natgillin/translations-raw huggingface dataset:
En offentlig tjenesteydelseskoncession som den, der er omhandlet i hovedsagen, er ikke omfattet af anvendelsesområdet for direktiverne vedrørende de forskellige kategorier af offentlige kontrakter (jf. bl.a. dom af 21.7.2005, Sag C-231/03, Coname, Sml. I, side 7287, præmis 16).
A public service concession, such as that in question in the main proceedings, is outside the scope of the directives on the different categories of public contracts (see, particularly, Case C-231/03 Coname [2005] ECR I-7287, paragraph 16).
Nærmere bestemt gælder, at for så vidt som en sådan koncession frembyder en klar grænseoverskridende interesse, udgør tildelingen af denne, hvis der ikke er nogen som helst gennemsigtighed til en virksomhed beliggende i den medlemsstat, som den ordregivende myndighed hører under, en forskelsbehandling af virksomheder, som kan være interesseret i koncessionen, og som er beliggende i en anden medlemsstat (jf. i denne retning dom af 13.11.2007, sag C-507/03, Kommissionen mod Irland, Sml. I, s. 9777, præmis 30).
More particularly, since such a concession is of a certain crossborder interest, its award, in the absence of any transparency, to an undertaking located in the Member State to which the contracting authority belongs, amounts to a difference in treatment to the detriment of undertakings which might be interested in that concession but which are located in other Member States (see, to that effect, Case C-507/03 Commission v Ireland [2007] ECR I-9777, paragraph 30).
Medmindre den er begrundet ud fra objektive omstændigheder, er en sådan forskelsbehandling, som ved at udelukke alle virksomheder, der ligger i en anden medlemsstat, hovedsagelig er til skade for disse virksomheder, udtryk for indirekte forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, hvilket er forbudt i henhold til artikel 43 EF og 49 EF (dommen i sagen Kommissionen mod Irland, præmis 31).
Unless it is justified by objective circumstances, such a difference in treatment, which, by excluding all undertakings located in another Member State, operates mainly to the detriment of the latter undertakings, amounts to indirect discrimin -ation on the basis of nationality, prohibited under Articles 43 EC and 49 EC (Commission v Ireland, cited above, paragraph 31).
I øvrigt er artikel 86, stk. 1, EF til hinder for, at medlemsstaterne for så vidt angår offentlige virksomheder og virksomheder, som de indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder, opretholder nationale bestemmelser, der er i strid med artikel 43 EF og 49 EF.
In addition, Article 86(1) EC precludes Member States, in the case of public undertakings and undertakings to which they grant special or exclusive rights, from maintaining in force national legislation contrary to Articles 43 EC and 49 EC.
Det er imidlertid på den ene side på ingen måde udelukket, at den i hovedsagen omhandlede koncession, når henses til de af Domstolen fastlagte kriterier, navnlig stedet for dens udførelse og dens økonomiske betydning, frembyder en klar grænseoverskridende interesse (jf. analogt dom af 15.5.2008, forenede sager C-147/06 og C-148/06, SECAP og Santorso, Sml. I, s. 3565, præmis 31).
First, it is certainly possible that the concession in question in the main proceedings is, having regard to the criteria identified by the Court, particularly the place where the work is to be carried out and the economic interest at stake, of a certain crossborder interest (see, by analogy, Joined Cases C-147/06 and C-148/06 SECAP and Santorso [2008] ECR I-3565, paragraph 31).
Dette gælder så meget desto mere, som den nationale lovgivning er egnet til at finde anvendelse uden forskel på alle koncessioner.
That is all the more true as the national legislation is applicable without distinction to all concessions.
En lovgivning som den i hovedsagen omtvistede giver på den anden side som følge af den udsættelse, den indebærer hvad angår tildelingen af en ny koncession ved en offentlig udbudsprocedure, i det mindste i den periode, der svarer til udsættelsen, anledning til en forskelsbehandling til skade for de virksomheder, der kan være interesseret i en sådan koncession, og som ligger i en anden medlemsstat end den, som den ordregivende myndighed hører under.
Second, legislation such as that at issue in the main proceedings, by the deferment which it involves of the award of a new concession by a public procedure, constitutes, at least during the period of that deferment, a difference in treatment to the detriment of the undertakings which might be interested in such a concession and are located in a Member State other than that to which the contracting authority belongs.
Denne forskelsbehandling kan imidlertid være begrundet ud fra objektive omstændigheder, såsom kravet om overholdelse af retssikkerhedsprincippet.
That difference in treatment can, however, be justified by objective circumstances, such as the necessity of complying with the principle of legal certainty.
Dette princip udgør en del af Fællesskabets retsorden (dom af 21.9.1983, forenede sager 205/82-215/82, Deutsche Milchkontor, Sml. s. 2633, præmis 30) og skal overholdes af enhver national myndighed, der skal anvende fællesskabsretten (jf. i denne retning dom af 27.9.1979, sag 230/78, Eridania-Zuccherifici nazionali et Società italiana per l’industria degli zuccheri, Sml. s. 2749, præmis 31).
That principle forms part of the Community legal order (Joined Cases 205/82 to 215/82 Deutsche Milchkontor and Others [1983] ECR 2633, paragraph 30) and is binding on every national authority responsible for implementing Community law (see, to that effect, Case 230/78 Eridania-Zuccherifici nazionali and Società italiana per l’industria degli zuccheri [1979] ECR 2749, paragraph 31).
I så henseende skal der i en situation som den, der foreligger i tvisten i hovedsagen, tages hensyn til tre rækker forhold.
In that regard, in a scenario such as that of the main proceedings, three sets of factors must be taken into account.
For det første indeholder direktiv 2003/55 ingen bestemmelser om indgreb i de eksisterende gasdistributionskoncessioner.
First, Directive 2003/55 does not require existing concessions for the distribution of gas to be called in question.
For det andet fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, at den i 1984 tildelte koncession skulle være gældende indtil 2029.
Secondly, it is clear from the order for reference that the concession granted in 1984 was to have effect until 2029.
Den omstændighed, at den er blevet opsagt før tiden i medfør af lovdekret nr. 273/2005, hvis virkning vil være, at Comune di Rodengo Saiano skal iværksætte en licitation med henblik på tildelingen af en ny koncession, er således udtryk for en bedre overholdelse af fællesskabsretten.
Thus, its early termination pursuant to Decree-Law 273/2005, the effect of which will be that the Comune di Rodengo Saiano will have to make the award of a new concession subject to competitive tendering, could constitute enhanced compliance with Community law.
For det tredje kræver retssikkerhedsprincippet navnlig, at retsreglerne skal være klare, præcise og forudsigelige i deres retsvirkninger, især når de kan have bebyrdende virkninger for personer og virksomheder (jf. i denne retning dom 7.6.2005, sag C-17/03, VEMW m.fl., Sml. I, s. 4983, præmis 80 og den deri nævnte retspraksis).
Thirdly, the principle of legal certainty requires, particularly, that rules of law be clear, precise and predictable in their effects, in particular where they may have negative consequences on individuals and undertakings (see, to that effect, Case C-17/03 VEMW and Others [2005] ECR I-4983, paragraph 80 and the caselaw cited).
Det må i så henseende fastslås, at den i hovedsagen omhandlede koncession blev tildelt i 1984, på hvilket tidspunkt Domstolen endnu ikke havde fastslået, at det fulgte af fællesskabsretten, at kontrakter, der udbød en klar grænseoverskridende interesse, kunne være omfattet af forpligtelser vedrørende gennemsigtighed på de betingelser, der er nævnt i præmis 59 og 60 i denne dom.
It must, from that point of view, be noted that the concession in question in the main proceedings was granted in 1984, at a time when the Court had not yet held that it followed from primary Community law that contracts with a cross-order interest might be subject to duties of transparency in the situations referred to in paragraphs 59 and 60 of the present judgment.
Under disse omstændigheder bemærkes — idet det ikke er nødvendigt at tage stilling til spørgsmålet om beskyttelse af den berettigede forventning — at retssikkerhedsprincippet ikke alene tillader, men også kræver, at opsigelsen af en sådan koncession er forbundet med en overgangsperiode, der gør det muligt for kontrahenterne at opløse deres kontraktforhold på acceptable vilkår, såvel under hensyn til kravene til den offentlige tjenesteydelse som fra et økonomisk synspunkt.
In those circumstances, and without it being necessary to consider the principle of the protection of legitimate expectations, the principle of legal certainty not only permits but also requires that the termination of such a concession be coupled with a transitional period which enables the contracting parties to untie their contractual relations on acceptable terms both from the point of view of the requirements of the public service and from the economic point of view.
Det tilkommer den forelæggende ret at vurdere, om især den forlængelse af overgangsperiodens varighed, der er foretaget ved en lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, kan betragtes som nødvendig af hensyn til overholdelsen af retssikkerhedsprincippet.
It is for the referring court to determine whether, in particular, the extension of the length of the transitional period, brought about by legislation such as that at issue in the main proceedings, can be regarded as being necessary to comply with the principle of legal certainty.
Det første og det andet spørgsmål skal herefter besvares med, at artikel 43 EF, 49 EF og artikel 86, stk. 1, EF ikke er til hinder for, at der i en medlemsstats lovgivning som den, der er omtvistet i hovedsagen, foreskrives en forlængelse på de i lovgivningen fastsatte betingelser af varigheden af den overgangsperiode, ved hvis udløb en koncession på distribution af naturgas som den i hovedsagen omhandlede skal bringes til ophør før tiden, for så vidt som en sådan forlængelse kan betragtes som nødvendig for at gøre det muligt for kontrahenterne at opløse deres kontraktforhold på acceptable vilkår, såvel under hensyn til kravene til den offentlige tjenesteydelse som fra et økonomisk synspunkt.
The reply to the first and second questions must therefore be that Articles 43 EC, 49 EC and 86(1) EC do not preclude legislation of a Member State, such as that at issue in the main proceedings, which provides for the extension, on conditions which it lays down, of the length of the transitional period at the end of which the early cessation of a concession for the distribution of natural gas such as that in question in those proceedings must occur, provided that such an extension can be regarded as being necessary to enable the contracting parties to untie their contractual relations on acceptable terms both from the point of view of the requirements of the public service and from the economic point of view.
»Præjudiciel forelæggelse — gyldigheden af forordning (EF) nr. 1873/2003 — veterinærlægemidler — forordning (EØF) nr. 2377/90 — maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærlægemidler i animalske levnedsmidler — progesteron — begrænsninger i anvendelsen — direktiv 96/22/EF«
(Reference for a preliminary ruling — Validity of Regulation (EC) No 1873/2003 — Veterinary medicinal products — Regulation (EEC) No 2377/90 — Maximum residue limits of veterinary medicinal products in foodstuffs of animal origin — Progesterone — Restrictions on use — Directive 96/22/EC)
Domstolens dom (Første Afdeling) af 17. juli 2008 . . . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (First Chamber), 17 July 2008 . . . . . . . . . . . .
Landbrug — ensartede lovgivninger — maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærlægemidler i animalske levnedsmidler — procedure for fastsættelse heraf — forordning nr. 2377/90
Agriculture — Uniform legislation — Maximum residue limits of veterinary medicinal products in foodstuffs of animal origin — Determination procedure — Regulation No 2377/90
SAMMENDRAG — SAG C-448/06 markedsføre stoffet, som ville komme til at gælde, hvis det blev optaget i forordningens bilag IV, ville være uforholdsmæssigt.
SUMMARY — CASE C-448/06 so that a total prohibition on marketing that substance following its inclusion in Annex IV to that regulation would be disproportionate.
Under hensyn til såvel det vide skøn, Kommissionen rådede over, som de faktiske omstændigheder som helhed, hvorunder forordning nr. 1873/2003 om ændring af bilag II til forordning nr. 2377/90 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærlægemidler i animalske levnedsmidler er blevet vedtaget, fremgår det ikke, at Kommissionen har overskredet grænserne for sit skøn ved at gøre optagelsen af progesteron i nævnte bilag II betinget af en bestemt dispenseringsform, som tilgodeser såvel hensynet til beskyttelse af den offentlige sundhed som kravene til overholdelse af proportionalitetsprincippet.
Having regard both to the extent of the Commission’s discretion and to all the factual circumstances in light of which Regulation No 1873/2003 amending Annex II to Regulation No 2377/90 laying down a Community procedure for the establishment of maximum residue limits of veterin -ary medicinal products in foodstuffs of animal origin was adopted, it does not appear that the approach followed by the Commission, by restricting inclusion of progesterone in Annex II to that regulation to a specific method of administration, taking account both of considerations of protection of human health and of requirements based on the principle of proportionality, disregarded the limits of the Commission’s discretion.
Denne konklusion afsvækkes ikke af bestemmelserne i direktiv 96/22 om forbud mod anvendelse af visse stoffer med hormonal og thyreostatisk virkning og af ß-agoni-ster i husdyrbrug, som ændret ved direktiv 2003/744, hvorefter det er muligt at anvende progesteron i form af en intramuskulær indsprøjtning.
That conclusion is in no way called into question by the provisions of Directive 96/22 concerning the prohibition on the use in stockfarming of certain substances having a hormonal or thyrostatic action and of Betaagonists, as amended by Directive 2003/74, which allow Member States to authorise the administration of progesterone by intramuscular injection.
En af de betingelser, som er fastsat i dette direktivs artikel 4 for, at medlemsstaterne kan tillade indgift i husdyr af progesteron, er, at de markedsføringskrav, der er fastsat i direktiv 81/851, er overholdt, hvilket direktiv efterfølgende er blevet afløst af direktiv 2001/82 om oprettelse af en fællesskabskodeks for veterinærlægemidler. Ifølge denne bestemmelse, sammenholdt med artikel 6 i direktiv 2001/82, kan medlemsstaterne kun tillade indgift af progesteron i dyr til levnedsmiddelproduktion, såfremt dette stof er optaget i bilag I, II eller III til forordning nr. 2377/90 i overensstemmelse med denne forordnings bestemmelser.
The conditions under which Article 4 of that directive allows Member States to authorise the administration of progesterone to farm animals include that of compliance with the requirements relating to placing on the market laid down in Dir -ective 81/851, which was repealed subsequently by Directive 2001/82 on the Community code relating to veterinary medicinal products.
Selv om det ikke er udtrykkeligt fastsat i artikel 3 i forordning nr. 2377/90, at det ved optagelsen af et stof i forordningens bilag II er muligt at fastsætte begrænsninger vedrørende den måde, stoffet indgives på, udelukker denne omstændighed ikke, at Kommissionen kan optage stoffet i bilaget på sådanne betingelser.
Although it is true that Article 3 of Regulation No 2377/90 does not expressly provide for the possibility of including a substance in Annex II thereto for only some of its methods of administration, that fact cannot prevent the Commission from nevertheless making such an inclusion.
En sådan fremgangsmåde kan være særligt velbegrundet, dels når det pågældende stof ikke kan optages i forordningens bilag I eller III, dels når det ved fastsættelse af bestemte begrænsninger i den måde, stoffet indgives på, kan sikres, at tilstedeværelsen af restkoncentrationer i animalsk væv ikke udgør en risiko for folkesundheden, således at et totalforbud mod at
That approach may appear particularly appropriate where, on the one hand, the substance in question cannot be included in Annex I or III to that regulation, but where, on the other, certain limitations on the methods of administration of that substance can make it possible to ensure that the presence of residues in animal tissue does not constitute a risk for human health,
(jf. præmis 31, 34, 42, 43 og 45)
(see paras 31, 34, 42, 43, 45)
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKATJÁN MAZÁK fremsat den 16. januar 2008 1 væske til intramuskulær indsprøjtning var blevet tilbagekaldt.
OPINION OF ADVOCATE GENERALMAZÁK delivered on 16 January 2008 1 terone ad us. vet’ in the form of a solution for intramuscular injection.
I denne sag har Verwaltungsgericht Köln (Tyskland) anmodet Domstolen om at oplyse, om Kommissionens forordning (EF) nr. 1873/2003 af 24. oktober 2003 om ændring af bilag II til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærlægemidler i animalske levnedsmidler 2er forenelig med artikel 1, nr. 1, og artikel 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 3og artikel 4, nr. 1, i Rådets direktiv 96/22/EF af 29. april 1996 om forbud mod anvendelse af visse stoffer med hormonal og thyreostatisk virkning og af beta-agonister i husdyrbrug og om ophævelse af direktiv 81/602/EØF, 88/146/EØF og 88/299/EØF 4.
In the present case, the Verwaltungsgericht Köln (Administrative Court, Cologne) (Germany) asks the Court whether Commission Regulation (EC) No 1873/2003 of 24 October 2003 amending Annex II to Council Regulation (EEC) No 2377/90 laying down a Community procedure for the establishment of maximum residue limits of veterinary medicinal products in foodstuffs of animal origin 2is compatible with Articles 1(1) and 3 of Council Regulation (EEC) No 2377/90 3and Article 4(1) of Council Directive 96/22/EC of 29 April 1996 concerning the prohibition on the use in stockfarming of certain substances having a hormonal or thyrostatic action and of betaagonists, and repealing Directives 81/602/EEC, 88/146/EEC and 88/299/EEC. 4
Forordning nr. 2377/90 fastsætter en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer (herefter »MRL«) af veterinærmedicinske præparater i animalske levnedsmidler.
Regulation No 2377/90 lays down a Community procedure for the establishment of maximum residue limits (‘MRLs’) of veterinary medicinal products in foodstuffs of animal origin.
Det præjudicielle spørgsmål er opstået i en sag anlagt af cp-Pharma Handels GmbH (herefter »cp-Pharma«) mod de kompetente nationale myndigheder, efter at selskabets markedsføringstilladelse for veterinærlægemidlet »Progesteron ad us. vet« i form af en
The preliminary reference arose in an action brought by cp-Pharma Handels GmbH (hereinafter ‘cp-Pharma’) against the competent national authorities following the revocation of its marketing authorisation for the veterinary medicinal product ‘proges-
1 — Originalsprog: engelsk.2 — EUT L 275, p. 9.
3 — Regulation of 26 June 1990 laying down a Community procedure for the establishment of maximum residue limits of veterinary medicinal products in foodstuffs of animal origin (OJ 1990 L 224, p. 1).
Ifølge artikel 1, nr. 1, litra a), i forordning nr. 2377/90 forstås ved restkoncentrationer af veterinærmedicinske præparater »alle farmakologisk virksomme stoffer, hvad enten der er tale om lægemiddelstoffer, hjælpestoffer eller nedbrydningsstoffer, og deres metabolitter, som er tilbage i levnedsmidler hidrørende fra dyr, som er behandlet med det pågældende veterinærmedicinske præparat«.
Article 1(1)(a) of Regulation No 2377/90 provides that ‘“residues of veterinary medicinal products”: means all pharmacologically active substances, whether active principles, excipients or degradation products, and their metabolites which remain in foodstuffs obtained from animals to which the vet -erinary medicinal product in question has been administered’.
Ved maksimalgrænseværdi for restkoncentrationer forstås ifølge artikel 1, nr. 1, litra
Article 1(1)(b) of Regulation No 2377/90 provides that the ‘“maximum residue limit”: means the
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MAZÁK — SAG C-448/06 fastsættes en midlertidig MRL gældende for en bestemt periode, som kun kan forlænges én gang (artikel 4) b), i forordning nr. 2377/90 »den maksimale koncentration af restindholdet af veterinærmedicinske præparater […], som kan accepteres af Fællesskabet som tilladt ifølge lovgivningen eller anerkendt som værende acceptabel i eller på levnedsmidler«.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-448/06 provisional MRL may be established for a fixed period which can only be extended once (Article 4); maximum concentration of residue resulting from the use of a veterinary medicinal product … which may be accepted by the Community to be legally permitted or recognised as acceptable in or on a food’.
— bilag IV, der er forbeholdt stoffer, for hvilke der ikke kan fastsættes en MRL, eftersom restkoncentrationer af disse stoffer, uanset mængden, frembyder en sundhedsfare for forbrugerne (artikel 5).
— Annex IV is reserved for substances for which no MRL can be established because residues of such substances constitute a threat to consumer health in any amount (Article 5).
I henhold til artikel 25 i forordning nr. 2377/90 skal der udarbejdes fire bilag, hvori farmakologisk virksomme stoffer til behandling af dyr bestemt til levnedsmiddelproduktion kan opføres:
Articles 2 to 5 of Regulation No 2377/90 provide for four annexes to be drawn up in which pharmacologically active substances, intended for use in veterinary medicines to be administered to foodproducing animals, may be included:
— bilag I, der er forbeholdt stoffer, for hvilke der efter en vurdering af de risici, som stoffet udgør for menneskers sundhed, kan fastsættes en MRL (artikel 2)
— Annex I is reserved for substances for which an MRL may be established following an assessment of the risks which the substance presents to human health (Article 2);
Artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 2377/90 bestemmer, at »[f]or i bilag I, II eller III at få opført et farmakologisk virksomt stof, der er beregnet til brug i veterinærlægemidler til behandling af dyr bestemt til levnedsmiddelproduktion, skal der indgives en ansøgning om fastsættelse af en maksimalgrænseværdi for restkoncentrationer til Det Europæiske Agentur for Lægemiddelvurdering, der er oprettet ved forordning (EØF) nr. 2309/93 [ 6], i det følgende benævnt agenturet«.
Article 6(1) of Regulation No 2377/90 provides that ‘[i]n order to obtain the inclusion in Annexes I, II or III of a pharmacologically active substance which is intended for use in veterinary medicinal products for administration to foodproducing animals, an application to establish a maximum residue limit shall be submitted to the European Agency for the Evaluation of Medicinal Products set up by Council Regulation (EEC) No 2309/93, [ 6] hereinafter referred to as “the Agency”.’
— bilag II, der er forbeholdt stoffer, for hvilke det af hensyn til beskyttelsen af folkesundheden ikke er nødvendigt at fastsætte en MRL (artikel 3) 5
— Annex II is reserved for substances in respect of which it does not appear necessary, for the protection of public health, to fix an MRL (Article 3); 5
— bilag III, der er forbeholdt stoffer, for hvilke det ikke er muligt endeligt at fastsætte en MRL, men for hvilke der uden risiko for forbrugernes sundhed kan
— Annex III is reserved for substances for which it is not possible to establish an MRL definitively but for which, without compromising consumer health, a