natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kapitel 1: Politikker og lovgivninger henlede særlig opmærksomhed på beskyttelse af familier og styrkelse af lokalområder.
Chapter 1: Policies and laws drug policy is difficult, as it involves bringing together figures for activities carried out at different levels of government (e.g. local, regional, national), which may be funded under various budget headings, and are often not specifically identified as related to drugs.
gjort forsøg på at fastslå sammenhænge mellem narkotikastrategier eller handlingsplaner og indikatorer for narkotikasituationen.
policy documents. In most cases, a progress report based on data collected from service providers and ministries involved in drug policy is submitted to the government or parliament.
Dette bør blive mere almindeligt i fremtiden med EU’s nye narkotikahandlingsplan (200912), der opfordrer til udviklingen af instrumenter til måling af effekten og indvirkningen af narkotikapolitikkerne.
Most countries have thereby already started to implement Action 70 of the EU drugs action plan (2009–12), which calls upon EU Member States to evaluate and fine-tune their national drug policies on a regular or ongoing basis.
Offentlige udgifter
The total drugrelated public expenditure in Europe has been estimated at EUR 34 billion for 2005 (EMCDDA, 2008a).
Ti andre EU-medlemsstater havde nationale narkotikaplanlægningsdokumenter, som udløb i 2008.
Due to high levels of under-reporting it is not possible to update this estimate.
Spanien vedtog en ny narkotikastrategi i februar 2009, og otte andre lande (Bulgarien, Irland, Italien, Cypern, Litauen, Portugal, Rumænien og Slovakiet) var i færd med at færdiggøre og vedtage nye narkotikastrategier og -handlingsplaner i første halvdel af 2009.
The difficulties in information collection in this area are illustrated by the fact that among the 23 countries reporting data for 2007, only the Czech Republic was able to give a breakdown of expenditure across all levels of government.
Desuden planlægger Nederlandene at udskifte 1995-hvidbogen om narkotikapolitik i 2009, mens mindst ét af politikdokumenterne i adskillige lande udløber i år (Tjekkiet, Luxembourg, Ungarn, Slovenien, Kroatien og Tyrkiet).
Most countries could provide data on central government expenditure, and seven also reported expenditure by regional or local government (Belgium, Denmark, Estonia, Austria, Finland, Croatia) or from social security funds (Germany).
Beslutningstagerne har brug for detaljerede, pålidelige oplysninger om narkotikarelaterede offentlige udgifter til at vurdere den faktiske tildeling af ressourcer på dette område og i sidste instans forholdet mellem udgifter og fordele, når det gælder narkotikapolitik.
A similar assessment can be made regarding the final evaluation of national drug strategies and action plans, with more than 20 countries reporting that they are currently preparing or have recently carried out such an evaluation.
Et vigtigt trin mod forståelsen af stofbrugs bredere indvirkning er økonomisk at kunne anslå de ressourcer, som staten anvender som reaktion på brugen af ulovlige stoffer.
In some cases, the final report is a summary of annual implementation reviews; in others, there is an attempt to get a deeper understanding of the implementation process, of the effectiveness or of the impact of the policy.
Estimater af offentlige udgifter er baseret på statens budgetter og regnskabsdokumenter.
It reflects the voluntary commitment of the state in the field of drugs and can be traced back by a detailed review of public budgets.
Det er imidlertid vanskeligt at anslå de samlede udgifter i forbindelse med gennemførelsen af en national narkotikapolitik, da det indebærer sammenstilling af tal for aktiviteter, der er udført på forskellige regeringsniveauer (f.eks. lokalt, regionalt og nationalt), som kan være finansieret med forskellige overskrifter i budgettet, og som ofte ikke er specifikt angivet som relateret til narkotika.
Of the 23 countries providing data for 2007, 16 reported only labelled expenditure. In many cases (e.g. Estonia, France, Poland, Romania), the greater part of the labelled expenditure identified was incurred in connection with the implementation of national drug policy documents.
Omkring to tredjedele af de europæiske lande rapporterer, at de foretager en løbende eller årlig gennemgang af gennemførelsen af tiltagene fastsat i de nationale narkotikaplanlægningsdokumenter.
Drug policy evaluations face considerable difficulties in their attempts to link the outputs of drug strategies or action plans with changes in the drug situation.
I de fleste tilfælde fremsendes en situationsrapport baseret på data indsamlet fra de serviceudbydere og ministerier, der har med narkotikapolitik at gøre, til regeringen eller parlamentet.
Among these are problems in assessing the effects of large sets of actions and the limited understanding of the influence of key contextual elements, such as drug markets or trends in drug use and lifestyles among young people.
De fleste lande har dermed allerede påbegyndt gennemførelsen af aktion 70 i EU’s narkotikahandlingsplan (200912), som opfordrer EU’s medlemsstater til regelmæssigt eller løbende at evaluere og finjustere de nationale narkotikapolitikker.
Nevertheless, attempts to establish links between drug strategies or action plans and indicators of the drug situation have been made by some European countries. And this should become more common in the future, with the new EU drugs action plan (2009–12) calling for the development of instruments to measure the effectiveness and impact of drug policies.
En lignende vurdering kan foretages af den endelige evaluering af nationale narkotikastrategier og handlingsplaner, hvor mere end 20 lande rapporterer, at de i øjeblikket forbereder eller for nylig har udført en sådan evaluering.
Not all drugrelated expenditure is identified as such in national budgets.
I nogle tilfælde er den endelige rapport et resumé af gennemgang af årlige gennemførelser, i andre er der gjort et forsøg på at opnå en større forståelse af gennemførelsesprocessen, af politikkens effektivitet eller indvirkning.
In most countries, the amount expended in some drugrelated activities is embedded in other programmes and interventions (e.g. overall police operations budget, or interventions targeting both licit and illicit substances).
Blandt de lande, der har foretaget den mere uddybende evaluering, har to (Cypern og Luxembourg) besluttet at samarbejde med eksterne, udenlandske evalueringseksperter.
The results of earlier studies show that, in most cases, unlabelled expenditure represents the greater part of the national expenditure on the drugs problem.
De samlede narkotikarelaterede offentlige udgifter i Europa blev for 2005 anslået at være 34 mia. EUR (EONN, 2008a). Som følge af et stort antal manglende indberetninger er det ikke muligt at opdatere dette skøn.
Detailed, reliable information on drugrelated public expenditure is needed by policymakers in order to assess the actual allocation of resources in this area and, ultimately, the cost–benefit relations of drug policy.
Vanskelighederne ved indsamling af oplysninger på dette område kan illustreres ved det forhold, at kun Tjekkiet blandt de 23 lande, der indberettede data for 2007, var i stand til at give en opdeling af udgifterne på tværs af alle regeringsniveauer.
Estimating in economic terms the resources deployed by the state in response to the use of illicit drugs is therefore an essential step towards understanding the wider impact of drug use.
Øremærkede og ikke-øremærkede udgifter
However, estimating the total expenditure incurred in implementing national
Narkotikapolitikevalueringer står over for store vanskeligheder i forsøget på at sammenkæde resultaterne af narkotikastrategier eller handlingsplaner med ændringer i narkotikasituationen.
Three countries submitted labelled expenditure classified to the first level of COFOG (Luxembourg, Finland, United Kingdom for England only), with only the United Kingdom including figures for ‘general public services’, ‘education’ and ‘social protection’ (7).
Det drejer sig bl.a. om problemer med at vurdere effekten af omfattende foranstaltninger og den begrænsede forståelse af indvirkningen af vigtig baggrundsviden, f.eks. narkotikamarkeder eller tendenser i stofbrug og unges livsstil.
In these three countries, ‘health’ received the highest proportion of the total disbursement, followed by ‘public order and safety’ (Table 1).
I nogle europæiske lande er der ikke desto mindre
In contrast, for those countries providing COFOG data for unlabelled
Øremærkede udgifter er statens planlagte narkotikarelaterede offentlige udgifter.
The COFOG classification has three hierarchical levels.
Tabel 1: Øremærkede og ikke-øremærkede offentlige udgifter vedrørende narkotika i 2007 i de EU-medlemsstater, der rapporterer i overensstemmelse med COFOG (formålsklassifikation for offentlig forvaltning og service)
Table 1: Labelled and unlabelled drugrelated public expenditure in 2007 for those EU Member States reporting by COFOG (classification of functions of government)
Det Forenede Kongerige mio. EUR (%)
United Kingdom EUR million (%)
Øremærkede
Labelled
Ikke-øremærkede (
Unlabelled (
Ikke-øremærkede
Unlabelled
Generelle offentlige tjenesteydelser
Public order and safety
(1) (2) Kilder:
(1) (2) Sources:
Data fra 2006.Luxembourg har fremlagt udførlige oplysninger om de modeller, der er anvendt til at beregne de ikke-øremærkede udgifter.Nationale Reitoxrapporter (2008).
Data from 2006.Full details of the modelling procedures used to derive estimates of unlabelled expenditure are provided by Luxembourg.Reitox national reports (2008).
indberetninger (se EONN, 2008e), som viser, at aktiviteter i forbindelse med »offentlig orden og sikkerhed« modtager broderparten af de narkotikarelaterede offentlige udgifter, selv om størstedelen af øremærkede udgifter kan være tildelt tiltag inden for »sundhed«.
This is in line with the findings of earlier reports (see EMCDDA, 2008e), which suggest that, while the greater portion of labelled expenditure may be allocated to ‘health’ interventions, ‘public order and safety’ activities receive the lion’s share of drugrelated public expenditure.
data for 2007, indberettede kun øremærkede udgifter. I flere tilfælde (f.eks.
Framework Decision 2004/757/JHA of 25 October 2004 called for stronger penalties for trafficking illicit drugs.
Estland, Frankrig, Polen og Rumænien) blev størstedelen af de identificerede øremærkede udgifter afholdt i forbindelse med gennemførelsen af nationale narkotikapolitiske dokumenter.
It will show that the activity in these areas at national level has been reflected in agreements at EU level, though some countries have exercised their rights to go further than the minimum standards set by these agreements.
I de fleste lande, for hvilke der foreligger konsekvente oplysninger, steg øremærkede udgifter i faste priser i 2007 sammenlignet med 2005.
For most of the countries for which consistent information is available, labelled expenditure, at constant prices, increased in 2007 compared with 2005.
Tilvæksten varierede fra 14-23 % (Tjekkiet, Irland, Litauen, Luxembourg og Kroatien) til 72 % (Cypern og Finland).
Increments varied from 14 % to 23 % (Czech Republic, Ireland, Lithuania, Luxembourg, Croatia) to 72 % (Cyprus, Finland).
I Det Forenede Kongerige forblev øremærkede udgifter stabile i denne periode.
In the United Kingdom, labelled expenditure remained stable over this period.
EU’s afbalancerede tilgang til narkotikapolitik giver samme vægt til nedbringelse af narkotikaefterspørgslen og udbuddet af stoffer.
Several of these texts have been dedicated to establishing or regulating the programmes in some detail: in Ireland (1998), Poland (1999), Germany (2000), Czech Republic and Portugal (2001), Greece and Luxembourg (2002), Belgium and France (2004), Latvia (2005) and Austria and Lithuania (2007).
En undersøgelse af national lovgivning vedtaget i de seneste ti år viser, at EU’s medlemsstater aktivt har lovgivet i overensstemmelse med dette politiske engagement.
While European countries have covered many different aspects of opioid substitution treatment in the laws and regulations adopted, up to 2004 there was a noticeable trend for them to define the substances permitted.
Landene har oprettet lovgivningsmæssige rammer for bestemte skadesbegrænsende aktiviteter og samtidig forhøjet straffen for narkotikahandel.
During this period, about a quarter of the texts authorised or regulated the use of substances such as methadone and buprenorphine.
Halvt igennem perioden har to EU-instrumenter givet øget pondus til disse processer.
In contrast, one third of those reported since 2002 defined or eased access to programmes.
I 2003 fremsatte Det Europæiske Råd en henstilling om forebyggelse og nedbringelse af narkotikarelateret skade, som opfordrede til foranstaltninger, herunder tilbud om relevant substitutionsbehandling og adgang til distribution
Prescription of substances for opioid substitution is sometimes limited by law to doctors in treatment centres, though prescription by other doctors is often allowed (9). Authorised dispensaries are usually also specified in the legislation, mostly pharmacies or treatment centres, though some countries also allow doctors to dispense.
Offentlige udgifter med relation til narkotika kan kategoriseres i henhold til klassifikationen af det offentliges udgifter efter formål (COFOG) (EONN, 2008e).
An examination of national legislation passed during the last 10 years shows that EU Member States have been actively legislating in a manner consistent with this political commitment.
Tre lande fremlagde øremærkede udgifter klassificeret i første COFOG-hovedgruppe, (Luxembourg, Finland og Det Forenede Kongerige (kun for England)), hvor kun Det Forenede Kongerige medtog tal for »generelle offentlige tjenester«, »undervisning« og »social beskyttelse« (7).
Countries have been setting up regulatory frameworks for certain harm reduction activities, while increasing the punishments for drug trafficking.
I disse tre lande modtog »sundhed« den største andel af de samlede udgifter efterfulgt af »offentlig orden og sikkerhed« (tabel 1).
Halfway through the period, two EU instruments gave added impetus to these processes.
I modsætning hertil var størstedelen allokeret til »offentlig orden og sikkerhed« efterfulgt af »sundhed« i de lande, der fremlagde COFOG-data for ikke-øremærkede udgifter.
In 2003, the European Council issued a recommendation on the prevention and reduction of drugrelated harm, which called for actions including provision of appropriate substitution treatment and access to distribution and exchange of injection materials (8).
Dette er i overensstemmelse med resultaterne af tidligere
And, the Council
Den europæiske juridiske database om narkotika og udskiftning af injektionsmaterialer (8).
European Legal Database on Drugs
Under emneoversigterne indeholder den endvidere resuméer af den retlige stilling for udvalgte emner, herunder ulovlig narkotikahandel, substitutionsbehandling og nåle- og sprøjteprogrammer (1).
In its Topic overviews, it also provides summaries of the legal position on selected subjects including illegal drug trafficking, substitution treatment, and needle and syringe programmes (1).
(1) Emneoversigter for europæisk juridisk database om narkotika: http://eldd.emcdda.europa.eu/html.cfm/index5036EN.html regulerede, hvem der må udføre sådanne ordninger, og hvorvidt udleveringsmaskiner er tilladt.
Needle and syringe programmes may operate at a local, regional or national level, sometimes with a specific national legal framework to permit them, but usually without.
I Portugal blev de lovgivningsmæssige rammer i 2007 udvidet til at omfatte nåle- og sprøjteprogrammer i fængsler.
Laws reported in Europe in the early part of the last 10 years were largely aimed at providing a legal basis for such interventions (Slovenia in 1999, Poland in 2001, Finland in 2003), or to define or facilitate access rights to needle and syringe programmes (Belgium and France in 1998, Finland in 2003).
18 lande har siden 1998 fremlagt omkring 45 retsakter om fastsættelse af eller ændringer i de juridiske rammer for substitutionsbehandlingsprogrammer.
The focus of legislation quickly shifted to regulating these programmes, with Belgium, Portugal and Luxembourg passing specific, detailed laws or decrees in 2000, 2001 and 2003 respectively that regulated who may carry out such schemes and whether or not dispensing machines are permitted.
Adskillige af disse retsakter er specielt rettet mod oprettelse eller regulering af programmerne i Irland (1998), Polen (1999), Tyskland (2000), Tjekkiet og Portugal (2001), Grækenland og Luxembourg (2002), Belgien og Frankrig (2004), Letland (2005) samt Østrig og Litauen (2007).
In Portugal, the regulatory framework was extended in 2007 to include needle and syringe programmes in prisons.
Nogle lande har vedtaget lovgivning for at tage højde for betænkeligheder om, at nåle- og sprøjteprogrammer muligvis kan være i strid med juridiske bestemmelser, der har til formål at kriminalisere »medvirken« eller »tilskyndelse« til stofbrug.
tightened the legislation on sentencing of traffickers, limiting their rights to conditional release.
I Belgien og Tyskland er der taget højde for dette problem med en paragraf i loven, som specifikt fritager bestemte programmer for disse sigtelser, men der kan være fastsat grænser for det udleverede antal sprøjter.
Changes to the Estonian Criminal Code, in 2002 and 2004, increased the maximum penalties for traffickers of small quantities from 3 to 5 years, and of large quantities from 5 to 10 years.
I nogle få lande er der udstedt retningslinjer til politiet om relevant retshåndhævelsespraksis i nærheden af steder, hvor der udleveres nåle og sprøjter.
In Denmark, the penalties for trafficking were raised from 6 to 10 years and, for trafficking large amounts or particularly dangerous substances, from 10 to 16 years.
Overordnet rapporteres politiets konfiskering af sterile sprøjter eller nåle at være sjælden i EU.
Also in 2004, Lithuania increased penalties for basic trafficking offences from a maximum of 2 years to between 2 and 8 years, and for a large amount from between 2 and 8 years to between 8 and 10 years.
Selv om de europæiske lande har dækket mange forskellige aspekter af opioidsubstitutionsbehandling i de vedtagne love og bestemmelser, var der indtil 2004 en markant tendens til, at de definerede de tilladte stoffer. I denne periode tillod eller regulerede omkring en fjerdedel af retsakterne brugen af stoffer som metadon og buprenorphin.
Some countries have adopted legislation to address concerns that needle and syringe programmes could possibly be in conflict with legal provisions intended to criminalise the ‘facilitation’ or ‘incitement’ to use drugs.
I modsætning hertil har en tredjedel af dem, der er indberettet siden 2002, defineret eller lettet adgangen til programmer.
In Belgium and Germany, this issue has been addressed with a clause in the law that specifically exempts certain programmes from any such charge, although limits may be placed on the number of syringes dispensed.
Lovgivningen begrænser i nogle tilfælde ordinering af stoffer til opioidsubstitution til læger på behandlingscentre, selv om det ofte er tilladt for andre læger at foretage ordineringen (9).
In a few countries, guidance is issued to the police on appropriate law enforcement practice near needle and syringe outlets.
Godkendte udleveringssteder er ofte også angivet i lovgivningen, for det meste apoteker eller behandlingscentre, selv om nogle lande også tillader lægerne at foretage udleveringen.
Overall, police confiscation of sterile syringes or needles is reported to be rare across the European Union.
I løbet af de seneste 10 år har EU’s medlemsstater anført både individuelt og samlet, at lovovertrædelser i forbindelse med narkotikahandel skal straffes hårdere, selv om overtrædelserne i sig selv defineres forskelligt i lovgivningen i næsten 30 lande.
Over the last 10 years, EU Member States have indicated both individually and collectively that drug trafficking offences should be punished more severely, even if the offences themselves are defined differently in the laws of almost 30 countries.
Overtrædelser i forbindelse med »handel« kan omfatte produktion eller dyrkning, import og eksport, transport, tilbud, salg og/eller besiddelse med den hensigt at distribuere eller sælge eller begrebet at handle »med gevinst for øje« eller »på kommercielt grundlag«.
‘Trafficking’ offences may include production or cultivation, import and export, transporting, offering, selling and/or possession, with intent to distribute or supply, or the concept of acting ‘for gain’ or ‘on a commercial basis’.
I perioden 1999-2004 vedtog seks lande love, der forhøjede straffene for visse lovovertrædelser i forbindelse med handel med narkotika.
In October 2004, the Council Framework Decision 2004/757/JHA set out minimum provisions of criminal acts and penalties for trafficking.
Irland etablerede i 1999 den nye lovovertrædelse for besiddelse af en stor mængde narkotika (til en værdi af mere end 12 700 EUR) med den
Since then, four more countries have passed laws to bring basic trafficking penalties into line with the decision.
De love, der blev indberettet i Europa i den første del af de seneste ti år, havde primært til formål at etablere et retsgrundlag for sådanne tiltag (Slovenien i 1999, Polen i 2001, Finland i 2003) eller definere eller lette adgangen til nåle- og sprøjteprogrammer (Belgien og Frankrig i 1998, Finland i 2003).
In Slovakia, the basic penalty for trafficking was increased from between 2 and 8 years to between 4 and 10 years, with the maximum penalty for larger amounts increasing from 10 to 15 or even 20 years.
Prioriteringen i lovgivningen ændredes hurtigt til regulering af disse programmer.
Finally, in Austria, the maximum penalty for giving narcotic substances to others, or cultivation of some narcotic plants, was increased in 2007 from 6 to 12 months’ imprisonment.
Således vedtog Belgien, Portugal og Luxembourg specifikke, detaljerede love eller dekreter i henholdsvis 2000, 2001 og 2003, som
Penalties for more serious offences were not changed, though the definition of a large quantity was reduced from 25 to 15 times the threshold quantity.
Rådets henstilling af 18.6.2003 (EFT L 165 af 3.7.2003, s. 31). Se figur 11, s. 77.
In the period 1999–2004, six countries passed laws increasing the penalties for certain drug trafficking offences.
I de seneste nationale Reitoxrapporter henviste de europæiske lande til mere end 350 forskningsprojekter iværksat eller offentliggjort i 2007 og 2008.
This year, references to national research in the latest Reitox reports are analysed to provide an insight into the research recently conducted in European countries.
Det Forenede Kongerige henviste til det største antal forskningsprojekter, mere end 80, efterfulgt af Tyskland og Nederlandene, hver med mere end 30, og Tjekkiet, Irland og Finland med mere end 20.
Also reported on in this section is a study on drugrelated research in the EU released this year by the European Commission.
Forskning i tiltag mod narkotikaproblemet udgjorde mere end en tredjedel af de seneste undersøgelser, mens en anden tredjedel fokuserede på udbredelse, forekomst og mønstre for stofbrug og en femtedel på konsekvenserne af stofbrug.
European countries referred to more than 350 research projects undertaken or published in 2007 and 2008 in the latest Reitox national reports.
Resultaterne af analysen støtter, om end begrænset, opfordringerne i EU’s nye handlingsplan til en øget forskningsindsats på de prioriteringsområder, der er underrepræsenterede, især udbud af stoffer.
The United Kingdom referred to the highest number of research projects, over 80, followed by Germany and the Netherlands, each with over 30, and the Czech Republic, Ireland and Finland, with over 20.