natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 21. april 1999 har Den Italienske Republik i medfør af EF-traktatens artikel 173, stk. 1 (efter ændring nu artikel 230, stk. 1, EF), anlagt sag med påstand om annullation af Kommissionens beslutning 1999/186/EF af 3. februar 1999 om at udelukke visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, fra EF-finansiering, i det omfang det ved beslutningen afvises at finansiere et beløb på 7 421 939 820 ITL af de udgifter, som Den Italienske Republik har afholdt i støtte til forarbejdning af tomater.
By application lodged at the Registry of the Court of Justice on 21 April 1999, the Italian Republic sought, under the first paragraph of Article 173 of the EC Treaty (now, after amendment, the first paragraph of Article 230 EC), the annulment of Commission Decision 1999/186/EC of 3 February 1999 excluding from Community financing certain expenditure incurred by the Member States under the Guarantee Section of the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF), in so far as it disallowed ITL 7 421 939 820 of expenditure incurred by the Italian Republic for aid for the processing of tomatoes.
Brancheaftalens artikel 11 vedrører betalingsbetingelserne.
Article 11 of the trade agreement dealt with the detailed rules of payment.
Den bestemmer bla., at producenten i sin egenskab af sælger »udelukkende bærer transportomkostningerne i forbindelse med returneringen af de containere (bins) og andre tomme beholdere eller lignende materiel, der er nødvendige til transport af råvarerne til forarbejdningsvirksomheden«.
It provides, inter alia, that the producer, in his capacity as vendor, shall pay 'the cost of transport relating only to the collection of the bins and other empty containers or similar equipment necessary for the delivery of the raw material to the processing undertakings'.
Ifølge samme artikel »træffer parterne udtrykkeligt aftale om, at de transportomkostninger, der i så tilfælde påhviler producenter og producentsammenslutningerne, under ingen omstændigheder må overstige 35% af de totale dokumenterede transportomkostninger, heri medregnet transport af råvarerne fra høststedet til forarbejdningsvirksomheden, som i henhold til fællesskabsreglerne skal overtages af forarbejdningsvirksomheden«.
Under the same article, '[t]jrie parties expressly agree that, in that case, the cost of the transport chargeable to the producers and associations of producers shall not in any case exceed 35% of the overall cost, as supported by documentary evidence, of transport, including the carriage of the raw material from the place of harvest to the processing plant which, as the Community legislation provides, shall be paid by the processing industry'.
Dette beløb er resultatet af en fast korrektion på 2% af samtlige de udgifter, som Den Italienske Republik har afholdt i form af støtte til forarbejdning af tomater, og som den har anmeldt til EUGFL.
In Summary Report No VI/6462/98 on the results of the checks carried out for the clearance of the accounts of the Guarantee Section of the EAGGF for the 1995 financial year, as consolidated on 12 January 1999. the Commission explained the financial correction, which is the subject of these proceedings, in the following manner:
I sin sammenfattende rapport nr. VI/6462/98 om resultaterne af kontrollen med henblik på regnskabsafslutningen for EUGFL, Garantisektionen, for regnskabsåret 1995, begrundede Kommissionen den omtvistede finansielle korrektion på følgende måde:
'The information collected during the audits showed that the tomato producers were obliged by the processors to pay 35% of the cost of transport of the raw materials, even if it is contrary to the Community rules, and in particular to Article 6(3)(e) of Regulation (EEC) No 1558/91.
Den 17. juli 1996 indgik de italienske producentog forarbejdningssammenslutninger en brancheaftale vedrørende tomater til industriel forarbejdning i produktionsåret 1996/1997 (GURI (lovtidende) nr. 187 af 10.8.1996, herefter »brancheaftalen«) i overensstemmelse med den
Taking account of the available information, Commission staff consider that that breach of the Community rules can be likened to an incomplete payment of the minimum price to the producers for the raw materials supplied, and achieved for the processing undertakings an unfair competitive advantage in relation to other countries' undertakings.
blev tvunget af forarbejdningsvirksomhederne til selv at bære 35% af transportomkostningerne for råvarerne, selv om dette er i strid med fællesskabsreglerne, navnlig artikel 6, stk. 3, litra e), i forordning (EØF) nr. 1558/91.
The Community legislation does not prevent the processors from rendering certain services to the producers, such as, in particular, providing containers for harvesting the tomatoes, the costs of which may be charged to the producer.
Enhver direkte eller indirekte omgåelse af denne forpligtelse udgør en tilsidesættelse af fællesskabsretten.
In the second place, the fact of providing, in relation to the costs chargeable to the producers, for a limit calculated in relation to the costs of transport is not, of itself, contrary to the Community legislation.
Formålet med artikel 6, stk. 3, litra e), i forordning nr. 1558/91 er nemlig at undgå, at minimumsprisen omgås ved anvendelse af en uigennemskuelig praksis.
However, the Member States must ensure strict compliance with the obligation of the processors to pay the minimum price, and particularly that the costs of the transport from the place of production to the place of processing are not charged to the producers.
Kommissionens tjenestegrene er på baggrund af de forhåndenværende oplysninger af den opfattelse, at denne tilsidesættelse af fællesskabsreglerne medfører, at producenterne ikke til fulde får udbetalt minimumsprisen for de leverede råvarer, hvilket giver forarbejdningsvirksomhederne en illoyal konkurrencefordel i forhold til virksomhederne i de andre medlemsstater.
In that regard, it must be held that numerous processing contracts made in the various regions of Italy in accordance with the trade agreement, and annexed to the application, fix the contribution of the producers to the cost of transport, within the meaning of Article 11 ofthat agreement, at 35% of the overall cost of the transport.
Det fremgår således, at det er en udbredt praksis, at producenternes deltagelse i omkostningerne ikke beregnes på grundlag af de af hver enkelt producents faktisk afholdte omkostninger, men på grundlag af et fast beløb, således at producenterne pålægges den maksimale procentdel, som er omhandlet i brancheaftalen.
It appears therefore, that, according to a widespread practice, the producers' contribution is calculated not according to the cost actually incurred for each producer, but by a flat-rate method charging producers the maximum percentage allowed by the trade agreement.
En sådan fast beregning er ikke i overensstemmelse med den ovenfor nævnte forpligtelse.
Such a flat-rate calculation is contrary to the obligation mentioned above.
Kommissionen har derfor med rette antaget, at de forarbejdningskontrakter, som er indgået på grundlag af brancheaftalen, medfører, at minimumsprisen »ab producent« ikke betales fuldt ud.
Therefore, the Commission was right to decide that the effect of processing contracts concluded on the basis of the trade agreement is incomplete payment of the minimum price described as being 'ex producer'.
Det må følgelig fastslås, at de udgifter, som Den Italienske Republik har betalt i form af støtte til forarbejdning af tomater, og som er anmeldt til EUGFL, ikke blev afholdt i overensstemmelse med Fællesskabets regler, hvorfor Kommissionen var berettiget til at anvende den omtvistede faste korrektion.
As a result, it must be held that the expenditure incurred by the Italian Republic in the context of processing aid for tomatoes and declared under the EAGGF was not incurred in accordance with Community rules and that the Commission was therefore entitled to apply the flat-rate correction which is the subject-matter of this case.
Generaladvokat C. Stix-Hackl fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 3. maj 2001.
Advocate General C. Stix-Hackl delivered her Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 3 Mav 2001.
Hun foreslog Domstolen at træffe følgende afgørelse:
She proposed that the Court:
»1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
'(1) dismiss the action;
Sag C-270/99 Ρ Ζ / Europa-Parlamentet Tjenestemandsvedtægten
Case C-270/99 Ρ Ζ ν European Parliament Staff Regulations of Officials
»Appel ~ tjenestemænd — disciplinær forfølgning — overskridelse af fristerne i artikel 7 i bilag LX til vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber« (Sjette Afdeling)
(Appeal — Officials — Disciplinary proceedings — Failure to comply with the timelimits laid down in Article 7 of Annex IX to the Staff Regulations of Officials of the European Communities) (Sixth Chamber)
Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 19. juli 1999 har Ζ iværksat appel i medfør af artikel 49 i EF-statutten og de tilsvarende bestemmelser i EKSF- og Euratomstatutterne for Domstolen med påstand dels om ophævelse af dommen afsagt af Retten i Første Instans den 4. maj 1999 i sag T-242/97, Ζ mod Parlamentet (herefter »den appellerede dom«), i det omfang Retten frifandt Europa-Parlamentet for Z's påstand om annullation af Europa-Parlamentets generalsekretærs afgørelse af 28. oktober 1996 om at pålægge Ζ den disciplinære sanktion degradation (herefter »den anfægtede afgørelse«), dels om annullation af denne afgørelse.
By application lodged at the Court Registry on 19 July 1999, Ζ brought an appeal under Article 49 of the EC Statute and the corresponding provisions of the ECSC and Euratom Statutes of the Court of Justice seeking, first, to have the judgment of the Court of First Instance of 4 May 1999 in Case T-242/97 Ζ ν Parliament set aside, in so far as the Court of First Instance dismissed Z's action against the decision of the Secretary-General of the European Parliament of 28 October 1996 imposing on him the disciplinary measure of downgrading ('the contested decision') and, second, annulment of that decision.
De faktiske omstændigheder i sagen for Retten chikanøs adfærd over for underordnede
Background to the dispute before the Court of First Instance
Det fremgår af den appellerede dom, at appellanten indtrådte i Parlamentets tjeneste i 1977.
It is apparent from the judgment under appeal that the appellant entered the service of the Parliament in 1977.
På tidspunktet for de omtvistede omstændigheder, dvs. mellem 1988 og 1995, var han ansvarlig for tjenesten for »medlemmernes post«, der henhørte under Generaldirektoratet for Sekretariat og Almindelige Anliggender (GD
At the material time, that is between 1988 and 1995, he was responsible for the members' mail service within the Directorate-General of the Registry (DG-1) in Brussels. He was appointed principal clerical officer in Grade C 1 with effect from 1 May 1989.
— uhensigtsmæssig organisation af tjenesten vedrørende »medlemmernes post« vedtægtens bilag IX, var tilsidesat, fordi tidsfristen mellem de forskellige stadier i proceduren var urimelig lang.
In December 1994, XB, C and D, the three officials in the appellant's department, who were his subordinates, submitted a complaint against him to the President of the Staff Committee of the Parliament.
bortfjernelse af en del af posten.
They made a number of allegations in respect of the appellant's professional behaviour.
Rapporten anbefalede Parlamentets generalsekretær at iværksætte disciplinær forfølgning i sin egenskab af ansættelsesmyndighed.
The inquiry report of 2 June 1995 upheld the following complaints against the appellant:
Den forkastede derfor appellantens anbringende om fristoverskridelserne i henhold til artikel 7.
- abusive behaviour towards employees under his authority,
Til støtte for sine påstande har appellanten gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl ved ikke at have taget hensyn til, at fristerne i artikel 7 i vedtægtens bilag IX ulovligt blev overskredet.
— sexual harassment, dealing in second-hand cars without prior authorisation and using the institution's facilities (the telephone and the garage) for that purpose,
Mødereferatet af høringen blev tilsendt appellanten, som fremsatte sine skriftlige bemærkninger ved skrivelse af 20. juli 1995.
— inadequate organisation of the members' mail service, and
Domstolens bemærkninger
— removal of items of mail.
Den 31. august 1995 besluttede ansættelsesmyndigheden at indlede en disciplinærsag mod appellanten og rejse sag for Disciplinærrådet.
On 7 July 1995, the appellant, who had been informed of the complaints upheld in the inquiry report of 2 June 1995, was heard by the appointing authority, in accordance with the second paragraph of Article 87 of the Staff Regulations.
Til støtte for anbringendets første led har appellanten hovedsagelig anført, at Retten har begået en retlig fejl ved ikke at have taget hensyn til, at fristerne i artikel 7 i vedtægtens bilag IX er ufravigelige og skal anvendes strikt.
On 31 August 1995, the appointing authority decided to commence disciplinary proceedings against the appellant and to refer the matter to the Disciplinary Board.
Den 3. september 1996 afgav Disciplinærrådet en begrundet udtalelse.
On 3 September 1996, the Disciplinary Board delivered its reasoned opinion.
Det fastslog heri, at der forelå tilstrækkelige beviser for nogle af de anklager, som var rettet mod appellanten.
It found that there was sufficient proof of a number of the allegations made against the appellant.
Af disse grunde anbefalede Disciplinærrådet, at appellanten blev fjernet fra tjenesten i henhold til vedtægtens artikel 86, stk. 2, litra f), dog uden reduktion af retten til pension.
For those reasons, the Disciplinary Board recommended that the appellant be removed from his post, in accordance with Article 86(2)(f) of the Staff Regulations, but without reduction of his entitlement to a pension.
Efter at ansættelsesmyndigheden havde foretaget en høring af appellanten den 3. oktober 1996 i overensstemmelse med artikel 7, stk. 3, i vedtægtens bilag IX, vedtog ansættelsesmyndigheden den anfægtede afgørelse den 28. oktober 1996. Ved afgørelsen blev appellanten degraderet til lønklasse C5, første løntrin.
After hearing the appellant on 3 October 1996, as provided for in the third paragraph of Article 7 of Annex IX to the Staff Regulations, the appointing authority on 28 October 1996 adopted the contested decision, downgrading the appellant to Grade C 5, Step 1.
Annullationssøgsmålet og den appellerede dom
The action for annulment and the judgment under appeal
Det må for det andet fastslås, at appellantens argumentation ikke kan rejse tvivl om denne retspraksis.
In support of that action, he relied, inter alia, on a number of pleas in law alleging irregularities in the pre-disciplinary, disciplinary and administrative proceedings.
Hvad for det første angår argumentet vedrørende EMRK's artikel 6, stk. 1 — uden at det er nødvendigt at tage stilling til, om denne bestemmelse finder anvendelse i de disciplinære procedurer, som gennemføres i henhold til vedtægten — bemærkes, at ifølge denne bestemmelse har enhver har ret til en retfærdig og offentlig rettergang inden for en rimelig frist
One of those pleas in law alleged infringement of the first and third paragraphs of Article 7 of Annex IX to the Staff Regulations, owing to failure to allow a reasonable time between the various steps in the proceedings.
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 22. august 1997 anlagde appellanten sag til prøvelse af den anfægtede afgørelse. Til støtte herfor fremførte appellanten en række anbringender, hvorefter der havde været fulgt en ulovlig fremgangsmåde i forbindelse med den administrative procedure, proceduren forud for den disciplinære forfølgning og under selve disciplinærsagen. Bland disse anbringender var anbringendet om, at artikel 7, stk. 1 og 3, i
The Court of First Instance held under appeal that failure to comply with the timelimits laid down in Article 7 of Annex IX to the Staff Regulations did not in this case provide a ground for annulling the contested decision.
IX ikke er bindende, vidner de i al fald om, at fællesskabslovgiver har villet pålægge de disciplinære myndigheder en forskrift for god forvaltningsskik, som består i, at de er forpligtet til at gennemføre den disciplinære forfølgning med omhu og følge en sådan handlemåde, at ethvert skridt i forfølgningen sker inden en rimelig frist i forhold til det foregående skridt.
In support of his appeal, the appellant claims that by not penalising in the present case the unlawfulness of the non-compliance with the timelimits laid down in Article 7 of Annex IX to the Staff Regulations, the Court of First Instance erred in law.
Appellanten anfægter med sin kritik af Parlamentets argumentation for Retten den retlige kvalifikation, som denne har foretaget af de faktiske omstændigheder, som Parlamentet påberåbte sig til retfærdiggørelse af en overskridelse af de pågældende frister.
In support of the first limb of his plea in law, the appellant claims in essence that by not holding that the timelimits laid down in Article 7 of Annex IX to the Staff Regulations are mandatory and of strict application, the Court of First Instance erred in law.
I, s. 8417, præmis 21), fremgår det såvel af Domstolens praksis som af praksis ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, at spørgsmålet om, hvorvidt varigheden af en sags behandling kan anses for rimelig, må vurderes på grundlag af omstændighederne i den enkelte sag, herunder navnlig sagens betydning for den pågældende, dens kompleksitet samt den pågældendes og de kompetente myndigheders adfærd (jf. dommen i sagen Baustahlgewebe mod Kommissionen, præmis 29, og Menneskerettighedsdomstolens dom af 23.4.1987, Erkner og Hofauer, Series A, nr. 117, afsnit 66, af 27.11.1991, Kemmache, Series A, nr. 218, afsnit 60, af 31.3.1992, X mod Frankrig, Series A, nr. 234-C, afsnit 32, af 23.4.19%, Phocas mod Frankrig, og af 27.9.1997, Garyfallou AEBE mod Grækenland).
As regards the argument based on Article 6(1) of the Convention, and without there being any need to determine whether that provision is applicable to the disciplinary proceedings provided for in the Staff Regulations, it should be recalled that Article 6(1) provides that in the determination of his civil rights or obligations or of any criminal charge against him, everyone is entitled to a fair and public hearing within a reasonable time, by an independent and impartial tribunal established by law.
Hvad angår realiteten bemærkes, at det alene præciseres i den retspraksis nævnt ovenfor, hvorefter fristerne i artikel 7 i vedtægtens bilag IX ikke er bindende, at en overskridelse af disse frister ikke uden videre indebærer, at den disciplinære afgørelse, der træffes efter fristernes udløb, skal annulleres.
As its wording clearly shows, Article 6(1) of the Convention does not lay down precise timelimits and does not provide that the timelimits laid down in a legislative measure, such as those laid down in Article 7 of Annex IX to the Staff Regulations, are necessarily to be regarded as mandatory.
Domstolen har ikke i disse domme taget stilling til, om en væsentlig forsinkelse af fristerne i artikel 7 i vedtægtens bilag IX, som udgør en tilsidesættelse af forskrifterne for god forvaltningsskik, i visse tilfælde kan medføre en annullation af den disciplinære afgørelse, der træffes efter fristernes udløb.
As regards the application of the general principle of Community law that everyone is entitled to legal process within a reasonable period (see Case C-185/95 Ρ Baustahlgewebe ν Commission [1998] ECR 1-8417, paragraph 21), it is clear from the case-law of both the Court of Justice and the European Court of Human Rights that the reasonableness of the length of proceedings is to be determined in the light of the circumstances specific to each case and, in particular, the importance of the case for the person concerned, its complexity and the conduct of the applicant and of the competent authorities (see Baustahlgewebe ν Commission, cited above, paragraph 29, and the judgments of the European Court of Human Rights in the cases of Erkner and Hofauer of 23 April 1987, Series A No 117, § 66; Kemmache of 27 November 1991, Series A No 218, § 60; Phocas ν France of 23 April 1996, and Garyfallou AEBE ν Greece of 27 September 1997).
Hvad for det andet angår det argument, som appellanten har støttet på de af Domstolens domme, der er angivet ovenfor i præmis 20 (dommen i sagen Ferriera Valsabbia mod Kommissionen, præmis 14, og i sagen Cockerill-Sambre mod Kommissionen, præmis 10), fastslås, at denne retspraksis ikke er relevant i denne sag.
Furthermore, as regards the argument which the appellant derives from the case-law of the Court of Justice referred to in paragraph 20 above (Ferriera Valsabbia ν Commission, paragraph 14, and Cockerill-Sambre ν Commission, paragraph 10), that case-law is not relevant in this case.
Disse domme vedrører nemlig frister for anlæg af søgsmål ved Domstolen og Retten.
It concerns certain timelimits for bringing proceedings before the Court of Justice and the Court of First Instance.
Sådanne frister har en anden karakter end fristerne i artikel 7 i vedtægtens bilag IX og kan derfor ikke sammenlignes med disse.
Such timelimits are by their nature different from those laid down in Article 7 of Annex IX to the Staff Regulations and cannot therefore be compared with the latter.
Anbringendets andet led
The second limb of the plea in law
Appellanten har i anbringendets andet led anført, at selv om fristerne i artikel 7 i vedtægtens bilag
By the second limb of his plea in law, the appellant claims that in any event, even if the timelimits laid down in Article 7 of Annex IX to the Staff Regulations are not mandatory, they show that the Community legislature intended that the disciplinary authorities should be bound by a rule of sound administration, consisting in the obligation to conduct disciplinary proceedings diligently and to ensure that each step in the proceedings is taken within a reasonable time of the previous one.
Hvad angår dette spørgsmål kan det ikke udelukkes, at en væsentlig forsinkelse af disse frister i visse tilfælde kan sidestilles med en tilsidesættelse af et generelt fællesskabsretligt princip på området.
In the present case, the appellant's criticisms in respect of the arguments which the Parliament raised before the Court of First Instance seek to call into question the latter's legal characterisation of the elements of fact on which the Parliament relied in order to justify exceeding the timelimits in question.
Mere konkret kan man forestille sig, at en sådan overskridelse kan hindre den pågældende i at forsvare sig effektivt, eller at den skaber en berettiget forventning hos denne om ikke at blive pålagt nogen disciplinær sanktion.
It was specifically in the light of those elements that the Court of First Instance held that the conditions for declaring a decision void laid down in its own case-law were not satisfied.
Under sådanne usædvanlige omstændigheder vil forsinkelsen med vedtagelsen af den disciplinære afgørelse udgøre en tilsidesættelse af retten til forsvar eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, som vil kunne begrunde, at Fællesskabets retsinstanser annullerer afgørelsen.
As regards the substance, it should be pointed out that the case-law of this judgment, namely that the timelimits laid down in Article 7 of Annex IX to the Staff Regulations are not mandatory, merely established that the fact that those timelimits are exceeded does not of itself necessarily have the consequence that a disciplinary decision adopted after their expiry must be annulled.