natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hvorfor er der behov for en fælles udenrigs- ogsikkerhedspolitik?Den Europæiske Union, en af de vigtigste økonomiske ogpolitiske aktører på den internationale arena
Why is a common foreign and security policy necessary?The European Union, a major economic and political player onthe international stage
Hvordan gennemføres den fælles udenrigs- ogsikkerhedspolitik?
How is the common foreign and security policy implemented?
Aktørerne i den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik
Agents of the common foreign and security policy
Det Europæiske Råd Rådet for Den Europæiske Union Formandskabet Rådets generalsekretær/den højtstående repræsentantfor FUSP Europa-Kommissionen Medlemsstaterne Særlige repræsentanter
The European Council The Council of the European Union The Presidency The Secretary-General of the Council/High Representativefor the Common Foreign and Security Policy The European Commission The Member States The special representatives
Fælles aktioner Afgørelser Indgåelse af internationale aftaler Erklæringer Kontakter med tredjelande
Common strategies Common positions Joint actions Decisions The conclusion of international agreements Declarations Contacts with third countries
Den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitiks effektivitet Sammenhæng Beslutningsprocessens effektivitet
Effectiveness of the common foreign and security policy Consistency Efficiency of the decision-making procedure
Hvad er Den Europæiske Unions fællesudenrigs- og sikkerhedspolitik? Hvader Den Europæiske Unions sikkerhedsog forsvarspolitik?
What is the common foreign and security policy of the European Union?What is the European security anddefence policy?
Den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP)
The common foreign and security policy
Opbygningen af Europa har siden Rom-traktaterne været koncentreret om de økonomiske aspekter, dvs. oprettelsen af et fælles marked,også selv om man allerede tidligere gjorde sig tanker om et internationalt politisk samarbejde.
Following the signing of the Treaties of Rome, European constructionfocused on economic aspects, i.e. the creation of a common market,although ideas for cooperation in the field of international policy werealready in evidence.
Under næsten fyrre års opbygning af Europa blev selve udtrykket »fælles udenrigspolitik« ikke nævnt itraktaterne.
For almost 40 years of European construction thevery expression ‘common foreign policy’ found no place in the Treaties.From October 1970 the Member States of the European Communitiescooperated and endeavoured to consult one another on major international policy problems.
Det Europæiske Fællesskabs medlemsstater begyndte ioktober 1970 at samarbejde om og bestræbe sig på at afstemmederes holdninger i vigtige internationale politiske spørgsmål.
However, this was at intergovernmental level inthe context of European political cooperation.
Men detskete på mellemstatsligt niveau inden for rammerne af Det Europæiske Politiske Samarbejde.I 1986 blev dette mellemstatsligesamarbejde formaliseret med den europæiske fælles akt, uden at detskarakter eller procedurerne dermed blev ændret.
In 1986, the Single European Act formalised this intergovernmental cooperation withoutchanging its nature or methods of operation.
Der skete derimodet skred i Maastricht, hvor medlemsstaterne for første gang traktatfæstede målet »en fælles udenrigspolitik«.
The change came at Maastricht where, for the first time, Member States incorporated in the Treaty the objective of a ‘common foreign policy’.
Siden denne traktatsikrafttræden den 1. november 1993 har Den Europæiske Union somsådan kunnet give sin mening til kende på den internationale arenaog har kunnet fremsætte sin holdning i forbindelse med væbnedekonflikter, menneskerettighederne eller ethvert andet spørgsmål, dervedrører de grundlæggende principper og fælles værdier, som danner grundlag for EU, og som det har forpligtet sig til at forsvare.
Since the Treaty’sentry into force on 1 November 1993, the European Union as such canmake its voice heard on the international stage, express its position onarmed conflicts, human rights and any other subject linked to the fundamental principles and common values which form the basis of the European Union and which it is committed to defend.
FUSP-bestemmelserne blev revideret med Amsterdam-traktaten, dertrådte i kraft den 1. maj 1999. Artikel 11-28 i EU-traktaten omhandleri dag specifikt FUSP.
The provisions on the common foreign and security policy (CFSP) wererevised by the Amsterdam Treaty, which came into force on 1 May 1999.Articles 11 to 28 of the Treaty on European Union are now devotedspecifically to the CFSP.
Som noget nyt blev det fastsat i Amsterdam-traktaten, at der skulleudnævnes en højtstående repræsentant for FUSP for fem år ad gangen, hvilket var en vigtig afgørelse, der bidrog til at øge EU’s udenrigspolitiks effektivitet og synlighed. Javier Solana Madariaga harværet højtstående repræsentant siden den 18. oktober 1999.
An important decision in terms of improving the effectiveness and profile of the Union’s foreign policy was the appointment of a High Representative for the CFSP (an innovation of the Treaty of Amsterdam),Mr Javier Solana Madariaga, who took up the post on 18 October 1999for a period of five years.
Den nye Nice-traktat, som blev undertegnet den 26. februar 2001, ogsom træder i kraft, når medlemsstaterne har ratificeret den, indeholder nye FUSP-bestemmelser.
The new Treaty of Nice, signed on 26 February 2001 and due to enterinto force when it has been ratified by the Member States, contains new CFSP provisions.
Den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik (ESFP)
The European security and defence policy
Med traktaten fik EU også en fælles sikkerhedspolitik, som omfatteralle spørgsmål vedrørende dets sikkerhed, herunder gradvis udformning af en fælles forsvarspolitik,hvilket vil sige, at ESFP er en del af FUSP.
The Treaty also provides the Union with a common security policy thatcovers all matters relating to its security, including the gradual formulation of a common defence policy— i.e. the European securityand defence policy (ESDP) forms part of the CFSP.
Denne fælles forsvarspolitikvil kunne føre til et fælles forsvar,hvis Det Europæiske Råd træffer afgørelse herom, og de femten medlemsstater vedtager og ratificerer en sådan afgørelse.
This commondefence policy could lead to a common defence if the European Council were to so decide and a decision were adopted and ratifiedby the 15 Member States.
ESFP berørerikke den særlige karakter af visse medlemsstaters sikkerheds- og forsvarspolitik, ligesom den er forenelig med den politik, der føres indenfor rammerne af Den Nordatlantiske Traktats Organisation (NATO).
The ESDP does not, however, affect the specific nature of the security and defence policies of certain Member States, and is also compatible with the policy conducted in the framework of the North Atlantic Treaty Organisation (NATO).
I forbindelse med styrkelsen af den fælles europæiske sikkerheds- og ringsopgaverne, der også er kendt som Petersberg-opgaverne,encentral placering.
The Cologne European Council meeting in June 1999 placed crisismanagement tasks at the core of the process of strengthening the European common security and defence policy; these are also knownas the Petersberg tasks,so named after the place where the Western European Union (WEU) Ministerial Council that formulated them washeld in June 1992.
Opgaverne har fået navn efter det sted, hvor Den Vesteuropæiske Unions (WEU’s) Ministerråd holdt møde i juni 1992,og hvor opgaverne blev defineret.
They are humanitarian and rescue tasks, peacekeeping tasks andcombat-force tasks in crisis management, including peacemaking.
Det Europæiske Råd har på hvert af de efterfølgende møder(Helsingfors, Feira og Nice) gradvis givet konkret indhold tildenne vilje til at give EU kapacitet til selvstændig handling i forbindelse med international krisestyring dér, hvor NATO somsådan ikke er involveret — under overholdelse af principperne i De Forenede Nationers Pagt og under iagttagelse af Sikkerhedsrådets særlige beføjelser.
Each successive European Council (Helsinki, Feira and Nice) hasgradually given substance to this desire to give the Union acapacity for autonomous action in international crisis management, where NATO as such is not engaged, in compliance withthe principles of the UN Charter and acknowledging the prerogatives of the UN Security Council.
Det Europæiske Råd i Helsingfors i december 1999 fastsatte således det overordnede mål for den militærekapacitet.Det er meningen, at EU i 2003 inden for 60dage og i mindst et år skal kunne udsende op til 60 000personer, der er i stand til at gennemføre alle Petersberg-opgaverne.
Thus, in December 1999, the Helsinki European Councilset the headline goal in terms of military capabilities.For the Union this means being able, by the year 2003,to deploy within 60 days, and sustain for at least oneyear, up to 60 000 persons capable of carrying out thefull range of Petersberg tasks.
Det skal understreges, at forfølgelsen af dette mål ikke indebærer, at der oprettes eneuropæisk hær, eftersom hvervning og deployering afnationale tropper foregår på grundlag af en suverænbeslutning, der træffes af medlemsstaterne.
It must be emphasisedthat the achievement of this goal does not involve theestablishment of a European army. The commitmentand deployment of national troops will be based on sovereign decisions taken by Member States.
Det Europæiske Råd i Nice besluttede at oprette nye permanentepolitiske og militære struktureri Rådet for at sikre politisk kontrol ogstrategisk krisestyring, nemlig en Udenrigs- og Sikkerhedspolitisk Komité og en Militærkomité.Endvidere har Rådets sekretariat nu enmilitærstab bestående af militæreksperter, som medlemsstaterne harudstationeret.
The Nice European Council decided to establish within the Councilnew permanent political and military structuresto provide politicalcontrol and strategic direction in a crisis, namely a Political and Security Committeeand a Military Committee.
Militærstaben er underlagt Militærkomitéens militæreledelse og har til opgave at bistå denne.
In addition, the Council Secretariat now incorporates a military staff composed of military experts seconded by the Member States under the military direction of the Military Committee which it is to assist.
EU har desuden fastsat ordninger, som giver tredjelande (europæiske NATO-medlemmer uden for EU og andre lande, der søger om EU-medlemskab) og andre potentielle partnere mulighed for at deltage i EU’s militære krisestyring.
The Union has also defined arrangements for the possible participation of third countries (European Member States of NATO which arenot part of the Union and other candidate countries for accession to the Union) and other potential partners in EU military crisismanagement.
Der er i øvrigt blevet indgået permanente ordninger for konsultationog samarbejde mellem EU og NATO.
In addition, permanent arrangements have been agreed for EU–NATOconsultation and cooperation.
EU og NATO mødes regelmæssigt og drøfter visse specifikke spørgsmål, så EU i givet fald kan iværksætte operationer ved at gøre brug af NATO’s aktiver og kapaciteter(især planlægningskapaciteten og kommandomulighederne).
Meetings between the Union and NATO are held on a regular basis in certain specific fields with a viewto enabling the Union, where necessary, to launch operations using NATO assets and capabilities (notably planning capabilities and command options).
I mellemtiden er mangodt i gang med at forberede et øvelsesprogram, så strukturerne ogkrisestyringsinstrumen-terne kan afprøves.
In the meantime, preparation of a programme ofexercises to test the crisismanagement structuresand assets and work outprocedures is well underway.
Formålet med hele dettearbejde er, at EU hurtigtforbereder sig på at bliveoperationelt i løbet af
The aim of all this work isthat the Union should
2001 og senest er det, når Det Europæiske Råd mødes i Laeken idecember 2001.
A decision to that effect will be taken atthe latest at the European Council meeting in Laeken in December2001.
EU har også besluttet at udvikle de civile aspekter af krisestyringpåfire prioriterede områder, der blev fastsat af Det Europæiske Råd i Feira: politi, styrkelse af retsstatsprincippet, styrkelse af den civileforvaltning og civil beskyttelse.Der arbejdes på at nå de mål, der erfastsat for politiet(medlemsstaterne skal i 2003 kunne stille 5 000politifolk til rådighed til internationale opgaver, hvoraf 1 000 skalkunne udsendes på under 30 dage), og på at fastsætte specifikke måli forbindelse med styrkelsen af retsstatsprincippet.
The Union has also decided to develop the civilian aspects of crisismanagementin four priority areas defined by the Feira European Council: police, strengthening of the rule of law, strengthening civilian administration and civil protection.Discussions continue on theimplementation of the goals established for policing(Member Statesshould be able to provide 5 000 officers by 2003 for international missions and to deploy 1 000 of them within less than 30 days) and on thedefinition of specific goals in connection with strengthening the ruleof law.
Dette arbejde afspejler EU’s sammenhængende og samlede tilgang tilkrisestyringog skal give det mulighed for yderligere at udvide denvifte af civile instrumenter, som det allerede råder over (for en stordels vedkommende under Kommissionens ansvar), bl.a. ved at tilføjemuligheden for at gøre brug af militær magt.
These discussions reflect the Union’s consistent overall approach tocrisis managementenabling it to further develop the range of civilianinstruments already at its disposal (for the most part under theresponsibility of the Commission) while also being able to use militaryforce.
Alt dette udgør den europæiske sikkerheds- og forsvarspolitik (ESFP).
This group of measures is called the European security and defencepolicy.
II.Hvorfor er der behov for en fællesudenrigs- og sikkerhedspolitik?
II.Why is a common foreign and securitypolicy necessary?
Siden 1950’erne har De Europæiske Fællesskaber udviklet stærke økonomiske bånd mellem medlemsstaterne og med resten af verden.Fremskridtene på det økonomiske område har betydet, at EU siden1990’erne har kunnet opnå et økonomisk integrationsniveau, der eruden sidestykke andre steder i verden (f.eks. ved oprettelsen af etfælles marked uden grænser og indførelsen af en fælles valuta), ogkraftigt har kunnet udvikle handelsforbindelser med mange lande ogregioner.
Since the 1950s the European Communities have developed strongeconomic links between their Member States and with the rest of theworld. Progress in the economic field since the 1990s has enabled the Union to attain a level of economic integration unrivalled anywhereelse in the world (for example via the creation of a single market,without borders, and a single currency), significantly developing traderelations with numerous countries and regions.
EU’s økonomiske udvikling har været kombineret med omfattendestøtte til andre lande og regioner, både i form af udviklingssamarbejde, humanitær bistand og genopbygningsstøtte.
The Union’s economic development has been accompanied by substantial contributions to other countries and regions in terms ofdevelopment cooperation, humanitarian assistance and reconstruction aid.
Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater bidrager således i dag med mereend halvdelen af midlerne til den internationale udviklingsbistand ogmed over 50 % af den humanitære bistand i verden.
The European Community and its Member States today provide more than half the funds for international development aid andmore than 50% of world humanitarian aid.
De finansierer entredjedel af den hjælp fra hele verden, der går til Mellemøsten (50 %til de palæstinensiske områder), næsten 60 % af hjælpen til Ruslandog de republikker, der er udgået fra det tidligere Sovjetunionen, og40 % af genopbygningsindsatsen i Bosnien-Hercegovina.
They finance one third ofworld aid to the Middle East (50% for the Palestinian Territories),almost 60% to Russia and the Republics arising out of the former Soviet Union, and 40% of the reconstruction effort in Bosnia and Herzegovina.
Denne betydelige hjælp er nu blevet suppleret med en politisk del:bidrag til bevarelse af freden i verden, herunder i givet fald ved brugaf militær magt, samt fremme af det internationale samarbejde,demokrati og respekt for menneskerettighederne.
This substantial aid is now supplemented by a political aspect: a contribution to international peacekeeping, using military force whereappropriate, and the promotion of international cooperation, democracy and human rights.
Den Europæiske Union, en af de vigtigste økonomiskeog politiske aktører på den internationale arena
The European Union, a major economic and politicalplayer on the international stage
Baggrunden for udviklingen af denne politiske del er de begivenheder, som siden slutningen af 1980’erne har ændret situationen i Europa og verden og dermed i høj grad har forrykket de strategiskeinteresser.
The root causes of the development of this political aspect are to befound in the events which, since the end of the 1980s have altered theshape of Europe and of the rest of the world, leading to an importantchange in strategic interests.
Opløsningen af det tidligere Sovjetunionen og afslutningen af den kolde krig har således fjernet faren for et massivt angrebi Europa.
The disintegration of the former Soviet Union and the end of the Cold War eliminated the danger of a massive attack in Europe.
Men konflikten i det tidligere Jugoslavien har vist, at der erfare for store konflikter lige uden for vores egen dør.
However, the conflict in the former Yugoslaviahas made us more aware of the dangers of a major conflict on ourdoorstep.
Disse begivenheder har tydeliggjort den fare, som regionale konflikter frembyder for nabolande og -regioner og for fred, internationalsikkerhed og stabilitet. Denne fare har i vid udstrækning afløst risikoen for territoriale angreb, som forsvaret traditionelt har været rettetmod.
These events have enabled us to identify the danger that regionalconflicts represent for neighbouring countries and regions and forpeace and international security and stability; this danger has largelyreplaced the risk of territorial aggression linked to the traditionalconcept of defence.
EU er i øvrigt nødt til at forebygge og imødegå forskellige
In addition the Union must prevent and meet
Fra venstre: Javier Solana, højtstående repræsentant for EU's fælles udenrigs- ogsikkerhedspolitik, FN's generalsekretær Kofi Annan, Israels premierminister Ehud Barak, USA's præsident Bill Clinton, præsidenten for Den Palæstinensiske Myndighed Yasser Arafat, Egyptens præsident Hosni Mubarak og Jordans kong Abdullah II. Fotofra afslutningen af sluterklæringsceremonien efter topmødet i Sharm el-Sheikh den17. oktober 2000.
From left to right: Javier Solana, Secretary-General/High Representative for CFSP, standingnext to UN Secretary General Kofi Annan, Israeli Prime Minister Ehud Barak, USPresident Bill Clinton, Palestinian Authority President Yasir Arafat, Egyptian President Hosni Mubarak and King Abdullah II of Jordan at the end of the final declaration of the Sharm el-Sheikh summit October 17, 2000.
trusler som f.eks. spredning af masseødelæggelsesvåben, ulovlig handel med våben, smugling af nukleare materialer, fundamentalisme ogekstremisme.
various threats, such as the proliferation of weapons of mass destruction, arms trafficking, contraband nuclear material, fundamentalismand extremism.
Europas forsvarsbehov har således ændret sig, og EU har besluttet ihøjere grad at tage hånd om sin egen sikkerhed.
So Europe’s defence needs have changed, and the Union has decidedto take responsibility for its own security increasingly into its ownhands.
EU har derfor besluttet, at det er nødt til at have midler til selvstændig handling i forbindelse med krisestyring, men også til at gribe indfor at forebygge konflikter ved at prøve at sætte ind over for årsagerne samt til at gøre en indsats for genopbygning og stabilisering, etområde, hvor Fællesskabet og dets medlemsstater allerede tidligerehar gjort en betydelig indsats.
The Union has therefore decided that it should be capable not only ofacting independently in crisis management but also of intervening toprevent conflict, by endeavouring to address the causes, as well ascontributing to reconstruction and stabilisation, an area in which the Community and its Member States were already taking significantmeasures.
III.Hvordan gennemføres den fællesudenrigs- og sikkerhedspolitik?
III.How is the common foreign andsecurity policy implemented?
Den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik gennemføres ikke somfællesskabspolitikkerne (f.eks. landbrugspolitikken, miljøbeskyttelsespolitikken, transportpolitikken og forskningspolitikken).
The common foreign and security policy is not implemented in the sameway as Community policies (e.g. the agricultural, environmental, transport and research policies).
Da despørgsmål, som vedrører internationale forbindelser, er følsommespørgsmål, tillægger traktaten naturligvis medlemsstaterne og de EU-instanser, som de deltager direkte i, dvs. Rådet og dets kompetente organer (udvalg, komitéer og arbejdsgrupper), storvægt.
In view of the sensitive nature of questionsaffecting international relations, the Treaty naturally attaches greatimportance to the Member States and the bodies of the European Unionin which they participate directly, the Council and its competentbodies (committees, working parties).
FUSP indgår i en fælles institutionel ramme,som består af deinstitutioner, der er til stede i fællesskabsregi.
The CFSP is part of a single institutional framework: the institutions are those which exist in the Community framework.However, the balance of powers between the Council, the Parliament and the Commission is different.
Men beføjelserne er ikke ligeligt fordelt mellem Rådet, Parlamentet og Kommissionen.
From this point ofview, implementation of the CFSP differs considerably from theimplementation of Community policies.
FUSP adskiller sig i den henseende meget fragennemførelsen af fællesskabspolitikkerne.
For example, the Commission is fully associated with the CFSP but does not havethe exclusive right to submit initiatives.
Kommissionen ersåledes fuldt ud tilknyttet FUSP, men er ikke ene om at haveinitiativret.
These come mainly fromthe Presidency, a Member State or the High Representative.
Det er især formandskabet, en medlemsstat ellerden højtstående repræsentant, der forelægger initiativer.Europa-Parlamentet høres af formandskabet om de grundlæggendevalg i forbindelse med FUSP og underrettes om udviklingen i dennepolitik.
The European Parliament is consulted by the Presidency on the fundamentalchoices of the CFSP and is briefed on how it is developing.
Det Europæiske Råd består af De Femtens stats- og regeringschefersamt af formanden for Europa-Kommissionen.
The European Council brings together the Heads of State or Government of the 15 Member States and the President of the European Commission.
Medlemmerne af Det Europæiske Råd ledsages af udenrigsministrene og af det medlem af Europa-Kommissionen, der har ansvaret for de eksterne forbindelser.Det land, som har formandskabet for Rådet, er i princippet vært for Det Europæiske Råd, som slår rytmen an i EU’s politiske liv og udvikling ved at mødes mindst togange årligt (sædvanligvis ijuni og december).
Members of the European Council are accompanied by the foreign affairs ministers and by the European Commissioner responsible for external relations. Hosted in principleby the Member State holding the Presidency of the Council, the European Council lends regularity to the political life anddevelopment of the European Union by meeting at leasttwice a year (usually in Juneand December).
Det spiller en fremtrædenderolle i forbindelse med denfælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, eftersom det fastlægger principperneog deoverordnede retningslinjer
It occupies a position of thehighest rank in the commonforeign and security policy in
herfor, herunder for anliggender, der har indvirkning på forsvarsområdet.
that it determines the policy’s principles and general guidelines,including those relating to matters with defence implications.