natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Når medlemsstaterne anvender den i artikel 20, stk. 5, omhandlede mulighed for ikke at kræve berigtigelse med hensyn til investeringsgoder, kan de medregne provenuet ved overdragelse af sådanne goder ved beregningen af pro rata-satsen.«
Where Member States exercise the option provided under Article 20(5) not to require adjustment in respect of capital goods, they may include disposals of capital goods in the calculation of the deductible proportion.’
Sjette direktivs artikel 20 indeholder bestemmelserne om berigtigelse af fradragene og har følgende ordlyd:
Article 20 of the Sixth Directive lays down the rules on adjustments of deductions. It provides as follows:
— i nævneren har den samlede størrelse af den årlige omsætning, merværdiafgiften ikke medregnet, i forbindelse med de transaktioner, som er opført i tælleren, samt i forbindelse med transaktioner, for hvilke der ikke er fradragsret […]
— as denominator, the total amount, exclusive of value added tax, of turnover per year attributable to transactions included in the numerator and to transactions in respect of which value added tax is not deductible …
Det oprindeligt foretagne fradrag berigtiges efter nærmere bestemmelser, som fastsættes af medlemsstaterne […]
The initial deduction shall be adjusted according to the procedures laid down by the Member States …
Pro ratasatsen beregnes på årsbasis og fastsættes i procenter, der afrundes opad til et tal, der ikke overstiger det nærmeste hele tal.«
The proportion shall be determined on an annual basis, fixed as a percentage and rounded up to a figure not exceeding the next unit.’
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT BOT — SAG C-98/07
OPINION OF MR BOT — CASE C-98/07
[…] erhvervet eller fremstillet.
… factured.
Hvert år omfatter denne berigtigelse kun en femtedel af den afgift, der er pålagt disse goder.
The annual adjustment shall be made only in respect of one-fifth of the tax imposed on the goods.
Berigtigelsen finder sted i forhold til de ændringer i fradragsretten, som har fundet sted i de følgende år set i forhold til det år, hvor godet blev erhvervet eller fremstillet.
The adjustment shall be made on the basis of the variations in the deduction entitlement in subsequent years in relation to that for the year in which the goods were acquired or manufactured.
Hvis anvendelsen af stk. 2 og 3 i en medlemsstat fører til et ubetydeligt resultat, kan denne medlemsstat med forbehold af […] samråd [med udvalget vedrørende merværdiafgift] undlade at bringe disse stykker i anvendelse under hensyntagen til nødvendigheden af at undgå fordrejning af konkurrencevilkårene, til afgiftens generelle indvirkning i den pågældende medlemsstat og til nødvendigheden af administrative forenklinger.
If in any Member State the practical effect of applying paragraphs 2 and 3 would be insignificant, that Member State may, subject to the consultation [of the VAT committee], forego application of these paragraphs having regard to the need to avoid distortion of competition, the overall tax effect in the Member State concerned and the need for due economy of administration.
For så vidt angår investeringsgoder i form af fast ejendom kan den periode, der lægges til grund for berigtigelsen, forlænges med op til tyve år.
In the case of immovable property acquired as capital goods the adjustment period may be extended up to 20 years.
I tilfælde af levering i berigtigelsesperioden skal investeringsgodet betragtes, som om det af den afgiftspligtige person fortsat var blevet anvendt i forbindelse med økonomisk virksomhed indtil udløbet af berigtigelsesperioden. […]
In the case of supply during the period of adjustment capital goods shall be regarded as if they had still been applied for business use by the taxable person until expiry of the period of adjustment. …
»For varer og ydelser, som en registreret virksomhed anvender både til fradragsberettigede formål efter § 37 og til andre formål i virksomheden, kan der foretages fradrag
‘In respect of goods and services which a registered undertaking uses both for purposes giving rise to entitlement to a deduction under Article 37 and for other
NORDANIA FINANS OG BG FACTORING ved fastsættelsen af lejen, og køb og salg af køretøjerne var organiseret på professionel og systematisk vis.
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING termination of the lease contracts. The anticipated turnover upon the sale was taken into account in setting the lease fees, and the purchase and sale of the vehicles were organised professionally and systematically.
I 1998 udlejede Erhvervsfinans således 4 500 køretøjer og solgte mere end 600.
Thus, in 1998, Erhvervsfinans leased 4 500 vehicles and sold more than 600.
for den del af afgiften, der forholdsmæssigt svarer til omsætningen i den registreringspligtige del af virksomheden.
purposes in its business, a deduction may be made in respect of that part of the tax which is proportionate to the turnover in the part of the business which must be registered.
Ved opgørelse af omsætningen ses bort fra omsætningsbeløb, der vedrører levering af investeringsgoder, som har været benyttet i virksomheden.
There shall be excluded from the assessment of turnover amounts of turnover attributable to the supplies of capital goods used for the purpose of the business.
Som investeringsgoder anses maskiner, inventar og andre driftsmidler, hvis salgspris eksklusiv afgiften efter denne lov overstiger 50 000 kr. [fra 1996: 75 000 kr.] […]«.
Machinery, equipment and similar business assets, the sales price of which, excluding tax under this Law, exceeds DKK 50 000 [from 1996, DKK 75 000], shall be regarded as capital goods …’
Udlejning af køretøjerne og deres overdragelse var momspligtig virksomhed.
The leasing and sale of vehicles are transactions subject to VAT.
De finansielle tjenesteydelser var derimod momsfritaget i medfør af sjette direktivs artikel 13, punkt B, litra d).
Financial services, by contrast, are exempt from VAT under Article 13B(d) of the Sixth Directive.
II — Faktiske omstændigheder i hovedsagen
II — The facts of the dispute in the main proceedings
Selskabet BG Erhvervsfinans A/S 3, i hvis sted er indtrådt selskaberne Nordania Finans A/S og BG Factoring A/S, har i perioden fra 1995 til 1998 udøvet en væsentlig virksomhed med leasing i form af sale and lease back af hovedsageligt køretøjer.
Finans A/S and BG Factoring A/S are the successors in law, operated a substantial leasing undertaking in the form of hire purchase, primarily of cars.
Selskabet har ligeledes leveret finansielle tjenesteydelser.
It also provided financial services.
I perioden fra 1995 til 1998 afholdt Erhvervsfinans generelle udgifter til erhvervslokaler, kontorudstyr, informationsteknologi, telefon, bogføring osv., for hvilke selskabet betalte moms.
Over the period 1995 to 1998, Erhvervsfinans incurred general costs relating to its business premises, its office equipment, its computer equipment, its telephone, auditing of its accounts and so on, on which it paid VAT.
Selskabet kunne således beregne pro ratasatsen for sin ret til fradag af denne afgift i overensstemmelse med sjette direktivs artikel 17, stk. 5, og artikel 19, stk. 2.
It therefore had to calculate the proportion of its right to deduction for VAT purposes in accordance with Articles 17(5) and 19(2) of the Sixth Directive.
Leasingvirksomheden bestod i udlejning af køretøjer i en periode på sædvanligvis 36 måneder, efterfulgt af salg af køretøjerne ved leasingkontraktens udløb.
The leasing operations consisted in leasing vehicles for a period of typically 36 months and the sale of the cars upon
I forbindelse med denne beregning medregnede Erhvervsfinans omsætningsbeløbet fra salget af køretøjerne i sin årlige omsætning, idet selskabet var af den opfattelse, at salget af aktiverne skulle anses for at udgøre normale varesalg.
In making this calculation, Erhvervsfinans included the turnover attributable to the sales of vehicles in its annual turnover, as it took the view that those sales ought to be regarded as normal sales of goods.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT BOT — SAG C-98/07
OPINION OF MR BOT — CASE C-98/07 thereupon appealed to the Højesteret (Supreme Court) against the decision of the Østre Landsret.
Ved afgørelse af 17. november 1999 traf de danske afgiftsmyndigheder afgørelse om, at de køretøjer, der blev videresolgt efter leasingkontraktens udløb, skulle anses for at udgøre »investeringsgoder benyttet af den afgiftspligtige person i hans virksomhed«, og at omsætningen fra salg af disse derfor skulle undtages ved beregningen af pro rata-satsen.
By decision of 17 November 1999, the Danish tax authorities determined that the vehicles sold at the end of the leasing contract should be treated as ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’, with the result that the turnover attributable to the sale thereof ought to be excluded from the deductible proportion.
Denne afgørelse medførte, at pro ratasatsen blev nedsat.
That decision led to a reduction in that proportion.
Erhvervsfinans indbragte denne afgørelse for Landsskatteretten, som gav selskabet medhold.
Erhvervsfinans challenged that decision before the Landsskatteret (National Tax Tribunal), which upheld its application.
Landsskatteretten vurderede, at leasingkøretøjerne blev indkøbt med henblik på leasing for efter leasingperiodens udløb at blive solgt til tredjemand eller eventuelt leasingtager.
That tribunal found that the leased vehicles were purchased with a view to being leased and sold at the end of the leasing contract, to third parties or possibly to the lessee.
Retten fastslog på dette grundlag, at salg af leasingkøretøjerne må anses for en naturlig del af Erhvervsfinans’ virksomhed, og at de ikke kan karakteriseres som »investeringsgoder« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i sjette direktivs artikel 19, stk. 2.
From this it concluded that the sale of the leased vehicles had to be regarded as forming a natural part of Erhvervsfinans’ business activities, with the result that those vehicles could not be treated as ‘capital goods’ within the meaning of Article 19(2) of the Sixth Directive.
Med sit præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om omsætningsbeløbet fra sædvanligt salg af goder såsom de køretøjer, som Erhvervsfinans udlejer, skal tages i betragtning ved beregningen af pro ratasatsen for fradraget.
By its question, the national court is seeking to determine whether or not the turnover attributable to the ordinary sale of goods such as the vehicles leased out by Erhvervsfinans ought to be included in the calculation of the deductible proportion.
Skatteministeriet indbragte afgørelsen for Østre Landsret, som gav Skatteministeriet medhold i, at leasingkøretøjerne udgjorde investeringsgoder i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i ovennævnte bestemmelse.
Skatteministeriet (the Danish Ministry of Fiscal Affairs) appealed against this decision to the Østre Landsret (Eastern Regional Court), which declared the appeal to be well founded, taking the view that the leased vehicles did constitute capital goods within the meaning of the abovementioned provision.
Nordania Finans A/S og BG Factoring A/S, der er indtrådt i Erhvervsfinans’ rettigheder, har således iværksat appel til prøvelse af Østre Landsrets afgørelse for Højesteret.
Nordania Finans A/S and BG Factoring A/S, successors in law to Erhvervsfinans,
Konsekvenserne af dette spørgsmål er ret klare.
The implications of the reply to this question are very obvious.
Hvis Domstolen fastslår, at omsætningsbeløbet skal tages i betragtning i beregningen, skal beløbet føjes til tælleren og
If the Court takes the view that such turnover must be included in that calculation, it must be added to the
NORDANIA FINANS OG BG FACTORING fortolkede begrebet
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING
»investeringsgoder«, der findes i artikel 17 i Rådets andet direktiv 67/228/EØF 5.
Verbond van Nederlandse Ondernemingen, 4in which the Court interpreted the concept of ‘capital goods’ in Article 17 of Second Council Directive 67/228/EEC.
Domstolen fastslog, at de nævneren i den brøk, der anvendes til beregning af pro ratasatsen, hvilket bevirker, at satsen hæves og derfor, at den afgiftspligtige persons fradragsret øges.
5It held that numerator and the denominator of the fraction used to determine the proportion, which will have the effect of increasing the end figure and therefore the taxable person’s right to deduct.
afgørende kriterier vedrørende dette begreb er godets brugstid og hvorledes anskaffelsesudgifterne afskrives, og at medlemsstaterne råder over et vist skøn med hensyn til definitionen af indholdet af hvert af disse kriterier.
the decisive factors in regard to this concept were the durability of the use of the goods in issue and the rules applicable to writing off of the acquisition costs, and that the Member States enjoyed a certain margin of discretion in defining the content of each of those criteria.
Den danske regering, der er imod denne løsning, har gjort gældende, at de goder, som en leasingvirksomhed køber med henblik på leasing og herefter videresalg, skal anses for at være »investeringsgoder benyttet af den afgiftspligtige person i hans virksomhed« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i sjette direktivs artikel 19, stk. 2, af følgende grunde.
The Danish Government, which is opposed to that outcome, considers that goods purchased by a leasing company with a view to leasing and reselling them must be regarded as ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ within the meaning of Article 19(2) of the Sixth Directive for the reasons that follow.
Den danske regering har gjort gældende, at leasingkøretøjerne i hovedsagen opfylder disse kriterier.
The Danish Government maintains that the vehicles leased in the main proceedings in the present case meet those criteria.
Den danske regering har ligeledes gjort gældende, at der ikke er grundlag for at foretage en anden sondring, således som Nordania Finans A/S og BG Factoring A/S har foreslået, mellem sådanne investeringsgoder og varer.
It also claims that there is no need to make any further distinction, as requested by Nordania Finans A/S and BG Factoring A/S, between such capital goods and other goods.
Ifølge den danske regering skal denne bestemmelse læses i sammenhæng med sjette direktivs artikel 20, stk. 4, hvorefter medlemsstaterne kan definere begrebet »investeringsgoder«.
According to that government, Article 19(2) must be read in conjunction with Article 20(4) of the Sixth Directive, which states that the Member States may define the concept of ‘capital goods’.
Dette begreb bør således have samme indhold i hele direktivet, hvilket henvisningen i artikel 19, stk. 2, sidste punktum, til direktivets artikel 20, stk. 5, bekræfter.
That concept, it is agreed, must therefore have the same content in the whole of the Directive, as the reference to Article 20(5) in the last sentence of Article 19(2) confirms.
Medlemsstaterne kan således definere begrebet »investeringsgoder« såvel i relation til direktivets artikel 19 som i relation til dets artikel 20.
The Member States may therefore define the concept of ‘capital goods’ both in the context of Article 19 and in the context of Article 20 of the Directive.
Endelig har regeringen gjort gældende, at dens synspunkt er i overensstemmelse med såvel sjette direktivs artikel 19, stk. 2, som med forarbejderne til denne bestemmelse.
Finally, the Danish Government argues that its position is consistent with Article 19(2) of the Sixth Directive and with the preparatory material which led to the adoption of that provision.
Denne vurdering støttes af dom af 1. februar 1977, Verbond van Neder -landse Ondernemingen 4, hvori Domstolen
This analysis, the Danish Government continues, is supported by the judgment in
Sjette direktivs artikel 19, stk. 2, har således til formål at sikre, at salg af kostbare og holdbare aktiver ikke forrykker pro ratasatsen for fradraget.
Accordingly, Article 19(2) of the Sixth Directive, it is submitted, is intended to guarantee that the sale of assets with a high value and durable nature does not distort the deductible proportion.
Selv om det allerede på tidspunktet for erhvervelsen af sådanne aktiver er bestemt, at de skal sælges efter brug, kan medregningen af salgsprisen i beregningen af pro ratasatsen for fradraget forrykke satsen.
Even if it has already been decided at the time when such assets are purchased that they will be sold when they have been used, the inclusion of the sale price in the calculation of the deductible proportion is liable to distort that proportion.
Jeg er ikke enig i denne vurdering.
I do not share that analysis.
Ligesom sagsøgerne i hovedsagen og Kommissionen mener jeg, at begrebet »investeringsgoder benyttet af den afgiftspligtige person i hans virksomhed« i sjette direktivs artikel 19, stk. 2, ikke omfatter goder, der erhverves af en virksomhed med henblik på leasing og efterfølgende videresalg, når salget ved leasingkontraktens udløb er en integrerende del af den afgiftspligtige persons sædvanlige økonomiske virksomhed.
Like the appellants in the main proceedings and the Commission, I am of the view that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ in Article 19(2) of the Sixth Directive does not cover assets acquired by an undertaking for the purposes of leasing them and then selling them, where the sale at the end of the leasing contracts is an integral part of the taxable person’s usual economic activity.
Jeg støtter mit synspunkt på opbygningen af den fradragsordning, som denne bestemmelse er en del af, samt bestemmelsens formål.
I base my view on the scheme of the system for deductions, of which Article 19(2) is a part, as well as on the purpose of that provision.
Salget af sådanne aktiver er enkeltstående transaktioner, der kun i begrænset omfang belaster virksomhedens ressourcer i forhold til den løbende drift.
The sales of such assets, the argument goes on, are isolated transactions which affect the company’s resources to a limited extent in relation to its day-to-day business.
Hvis man medregner et stort beløb som salgspris i beregningen af pro ratasatsen for fradraget, efter at det pågældende aktiv har været anvendt i virksomheden i flere år, vil det forrykke pro ratasatsen for fradraget, fordi omsætningsbeløbet fra salg ikke afspejler denne transaktions reelle træk på virksomhedens ressourcer.
If a significant amount were to be included as the sale price in the calculation of the deductible proportion, after the asset in question had been used in the undertaking for several years, that would distort the deductible proportion, since the amount of the sale would not reflect the actual effect of the transaction on the company’s financial assets.
Indledningsvis skal jeg bemærke, at en ordlydsfortolkning af udtrykket »investeringsgoder benyttet af den afgiftspligtige person i hans virksomhed«, der er anvendt i sjette direktivs artikel 19, stk. 2, ikke gør det muligt at besvare den forelæggende rets spørgsmål.
As a preliminary point it must be noted that the question referred by the national court cannot be answered on the basis of a reading of the words ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ referred to in Article 19(2) of the Sixth Directive.
Det er ligeledes ubestridt, at begrebet investeringsgoder hverken er defineret i denne artikel eller i nogen anden bestemmelse i sjette direktiv.
It is also common ground that the concept of capital goods is not defined in that article or in any other provision of the Sixth Directive.
Ganske vist bestemmer direktivets artikel 20, stk. 4, at medlemsstaterne kan
Article 20(4) of the Directive does, admittedly, provide that the Member States
NORDANIA FINANS OG BG FACTORING ordningen med berigtigelse af fradragene, som er fastsat i sjette direktivs artikel 20, vil desuden hverken blive berøvet sin effektive virkning eller blive bragt i fare af den omstændighed, at begrebet »investeringsgoder« i artikel 19 skal fortolkes selvstændigt og ensartet inden for hele Det Europæiske Fællesskab.
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING goods in the system for adjusting deductions, provided for in Article 20 of the Sixth Directive, is not deprived of usefulness or even called into question by the fact that the concept of ‘capital goods’ referred to in Article 19 of that Directive must have an autonomous and uniform content throughout the European Community.
definere begrebet investeringsgoder med henblik på anvendelsen af samme artikels stk. 2 og 3.
may define the concept of capital goods for the application of Article 20(2) and (3).
Imidlertid mener jeg, i modsætning til den danske regering, at henvisningen i sjette direktivs artikel 19, stk. 2, tredje punktum, til bestemmelserne i direktivets artikel 20, stk. 5, ikke gør det muligt at fortolke direktivets artikel 20, stk. 4, modsætningsvis.
However, unlike the Danish Government, I take the view that the reference in the third sentence of Article 19(2) of the Sixth Directive to the provisions of Article 20(5) does not allow Article 20(4) of the Directive to be interpreted in a manner contrary to its wording.
Det er nemlig udelukkende med henblik på anvendelsen af sjette direktivs artikel 20, stk. 2 og 3, vedrørende berigtigelse af fradragene, at stk. 4 overlader det til hver enkelt medlemsstat at definere begrebet investeringsgoder.
It is solely for the application of Article 20(2) and (3) of the Sixth Directive relating to the adjustment of deductions that Article 20(4) entrusts each Member State with the task of defining the concept of capital goods.
Denne mulighed kan således ikke udstrækkes til sjette direktivs artikel 19, som vedrører beregningen af pro ratasatsen for fradraget, uden at man herved tilsidesætter den klare og præcise ordlyd af artikel 20, stk. 4.
That possibility cannot therefore be extended to the context of Article 19 of the Sixth Directive, which relates to calculation of the deductible proportion, without infringing the clear and precise wording of Article 20(4).
Sjette direktivs artikel 20 har nemlig til formål at gøre det muligt at korrigere unøjagtigheder i den beregning af fradrag, som den afgiftspligtige person har foretaget.
The purpose of Article 20 of the Sixth Directive is to make possible the correction of mistakes in the calculation of the deductions from which the taxable person has benefited.
Denne artikel finder bl.a. anvendelse, når der efter den afgiftspligtige persons udfærdigelse af angivelsen er sket ændringer af de oprindelige elementer, som er taget i betragtning ved fastsættelsen af fradragsbeløbet 6.
That article is applicable in particular where changes in the factors initially taken into consideration to determine the amount of the deductions occurred after the declaration made by the taxable person.
Dette kan eksempelvis være tilfældet, når den afgiftspligtige person, som har erhvervet et gode med henblik på udøvelsen af en afgiftspligtig aktivitet, og som har foretaget fradrag af hele den moms, der påhvilede godet ved erhvervelsen, efterfølgende anvender det helt eller delvist til en afgiftsfritagen aktivitet.
6Such may be the case, for example, where the taxable person who has acquired goods to carry out a taxable activity and deducted all the VAT on the purchase of the goods subsequently uses them in whole or in part for an exempt activity.
En sådan udvidelse af sidstnævnte bestemmelses rækkevidde ville ligeledes være i strid med det formål, som sjette direktivs artikel 19 forfølger, således som det er beskrevet i 12. betragtning til direktivet, hvorefter beregningen af pro ratasatsen for fradraget bør foretages på ensartet måde i samtlige medlemsstater.
Such an extension of the scope of the latter provision would also run counter to the objective pursued by Article 19 of the Sixth Directive, as set out in the 12th recital in the preamble thereto, which states that the deductible proportion should be calculated in a similar manner in all the Member States.