natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sag C-383/01 De Danske Bilimportører / Skatteministeriet, Told- og Skattestyrelsen Frie varebevægelser
Case C-383/01 De Danske Bilimportører v Skatteministeriet, Told- og Skattestyrelsen Free movement of goods
Sag C-420/01 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Italienske Republik Frie varebevægelser
Case C-420/01 Commission of the European Communities v Italian Republic Free movement of goods
Sag C-329/00 Kongeriget Spanien / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Landbrug
Case C-329/00 Kingdom of Spain v Commission of the European Communities Agriculture
Sag C-161/02 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Franske Republik Miljø- og forbrugerbeskyttelse
Case C-161/02 Commission of the European Communities ν French Republic Environment and consumers
Sag T-52/00 Coe Clerici Logistics SpA / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Konkurrence
Case T-52/00 Coe Clerici Logistics SpA ν Commission of the European Communities Competition
Sag T-385/00 Jean-Paul Seiller / Den Europæiske Investeringsbank Tjenestemandsvedtægten
Case T-385/00 Jean-Paul Seiller ν European Investment Bank Staff Regulations of Officials
Sag T-78/02 Stephan-Harald Voigt / Den Europæiske Centralbank Tjenestemandsvedtægten
Case T-78/02 Stephan-Harald Voigt ν European Central Bank Staff Regulations of Officials
Sag C-156/03 P-R Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Les Laboratoires Servier SA Miljø- og forbrugerbeskyttelse
Case C-156/03 P-R Commission of the European Communities ν Les Laboratoires Servier SA Environment and consumers
Sag C-277/00 Forbundsrepublikken Tyskland / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
Case C-277/00 Federal Republic of Germany ν Commission of the European Communities
Sag C-383/01 De Danske Bilimportører / Skatteministeriet, Told- og Skattestyrelsen Frie varebevægelser
Case C-383/01 De Danske Bilimportører ν Skatteministeriet, Told- og Skattestyrelsen Free movement of goods
Præjudiciel »Frie varebevægelser — registreringsafgift af nye biler — intern afgift — foranstaltning tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion« (Domstolens plenum)
Preliminary ruling (Free movement of goods — Charge on the registration of new motor vehicles —Internal taxation —Measure having an equivalent effect to a quantitative restriction) (Full Court)
Ved kendelse af 26. september 2001 har Østre Landsret forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 28 EF og 30 EF.
By order of 26 September 2001 the Østre Landsret (Eastern Regional Court) referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Articles 28 EC and 30 EC.
Det bemærkes indledningsvis, således som det fremgår af sagen, at der ikke i Danmark er nogen produktion af motorkøretøjer.
It should be stated at the outset that, as is apparent from the documents before the Court, there is no production of motor vehicles in Denmark.
I perioden mellem 1985 og 2000 steg bestanden af indregistrerede biler i denne medlemsstat fra 1 501 000 til 1 854 000, og antallet af nyindregistrerede biler har varieret mellem 78 453 og 169 492 pr. år.
During the period from 1985 to 2000, the total number of registered vehicles in Denmark rose from 1 501 000 to 1 854 000 and the number of new registrations varied between 78 453 and 169 492 per year.
I januar 1999 købte DBI et nyt køretøj af mærket Audi til brug for sin direktør for en samlet pris (inklusive visse leveringsomkostninger mv.) af 498 546 DKK, hvoraf 297 456 DKK var registreringsafgift.
In January 1999, DBI purchased a new Audi vehicle for the use of its director for a total price (including delivery costs) of DKK 498 546, including DKK 297 456 in registration duty.
Da registreringsafgiften ifølge DBFs opfattelse var afkrævet navnlig i strid med artikel 28 EF, anmodede DBI skattemyndighederne om tilbagebetaling heraf, navnlig under påberåbelse af præmis 12 og 13 i dom af 11. december 1990, Kommissionen mod Danmark (sag C-47/88).
Since De Danske Bilimportører ('DBI') took the view that that charge had been levied in breach, inter alia, of Article 28 EC, it requested its repayment from the tax authorities, relying in particular on paragraphs 12 and 13 of Case C-47/88 Commission ν Denmark [1990].
Ifølge DBI indebærer registreringsafgiftens eksorbitante størrelse, at det ikke er muligt at importere biler til Danmark på normale handelsvilkår, hvilket er til fordel for indenlandsk køb af tidligere indregistrerede brugte biler, der er at opfatte som danske varer.
In its submission, the excessive level of the registration duty made it impossible to import motor vehicles to Denmark under normal commercial conditions, to the benefit of domestic purchases of previously registered used vehicles, which were to be regarded as Danish products.
Skatteministeriet har heroverfor anført, at ifølge Domstolens praksis kan fiskale afgifter ikke være omfattet af artikel 28 EF, idet spørgsmålet om lovligheden af interne afgifter alene kan bedømmes inden for rammerne af artikel 90 EF.
The Skatteministeriet responded that, according to the case-law of the Court, fiscal contributions cannot be caught by Article 28 EC, since the lawfulness of domestic taxation may be assessed only in the light of Article 90 EC.
Østre Landsret har herefter besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen to præjudicielle spørgsmål.
In those circumstances the Østre Landsret decided to stay proceedings and to refer two questions to the Court for a preliminary ruling.
Det første præjudicielle spørgsmål
The first question referred for a preliminary ruling
Med det første spørgsmål spørger den forelæggende ret nærmere bestemt Domstolen, om artikel 28 EF skal fortolkes således, at den i princippet er til hinder for, at der opkræves en registreringsafgift som den i hovedsagen omhandlede af nye biler.
By its first question, the national court is essentially asking the Court whether Article 28 EC must be interpreted as precluding, as a rule, the levy of a charge on the registration of new motor vehicles, such as the registration duty at issue in the main proceedings.
Det bemærkes, at anvendelsesområdet for artikel 28 EF ikke omfatter hindringer, som er omhandlet i andre særlige bestemmelser i traktaten, og at de af artikel 23 EF, 25 EF og 90 EF omfattede hindringer af fiskal karakter eller med tilsvarende virkning som told ikke er omfattet af forbuddet efter artikel 28 EF.
The scope of Article 28 EC does not extend to the obstacles to trade covered by other specific provisions of the Treaty and obstacles of a fiscal nature or having an effect equivalent to customs duties, which are covered by Articles 23 EC, 25 EC and 90 EC, do not fall within the prohibition laid down in Article 28 EC.
Hvad i øvrigt angår anvendelsesområdet for henholdsvis artikel 25 EF og 90 EF følger det af fast retspraksis, at bestemmelserne vedrørende afgifter med tilsvarende virkning som told og bestemmelserne vedrørende diskriminerende interne afgifter ikke kan anvendes kumulativt, hvorfor en og samme afgift ikke samtidig kan henhøre under de to grupper, således som traktaten er opbygget.
Furthermore, as regards the scope of Articles 25 EC and 90 EC, it is settled case-law that provisions relating to charges having equivalent effect and those relating to discriminatory internal taxation cannot be applied together, with the result that, under the system established by the Treaty, the same charge cannot belong to both categories at the same time.
For så vidt som en registreringsafgift af nye biler som den i hovedsagen omhandlede danske registreringsafgift klart er af fiskal karakter og ikke opkræves, fordi køretøjet føres over grænsen til den medlemsstat, der har indført afgiften, men i forbindelse med køretøjets første registrering på denne stats område, må det i det foreliggende tilfælde antages, at den henhører under en generel intern afgiftsordning for varer og derfor skal gennemgås på grundlag af artikel 90 EF.
In the present case, since a charge on the registration of new motor vehicles, such as the Danish registration duty at issue in the main proceedings, is manifestly of a fiscal nature and is charged not by reason of the vehicle crossing the frontier of the Member State which introduced the charge, but upon first registration of the vehicle in the territory of that State, the charge must be regarded as part of a general system of internal dues on goods and thus examined in the light of Article 90 EC.
Den omstændighed, at en sådan afgift i realiteten kun rammer importerede nye biler, fordi der ikke findes nogen indenlandsk produktion, kan ikke medføre, at den skal kvalificeres som en afgift med tilsvarende virkning i artikel 25 EFs forstand og ikke som en intern afgift i artikel 90 EFs forstand, så snart den er et led i en generel intern afgiftsordning, der systematisk og efter objektive kriterier anvendes på kategorier af køretøjer, uanset disses oprindelse.
The fact that a charge of that sort is in fact imposed solely on imported new vehicles, because there is no domestic production, is not such as to cause it to be characterised as a charge having equivalent effect, for the purposes of Article 25 EC, rather than internal taxation, within the meaning of Article 90 EC, since it is part of a general system of internal dues applied systematically to categories of vehicles in accordance with objective criteria irrespective of the origin of the products.
Artikel 90 EF har i det hele til formål at sikre varernes frie bevægelighed mellem medlemsstaterne på normale konkurrencevilkår gennem fjernelse af enhver form for beskyttelse som følge af interne afgifter, der virker diskriminerende over for varer fra andre medlemsstater.
The aim of Article 90 EC as a whole is to ensure the free movement of goods between the Member States in normal conditions of competition by the elimination of all forms of protection which may result from the application of internal taxation that discriminates against products from other Member States.
Bestemmelsen skal således sikre, at interne afgifter virker fuldstændig neutralt i forhold til konkurrencen mellem indenlandske og importerede varer.
Thus Article 90 EC must guarantee the complete neutrality of internal taxation as regards competition between domestic products and imported products.
Derimod kan artikel 90 EF ikke gøres gældende over for interne afgifter, som pålægges importerede varer, når der ikke eksisterer nogen lignende eller konkurrerende indenlandsk produktion.
On the other hand, Article 90 EC cannot be invoked against internal taxation imposed on imported products where there is no similar or competing domestic production.
Især giver bestemmelsen ikke hjemmel til at skride ind over for et ekstremt højt afgiftsniveau, som medlemsstaterne måtte have fastsat for bestemte produkter, når afgiften ikke har nogen diskriminerende eller beskyttende virkning.
In particular, it does not provide a basis for censuring the excessiveness of the level of taxation which the Member States might adopt for particular products, in the absence of any discriminatory or protective effect.
Som det allerede er blevet fastslået ovenfor, er der ikke i øjeblikket nogen indenlandsk produktion af biler i Danmark og i øvrigt heller ikke af varer, der kan konkurrere med biler.
At present there is no domestic production ofcars in Denmark, as has already been noted above, nor indeed of any products hable to compete with cars.
Herefter må det fastslås, at den danske registreringsafgift af nye biler ikke er omfattet af forbuddet i artikel 90 EF.
In those circumstances, it must be concluded that the Danish registration duty imposed on new motor vehicles is not covered by the prohibitions laid down in Article 90 EC.
Som DBI har anført, har Domstolen ganske vist i præmis 12 i dommen i sagen Kommissionen mod Danmark udtalt, at medlemsstaterne ikke kan pålægge produkter, som, fordi der ikke findes tilsvarende indenlandske varer, falder uden for forbudsbestemmelserne i artikel 90 EF, afgifter af en sådan størrelse, at de frie varebevægelser inden for det fælles marked for disse varers vedkommende bringes i fare.
It is true, as DBI pointed out, that the Court held, in paragraph 12 of Commission ν Denmark, that it is not permissible for the Member States to impose on products which, in the absence of comparable domestic production, escape the application of the prohibitions contained in Article 90 EC charges of such an amount that the free movement of goods within the common market would be impeded as far as those goods were concerned.
Herefter er der hverken anledning til at antage, at en afgift som den danske registreringsafgift har mistet sin karakter af intern afgift i artikel 90 EFs forstand, og tager form af en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion i artikel 28 EFs forstand, eller anledning til at undersøge rækkevidden af det forbehold, som Domstolen tog i præmis 12 og 13 i dommen i sagen Kommissionen mod Danmark.
In those circumstances, it cannot be considered that a charge such as the Danish registration duty has ceased to be internal taxation, within the meaning of Article 90 EC, and should be classified as a measure having equivalent effect to a quantitative restriction, for the purposes of Article 28 EC, nor is it appropriate to examine the scope of the proviso adopted by the Court in paragraphs 12 and 13 of Commission ν Denmark.
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 27. februar 2003.
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 27 February 2003.
»En afgift, som opkræves af en medlemsstat ved den første registrering af et motorkøretøj, er i princippet ikke en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indførselsrestriktion, der er forbudt ved artikel 28 EF, men skal vurderes i henhold til artikel 90 EF som en intern afgift, medmindre afgiften pålægges på en sådan måde, at den udgør en told eller afgift med tilsvarende virkning i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 25 EF.«
'A charge levied by a Member State on the first registration of a motor vehicle is not in principle a measure having an effect equivalent to a quantitative restriction on imports prohibited under Article 28 EC but falls to be assessed under Article 90 EC as internal taxation, unless the mode of imposition is such that it constitutes a customs duty or charge having equivalent effect within the meaning of Article 25 EC.'
Ved kendelse af 15. november 2001 har Corte d'appello di Genova forelagt fem præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 47 og 48 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987.
(Export refunds —Articles 47 and 48 of Regulation (EEC) No 3665/87 — Grant of an extension of time) (First Chamber)
I løbet af marts og april 1995 udførte Eribrand tre partier ris til Israel, som blev udskibet fra Ravenna havn (Italien) med Haifa havn (Israel) som bestemmelsessted.
In the course of March and April 1995, Eribrand exported to Israel three consignments of rice which were loaded on vessels sailing from the port of Ravenna (Italy) bound for the port of Haifa (Israel).
I juli 1995 betalte de italienske myndigheder Eribrand ca. 33 mio. ITL som forskud på de eksportrestitutioner, selskabet havde ansøgt om.
In July 1995, the Italian authorities paid Eribrand an advance of about ITL 33 million in respect of the amount of export refunds for which it had applied.
Den israelske køber tilsendte ikke, uanset gentagne påkrav, Eribrand »Customs Certificates of Entry«, der var nødvendige for at bevise, at varerne var overgået til forbrug i Israel.
The Israeli buyer did not send Eribrand the customs certificates of entry needed to prove release of the goods for consumption in Israel, despite repeated requests.
Da selskabet blev klar over, at det ikke kunne overholde den i artikel 47, stk. 2, i forordning nr. 3665/87 fastsatte frist på tolv måneder til at fremskaffe disse dokumenter, indgav Eribrand den 6. marts 1996 to ansøgninger om forlænget frist til Ministero delle Finanze.
Realising that it would not be in a position to comply with the timelimit of 12 months set by Article 47(2) of Regulation No 3665/87 for the production of those documents, on 6 March 1996, Eribrand submitted two applications for extensions of time to the Ministero delle Finanze.
Ansøgninger blev indgivet i tide, dvs. inden udløbet af den frist, der er fastsat i samme forordnings artikel 47, stk. 5.
Those applications were made timeously, that is to say within the timelimit set by Article 47(5) of Regulation No 3665/87.
Ved skrivelser af 19. oktober 1996 afslog Ministero delle Finanze ansøgningerne.
By letters of 19 October 1996, the Ministero delle Finanze rejected those applications.
I øvrigt pålagde ministeriet den 18. december 1996 Eribrand at tilbagebetale det forskud, selskabet havde modtaget.
On 18 December 1996, it also demanded that Eribrand repay the advance which it had been paid.
Da ministeriet den 16. september 1997 blev frifundet i de sager, der af selskabet efterfølgende blev anlagt, tilbagebetalte selskabet faktisk det krævede beløb, dvs. det modtagne beløb forhøjet med 15%.
Since Eribrand's subsequent appeals were rejected on 16 September 1997, it actually repaid the amount demanded, that is the sum received plus 15%.
Det var først efter de tiltag, som Italiens Ambassade i Israel og den lokale agent for Istituto per il Commercio Estero (Instituttet for Udenrigshandel, herefter »ICE«) foretog, og efter at have overgivet sagen til italienske advokater, bistået af israelske advokater, at det lykkedes Eribrand at få de pågældende Customs Certificates of Entry.
It was only as a result of steps taken through the Italian embassy in Israel and the local office of the Istituto per il Commercio Estero (Foreign Trade Institute, hereinafter 'the FIT), and having instructed Italian lawyers, and Israeli lawyers, that Eribrand succeeded in obtaining the customs certificates of entry.
Den 3. december 1997 indsendte selskabet dem til Ministero delle Finanze.
On 3 December 1997, it forwarded them to the Ministero delle Finanze.
Den 4. december 1997 anlagde Eribrand sag ved Tribunale di Genova (Italien) med påstand om, at Ministero delle Finanze skulle betale selskabet ca. 103 mio. ITL i skyldige eksportrestitutioner.
On 4 December 1997, Eribrand commenced proceedings in the Tribunale di Genova (Italy) seeking judgment against the Ministero delle Finanze for a sum of about ITL 103 million in respect of the export refunds due to it.
Tribunale di Genova gav Eribrand medhold ved dom af 3. februar 2000 med henvisning til artikel 47, stk. 4, i forordning nr. 3665/87.
By judgment of 3 February 2000, the Tribunale di Genova gave judgment for Eribrand on the basis of Article 47(4) of Regulation No 3665/87.
Det fjerde og femte spørgsmål
The fourth and fifth questions referred
Med sit fjerde og femte spørgsmål, der ligeledes skal behandles under ét, ønsker den forelæggende ret oplysning om omfanget af den domstolsbeskyttelse, som skal ydes eksportøren, når de nationale myndigheder med urette nægter at indrømme ham en forlænget frist i henhold til artikel 47, stk. 4, i forordning nr. 3665/87.
By its fourth and fifth questions, which it is also convenient to consider together, the referring court is asking the Court of Justice about the extent of the judicial protection which should be given to exporters where the competent national authorities wrongly refuse to grant them an extension of time under Article 47(4) of Regulation No 3665/87.
Retten ønsker nærmere bestemt oplyst, om den nationale ret kan tilkende eksportøren en yderligere, bestemt frist, fastsat af retten selv i forhold til den tid, der faktisk er nødvendig for at opnå og fremsende den foreskrevne dokumentation.
It is asking, in essence, whether the national court may recognise the exporter's right to obtain an extension of a certain duration and itself fix that duration on the basis of the time actually taken to obtain and forward the prescribed documentation.
Domstolen bemærker, at spørgsmålet om, hvorvidt den nationale domstol skal begrænse sig til at foretage en kontrol af den afgørelse, der er truffet af de kompetente nationale myndigheder, eller om den i stedet selv kan fastsætte varigheden af den forlængede frist, som disse med urette har nægtet at indrømme eksportøren, skal afgøres på grundlag af de nationale regler, der finder anvendelse på lignende rent nationale sager, underforstået at en effektiv kontrol af den pågældende afgørelse i alle tilfælde skal sikres.
The Court finds that the question whether national courts must confine themselves to reviewing decisions taken by the competent national authorities or whether they may, on the other hand, themselves fix the duration of extensions of time which those authorities have wrongly refused the exporter must be determined according to the rules of national law applicable to comparable disputes under purely national law, it being understood that effective scrutiny of such decisions must, in any event, be ensured.
Det påhviler de kompetente nationale myndigheder at fastsætte varigheden af disse frister i forhold til de specifikke omstændigheder i hver enkelt sag, hvorved de navnlig skal tage hensyn til den umage, som den eksportør har gjort sig, deransøger om forlænget frist, arten af de vanskeligheder, som han står overfor, og den tid, som med rimelighed vil være nødvendig for at overvinde disse vanskeligheder.
It is for the competent national authorities to fix the length of those periods in relation to the specific circumstances of each case, taking into account, in particular, the diligence shown by the exporter seeking an extension of time, the nature of the objective difficulties confronting him and the period of time reasonably necessary to overcome those difficulties.
Generaladvokat C. Stix-Hackl fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Første Afdeling') den 14. januar 2003.
They must however have a legal remedy against decisions taken by the competent national authorities under Article 47(4) of Regulation No
Sag C-420/01 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Italienske Republik Frie varebevægelser
Case C-420/01 Commission of the European Communities ν Italian Republic Free movement of goods
»Traktatbrud — frie varebevægelser — artikel 28 EF og 30 EF — forbud mod salg af energiholdige drikkevarer, hvis koffeinindhold overstiger en bestemt grænse — folkesundhed — opretholdelse af en national bestemmelse, der er uforenelig med fællesskabsretten« (Tredje Afdeling)
(Failure to fulfil obligations —Free movement of goods —Articles 28 EC and 30 EC —Prohibition on the marketing of energy drinL· containing caffeine in excess of a certain limit —Public health —Retention of a national provision incompatible with Community law) (Third Chamber)
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 23. oktober 2001 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 28 EF og 30 EF, idet den anvender en ordning på drikkevarer fremstillet og bragt i omsætning i andre medlemsstater, der forbyder salg i Italien af energiholdige drikkevarer med et koffeinindhold over en bestemt grænse, uden at have godtgjort, at denne grænse er nødvendig og forholdsmæssig af hensyn til beskyttelsen af folkesundheden.
By application lodged at the Court Registry on 23 October 2001, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by applying to drinks produced and marketed in other Member States a rule prohibiting the marketing in Italy of energy drinks containing caffeine in excess of a certain limit, without showing that that limit is necessary and proportionate for the protection of public health, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 28 EC and 30 EC.