natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Med den faktiske indførelse af et generelt forbud, som kan ophæves ved en tilladelse, i artikel 7, stk. 1, i lov af 20. december 2002 går den luxembourgske ordning ud over, hvad Domstolen anser for forholdsmæssigt.
57 In introducing a de facto condition of prior authorisation in Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 the Luxembourg rule thus goes beyond what is regarded by the Court as proportionate.
fremkalde nævnte »forespørgsel«.
bly it must itself trigger that ’demand’.
Eftersom resultatet er, at en virksomhed i mangel af en sådan »forespørgsel« ikke kan udnytte den frie udveksling af tjenesteydelser uden at blive udsat for administrative eller strafferetlige sanktioner, virker denne begrænsning som et totalforbud, der ikke kan anses for nødvendigt i betragtning af, at der var mulighed for at træffe mindre indgribende foranstaltninger for at sikre en beskyttelse af arbejdstagerne.
Since in the absence of such a ’demand’ an undertaking cannot in practice take advantage of the freedom to supply services without risking administrative or penal sanctions, that restriction operates as an absolute prohibition which, given the possibility of having recourse to less-restrictive measures, cannot be regarded as necessary for the purposes of worker protection.
Derfor er også denne påtale begrundet.
Accordingly, this complaint is also well founded.
Som et yderligere administrativt krav, der kan gøre det vanskeligt for virksomheder med hjemsted i en anden medlemsstat at udstationere arbejdstagere, udgør udpegningen i henhold til artikel 8 i lov af 20. december 2002 af en ad hocbefuldmægtiget person bosiddende i Luxembourg, en indskrænkning af den frie udveksling af tjenesteydelser i artikel 49 EF’s forstand 58. Det
As an additional administrative requirement liable to render the posting of workers more difficult for undertakings established in another Member State, the designation of an ad hoc agent resident in Luxembourg provided for by Article 8 of the Law of 20 December 2002 constitutes a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 49 EC.
Endelig anser jeg det i denne sammenhæng for uomgængeligt at påpege, at Domstolen for nylig i dommen Kommissionen mod Luxembourg 56har fastslået følgende med hensyn til det uforholdsmæssige i at gøre en tilladelse til betingelse for, at en aktivitet kan påbegyndes, og anvendeligheden af mildere foranstaltninger: »Forpligtelsen for en virksomhed, der leverer tjenesteydelser, til på forhånd at give de lokale myndigheder meddelelse om tilstedeværelsen af en eller flere udstationerede arbejdstagere, den påtænkte periode for denne tilstedeværelse og den eller de tjenesteydelser, der begrunder udstationeringen, er imidlertid en foranstaltning, der er lige så effektiv og mindre indgribende end det omhandlede krav.
Finally, in this connection I consider it imperative to recall that, as regards the disproportionate character of an authorisation as a condition for taking up employment and the applicability of less-stringent measures, in Commission v Luxembourg 56the Court recently held: ’A measure which would be just as effective whilst being less restrictive than the measure at issue here would be an obligation imposed on a service-providing undertaking to report beforehand to the local authorities on the presence of one or more deployed workers, the anticipated duration of their presence and the provision or provisions of services justifying the deployment.
Herved er det muligt for myndighederne at kontrollere overholdelsen af den luxembourgske sociallovgivning i udstationeringsperioden under hensyntagen til de forpligtelser, som virksomheden allerede er pålagt i medfør af socialretten i oprindelsesmedlemsstaten.« På denne baggrund er det mere hensigtsmæssigt, at værtsmedlemsstaten begrænser sin indgriben til at kontrollere de nødvendige oplysninger, som tilvejebringes af tjenesteyderen ved påbegyndelsen af aktiviteterne i værtsmedlemsstaten, og først træffer repressive foranstaltninger,
It would enable those authorities to monitor compliance with Luxembourg social welfare legislation during the deployment while at the same time taking account of the obligations by which the undertaking is already bound under the social welfare legislation applicable in the Member State of origin.’ In those circumstances it is more appropriate that the host Member State restricts its intervention to verifying the requisite information provided by the service provider on commencing activities in the host Member State and only has recourse to sanctions
57 — I samme retning også generaladvokat Geelhoed i hans forslag til afgørelse af 15.9.2005, sag C-244/04, Kommissionen mod Tyskland (dom af 19.1.2006, Sml. I, s. 885), punkt 28, der vedrører en tysk ordning, som lagde udstationeringen af statsborgere fra tredjelande, ansat hos en tjenesteyder, der er etableret i en anden medlemsstat, ind under en procedure med forudgående kontrol.
57 — In the same vein see also the Opinion of Advocate General Geelhoed in Commission v Germany, cited in footnote 11, point 28, as regards a German rule which subjected the deployment of third-country nationals employed by a service provider established in another Member State for the provision of services on German territory to a prior authorisation procedure.
Efter generaladvokatens opfattelse er en forudgående kontrolforanstaltning ikke forholdsmæssig, da virksomheder, som ikke overholder de pågældende nationale bestemmelser til beskyttelse af arbejdstagerne, er ansvarlige for en udstationering, der sker under ulovlige omstændigheder, og altid kan drages til ansvar.
According to the Advocate General, prior authorisation measures are disproportionate, since undertakings which do not comply with national legislation on worker protection must bear the responsibility for a posting effected unlawfully and can always be held liable in that regard.
En forudgående kontrol kan derfor ikke begrundes med nødvendigheden af at sikre sig, at den pågældende udstationering foregår på lovlig vis.
Accordingly, monitoring in advance cannot be justified by the necessity of ensuring that the posting is effected lawfully.
58 — Dette anerkendte den luxembourgske regering implicit på s. 5 i sit svar på Kommissionens åbningsskrivelse.
58 — This is implicitly admitted by the Luxembourg Government on page 5 of its reply to the Commission’s letter of formal notice.
I svaret erkender den de særlige hindringer, som kravet om at udpege en ad hocbefuldmægtiget person bosiddende i Luxembourg har lagt i vejen for udenlandske virksomheder.
It acknowledges therein the particular constraints caused by the requirement to nominate an ad hoc agent resident in Luxembourg.
56 — Dommen i sagen Kommissionen mod Luxembourg, nævnt ovenfor i fodnote 46, præmis 31.
56 — Cited in footnote 46, paragraph 31.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT TRSTENJAK — SAG C-319/06 skal derfor undersøges, om de restriktioner for den frie udveksling af tjenesteydelser, som følger af denne luxembourgske bestemmelse, er begrundet i et tvingende alment hensyn, og i givet fald, om de er nødvendige for på passende måde at opfylde dette formål.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06 is directly contrary to the freedom to provide services, in so far as it renders impossible, in that Member State, the supply of services by undertakings established in other Member States.
at kravet om, at vikarbureauer, der ønsker at stille arbejdskraft til rådighed for aftagere, som er etableret i Italien, selv skal have hjemsted eller en filial i Italien, ikke er foreneligt med den frie udveksling af tjenesteydelser, for så vidt som det gør det umuligt for virksomheder, der er etableret i andre medlemsstater, at udføre tjenesteydelser i den pågældende medlemsstat.
must be considered whether the restrictions on the freedom to provide services arising from that national provision are justified by a public interest objective and, if so, whether they are necessary in order to pursue, effectively and by appropriate means, such an objective.
Den luxembourgske regering påberåber sig arbejdstagerbeskyttelse, misbrugsbekæmpelse samt nødvendigheden af en effektiv kontrol.
The Luxembourg Government relies on the objectives of worker protection, the combating of abuse and the need for effective monitoring.
Som allerede forklaret 59, anerkendes både den sociale beskyttelse af arbejdstagerne og bekæmpelsen af misbrug som legitime formål, mens udførelsen af kontrolforanstaltninger for at håndhæve nationale beskyttelsesbestemmelser kun anses for forenelig med fællesskabsretten, for så vidt som kontrollen finder sted inden for de af fællesskabsretten trukne grænser 60.
As I have already indicated, both the social protection of workers and the combating of abuse are recognised as legitimate objectives, 59 whilst the carrying out of monitoring in order to implement protective measures required by national law is considered compatible with Community law provided that such supervision is effected within the limits established by Community law. 60
Den luxembourgske regering har i det væsentlige gjort gældende, at intet i artikel 8 i lov af 20. december 2002 angiver nogle nøjagtige egenskaber ved den omhandlede ad hoc-repræsentant.
The Luxembourg Government essentially argues that nothing in Article 8 of the Law of 20 December 2002 makes any reference to the precise characteristics of the ad hoc agent at issue.
Det kræves hverken, at den pågældende er en fysisk eller juridisk person, eller at det skal være et foretagende, der handler mod vederlag.
There is no requirement that the latter should be a natural or legal person or that it should be a body which is remunerated.
Det eneste vigtige er, at arbejdstilsynet kender navnet på den person, som har de krævede dokumenter deponeret.
The only thing that matters is that the labour inspectorate is aware of the name of the person with whom the requisite documents have been lodged.
En ad hoc-repræsentant i denne bestemmelses forstand kan f.eks. i byggebranchen enten være hovedentreprenøren, arbejdsformanden eller en byggeforvaltning.
In the construction industry, for example, an ad hoc agent for the purposes of that provision could be either the prime contractor, the foreman or a construction authority.
Det skal først påpeges, at en medlemsstat i forbindelse med udførelsen af tjenesteydelser på dens område ikke må kræve alle de betingelser overholdt, der stilles ved en etablering, idet de bestemmelser i EF-traktaten, som netop skal sikre den frie udveksling af tjenesteydelser, herved ville blive praktisk virkningsløse 61.
First, it must be observed that a Member State may not make the provision of services in its territory subject to compliance with all the conditions required for establishment, thereby depriving of all practical effectiveness the provisions of the EC Treaty whose object is to guarantee the freedom to provide services. 61
Tilsvarende har Domstolen i dommen i sagen Kommissionen mod Italien 62 fastslået,
Accordingly, in Commission v Italy 62 the Court held that the requirement that undertakings providing temporary labour which wish to supply manpower to customers established in Italy must have their registered office or a branch office on Italian territory
59 — Jf. punkt 71.60 — Jf. punkt 72.
59 — See point 71.60 — See point 72.
61 — Jf. Säger-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 32, præmis 13, og Mazzoleni og ISA-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 25, præmis 23.
61 — See Säger, cited in footnote 32, paragraph 13, and Mazzoleni and ISA, cited in footnote 25, paragraph 23.
Herimod må det indvendes, at denne fortolkning ikke på nogen måde kommer til udtryk i artikel 8 i lov af 20. december 2002.
In response, it must be observed, however, that no support for such interpretation is to be found in Article 8 of the Law of 20 December 2002.
Den er endda i strid med lovbestemmelserne.
That interpretation even contradicts the legislative provisions.
Det fremgår tværtimod entydigt af ordlyden, at den omhandlede ad hoc-repræsentant skal være »bosiddende« i Luxembourg, altså at han skal have »centrum for sin tilværelse« eller sin »normale bopæl« i indlandet.
Rather, it follows clearly from the provision’s wording that the ad hoc agent in question must be ’resident’ in Luxembourg, that is to say the ’centre of his activities’ or his ’place of normal residence’ must be in that State.
Som Kommissionen korrekt bemærker, forudsætter dette kriterium en »fast bopæl« eller i det mindste et ophold, der går ud over den tid, det tager at levere tjenesteydelsen.
As the Commission correctly observes, that requirement presupposes ’permanent residence’ or at least a stay for a period exceeding that for which services are provided.
Heraf følger så, at betingelserne i artikel 8 i lov af
It follows from that circumstance that the requirements of Article 8 of the Law of
20. december 2002 ikke er opfyldt, hvis de påkrævede dokumenter opbevares f.eks. af en af de udstationerede arbejdstagere.
20 December 2002 are not satisfied, for example, if the necessary documents are kept with one of the deployed workers.
Denne konklusion finder jeg stri-
In my view, that result is incompatible with the Court’s case-law.
Bortset derfra kan kontrollen af, at de regler, der står i forbindelse med den sociale beskyttelse af arbejdstagerne, overholdes, godt sikres ved mindre indgribende foranstaltninger.
Notwithstanding that conclusion, monitoring to ensure that the rules connected to the social protection of workers are respected can indeed be achieved with less-restrictive measures.
Der skal nemlig principielt tages udgangspunkt i, at det til opfyldelse af denne overvågningsopgave er tilstrækkeligt at udpege en af de udstationerede arbejdstagere, f.eks. en arbejdsformand, som varetager kontakten mellem den udenlandske virksomhed og arbejdstilsynet samt om nødvendigt holder de påkrævede dokumenter til rådighed enten på byggepladsen eller på et tilgængeligt og klart defineret sted i værtsmedlemsstaten 65. Som en foranstaltning, der griber mindre ind i den frie
It may be assumed, in principle, that for the purposes of fulfilling that monitoring task it suffices to designate one of the workers deployed, for example a supervisor, who can act as a link between the foreign undertaking and the labour inspectorate and, where necessary, keep the requisite documents available onsite or in an accessible and clearly identified place in the territory of the host Member State. 65
Man må på den ene side give den luxembourgske regering ret i, at det er bydende nødvendigt at føre kontrol for at sikre overholdelsen af de nationale beskyttelsesbestemmelser.
On the one hand, I agree with the Luxembourg Government that it is essential to carry out onsite monitoring in order to ensure compliance with national protective legislation.
På den anden side kan man foreholde den, at den ikke i tilstrækkelig grad har redegjort for eller bevist, at de luxembourgske myndigheder ikke ville kunne opfylde deres tilsynspligt uden deltagelse af en ad hocbefuldmægtiget person bosiddende i Luxembourg.
However, one may legitimately criticise its failure to adduce sufficient evidence or prove that the Luxembourg authorities could not perform their monitoring tasks without the involvement of an ad hoc agent resident in Luxembourg.
For at kunne retfærdiggøre en begrænsning, der griber ind i den frie udveksling af tjenesteydelser i en grad som den foreliggende, er det nemlig ikke tilstrækkeligt uden en omhyggelig begrundelse at fremsætte kritik og nære tvivl eller blot betænkelighed ved effektiviteten af det organiserede system med samarbejde og udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne, der er fastsat i artikel 4 i direktiv
For the purposes of justifying such an invasive restriction of the freedom to provide services as in the present case, it is insufficient to express unsubstantiated criticism or mere doubts concerning the efficiency of the organised system for cooperation and exchange of information between the Member States established by Article 4
64 — I Arblade-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 33, præmis 79, fastslog Domstolen, at »det organiserede system med samarbejde og udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne, der er fastsat i artikel 4 i direktiv 96/71, snart vil gøre det overflødigt at opbevare dokumenter i værtsmedlemsstaten, efter at arbejdsgiveren ikke længere beskæftiger arbejdstagere dér«.
64 — In Arblade and Others, cited in footnote 33, paragraph 79, the Court held that ’the organised system for cooperation and exchanges of information between Member States, as provided for in Article 4 of Directive 96/71, will shortly render superfluous the retention of the documents in the host Member State after the employer has ceased to employ workers there’.
Ifølge denne bestemmelse er medlemsstaterne forpligtet til skabe en organisatorisk opbygning, der muliggør et snævert samarbejde mellem medlemsstaterne inden for arbejds- og ansættelsesvilkår.
In accordance with that provision Member States are required to establish bodies to facilitate close cooperation between the Member States as regards terms and conditions of employment.
Hermed skal der navnlig gives domstolene i de enkelte medlemsstater mulighed for skaffe sig kendskab til ansættelsesvilkårene på de forskellige arbejdspladser i andre medlemsstater.
Inter alia, the national courts are thereby enabled to ascertain the terms of employment applicable at the place of work in other Member States.
Med en sådan opbygning tænkes der især på forbindelseskontorer eller andre instanser, der yder administrativ bistand.
As bodies capable of fulfilling that role, liaison or other offices competent for administrative assistance can be mentioned in particular.
Af særlig relevans er det i direktivet omhandlede samarbejde mellem de offentlige myndigheder, som har kompetence til at overvåge de pågældende arbejds- og ansættelsesvilkår.
The cooperation established by the Directive between the authorities responsible for monitoring the relevant terms and conditions of employment is of particular importance.
Dette samarbejde består i at besvare forespørgsler fra andre medlemsstater om i) oplysninger vedrørende grænseoverskridende tilrådighedsstillelse af arbejdstagere, ii) åbenlyst misbrug og iii) grænseoverskridende aktiviteter, der anses for ulovlige. Den gensidige administrative bistand skal være gratis, se herom K. Forgó, »Aktuelles zur Entsenderichtlinie«, nævnt ovenfor i fodnote 10, s. 817.
That cooperation consists in responding to requests from the authorities of other Member States for information on (i) the transnational hiring-out of workers, (ii) manifest abuses, and (iii) possible cases of unlawful transnational activities.
63 — Arblade-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 33, præmis 76, og dom af 4.12.1986, Kommissionen mod Tyskland, sag 205/84, Sml. s. 3755, præmis 54.
63 — Cited in footnote 33, paragraph 76, and Case 205/84 Commission v Germany [1986] ECR 3755, paragraph 54.
65 — Jf. Arblade-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 33, præmis 65 og 74, som drejede sig om den sociale beskyttelse af arbejdstagere i byggebranchen.
65 — See Arblade and Others, cited in footnote 33, paragraphs 65 and 74, which concerned the social protection of workers in the construction industry.
Jeg når derfor til den konklusion, at kravene i artikel 8 i lov af 20. december 2002 er uforholdsmæssige og i strid med artikel 49 EF.
I have reached the conclusion, therefore, that the requirements of Article 8 of the Law of 20 December 2002 are disproportionate and infringe Article 49 EC.
Derfor er også det fjerde klagepunkt begrundet.
Accordingly, the fourth complaint is also well founded.
Henset til ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen
In view of all the foregoing considerations, I propose that the Court should:
1. ved at have erklæret bestemmelserne i artikel 1, stk. 1, nr. 1, 8 og 11, i lov af 20. december 2002 for administrative regler inden for den »nationale offentlige orden«
(1) by declaring points (1), (8) and (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 to be mandatory provisions falling under national public policy;
2. ved ikke at have gennemført artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 96/71 fuldstændigt i artikel 1, stk. 1, nr. 3, i samme lov
(2) by failing fully to transpose Article 3(1)(a) of Directive 96/71 in point (3) of Article 1(1) of that Law;
3. ved i artikel 7, stk. 1, i denne lov at have opstillet betingelser, som ikke er tilstrækkeligt klare til at varetage retssikkerheden, og
(3) by setting out, in Article 7(1) of that Law, conditions which are not sufficiently clear to ensure legal certainty;
4. ved i artikel 8 i denne lov at have overdraget opbevaringen af de dokumenter, der er nødvendige for at føre kontrol i Luxembourg, til en ad hocbefuldmægtiget person bosiddende dér
(4) by requiring, in Article 8 of that Law, that documents necessary for monitoring purposes be kept in Luxembourg by an ad hoc agent resident there, the Grand Duchy of Luxembourg has failed to fulfil its obligations under Article 3(1) and (10) of Directive 96/71, and Articles 49 EC and 50 EC;
— at pålægge Storhertugdømmet Luxembourg at betale sagens omkostninger.
— order the Grand Duchy of Luxembourg to pay the costs.
I sag C-319/06, angående et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF, anlagt den 20. juli 2006,
ACTION under Article 226 EC for failure to fulfil obligations, brought on 20 July 2006,
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved J. Enegren og G. Rozet, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg, sagsøger, mod
Commission of the European Communities, represented by J. Enegren and G. Rozet, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, applicant, v
Storhertugdømmet Luxembourg ved C. Schiltz, som befuldmægtiget, sagsøgt, har
Grand Duchy of Luxembourg, represented by C. Schiltz, acting as Agent, defendant,
DOMSTOLEN (Første Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič og E. Levits (refererende dommer), generaladvokat: V. Trstenjak justitssekretær: R. Grass, på grundlag af den skriftlige forhandling, og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 13. september 2007, afsagt følgende
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann, President of the Chamber, A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič and E. Levits (Rapporteur), Judges,
— ved at have erklæret, at bestemmelserne i artikel 1, stk. 1, nr. 1, 2, 8 og 11, i lov af 20. december 2002 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets
— by declaring the provisions of points (1), (2), (8) and (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 transposing Directive 96/71/EC of the European Parliament
— ved at have foretaget en ufuldstændig gennemførelse af bestemmelserne i artikel 3, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (EFT 1997 L 18, s. 1)
— by failing fully to transpose Article 3(1)(a) of Directive 96/71/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 1996 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services (OJ 1997 L 18, p. 1);
— ved i artikel 7, stk. 1, i lov af 20. december 2002 at have fastsat betingelser vedrørende forpligtelsen til at afgive oplysninger, som er nødvendige for, at de kompetente nationale myndigheder kan føre kontrol, som ikke er tilstrækkeligt klare til at garantere retssikkerheden for de virksomheder, som ønsker at udstationere arbejdstagere i Luxembourg
— by setting out, in Article 7(1) of the Law of 20 December 2002, conditions relating to access to the basic information necessary for monitoring purposes by the competent national authorities with insufficient clarity to ensure legal certainty for undertakings wishing to post workers to Luxembourg, and
— ved kollektive aftaler eller voldgiftskendelser, der finder generel anvendelse, jf. stk. 8, for så vidt de vedrører de i bilaget nævnte aktiviteter: a) maksimal arbejdstid og minimal hviletid
— by collective agreements or arbitration awards which have been declared universally applicable within the meaning of paragraph 8, in so far as they concern the activities referred to in the Annex: