natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Fordelen ved den første fremgangsmåde er, at risikoen for at der opstår ghettoer i socialt boligbyggeri bliver mindsket. Omvendt er det imidlertid sådan, at der kan blive tale om kvarterer, hvor beboerne er forholdsvis priviligeret stillede.
The advantage of the first approach is that it reduces the possibility of stigmatised ghettos of social housing; conversely, however, it is likely to produce sectors of relative privilege
Konsekvenserne af differentiering i byerne kan ikke blot betragtes ud fra bestemte kvarterer -midtbyområderne eller boligkomplekserne i udkanten af byen — som er sårbare over for økonomiske og samfundsmæssige ændringer, men også ud fra de minoritetsgrupper, som det er mest sandsynligt har de dårligste levevilkår. Disse befolkningsgruppers situation er beskrevet mere dybtgående i hovedrapporten; i dette kapitel gives der kun nogle eksempler med henblik på at illustrere deres situation.
The impact of urban differentiation can be seen not only in terms of particular areas of cities — the inner core or peripheral estates — vulnerable to economic and social change, but also in terms of minority groups most likely to be disadvantaged by contemporary living conditions.
UNGE MENNESKER
YOUNG PEOPLE
Inden for en række politiske områder i Europa har man i vid udstrækning anerkendt, at unge mennesker er dårligt stillede.
The disadvantaged position of young people is widely recognised in a number of European policy arenas.
Opdelingen af arbejdsmarkedet er måske tydeligst i relation til unge menneskers indtræden på arbejdsmarkedet, eller måske snarere i forbindelse med, at de i stigendegrad bliver udelukket fra jobs, hvor der kræves en faglig uddannelse, kvalifikationer og arbejdserfaring.
I-abour market segmentation is perhaps at its most visible in relation to the entry of young people into the labour market, or rather in relation to their growing exclusion from jobs for which skills, qualification and experience are demanded.
Overgangen fra uddannelse til arbejdslivet, kursers omfang og virkning og mulighederne for nye beskæftigelsesinitiativer anerkendes i brede kredse som et offentligt anliggende.
The transition from education to work, the scope and impact of training schemes and the potential for new employment initiatives are widely recognised as areas of public concern.
Man er imidlertid ikke kun bekymret for unge mennesker, fordi der bliver færre muligheder på arbejdsmarkedet.
But young people are not solely a concern as a result of the shrinkage of labour market opportunities.
Endvidere er der de traditionelle spørgsmål, der stilles i forbindelse med unge mennesker, som går en usikker fremtid i møde samt frygten for uro i samfundet, som kommer til udtryk i hærværk, narkotika- og alkoholmisbrug, kriminalitet og politisk ekstremisme.
There are also the traditional concerns expressed about young people who face an uncertain future as well as the fears of social disorder expressed in vandalism, drug and alcohol misuse, crime and political extremism.
Til trods for at der beviseligt er faldende efterspørgsel efter unge på arbejdsmarkedet, fokuseres der i mange politiske foranstaltninger i de enkelte lande og på europæisk plan stadig hovedsagelig på at forberede unge mennesker på og integrere dem i arbejdsmarkedet.
Despite the evidence of falling demand for youth labour many national and European policies still focus largely on preparation for an integration into the job market.
Man har kun i ringe grad erkendt, at arbejdsløse unge har mange forskellige behov, og hvor mange forskellige programmer, der er brug for.
There has been only a slight recognition of the multiple needs of unemployed young people and of the variety of programmes which are needed.
Fremfor alt er der blevet gjort meget få forsøg på at knytte unge menneskers boligforhold og levevilkår sammen med deres økonomiske situation.
Above all there has been little attempt to relate the housing and living conditions of young people to their economic position.
Således har der været lagt forholdsvis lidt vægt på problemer med hjemløshed, unge menneskers adgang til almennyttigt boligbyggeri eller unge enliges boligbehov.
Thus relatively little attention has been given to the problems of homelessness, the access of young people to social welfare housing provision or to the housing needs of young single people.
Man har stadig i vid udstrækning kun en dårlig forståelse af spørgsmålet om "at flytte hjemmefra", selvom dette klart har betydning for ændringer i familiestrukturen, stiftelse af nye familier og adgang til arbejdsmarkedet.
The question of'leaving home' although of obvious significance for the changing structure of families, for new household formation and for access to the labour market remains largely ill understood.
ENEFORSØRGERE
SINGLE PARENT FAMILIES
Familier med een forsørger skyldes en af flere faktorer — f.eks. ægtefællens eller samleverens død, skilsmisse, og børn født uden for ægteskab.
One-parent families are a consequence of one of several factors — the death of a married partner or cohabitee, divorce, and births outside marriage for example.
I familier bestående af eneforsørgere med små børn er der pr. definition kun een lønmodtager, og arbejdet med at få børn passet betyder sandsynligvis, at den pågældende arbejder på deltid eller er arbejdsløs.
By definition single parent families with young children have only one wage earner and the pressures of child care are likely to mean part time work or unemployment.
Eftersom de fleste eneforsørgere er kvinder, ligger familiens indkomst under gennemsnittet, fattigdom er udbredt, og da der for nylig formentlig har været tale om en ægtefælles død eller en skilsmisse, er der ofte tale om en meget stor belastning.
Since the majority of heads of one-parent families are women, family income is lower than average, poverty is widespread and with death or divorce likely to have been a recent event, stress is often very high.
Der er en lang række spørgsmål vedrørende boligforholdene, som berører eneforsørgerfamilier. bl.a. sikkerhed for, at vedkommende kan blive ved at bo i det forhenværende fælles hjem. en dårlig boligstandard og hjemløshed.
There are numerous housing issues which impinge on one-parent families, including security of tenure in the matrimonial home, poor standards of accommodation and homelessness.
Eneforsørgerfamilier er derfor udsat for en lang række ulemper for så vidt angår deres sårbarhed på arbejdsmarkedet, tendensen til at de bliver hjemløse og manglende adgang til daginstitutioner og sociale ydelser.
Single parent families therefore suffer from multiple disadvantages in terms of their vulnerability in the labour market, their susceptibility to homelessness and their lack of access to community care and social welfare facilities.
Hovedelementet i boligpolitikken er at opfordre folk til at klare sig selv, ved at de bliver i deres eget hjem.
and frequently involves the occupation of properties that are too large for present needs.
Ældregruppen, der bliver ældre og ældre, vil uvægerlig stille krav til lokalsamfundenes pleje- og omsorgsfunktioner, eftersom de ældre er en overskudsgruppe på arbejdsmarkedet og er afhængige af frivillig hjælp i lokalsamfundet eller fra staten for at kunne overleve.
Surplus to the requirements of the labour market and dependent on voluntary community support or the state for the provision of the means to survive, an increasingly aged population will inevitably place demands on the care resources of local communities.
Endvidere vil boligmobilitet, forstadsbebyggelse og det forhold, at mange ældre frivilligt flytter til dårlige boliger i midtbykvarterer kun forstærke marginaliseringen af nogle ældre.
Moreover, residential mobility, suburbanisation and the voluntary segregation of many elderly people in poor quality inner area accommodation will only reinforce the marginalisation of some members of this group.
Udvikl ingen mht. indvandring og udvandring er i ovenstående blevet beskrevet ud fra de forskell ige vandringsbølger, at indvandrere er koncentreret i bestemte kvarterer (ofte i særlige boliger) og det stigende antal mennesker, der på nuværende tidspunkt flytter tilbage til det land, de kom fra, samtidig med at der opstår forholdsvis etablerede samfund, hvor der bor etniske minoritetsgrupper.
Trends in migration have been referred to above in terms of the differing waves of migration, the residential concentration of migrants (often in specially provided housing) and the current growth of return migration in parallel with the establishment of relatively settled ethnic minority communities.
Adskillelse af de forskellige racer har i mange år været et af kendetegnene ved boligmarkedet i byer, og i takt med at der bliver færre almennyttige boliger i de fleste europæiske lande, kan man i stigende grad iagttage racebetinget konkurrence og konflikt om adgang til boliger.
Racial segregation has been a feature of urban housing markets for many years and with the contraction of social housing provision in most European countries, competition and conflict over access to housing are increasingly visible along racial lines.
Diskriminering mod etniske minoritetsgrupper ved tildeling af boliger er veldokumenteret, og det er i alle EF-lande karakteristisk, at folk fra andre racer er dårligere stillet på boligmarkedet.
Discrimination in housing location against ethnic minorities is well documented and racial disadvantage in housing provision is characteristic of all EEC countries.
Denne type institutionel racisme kan også iagttages på arbejdsmarkedet og i forbindelse med tilvejebringelse af servicetilbud i byerne.
Such institutional racism is also evident in the labour market and in the provision of urban services.
Fremkomsten af en ældregruppe fra etniske minoritetsgrupper og unge menneskers stigende utilfredshed med, at deres muligheder for at få job er minimale, er et barskt bevis på ovennævnte marginaliserings- og udelukkelsesprocesser.
The emergence of an elderly ethnic minority population, and the increased disaffection of young people in the face of minimal job prospects, present stark evidence of the processes of marginalisation and exclusion mentioned above.
Indvandrerne og deres familier kom til industrilandene, fordi det var nødvendigt ud fra et økonomisk synspunkt, men er nu faste beboere og (ofte) statsborgere i det pågældende lana; de er nu i stigende grad ved at blive isoleret, i takt med at arbejdsløshed sammen med opsplitning på boligmarkedet giver anledning til konflikter med såvel staten som i lokalsamfundene i byerne.
Introduced into industrial economies as a result of economic imperatives, but now established as permanent residents and (often) citizens, migrants and their families are becoming increasingly isolated as unemployment combines with housing market segregation to generate conflict both with the state and within local urban communities.
FAMILIEN OG HUSHOLDNINGEN konsekvenserne af opsplitning og marginalisering
FAMILY AND HOUSEHOLD
^.opleves ofte ikke kollektivt, men rammer i stedet den enkelte eller familien hårdest.
*he impact of segregation and marginalisation is often not experienced collectively but is felt most strongly at the level of the individual person or the household.
Den traditionelle families styrke og modstandskraft er blevet sat over for det fænomen, at familiestrukturen i mange europæiske lande i stigende grad er flydende, at der er blevet flere mennesker, der bor alene og det uforudsigelige, der er forbundet med familiens livsforløb.
The strength and resilience of the traditional family has been contrasted with the growing fluidity of family structures in many European countries, the increase in single person households and the unpredictability of family lifecycle stages.
I den traditionelle kernefamilie får behovet for børnepasning indvirkning på, om de voksne, navnlig kvinder, kan søge et fuldtidsjob.
Within the traditional nuclear family the need to care for children influences the ability of adult members, in particular women, to seek full time employment.
På det formaliserede arbejdsmarked kan arbejdet tilrettelægges mere og mere fleksibelt, og arbejde uden for det egentlige arbejdsmarked er næsten pr. definition mere fleksibelt mht. arbejdstid, tempo og arbejdssted.
Formal work is increasingly organised on a more flexible basis and informal work is almost by definition more flexible in terms of the hours, pace and place of work.
Alligevel betyder børnepasningsbehov og husarbejde, at den tid, der er til rådighed til lønnet beskæftigelse, bliver kraftig begrænset.
Nevertheless, child care responsibilities and domestic duties make major inroads into the time available for paid employment.
Med udvidede familiestrukturer vil der muligvis kunne åbnes op for, at mere end een voksen kan arbejde, hvorved familien kan skærmes mod økonomiske ændringer.
Extended family structures may increase the potential for more than one adult to work and so cushion the family against economic change.
I kernefamilier med børn og i mindre familier er der større grænser for, i hvor stort omfang boligforholdene og levevilkårene kan tilpasses og forbedres.
In nuclear families with children, and in smaller households, there are greater constraints on the extent to which adjustment and improvement in housing and living conditions is possible.
Nogle familier er derfor bedre i stand til at klare sig.
Some households, therefore, are better placed to devise coping strategies.
De familier, hvor der er flere lønmodtagere, som har en uddannelse, arbejdsmarkedet kan bruge, og som kan lave arbejdet i hjemmet på andre tidspunkter, har væsentlige valgmuligheder mht., hvordan de bor.
Those with multiple earners, with marketable skills and with the capacity to rearrange domestic work have a considerable degree of choice over their lifestyles.
Andre familier har muligheder på kort sigt —opsplitning af familien, midlertidigt arbejde, flytning —men derer lige så stor sandsynlighed for, at disse muligheder på langt sigt vil føre til marginalisering som, at de kan komme til at betyde forbedrede levevilkår fremover.
Other households have short-term possibilities - splitting the family temporary work, moving home - but these possibilities are as likely to lead to long term marginalisation as to future improvements in their living conditions.
De muligheder, familien har, kan beskrives ud fra, at familien får en ny sammensætning.
The possibilities open to the family can be expresed in terms of household recomposition.
Hvis familien ikke kan forsørge alle familiemedlemmerne kan der blive lagt pres på nogen om at flytte — de unge "flyver fra reden", de ældre bliver sendt på institutioner, hvis belastningen med at passe og pleje dem bliver for stor.
Unable to support all its members, pressure may be generated for some to leave — the young to 'fly from the nest', the old to be sent to institutions if the burden of care becomes excessive.
Opsplitning af familien kan ske frivilligt, når et af familiemedlemmerne
Household splits may occur voluntarily as the household releases one of its members to work in another location, or may be involuntary where family breakdown forces individuals to leave.
Familierne vil også forsøge på at finde frem til økonomiske strategier.
Households will also attempt to adopt economic strategies.
Den mest indlysende taktik er at få flere familiemedlemmer i lønnet arbejde, hvor der i de fleste tilfælde er tale om, at kvinder kommer i arbejde, ofte deltidsbeskæftigelse.
Getting more members of the household into paid work is the most obvious tactic, most commonly involving women often in part-time work.
Måske lægger man arbejdet (herunder husarbejdet) om, man forsøger måske at finde noget arbejde, man kan lave hjemme, de der allerede har arbejde påtager sig et ekstra job.
Existing work schedules (including domestic work) may be reorganised, homeworking may be sought, second jobs taken by those already in employment.
Familier, der allerede er erhvervsaktive, vil måske bruge deres uddannelse til at finde arbejde uden for det egentlige arbejdsmarked. Den udvidede familie vil måske blive i stand til at omplacere den større arbejdskraft inden for familien, og nogle af disse taktikker kan bruges fra hjemmet.
Already active households may use their skills to pursue work in the informal economy The extended family may be able to redeploy the larger pool of labour within it and some of these tactics may be followed from the home.
For manges vedkommende er rent fysisk mobilitet en anden strategi. Måske flytter den arbejdssøgende langt væk, og familiens kerne forbliver intakt, mens den arbejdssøgende søger at finde en bolig et andet sted, indtil familien kan genforenes (måske ved at man vender tilbage til det sted, man kom fra).
For many, however,physical mobility represents a further strategy: Migration may be long distance, the core of the household remaining intact while the migrant seeks accommodation elsewhere until family reunification can occur (perhaps through return migration).
Flytter man knap så langt væk kan der blive tale om at udforske markedet i forbindelse med de familier, der ejer deres egen bolig, måske søger man en lejerbolig i en anden prisklasse eller forsøger at få en bolig i socialt boligbyggeri.
Shorter distance movement can imply trading up or down in the market for those households who own a home, seeking differently priced rented accommodation, or seeking access to social housing.
Denne mobilitet er dog begrænset, og de mange og forskellige omkostninger forbundet med at flytte, skaber sociale spændinger og kan øge forskellene og samtidig skabe nye muligheder.
But such mobility is limited and the numerous and varied costs of residential mobility create social tensions and can exaggerate differences as well as create opportunities.
Endelig har familierne mulighed for at gøre en kollektiv indsats.
Finally, households have the possibility of developing collective action.
For nogle kan der her blive tale om at arbejde via de formaliserede eller ikke-formaliserede kanaler med henblik på at få indflydelse på tildelingen og fordelingen af servicetilbudene i byer via gruppepres, indsats fra lokalsamfundets side eller formaliserede repræsentative strukturer.
For some this may involve formal or informal activity to influence the allocation and distribution of urban services through pressure group politics, community action, or formal representative structures.
En anden indfaldsvinkel er at samarbejde med henblik på at udbygge de servicetilbud, staten sørger for, via frivillige hjælpeorganisationer og plejemuligheder i lokalsamfundet.
Collaborative efforts to supplement state provided urban services through voluntan' organisation and community based care is another route.
For nogle familiers eller enkeltpersoners vedkommende er det uundgåelige resultat af marginalisering og udelukkelse imidlertid, at man fremmedgøres og trækker sig tilbage enten i isolationens anonymitet, eller at aktiv modstand kommer til udtryk gennem den enkeltes kriminalitet eller kollektivt oprør og vold.
For some households or individuals, however, the inevitable outcome of marginalisation and exclusion is alienation and withdrawal either into the anomie of isolation or the active opposition of individual crime or collective riot and violence.
NÆR-OG LOKALSAMFUNDET
NEIGHBOURHOOD AND COMMUNITY
Udover de konsekvenser, de enkelte familier og husholdninger kommer ud for, påvirker byernes ændrede form og funktioner bestemte nær- og lokalsamfunds karakter. Over hele Europa har man gjort en række erfaringer mht. de negative konsekvenser for etablerede lokalsamfund fremkaldt af nytid vikling og fornyelse i byerne.
In addition to the impact experienced by individual families and households, the changing form and function of cities impinge upon the character of particular neighbourhoods and local communities.
Tabte arbejdspladser og et faldende antal boliger af en passende størrelse og til en passende leje for lokale beboere har fremskyndet tendensen i retning af decentralisering.
The loss of jobs together with the decline in housing of an appropriate size and price for local residents has accelerated the trend towards decentralisation.
Omvendt har nyere bebyggelser i byernes udkant ofte været uden den grundliggende infrastruktur, der er nødvendig for at skabe tilstrækkelig gode levevilkår i lokalsamfundet.
Conversely newer developments on the urban periphery have often lacked the basic infrastructure necessary to support adequate community living conditions.
Butikker, servicetilbud og foranstaltninger med henblik på at forbedre miljøet er ofte sakket bagud i forhold til hvornår byggeriet var færdig, og har forværret de problemer, dårligt stillede familier kommer ud for.
Shops, urban services and measures to improve the environment have often lagged behind the completion of housing and compounded the problems faced by disadvantaged families.
Fortsat mangel på disse rent fysiske faciliteter og en infrastruktur i samfundet medvirker til at skabe fremmedgørelse og marginalisering, som mange beboere føler, at de er udsat for.
The continued absence of these physical facilities and social infrastructure contribute to the alienation and marginalisation felt by many residents.
Hvordan kan man så bedst inddrage brugerne og forbrugerne i forbindelse med servicetilbudene i byer?
What therefore are the most appropriate forms of involvement for the users and consumers of urban services?
Deltagelse fra offentlighedens side, borgerrettigheder, indsats fra lokalsamfundets side, frivillige hjælpeorganisationer og adgang til beslutningsstrukturen på lokalt plan har været og er stadig centrale emner i forbindelse med udvikling af lokalbysamfundene.
Public participation, citizenship rights, community action, voluntary organisation and access to local decision making structures have been, and remain, central themes in urban community development.
Økonomiske ændringers hastighed og deres konsekvenser for såvel boligforsyningen som byerne som helhed er en stor udfordring for mange traditionelle værdier i lokalsamfundet.
The pace of economic change and its impact upon both housing provision and upon cities as a whole poses a serious challenge to many traditional local community values.
Den kollektive reaktion på forandringer varierer meget over hele Europa og er udtryk for en række forskellige nationale og lokale politiske faktorer. Et væsentligt punkt her er statens centraliserings- og decentraliseringsbestræbelser i relation til amter og kommuner.
The collective response to change varies widely throughout Europe reflecting a range of national and local political factors.
I de senere år har nogle EF-lande decentraliseret dele af den politiske struktur.
In Britain the tendency has been in the opposite direction.
F.eks. har man i Italien, Frankrig og Spanien startet forskellige decentraliseringsprogrammer, hvoraf nogle har drejet sig om at fordele den politiske magt.
The role of the voluntary sector also varies enormously between and within countries with the role of the state again being a key influence.
I Storbritannien har man kunnet iagttage en tendens i modsat retning.
Increasingly, however, the role of local communities in planning and managing local services is being reasserted with an emphasis on local involvement and power sharing in order to combat the alienation of marginal groups.
Der er også enorm forskel på de frivillige hjælpeorganisationers rolle fra land til land og i de enkelte lande, hvor staten igen spiller en væsentlig rolle.
(a) Collective responses focused on housing: ■ tenant organisations, the form and function of which vary according to the nature of property ownership and the legal opportunities for co-operatives, self management and so on.
Kollektive reaktioner fokuseret på boligforhold :
■ residents against urban renewal, the important and successful (hence possibly declining) community action movement against the clearance of traditional housing in inner areas.
Lejerforeninger, hvis form og funktion varierer i forhold til ejendomsforholdet og de juridiske muligheder for kooperativer, selvstændig administration osv.
Although it may appear that voluntary action is stronger in some parts of Europe than in others this reflects the different forms that voluntary action takes in different countries.