypothetical questions. 23
Dette kan også være tilfældet, når den forelæggende ret forelægger Domstolen et præjudicielt spørgsmål, der skal give den nationale ret mulighed for at vurdere, om en anden medlemsstats lovgivning er forenelig med fællesskabsretten, når den forelæggende ret baserer sit spørgsmål på en fortolkning af denne lovgivning, som bygger på rene antagelser 26.
That may also be the case where the national court refers a question to the Court for a preliminary ruling with a view to enabling it to decide whether the legislation of another Member State is in accordance with Community law, where that court bases its question on an interpretation of that legislation which is founded on mere suppositions. 26
Jeg mener ikke, at det af Tribunal de première instance de Bruxelles forelagte spørgsmål svarer til en af de nævnte grunde til afvisning.
I do not believe that the question referred by the Tribunal de première instance de Bruxelles for a preliminary ruling falls within any of those categories of inadmissibility.
Domstolen har således udtalt, at den ikke kan træffe afgørelse vedrørende et præjudicielt spørgsmål fra en national ret, når det klart fremgår, at den af den nationale ret ønskede fortolkning eller vurdering af en fællesskabsbestemmelses gyldighed savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, eller når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan foretage en saglig korrekt besvarelse af de stillede spørgsmål.
Thus, the Court has refused to rule on a question referred for a preliminary ruling by a national court where it is quite obvious that the ruling sought by that court on the interpretation or validity of Community law bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it.
I modsætning til, hvad den belgiske regering har hævdet, er dette spørgsmål ikke åbenbart irrelevant for løsningen af tvisten i hovedsagen og har ikke hypotetisk karakter.
Thus, contrary to the submissions of the Belgian Government, the question is not obviously without relevance to the resolution of the dispute in the main proceedings and is not hypothetical.
Fortolkningen af artikel 3, stk. 1, litra g), EF og artikel 10, afsnit 2, EF, sammenholdt med artikel 81 EF, således at de er til hinder for en national lovgivning som loven af 1958,
If Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC, read in conjunction with Article 81 EC, were interpreted as meaning that they preclude
Det forholder sig på samme måde, når det af den forelæggende ret rejste problem er af hypotetisk karakter 24.
The same is true where the problem raised by the referring court is hypothetical.
Sådan kan det f.eks. forholde sig, når det af en national retsinstans
24That may be the case, for example, where the question referred for a preliminary ruling by such a court relates to a legal or
26 — Dom af 10.12.2002, sag C-153/00, der Weduwe, Sml. I, s. 11319, præmis 33-39.
26 — Case C-153/00 der Weduwe [2002] ECR I-11319, paragraphs 33 to 39.
23 — Samme dom, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis.24 — Samme dom, præmis 43 og den deri nævnte retspraksis.
23 — Ibid., paragraph 42 and the caselaw cited.24 — Ibid., paragraph 43 and the caselaw cited.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT BOT — SAG C-446/05 ville medføre, at den forelæggende ret tilsidesætter denne lov og frifinder Ioannis Doulamis.
OPINION OF MR BOT — CASE C-446/05 separate, and it falls exclusively to the latter to interpret its national legislation.
Det præjudicielle spørgsmål er således fuldt ud relevant for løsningen af tvisten i hovedsagen.
27 a national law such as the Law of 1958, the referring court would be obliged to disapply that law and acquit Mr Doulamis.
bemærkes, at inden for rammerne af den i artikel 234 EF omhandlede samarbejdsprocedure mellem retsinstanser, er Domstolens og den forelæggende rets funktioner klart adskilte, og det er udelukkende den sidstnævnte, det tilkommer at fortolke den nationale lovgivning 27.
The question referred is therefore entirely relevant to the resolution of the dispute in the main proceedings.
Domstolen skal således tage hensyn til den retlige sammenhæng, som ifølge den forelæggende ret er baggrunden for det præjudicielle spørgsmål, også hvis disse retsregler anfægtes af denne rets egen stat i de indlæg, den forelægger Domstolen 28.
The Court of Justice must therefore take account of the legislative context in which the question referred to it arises, as described by the national court, even if that regulatory context is contested by the very State in which that court is located in the observations which it submits to the Court. 28
Den omstændighed at artikel 81 EF, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra g), EF og artikel 10, afsnit 2, EF, i givet fald ikke finder anvendelse på en sådan lov, kan ikke give det undersøgte præjudicielle spørgsmål en hypotetisk karakter.
Next, were it the case that Article 81 EC, read in conjunction with Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC, did not apply to such a law, that would not make the question under consideration hypothetical.
Den forelæggende ret har angivet grundene til, at den nærer tvivl med hensyn til anvendelsen af denne artikel i det foreliggende tilfælde, og disse grunde bygger på faktiske og retlige forhold, der er i overensstemmelse med den af den forelæggende ret beskrevne retlige og faktiske sammenhæng.
The referring court has set out the reasons for its uncertainty as to the application of that article in the present case, and those reasons are based on points of fact and law which are consistent with the legal and factual context described by that court.
Da Tribunal de première instance de Bruxelles i sin forelæggelsesafgørelse har anført, at loven af 1958 skal fortolkes således, at det er forbudt at gøre nogen som helst reklame vedrørende tandpleje, tilkommer det hverken Domstolen eller den italienske regering at rejse tvivl om denne fortolkning.
Since the Tribunal de première instance de Bruxelles stated, in its order for reference, that the Law of 1958 was to be understood as prohibiting advertising of any kind in the dental care sector, it is not for the Court or the Italian Government to call that interpretation into question.
Det forhold, at artikel 81 EF, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra g), EF og artikel 10, afsnit 2, EF, i givet fald ikke finder anvendelse på en national lovgivning som loven af 1958, henhører under fortolkningen af disse bestemmelser og kan ikke rejse tvivl om, at det præjudicielle spørgsmål kan realitetsbehandles.
Whether Article 81 EC, read in conjunction with Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10, does or does not apply to national legislation such as the Law of 1958 is a question of interpretation of those provisions and that fact cannot call into question the admissibility of the question referred.
Jeg er derfor af den opfattelse, at det undersøgte præjudicielle spørgsmål kan antages til realitetsbehandling, og at det skal besvares.
That is why I take the view that the question under consideration is admissible and that it is necessary to reply to it.
27 — Jf. bl.a. dom af 17.6.1999, sag C-295/97, Piaggio, Sml. I, s. 3735, præmis 29 og den deri nævnte retspraksis.
27 — See, in particular, Case C-295/97 Piaggio [1999] ECR I-3735, paragraph 29 and the caselaw cited.
Hvad endvidere angår den italienske regerings argumentation, hvorefter det præjudicielle spørgsmål er hypotetisk, fordi det ikke svarer til indholdet af loven af 1958,
As regards, next, the Italian Government’s argument that the question referred for a preliminary ruling is hypothetical because it does not relate to the substance of the Law of 1958, it should be noted that, in the context of the procedure established by Article 234 EC providing for cooperation between courts, the functions of the Court and those of the referring court are clearly
B — Om det præjudicielle spørgsmål
B — The question referred for a preliminary ruling
Det skal på dette stadium anføres som svar på den af den belgiske regering forsvarede opfattelse, at det forhold, at loven af 1958, for så vidt som den forbyder personer, der yder tandpleje, at gøre reklame for deres ydelser, og har til formål at beskytte den offentlige sundhed, ikke kan begrunde, at loven kan gribe ind i gennemførelsen af traktatens formål.
It should be stated at this point, in response to the position adopted by the Belgian Government, that the fact that the Law of 1958, in prohibiting dental care providers from advertising their services, seeks to protect public health is no justification for the fact that that law may undermine the attainment of the objectives of the Treaty.
Selv om indsatsen på sundhedsområdet i overensstemmelse med artikel 152 EF hovedsageligt henhører under medlemsstaternes kompetence, da Fællesskabet på dette område kun råder over beføjelse til at supplere deres indsats, forholder det sig ikke desto mindre sådan, at de sidstnævnte skal udøve deres kompetence under overholdelse af fællesskabsretten 31.
Although, pursuant to Article 152 EC, measures in the health sector fall principally within the competence of the Member States, the Community’s power in that sector being confined to supplementing such measures, the Member States must none the less, when exercising their powers, comply with Community law. 31
Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 81 EF, artikel 3, stk. 1, litra g), EF, sammenholdt med artikel 10, afsnit 2, EF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lov, som forbyder personer, der yder tandpleje inden for rammerne af et liberalt erhverv eller en tandlægepraksis, direkte eller indirekte at gøre nogen som helst offentlig reklame for deres ydelser.
By its question, the referring court asks whether Article 81 EC, Article (3)(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC, read in conjunction, must be interpreted as precluding a national law which prohibits dental care providers, in the context of professional services or a dental surgery, from engaging in advertising of any kind of their services , whether directly or indirectly, to the general public.
En medicinsk eller paramedicinsk handling, som en tandplejeydelse, udgør en økonomisk aktivitet, der er underlagt reglerne om det indre marked.
Medical or paramedical work such as the provision of dental care is an economic activity subject to the rules of the internal market.
Foranstaltninger truffet i en medlemsstat, som regulerer den reklame, der kan udføres af personer, som yder tandpleje, må således ikke skade traktatens regler på konkurrenceområdet.
The measures adopted in a Member State to regulate the advertising in which dental care providers may engage must not therefore infringe the Treaty rules on competition.
De må heller ikke være i strid med bevægelsesfrihederne 32.
Nor must they be contrary to the freedoms of movement. 32
Fællesskabslovgiver har ikke hidtil vedtaget nogen retsakt, der regulerer eller harmoniserer muligheden for at gøre reklame for sundhedserhvervene, bl.a. hvad angår tandpleje.
To date, the Community legislature has not adopted any measure regulating or harmonising the possibility of advertising for the healthcare professions, in particular as regards dental care.
Direktiv 78/686, som har til formål at lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser for tandlæger 29, indeholder ikke nogen bestemmelse på dette punkt 30.
Directive 78/686, the purpose of which is to facilitate the effective exercise of the right of establishment and the freedom to provide services in respect of the activities of dental practitioners, 29contains no provision on that point.
Det er således på grundlag af traktatbestemmelserne, at foreneligheden af en national lovgivning som loven af 1958 med fællesskabsretten skal undersøges.
30It is therefore indeed the case that the question whether a national law such as the Law of 1958 is compatible with Community law must be examined in the light of the provisions of the Treaty.
Det med loven af 1958 forfulgte mål kan således ikke som sådant udelukke den
The objective pursued by the Law of 1958 cannot therefore, as such, exclude it
29 — Anden betragtning.
29 — Second recital in the preamble.
31 — Jf. i denne retning dom af 23.10.2003, sag C-56/01, Inizan, Sml. I, s. 12403, præmis 16 og 17.
31 — See, to that effect, Case C-56/01 Inizan [2003] ECR I-12403, paragraphs 16 and 17.
30 — Direktiv 2005/36, som har ophævet og erstattet direktiv 78/686, anfører i sjette betragtning, at »[u]dveksling af tjenesteydelser må lettes under fuld hensyntagen til den offentlige sundhed og sikkerhed og beskyttelse af forbrugeren.
30 — The sixth recital in the preamble to Directive 2005/36, which repealed and replaced Directive 78/686, states that ‘[t]he facilitation of service provision has to be ensured in the context of strict respect for public health and safety and consumer protection.
Der bør derfor fastsættes særlige bestemmelser for regulerede erhverv, der har konsekvenser for den offentlige sundhed eller sikkerhed, og hvis udøvere midlertidigt eller lejlighedsvist udfører grænseoverskridende tjenesteydelser«.
Therefore, specific provisions should be envisaged for regulated professions having public health or safety implications, which provide cross-frontier services on a temporary or occasional basis’.
32 — Jf. i denne retning dom af 18.6.1991, sag C-260/89, ERT, Sml. I, s. 2925, præmis 12.
32 — See, to that effect, Case C-260/89 ERT [1991] ECR I-2925, paragraph 12.
Foreneligheden af lov af 1958 med artikel 81 EF, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra g), EF og artikel 10, afsnit 2, EF fra anvendelsesområdet for artikel 81 EF, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra g), EF og artikel 10, afsnit 2, EF.
Whether the Law of 1958 is compatible with Article 81 EC, read in conjunction with Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC from the scope of Article 81 EC, read in conjunction with Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC.
På grundlag af lovens kendetegn og omstændighederne i hovedsagen skal det vurderes, om den hører under eller ikke hører under disse bestemmelsers anvendelsesområde.
Whether or not that law falls within the scope of those provisions must therefore be assessed in the light of the characteristic features of that law and the facts in the main proceedings.
Det må ikke glemmes, at artikel 81 EF har til formål at opstille en ramme for virksomheders adfærd, ikke for medlemsstaters adfærd.
The purpose of Article 81 EC is to regulate the conduct of undertakings and not that of the Member States.
Artiklen forbyder aftaler mellem virksomheder, vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder og samordnet praksis, der kan påvirke handelen mellem medlemsstater, og som er i strid med konkurrencereglerne.
It prohibits agreements between undertakings, decisions by associations of undertakings and concerted practices by economic operators which may affect trade between Member States and which are incompatible with competition.
Jeg er ligesom Kommissionen af den opfattelse, at bestemmelserne i artikel 81 EF, sammenholdt med bestemmelserne i artikel 3, stk. 1, litra g), EF og artikel 10, afsnit 2, EF, ikke finder anvendelse på en national lovgivning som loven af 1958.
I share the Commission’s view that the provisions of Article 81 EC, read in conjunction with those of Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC, do not apply to national legislation such as the Law of 1958.
Forbuddet mod, at personer, der yder tandpleje, gør offentlig reklame for deres ydelser, udgør derimod efter min mening en begrænsning af etableringsfriheden og retten til fri udveksling af tjenesteydelser.
On the other hand, the ban prohibiting dental care providers from advertising their services to the general public is, in my opinion, a restriction on the freedom of establishment and the freedom to provide services.
Jeg vil imidlertid anføre, at et sådant forbud kan være begrundet i hensynet til beskyttelsen af den offentlige sundhed, og i hvilken udstrækning jeg mener, at det står i et rimeligt forhold til dette formål.
I shall, however, say that such a ban may be justified on the ground of the protection of public health and indicate the extent to which it is, in my view, proportionate to that objective.
Domstolen har ganske vist udtalt, at artikel 81 EF, sammenholdt med artikel 10 EF, kunne påberåbes over for en generel retsakt vedtaget af en medlemsstat.
The Court has acknowledged that that article, read in conjunction with Article 10 EC, may be relied on against a legislative measure adopted by a Member State.
I henhold til fast retspraksis fremgår det ikke desto mindre, at selv om det er korrekt, at artikel 81 EF i sig selv udelukkende vedrører virksomheders adfærd og ikke de love eller administrative bestemmelser, som er fastsat af medlemsstaterne, pålægger denne artikel, sammenholdt med artikel 10 EF, medlemsstaterne ikke at indføre eller opretholde foranstaltninger — selv ikke i form af love eller administrative bestemmelser — som kan ophæve den tilsigtede virkning af de for virksomhederne gældende konkurrenceregler 33.
Thus, according to settled caselaw, while Article 81 EC is, in itself, concerned solely with the conduct of undertakings and not with laws or regulations emanating from the Member States, that article, read in conjunction with Article 10 EC, none the less requires the Member States not to introduce or maintain in force measures, even of a legislative or regulatory nature, which may render ineffective the competition rules applicable to undertakings. 33
33 — Dom af 9.9.2003, sag C-198/01, CIF, Sml. I, s. 8055, præmis 45 og den deri nævnte retspraksis.
33 — Case C-198/01 CIF [2003] ECR I-8055, paragraph 45 and the caselaw cited.
Jeg vil behandle hvert af disse punkter efter tur.
I shall examine each of those points in turn.
DOULAMIS sanktioner ifølge denne artikel udelukkende på grund af sin retlige form 35.
DOULAMIS the penalties under that article solely because of their legal form. 35
Denne udvidelse af artikel 81 EF’s anvendelsesområde til retsakter, der er fastsat af en medlemsstat, har imidlertid ikke til formål at udvide artiklens anvendelsesområde til enhver statslig retsakt, som kan have konkurrencestridige virkninger.
However, by extending the scope of Article 81 EC to measures emanating from a Member State, it was not intended to extend it to any State measure which may have adverse effects on competition.
Det forholder sig ikke desto mindre således, at artikel 81 EF, sammenholdt med artikel 10 EF, kun kan anvendes på en lov eller administrativ bestemmelse fastsat af en medlemsstat, hvis denne foranstaltning fremmer, styrker eller kodificerer en retsakt, der kan tilregnes virksomheder.
It none the less remains the case that Article 81 EC, in conjunction with Article 10 EC, applies to a legislative or regulatory measure adopted by a Member State only if that measure encourages, reinforces or codifies a measure attributable to undertakings.
Domstolen har nemlig fastslået, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 10 EF og 81 EF i to situationer, dels såfremt en medlemsstat enten foreskriver eller fremmer indgåelse af aftaler i strid med artikel 81 EF eller forstærker sådanne aftalers virkninger, dels såfremt den fratager de af den udstedte retsforskrifter deres statslige karakter ved at uddelegere ansvaret for at træffe beslutninger om økonomisk intervention til private erhvervsdrivende 34.
The Court has held that Articles 10 EC and 81 EC are infringed in two situations: first, where a Member State requires or encourages the adoption of agreements, decisions or concerted practices contrary to Article 81 EC or reinforces their effects, and, second, where it divests its own rules of the character of legislation by delegating to private economic operators responsibility for taking decisions affecting the economic sphere. 34
At de to ovennævnte situationer ikke er udtømmende på grund af adverbiet »bl.a.« i flere af Domstolens afgørelser 36, forekommer mig ikke at rejse tvivl om denne vurdering.
The fact that the two situations referred to above are not exhaustive, because they are preceded by the adverbial phase ‘in particular’ in a number of the Court’s decisions, 36does not in my view call that analysis into question.
For at overbevise sig herom er det tilstrækkeligt at undersøge Domstolens fortolkning af disse to situationer for at konstatere, at den har ønsket at holde anvendelsen af artikel 81 EF, sammenholdt med artikel 10 EF, inden for de snævre grænser, jeg har angivet ovenfor.
For confirmation that this is the case, it is sufficient to examine the Court’s interpretation of those two situations, which shows that, on the contrary, it sought to contain the scope of the combined application of Articles 81 EC and 10 EC within the narrow limits I have just set out.
I dommen af 19. februar 2002, Arduino 37, stod Domstolen således over for en bestem- melse fastsat af en medlemsstat, der på grundlag af et udkast udarbejdet af en advokatorganisation godkendte takster, som fastsatte over- og undergrænser for salæret til
Thus, in Arduino, 37 the Court was faced with a measure adopted by a Member State which, on the basis of a draft produced by a professional body of members of the Bar, approved a tariff fixing minimum and maximum fees for members of the profession.
I disse to situationer anses den statslige retsakt for at være i strid med bestemmelserne i artikel 81 EF, sammenholdt med artikel 10 EF, fordi den foreskriver eller legaliserer indgåelse af en aftale eller en vedtagelse inden for sammenslutninger af virksomheder i strid med denne første artikels bestemmelser.
In those two situations, a State measure is considered to be contrary to the provisions of Article 81 EC, by application of Article 10 EC, because it provides for or validates in law a concerted practice or a decision by undertakings which is contrary to the provisions of Article 81 EC.
Anvendelsen af artikel 81 EF sammen med artikel 10 EF på statslige retsakter svarende til en af de nævnte situationer tilsigter således at undgå, at en statslig foranstaltning gør rækkevidden af forbuddene rettet til virksomheder i artikel 81 EF værdiløs eller svækker den.
The combined application of Articles 81 EC and 10 EC to State measures which fall into either of those situations thus serves to ensure that a State measure does not undermine the prohibitions laid down in Article 81 EC with regard to undertakings.
Den nævnte anvendelse har endvidere til formål at forhindre, at en aftale eller en vedtagelse inden for sammenslutninger af virksomheder, der har konkurrencestridige virkninger, unddrages
It also has the effect of preventing a concerted practice or decision by undertakings which have anti-competitive effects from escaping
35 — Jf. generaladvokat Poiares Maduros forslag til afgørelse i den sag, der gav anledning til dom af 5.12.2006, forenede sager C-94/04 og C-202/04, Cipolla m.fl., Sml. I, s. 11421, præmis 32.
35 — See the Opinion of Advocate General Poiares Maduro in Joined Cases C-94/04 and C-202/04 Cipolla and Others [2006] ECR I-11421, point 32.