natgillin/translations-raw huggingface dataset:
En sådan procedure skal forstås i forhold til den omstændighed, at da proceduren er fuldbyrdende og ensidig, kan der ikke godkendes bemærkninger fra den pågældende part, uden at proceduren bliver deklaratorisk og selvmodsigende, hvilket ville være i strid med selve dens logik, hvorefter retten til forsvar er garanteret i form af appelmuligheden i forordningens artikel 33.
Such a procedure must be understood in the light of the fact that, being of an enforceable and unilateral nature, it cannot take account of the submissions of that party without assuming a declaratory and adversarial nature, which would run counter to its very logic according to which the rights of the defence are ensured by means of the appeal provided for in Article 33 of the Regulation.
Den situation, der tages sigte på i tilfælde af en anmodning om ikkeanerkendelse, er anderledes.
The situation envisaged in the event of an application for nonrecognition is different.
Grunden til denne forskel ligger i den omstændighed, at den person, der indgiver anmodningen i en sådan situation, er den person, mod hvem der kunne indgives en anmodning om, at en retsafgørelse erklæres for eksigibel.
The reason for that difference lies in the fact that, in such a situation, the applicant is the person against whom the application for a declaration of enforceability might have been brought.
Da de krav, der er nævnt i denne doms præmis 101, ikke længere er berettigede, kan den part, mod hvem der er indgivet en anmodning om ikkeanerkendelse, ikke fratages muligheden for at fremsætte bemærkninger.
Since the requirements referred to in paragraph 101 of this judgment are no longer justified, the party against whom the application for nonrecognition is brought cannot be deprived of the possibility of making submissions on the application.
Enhver anden løsning ville begrænse effektiviteten af anmoderens handling, idet formålet med proceduren om ikkeanerkendelse vedrører en negativ vurdering, som efter sin natur erklærer det modsatte.
Any other outcome would result in limiting the effectiveness of the applicant’s action, since the purpose of the nonrecognition procedure is to seek a negative assessment which, by its nature, calls for an adversarial procedure.
Det følger heraf, således som Kommissionen har gjort gældende, at sagsøgte, som anmoder om anerkendelse af afgørelsen, kan fremsætte bemærkninger.
It follows that, as the Commission asserted, the defendant, who is seeking recognition, is entitled to make submissions on the application.
Det andet spørgsmål skal således besvares med, at forordningens artikel 31, stk. 1, der foreskriver, at hverken den person, mod hvem der anmodes om fuldbyrdelse, eller barnet på dette tidspunkt af sagens behandling kan fremsætte bemærkninger over for retten, ikke finder anvendelse på en procedure om ikkeanerkendelse af en retsafgørelse, som er iværksat, uden at der forinden er indgivet en anmodning om anerkendelse af den samme afgørelse.
The answer to the second question must therefore be that Article 31(1) of the Regulation, in so far as it provides that neither the person against whom enforcement is sought, nor the child is, at this stage of the proceedings, entitled to make any submissions on the application, is not applicable to proceedings initiated for nonrecognition of a judicial decision if no application for recognition has been lodged beforehand in respect of that decision.
I en sådan situation kan sagsøgte, som anmoder om anerkendelse af afgørelsen, fremsætte bemærkninger.
In such a situation, the defendant, who is seeking recognition, is entitled to make such submissions.
Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om den nationale ret, ved hvilken indehaveren af forældreansvaret har anmodet om ikkeanerkendelse af en afgørelse truffet af retten i domsstaten, hvorefter barnet skal tilbagegives til domsstaten, og for hvilken der er udstedt den i forordningens artikel
By its third question, the referring court asks whether the national court which has received an application by the holder of parental responsibility for nonrecognition of that part of the decision of the court of the Member State of origin requiring the return of the child to the Member State of origin, a decision in respect of which the
42 omhandlede attest, skal behandle anmodningen i henhold til bestemmelserne i forordningens kapitel III, afdeling 1 og 2, således som fastsat i forordningens artikel 40, stk. 2.
RINAU certificate provided for in Article 42 of the Regulation has been issued, is required to examine that application on the basis of the provisions of Sections 1 and 2 of Chapter III of the Regulation, as provided for in Article 40(2) thereof.
Som det fremgår af besvarelsen på de foregående spørgsmål, kan der ikke indgives en anmodning om ikkeanerkendelse af en retsafgørelse, hvis der er udstedt en attest i henhold til forordningens artikel 42.
As is apparent from the answers to the previous questions, an application for nonrecognition of a judicial decision is not permitted if a certificate has been issued pursuant to Article 42 of the Regulation.
I en sådan situation er den attesterede afgørelse eksigibel, uden at der er mulighed for at anfægte dens anerkendelse.
In such a situation, the decision which has been certified is enforceable and no opposition to its recognition is permitted.
Det er således ufornødent at besvare det tredje spørgsmål.
There is therefore no need to answer the third question.
Sag C-51/05 P
Case C-51/05 P
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Cantina sociale di Dolianova Soc. coop. arl m.fl.
Commission of the European Communities v Cantina sociale di Dolianova Soc. coop. arl and Others
»Appel — den fælles markedsordning for vin — støtte til destillation — erstatningssøgsmål — Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold — forældelsesfrist — tidspunktet, hvorfra den begynder at løbe«
(Appeals — Common organisation of the market in wine — Aid for distillation — Actions for damages — Noncontractual liability of the Community — Limitation period — Point from which time starts to run)
Forslag til afgørelse fra generaladvokat E. Sharpston fremsat den 22. november 2007 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Sharpston delivered on 22 November 2007 . . . Judgment of the Court (Fourth Chamber), 17 July 2008 . . . . . . . . . . .
Erstatningssøgsmål — forældelsesfrist — begyndelsestidspunkt(Art. 235 EF og art. 288, stk. 2, EF; statutten for Domstolen, art. 46)
Actions for damages — Limitation period — Point from which time starts to run(Arts 235 EC and 288, second para., EC; Statute of the Court of Justice, Art. 46)
SAMMENDRAG — SAG C-51/05 P kan orientere sig i situationer og retsforhold, der henhører under fællesskabsretten.
SUMMARY — CASE C-51/05 P that legal rules be clear and precise in order that interested parties can ascertain their position in situations and legal relationships governed by Community law.
Den i artikel 46 i statutten for Domstolen fastsatte forældelsesfrist på fem år for søgsmål mod Fællesskabet, der støttes på ansvar uden for kontraktforhold, begynder at løbe, når alle de betingelser, som er en forudsætning for erstatningspligten, er opfyldt, og navnlig når det tab, der skal erstattes, er kendt.
The fiveyear limitation period for bringing proceedings against the Community in matters relating to noncontractual liability laid down in Article 46 of the Statute of the Court of Justice cannot begin to run until all the requirements governing the obligation to provide compensation for damage are satisfied and, in particular, until the damage to be made good has materialised.
I tilfælde, hvor Fællesskabets ansvar udspringer af en generel retsakt, begynder denne forældelsesfrist ikke at løbe, før de skadelige virkninger af retsakten har vist sig, og dermed ikke før der foreligger vished om, at de berørte personer har lidt skade.
Therefore, in cases where the liability of the Community has its origin in a legislative measure, that period of limitation does not begin until the damaging effects of that measure have arisen and, therefore, until the time at which the persons concerned were bound to have suffered certain damage.
Såfremt forældelsesfristen for søgsmål mod Fællesskabet, der støttes på ansvar uden for kontraktforhold, forhindres i at begynde at løbe, så længe den person, der hævdes at have lidt skade, ikke selv har den opfattelse, at vedkommende har lidt skade, har det endvidere til følge, at tidspunktet for nævnte søgsmåls forældelse varierer alt efter den individuelle opfattelse, som hver berørt person måtte have vedrørende skadens faktiske forekomst, hvilket er i modstrid med det krav om retssikkerhed, der er påkrævet ved anvendelsen af forældelsesfrister.
Furthermore, preventing the limitation period for proceedings against the Community for noncontractual liability from starting to run as long as the party who has allegedly been harmed is not personally convinced that he has suffered damage has the result that the point in time at which those proceedings become timebarred varies according to the individual perception that each party may have as to the reality of the damage, something which is at variance with the requirement of legal certainty necessary for the application of limitation periods.
I den henseende angives kendskab til de faktiske omstændigheder ikke blandt de betingelser, der skal være opfyldt, for at forældelsesfristen begynder at løbe.
In that connection, knowledge of the facts is not one of the conditions which must be met in order for the limitation period to start running.
Den subjektive bedømmelse af, hvorvidt der faktisk foreligger en skade, kan således ikke tages i betragtning ved afgørelsen af tidspunktet for, hvornår nævnte forældelsesfrist begynder at løbe.
The subjective appraisal of the reality of the damage cannot therefore be taken into consideration in order to determine the moment at which that period starts to run.
I den henseende kan de betingelser, som det af artikel 288, stk. 2, EF omfattede erstatningsansvar er underlagt, og dermed de bestemmelser om forældelse, der regulerer søgsmål med påstand om betaling af sådan erstatning, kun være støttet på strengt objektive kriterier.
In that connection, the conditions to which the obligation to make good the damage referred to in the second paragraph of Article 288 EC is subject, and, therefore, the rules on limitation periods which govern actions for compensation in respect of that damage may be based only on strictly object- ive criteria.
Såfremt det forholdt sig anderledes, ville det kunne indebære en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, der ligger til grund for forældelsesreglerne, og som kræver, at de fællesskabsretlige retsregler skal være klare og præcise, således at de berørte
If it were otherwise, there would be a risk of undermining the principle of legal certainty on which the rules on limitation periods specifically rely and which require
(jf. præmis 54 og 59-61)
(see paras 54, 59-61)
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKATELEANOR SHARPSTON fremsat den 22. november 2007 1
OPINION OF ADVOCATE GENERALSHARPSTON delivered on 22 November 2007 1
De relevante fællesskabsbestemmelser
Relevant Community legislation
Kommissionen har iværksat appel til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans i sag T-166/98, Cantina sociale di Dolianova m.fl. mod Kommissionen 2.
The Commission has brought the present appeal against the judgment of the Court of First Instance in Case T-166/98 Cantina sociale di Dolianova and Others v Commission. 2
Artikel 11, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 337/79 af 5. februar 1979 om den fælles markedsordning for vin 4bestemmer, at der i hvert vinproduktionsår kan foretages en forebyggende destillation 5af bordvin og vin, der er egnet til fremstilling af bordvin.
Article 11(1) of Council Regulation (EEC) No 337/79 of 5 February 1979 on the common organisation of the market in wine 4provides that preventive distillation 5 of table wines and wines suitable for yielding table wine may take place each wine year.
Det fremgår af sjette betragtning til forordning nr. 2144/82 6, som ændrer forord- ning nr. 337/79, at det med henblik på at forbedre de berørte producenters indtægter har vist sig hensigtsmæssigt på visse betingelser at sikre dem en garanteret mindstepris for bordvin, og at der i denne forbindelse især bør gives producenten mulighed for at levere bordvin af egen produktion til destillation til den garanterede mindstepris eller at anvende enhver anden foranstaltning, hvorom der skal træffes afgørelse.
The sixth recital in the preamble to Regulation No 2144/82, 6which amended Regu- lation No 337/79, states that, with a view to improving incomes of the producers involved, it is appropriate to ensure that, under certain conditions, they receive a guaranteed minimum price for table wine and that, to that end, the possibility should be provided for the producer to deliver table wine from his own production for distillation at the guaranteed minimum price or to make use of any other appropriate measure to be decided upon.
Den 15. september 1982 udstedte Kommissionen forordning (EØF) nr. 2499/82 om bestemmelserne vedrørende
On 15 September 1982 the Commission adopted Regulation (EEC) No 2499/82 laying
Tvisten i denne sag opstod på grund af destilleriet Distilleria Agricola Industriale de Terralbas (herefter »DAI«) insolvens, som medførte, at en række vinproducenter ikke modtog den fællesskabsstøtte, som de principielt havde krav på for destillation af vin, som behørigt havde fundet sted i DAI’s regi i første halvår af 1983. Disse producenter var i starten intervenienter i en sag for den nationale ret mellem DAI og Azienda di Stato per gli Interventi nel Mercato Agricolo (det italienske interventionsorgan, herefter »AIMA«).
Those proceedings arose out of the insolvency of the distiller Distilleria Agricola Industriale di Terralba (‘DAI’), as a result of which a number of wine producers did not receive the Community aid to which they were in principle entitled for distillations of their wine that had duly taken place under DAI’s auspices in the first half of 1983.
Denne sag trak ud og faldt ikke ud til producenternes fordel.
Those proceedings were protracted and unsuccessful.
Efter at have indhentet yderligere oplysninger anlagde vinproducenterne endelig den 12. oktober 1998 erstatningssøgsmål mod Kommissionen.
Eventually, after further enquiries, on 12 October 1998 the wine producers brought proceedings against the Commission seeking compensation.
Et af de spørgsmål, der var genstand for sagen i første instans, var, hvornår forældelsesfristen på fem år for krav mod Fællesskabet, der støttes på ansvar uden for kontraktforhold 3, begyndte at løbe.
One of the issues before the Court of First Instance was when the fiveyear time period applicable to proceedings against the Community in matters arising from noncontractual liability 3started to run.
Appelsagen vedrører alene dette spørgsmål.
The present appeal is concerned solely with that issue.
5 — Frivillig destillation med henblik på fjerne overskudsvin fra markedet og herved sikre højere priser.
5 — Voluntary distillation intended to withdraw forecasted wine surplus with a view to improving prices.
1 — Originalsprog: engelsk.2 — Dom af 23.11.2004, Sml. II, s. 3991.3 — Jf. fodnote 15 og punkt 52 nedenfor.
1 — Original language: English.2 — [2004] ECR II-3991.3 — See footnote 15 and point 52 below.
6 — Nævnt ovenfor i fodnote 4.
6 — Cited in footnote 4.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT SHARPSTON — SAG C-51/05 P forebyggende destillation for vinproduktionsåret 1982/1983 7.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P down provisions concerning preventive distillation for the 1982/83 wine year.
det nødvendigt at fastsætte regler for udbetalingen af støtte og forskud, tilpasset de administrative ordninger i de forskellige medlemsstater.
7 the Member States, provision should be made for procedures for payment of aids and advances which are suited to the administrative systems of the different Member States.
Artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 2499/82 bestemmer, at producenter, der ønsker at lade vin destillere i henhold til artikel 11 i forordning nr. 337/79, skal indgå kontrakter om levering med et godkendt destilleri og indgive dem til det nationale interventionsorgan.
Article 1(1) of Regulation No 2499/82 provides that producers wishing to have their wines distilled under Article 11 of Regulation No 337/79 must conclude supply contracts with an approved distiller and submit them to the national intervention agency.
Artikel 8 i forordning nr. 2499/82 bestemmer, at betalingen af mindsteopkøbsprisen for vin og interventionsorganets udbetaling af støtte efter medlemsstaternes eget valg sker i henhold til en af procedurerne i artikel 9 og 10.
Article 8 of Regulation No 2499/82 provides that for the payment of the minimum buyingin price for wines and for the payment of aid by the intervention agency, one or other of the procedures referred to in Articles 9 and 10 is to be applied, at the choice of the Member States.
Italien valgte at anvende den procedure, som er omhandlet i artikel 9, inden for sit område.
Italy decided to apply in its territory the procedure referred to in Article 9.
Artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 2499/82 fastsætter mindsteopkøbsprisen for vin bestemt til destillation.
Article 5(1) of Regulation No 2499/82 sets the minimum buyingin price for wines for distillation.
Denne pris gør det normalt ikke muligt at afsætte de produkter, der er opnået ved destillationen, på sædvanlige markedsvilkår 8.
That price normally renders it impossible to market the products of distillation at market prices.
Der er derfor ved artikel 6 indført en kompensationsordning, i henhold til hvilken interventionsorganet skal udbetale en nærmere fastsat støtte for destilleret vin.
8Article 6 therefore lays down a compensation procedure whereby the intervention agency is to pay aid of a prescribed amount for wine distilled.
Destilleriet udbetaler producenten den i artikel 5, stk. 1, første afsnit, omhandlede minimumsopkøbspris senest 90 dage efter levering til destilleriet [af den samlede mængde vin eller, i givet fald, af hvert parti vin].
The minimum buyingin price referred to in the first subparagraph of Article 5(1) shall be paid by the distiller to the producer not later than 90 days after the entry into the distillery [of the total quantity of wine or, where appropriate, of each consignment of wine].
I henhold til 11. betragtning til forordning nr. 2499/82 skal den mindstepris, der garanteres producenterne, normalt udbetales dem inden for sådanne tidsfrister, at de kan opnå et udbytte, som svarer til det, de ville opnå, hvis der var tale om salg på normale markedsvilkår.
The 11th recital in the preamble to Regulation No 2499/82 states that provision should be made for the minimum price guaranteed to producers to be paid to them, as a general rule, within a period which would enable them to obtain a profit comparable to that which they would obtain from a commercial sale.
Under disse omstændigheder har det vist sig absolut nødvendigt mest muligt at fremskynde den udbetaling af støtte, som producenterne har krav på for den pågældende destillation, samtidig med at der ved en passende garantiordning skabes sikkerhed for destillationernes korrekte forløb.
In those circumstances, it is essential to pay the aid due for the distillation in question at the earliest opportunity, while guaranteeing that operations are correctly carried out by means of an appropriate system of securities.
For at denne foranstaltning fuldt ud kan få de tilstræbte virkninger i medlemsstaterne, er
In order to allow the measure fully to achieve its purpose in
Interventionsorganet udbetaler den i artikel 6 […] omhandlede støtte […] senest 90 dage efter fremlæggelse af bevis for, at den samlede mængde vin, der er anført i kontrakten, er destilleret.
The intervention agency shall pay to the distiller the aid provided for in Article 6 … within 90 days of submission of proof that the total quantity of wine specified in the contract has been distilled.
8 — Jf. ottende betragtning til forordningen.
8 — See the eighth recital in the preamble.
I det i artikel 9 omhandlede tilfælde kan destilleriet, og i det i artikel 10 omhandlede tilfælde producenten, anmode om forudbetaling af et beløb svarende til den i artikel 6 omhandlede støtte, forudsat at der over for interventionsorganet stilles en sikkerhed på 110% af det nævnte beløb.
The distiller in the case referred to in Article 9 or the producer in the case referred to in Article 10 may ask for an amount equal to the aid referred to in the first paragraph of Article 6 to be paid to him by way of advance on condition that he has provided a security equal to 110% of the said amount in the name of the intervention agency.
Destilleriet skal over for interventionsorganet dokumentere, at det har betalt den i artikel 5, stk. 1, første afsnit, omhandlede minimumsopkøbspris inden for den i stk. 1 fastsatte frist […] Såfremt en sådan dokumentation ikke er forelagt senest 120 dage efter datoen for fremlæggelse af det i første afsnit omhandlede bevis, skal de udbetalte beløb tilbagebetales til interventionsorganet […]« 9.
The distiller shall be required to supply the intervention agency with proof that he has paid the minimum buyingin price referred to in the first subparagraph of Article 5(1) within the period specified in paragraph 1 … If such proof is not submitted within 120 days of the date of submission of the proof referred to in the first paragraph, the amounts paid shall be recovered by the intervention agency. …’ 9
Denne sikkerhed stilles i form af en garanti fra et pengeinstitut, som opfylder de kriterier, der er fastsat af den medlemsstat, hvorunder interventionsorganet hører.
The security shall be provided in the form of a guarantee by an establishment meeting the criteria laid down by the Member State to which the intervention agency is responsible.
Forskuddet udbetales senest 90 dage efter forelæggelse af bevis for, at sikkerheden er stillet, og tidligst efter datoen for godkendelsen af kontrakten eller erklæringen.
The advance shall be paid not later than 90 days after proof is furnished that the security has been provided and in any case after the date of approval of the contract or declaration.
Senest 30 dage efter leveringen til destilleriet [af den samlede mængde vin eller, i givet fald, af hvert parti vin] udbetaler destillatøren producenten et beløb, der mindst er lig med differencen mellem den i artikel 5, stk. 1, første afsnit, fastsatte minimumsopkøbspris og den i artikel 6, stk. 1, fastsatte støtte.
Not later than 30 days after the entry into the distillery [of the total quantity of wine or, where appropriate, each consignment of wine], the distiller shall pay the producer at least the difference between the minimum buyingin price referred to in the first subparagraph of Article 5(1) and the aid referred to in Article 6(1).
Uden at bestemmelsen i artikel 13 i øvrigt anfægtes, frigives den i stk. 1 omhandlede sikkerhed kun, hvis der senest den 29. februar 1984 er fremlagt bevis for:
Subject to Article 13, the security referred to in paragraph 1 shall be released only if, not later than 29 February 1984, proof is furnished:
Senest 30 dage efter fremlæggelsen af dokumentation for, at den samlede mængde vin, der er anført i kontrakten, er destilleret, udbetaler interventionsorganet producenten den i artikel 6, stk. 1, fastsatte støtte […]«
Not later than 30 days after submission of the proof that the total quantity of wine covered by the contract has been distilled, the intervention agency shall pay the producer the aid referred to in Article 6 …’
— at den samlede mængde vin, der omfattes af kontrakten, er blevet destilleret
— that the total quantity of wine covered by the contract has been distilled,