natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det var alene på det grundlag, at Domstolen i denne henseende i præmis 19 i dommen i nævnte sag Dorsch Consult mod Rådet og Kommissionen bemærkede, at såfremt et sådant erstatningsansvar principielt ville blive anerkendt, ville det i det mindste kræve, at tre kumulative betingelser vedrørende tabets realitet, forekomsten af årsagssammenhæng mellem tabet og den berørte handling og tabets usædvanlige og særlige karakter skulle være opfyldt.
It was solely on that basis that the Court noted in Dorsch Consult v Council and Commission, paragraph 19, that if the principle of such liability came to be recognised, at the very least three conditions, comprising the fact of damage, the existence of a causal link between it and the act concerned and the unusual and special nature of the damage, would all have to be satisfied in order for liability to be incurred.
Hvad dernæst angår den i fællesskabsretten anerkendte ordning for erstatningsansvar har Domstolen — idet den bemærkede, at det er de almindelige retsgrundsætninger, som er fælles for medlemsstaternes retssystemer, der henvises til i artikel 288, stk. 2, EF for så vidt angår Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold for skader forvoldt af dets institutioner eller af dets ansatte under udøvelsen af deres hverv — fastslået,
Secondly, as regards the liability regime recognised in Community law, the Court, while noting that it is to the general principles common to the laws of the Member States that the second paragraph of Article 288 EC refers as the basis of the noncontractual liability of the Community for damage caused by its institutions or by its servants in the performance of their duties, has held that the principle of the
FIAMM M.FL. MOD RÅDET OG KOMMISSIONEN at det princip, der således udtrykkeligt er fastslået i denne artikel 288 EF om Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold, blot er et udtryk for den almindeligt kendte retsgrundsætning i medlemsstaternes retsordener, hvorefter en retsstridig handling eller undladelse medfører en forpligtelse til at erstatte det forvoldte tab (dommen i sagen Brasserie du pêcheur og Factortame, præmis 28 og 29).
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION noncontractual liability of the Community expressly laid down in that article is simply an expression of the general principle familiar to the legal systems of the Member States that an unlawful act or omission gives rise to an obligation to make good the damage caused (Brasserie du pêcheur and Factortame, paragraphs 28 and 29).
Hvad nærmere bestemt angår erstatningsansvar for retsanordnende virksomhed har Domstolen allerede meget tidligt bemærket, at selv om de principper i medlemsstaternes retssystemer, der regulerer offentlige myndigheders ansvar for tab, der forvoldes borgere som følge af generelle retsakter, varierer i betydeligt omfang fra den ene medlemsstat til den anden, er det imidlertid muligt at konstatere, at offentlige myndigheder kun undtagelsesvis og i særlige tilfælde ifalder ansvar for generelle retsakter, der bygger på et økonomisk-politisk valg (dommen i sagen Bayerische HNL Vermehrungsbetriebe m.fl. mod Rådet og Kommissionen, præmis 5).
As regards, more specifically, liability for legislative activity, the Court moreover pointed out at a very early stage that, although the principles in the legal systems of the Member States governing the liability of public authorities for damage caused to individuals by legislative measures vary considerably from one Member State to another, it is however possible to state that the public authorities can only exceptionally and in special circumstances incur liability for legislative measures which are the result of choices of economic policy (Bayerische HNL Vermehrungsbetriebe and Others v Council and Commission, paragraph 5).
Domstolen har endvidere anført, at den restriktive opfattelse af Fællesskabets ansvar for udøvelsen af dets retsanordnende virksomhed beror på den betragtning, dels at udøvelsen af den lovgivende magt, selv hvor der findes en domstolskontrol med retsakternes lovlighed, ikke må hindres ved udsigten til erstatningskrav, hver gang det i Fællesskabets almene interesse kræves, at der træffes generelle foranstaltninger, som kan skade borgernes interesser, dels at Fællesskabet i en retlig sammenhæng, som er kendetegnet ved, at der foreligger en vid skønsbeføjelse, der er uomgængelig for iværksættelsen af en fællesskabspolitik, kun kan ifalde ansvar, hvis den pågældende institution åbenbart og groft har overskredet grænserne for udøvelsen af sine beføjelser (jf. Brasserie du pêcheur og Factortame-dommen, præmis 45).
First, even where the legality of measures is subject to judicial review, exercise of the legislative function must not be hindered by the prospect of actions for damages whenever the general interest of the Community requires legislative measures to be adopted which may adversely affect individual interests. Second, in a legislative context characterised by the exercise of a wide discretion, which is essential for implementing a Community policy, the Community cannot incur liability unless the institution concerned has manifestly and gravely disregarded the limits on the exercise of its powers (see, in particular, Brasserie du pêcheur and Factortame, paragraph 45).
I denne henseende skal det endelig konstateres, at mens en sammenlignende gennemgang af medlemsstaternes retsordener gjorde det muligt for Domstolen på et meget tidligt tidspunkt at foretage den i denne doms præmis 170 anførte konstatering for så vidt angår den omstændighed, at der i disse retsordener er et sammenfaldende princip om erstatningsansvar i tilfælde af en myndigheds ulovlige handling eller undladelse, herunder vedrørende generelle retsakter, gælder det samme ikke for så vidt angår et eventuelt princip om erstatningsansvar i tilfælde af en offentlig myndigheds lovlige handling eller undtagelse, navnlig når de vedrører generelle retsakter.
Finally, it is clear that, while comparative examination of the Member States’ legal systems enabled the Court to make at a very early stage the finding recalled in paragraph 170 of the present judgment concerning convergence of those legal systems in the establishment of a principle of liability in the case of unlawful action or an unlawful omission of the authority, including of a legislative nature, that is in no way the position as regards the possible existence of a principle of liability in the case of a lawful act or omission of the public authorities, in particular where it is of a legislative nature.
Henset til samtlige ovenstående betragtninger må det konkluderes, at der på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin ikke findes en ordning, hvorefter Fællesskabet kan ifalde ansvar som følge af en adfærd, der er omfattet af området for bemyndigelsen til at fastsætte generelle retsakter i en situation, hvor en sådan adfærds eventuelle manglende overensstemmelse med WTO-aftalerne ikke kan påberåbes for Fællesskabets retsinstanser.
In the light of all the foregoing considerations, it must be concluded that, as Community law currently stands, no liability regime exists under which the Community can incur liability for conduct falling within the sphere of its legislative competence in a situation where any failure of such conduct to comply with the WTO agreements cannot be relied upon before the Community courts.
Det bemærkes, at den adfærd, som appellanterne i denne sag gør gældende har påført dem et tab, indgår i etableringen af en fælles markedsordning og falder åbenbart inden for området for fællesskabslovgivers retsanordnende virksomhed.
In the case in point, the conduct which the appellants allege to have caused them damage comes within the context of establishment of a common organisation of the market and clearly falls within the sphere of legislative activity of the Community legislature.
Det er i denne henseende uden betydning, om nævnte adfærd skal betragtes som en positiv handling, dvs. vedtagelsen af forordning nr. 1637/98 og nr. 2362/98 efter DSB’s afgørelse af 25. september 1997, eller som en undladelse, nemlig den manglende vedtagelse af retsakter, der på passende måde kunne sikre en korrekt gennemførelse af denne afgørelse.
It is immaterial in this regard whether that conduct is to be regarded as a positive act, namely the adoption of Regulations No 1637/98 and No 2362/98 following the DSB’s decision of 25 September 1997, or as an omission, namely the failure to adopt measures calculated to ensure the correct implementation of that decision.
Fællesskabsinstitutionernes undladelse af at handle kan også falde inden for Fællesskabets retsanordnende virksomhed, bl.a. inden for rammerne af tvister vedrørende erstatning (jf. i denne retning dommen i sagen Les Grands Moulins de Paris mod Rådet og Kommissionen, præmis 9).
Failure on the part of the Community institutions to act can also fall within the legislative function of the Community, including in the context of actions for damages (see, to this effect, Les Grands Moulins de Paris v EEC, paragraph 9).
Det følger af det ovenstående, at Retten foretog en urigtig retsanvendelse, idet den i de appellerede domme fastslog, at der findes en ordning, hvorefter Fællesskabet kan ifalde erstatningsansvar uden for kontraktforhold som følge af dets lovlige udøvelse af dets retsanordnende virksomhed.
It follows from all of the foregoing that, in affirming in the judgments under appeal the existence of a regime providing for noncontractual liability of the Community on account of the lawful pursuit by it of its activities falling within the legislative sphere, the Court of First Instance erred in law.
Det skal for det første fremhæves, at den konstatering, der er anført i denne doms præmis 179, er foretaget med forbehold for den vide skønsbeføjelse, som fællesskabslovgiver i givet fald har med henblik på at bedømme, hvorvidt det ved vedtagelse af en bestemt generel retsakt måtte være berettiget at fastsætte mulighed for visse former for erstatning, når henses til bestemte skadevirkninger, som måtte følge af denne vedtagelse (jf. i denne retning på området for landbrugspolitik dom af 10.7.2003, forenede sager C-20/00 og C-64/00, Booker Aquaculture og Hydro Seafood, Sml. I, s. 7411, præmis 85).
First, the finding in paragraph 179 of the present judgment is made without prejudice to the broad discretion which the Community legislature enjoys where appropriate for the purpose of assessing whether the adoption of a given legislative measure justifies, when account is taken of certain harmful effects that are to result from its adoption, the provision of certain forms of compensation (see to this effect, with regard to agricultural policy, Joined Cases C-20/00 and C-64/00 Booker Aquaculture and Hydro Seafood [2003] ECR I-7411, paragraph 85).
Det skal for det andet bemærkes, at grundrettighederne i henhold til fast retspraksis hører til de almindelige retsgrundsætninger, som Domstolen skal beskytte.
Second, it is to be remembered that it is settled caselaw that fundamental rights form an integral part of the general principles of law the observance of which the Court ensures.
For så vidt nærmere angår ejendomsretten og retten til fri erhvervsudøvelse har Domstolen længe anerkendt, at de har karakter af almindelige fællesskabsretlige
With regard, more specifically, to the right to property and the freedom to pursue a trade or profession, the Court has long recognised that they are general principles
Den har således fastslået, at udøvelsen af ejendomsretten og af retten til erhvervsudøvelse derfor kan underkastes begrænsninger, navnlig inden for rammerne af en fælles markedsordning, forudsat at sådanne begrænsninger er i virkelig overensstemmelse med de formål, som Fællesskabet forfølger i almenhedens interesse, og ikke, når henses til det forfulgte formål, indebærer et uforholdsmæssigt og uacceptabelt indgreb, der krænker selve kernen i de således sikrede rettigheder (jf. bl.a. dom af 11.7.1989, sag 265/87, Schräder HS Kraftfutter, Sml. s. 2237, præmis 15, dommen i sagen Tyskland mod Rådet, præmis 78, og dom af 30.6.2005, sag C-295/03 P, Alessandrini m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 5673, præmis 86).
It has thus held that, while the exercise of the right to property and to pursue a trade or profession freely may be restricted, particularly in the context of a common organisation of the market, that is on condition that those restrictions in fact correspond to objectives of general interest pursued by the Community and that they do not constitute, with regard to the aim pursued, a disproportionate and intolerable interference which infringes upon the very substance of the rights guaranteed (see, inter alia, Case 265/87 Schräder HS Kraftfutter [1989] ECR 2237, paragraph 15; Germany v Council, paragraph 78; and Case C-295/03 P Alessandrini and Others v Commission [2005] ECR I-5673, paragraph 86).
Det følger heraf, at en generel fællesskabsretsakt, der ved sin anvendelse fører til begrænsninger i ejendomsretten og retten til fri erhvervsudøvelse, som medfører et uforholdsmæssigt og uacceptabelt indgreb i selve disse rettigheders væsentligste indhold, i givet fald i mangel af, at der nærmere bestemt er fastsat mulighed for at kunne opnå en passende erstatning, der kan afvende eller erstatte nævnte skade, vil kunne medføre, at Fællesskabet ifalder ansvar uden for kontraktforhold.
It follows that a Community legislative measure whose application leads to restrictions of the right to property and the freedom to pursue a trade or profession that impair the very substance of those rights in a disproportionate and intolerable manner, perhaps precisely because no provision has been made for compensation calculated to avoid or remedy that impairment, could give rise to noncontractual liability on the part of the Community.
Henset til de omstændigheder, der kendetegner disse sager, skal det ligeledes bemærkes, at det fremgår af Domstolens praksis, at ingen erhvervsdrivende kan gøre krav på ejendomsret til en markedsandel, som han havde på et givet tidspunkt, da en sådan markedsandel blot er en midlertidig økonomisk position, som er undergivet de vilkår, der følger af skiftende omstændigheder (jf. i denne retning bl.a. dommen i sagen Tyskland mod Rådet, præmis 79, og dommen i sagen Alessandrini m.fl. mod Kommissionen, præmis 88).
Having regard to the features of the present cases, it should also be noted that it follows from the Court’s caselaw that an economic operator cannot claim a right to property in a market share which he held at a given time, since such a market share constitutes only a momentary economic position, exposed to the risks of changing circumstances (see to this effect, in particular, Germany v Council, paragraph 79, and Alessandrini and Others v Commission, paragraph 88).
Domstolen har ligeledes bemærket, at garantierne til beskyttelse af ejendomsretten eller det almindelige princip om garanti for den frie udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed ikke kan udstrækkes til også at omfatte blotte handelsinteresser eller handelsudsigter, hvis uvished er en del af det væsentlige i enhver økonomisk aktivitet (dom af 14.5.1974, sag 4/73, Nold mod Kommissionen, Sml. s. 491, præmis 14).
The Court has also stated that the guarantees accorded by the right to property or by the general principle safeguarding the freedom to pursue a trade or profession cannot be extended to protect mere commercial interests or opportunities, the uncertainties of which are part of the very essence of economic activity (Case 4/73 Nold v Commission [1974] ECR 491, paragraph 14).
En erhvervsdrivende, hvis virksomhed bl.a. består i eksport til tredjestaters markeder, bør bl.a. være bekendt med den omstændighed, at hans handelsmæssige stilling på et givet tidspunkt kan blive påvirket og ændret af forskellige omstændigheder, og at der blandt disse indgår den i artikel 22 i FTB udtrykkeligt fastsatte og regulerede mulighed
An economic operator whose business consists in particular in exporting goods to the markets of nonmember States must therefore be aware that the commercial position which he has at a given time may be affected and altered by various circumstances and that those circumstances include the possibility, which is moreover
FIAMM M.FL. MOD RÅDET OG KOMMISSIONEN for, at en sådan tredjestat vedtager foranstaltninger om suspension af indrømmelser som reaktion på denne stats handelspartneres indstilling inden for rammerne af WTO og til dette formål, således som det fremgår af artikel 22, stk. 3, litra a) og f), i FTB, frit vælger de varer, der skal være omfattet af nævnte foranstaltninger.
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION expressly envisaged and governed by Article 22 of the DSU, that one of the nonmember States will adopt measures suspending concessions in reaction to the stance taken by its trading partners within the framework of the WTO and will for this purpose select in its discretion, as follows from Article 22(3)(a) and (f) of the DSU, the goods to be subject to those measures.
Det er tilfældet i denne sag.
That is the case here.
Domstolen har konstateret, at der på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin ikke er fastsat en ordning, hvorefter Fællesskabet kan ifalde erstatningsansvar som følge af dets retsanordnende adfærd i en situation, hvor en sådan adfærds manglende overensstemmelse med WTO-aftalerne ikke kan påberåbes for Fællesskabets retsinstanser.
The Court has held that Community law as it currently stands does not provide for a regime enabling the liability of the Community for its legislative conduct to found an action in a situation where any failure of such conduct to comply with the WTO agreements cannot be relied upon before the Community courts.
Appellanternes erstatningspåstande var navnlig støttet på Fællesskabets ansvar for en sådan adfærd.
The claims for compensation by the applicants sought in particular to put in issue the liability of the Community for such conduct.
Retten kunne derfor ikke gøre andet end at frifinde Rådet og Kommissionen, uanset hvilke argumenter appellanterne gjorde gældende til støtte for disse påstande (jf. analogt dommen i sagen Salzgitter Kommissionen, præmis 59).
Accordingly, the Court of First Instance could only dismiss those claims, whatever the arguments put forward by the applicants to support them (see, by analogy, Salzgitter v Commission, paragraph 59).
Retten ville således have været nødsaget til af denne grund at frifinde Rådet og Kommissionen, hvis den ikke havde foretaget den urigtige retsanvendelse, der førte den til at frifinde Rådet og Kommissionen af andre grunde (jf. analogt dommen i sagen Finsider mod Kommissionen, præmis 38, og ØSU mod E., præmis 18).
The Court of First Instance would thus have been obliged to dismiss the applicants’ claims on that basis if it had not made the error of law that led it to dismiss them on other grounds (see, by analogy, Finsider v Commission, paragraph 38, and ESC v E, paragraph 18).
Det følger heraf, at selv om det første anbringende, der er gjort gældende til støtte for kontraappellerne, er velbegrundet, er det uden betydning og bør således forkastes (jf. analogt dommen i sagen Salzgitter mod Kommissionen, præmis 60).
It follows that, although the first plea relied upon in support of the crossappeals is well founded, it is of no consequence and must therefore be dismissed (see, by analogy, Salzgitter v Commission, paragraph 60).
Om det andet anbringende til støtte for appellerne og det andet og tredje anbringende til støtte for kontraappellerne
The second plea in the main appeals and the second and third pleas in the crossappeals
Henset til den i denne doms præmis 176 foretagne konstatering og det, der er anført ovenfor i præmis 163, er der ikke grund til at gennemgå det andet anbringende til støtte for hovedappellerne vedrørende den usædvanlige karakter af det tab, der hævdes at være lidt af appellanterne, og, så meget desto mindre, det andet og tredje anbringende til støtte for kontraappellerne, hvorefter, for det første, nævnte tab ikke er reelt og, for det andet, der ikke er årsagssammenhæng mellem dette tab og fællesskabsinstitutionernes adfærd.
In the light of the finding made in paragraph 176, and the matters set out in paragraph 163, of the present judgment, there is no need to examine the second plea in the main appeals, concerning the unusual nature of the damage allegedly suffered by FIAMM and Fedon, or the second and third pleas in the cross-appeals, respectively concerning the lack of certainty of that damage and the lack of a causal link between that damage and the conduct of the Community institutions.
Om påstandene om godtgørelse for den lange sagsbehandlingstid ved Retten
The claims for compensation on account of the duration of the proceedings at first instance
FIAMM og Fedon har subsidiært nedlagt påstand om en rimelig godtgørelse for den urimeligt lange sagsbehandlingstid ved Retten.
In the alternative, FIAMM and Fedon seek fair compensation having regard to the excessive duration of the proceedings at first instance.
Under påberåbelse af dom af 17. december 1998, Baustahlgewebe mod Kommissionen (sag C-185/95 P, Sml. I, s. 8417, præmis 26-49), gør FIAMM i den henseende gældende, for det første, at sagen har væsentlig økonomisk betydning for selskabet, for det andet, at de faktiske omstændigheder i denne sag er meget klare, for det tredje, at ingen af parterne har bidraget til at forlænge sagsbehandlingstiden og, for det fjerde, at Retten ikke stod over for særlige omstændigheder.
Relying on Case C-185/95 P Baustahlgewebe v Commission [1998] ECR I-8417, paragraphs 26 to 49, FIAMM submits in this regard (i) that the case is of considerable financial importance to it, (ii) that the questions of fact here are very clear, (iii) that the conduct of none of the parties contributed to prolonging the procedure and (iv) that the Court of First Instance did not have to deal with exceptional circumstances.
Kommissionen har nedlagt påstand om afvisning af FIAMM’s og Fedons påstande herom.
The Commission contends that the forms of order sought by FIAMM and Fedon are inadmissible in this respect.
For så vidt angår Fedons appel bør der, for det første, ske afvisning i henhold til artikel 112, stk. 1, litra c), i Domstolens procesreglement, idet Fedon ikke har angivet nogen begrundelse for påstanden.
In the case of Fedon’s appeal, the inadmissibility is dictated firstly by Article 112(1)(c) of the Rules of Procedure of the Court of Justice, since Fedon has not stated any reasons at all to substantiate the claim.
For så vidt angår begge appellerne bør der endvidere ske afvisning af materielle grunde.
Also, in the case of both appeals, the forms of order sought are necessarily inadmissible ratione materiae.
For det første må en appel, således som det fremgår af artikel 57 og 58 i statutten for Domstolen, ikke vedrøre nye faktiske omstændigheder, der ikke allerede er blevet fremlagt i første instans.
First, as is apparent from Articles 57 and 58 of the Statute of the Court of Justice, an appeal cannot concern new facts that have not already been set out at first instance.
For det andet kan varigheden af sagsbehandlingen ved Retten ikke kvalificeres som en rettergangsfejl, medmindre den har haft betydning for tvistens afgørelse.
Second, the length of the proceedings before the Court of First Instance cannot be characterised as a breach of procedure, in the absence of any effect on the outcome of the cases.
Endelig vil afvisning ligeledes være berettiget ratione personae, eftersom Fællesskabet i denne sag er repræsenteret af Rådet og Kommissionen og ikke Domstolen, hvorunder henhører Retten, der tilskrives den adfærd, som udløser det ansvar, der i denne sag gøres gældende.
Finally, the forms of order sought are also inadmissible ratione personae, since the Community is represented in the present proceedings by the Council and the Commission and not by the Court of Justice, of which the Court of First Instance — to which the conduct giving rise to the liability alleged is attributed here — forms an integral part.