natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det følger af det foregående som helhed, at sagsøgeren på trods af RegTP’s indgriben i fastsættelsen af sagsøgerens afgifter i perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 havde et råderum, som var tilstrækkeligt til, at sagsøgerens afgiftspolitik var omfattet af anvendelsesområdet for artikel 82 EF.
It follows from all the foregoing that, notwithstanding RegTP’s intervention in the setting of the applicant’s charges, the applicant had sufficient discretion during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 for its pricing policy to fall within the scope of Article 82 EC.
For det tredje skal det undersøges, om sagsøgeren udnyttede sit råderum til at ændre sine detailpriser med henblik på at undgå det prispres, der fastslås i den anfægtede beslutning, i perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001.
In the third place, it is necessary to consider whether the applicant used the discretion which it had in relation to its retail prices in order to avoid the margin squeeze identified in the contested decision in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001.
Indledningsvis har, i det foreliggende tilfælde, sagsøgeren for så vidt angår detailpriserne for analoge tilslutninger ikke bestridt, at selskabet ikke indgav nogen ansøgning til RegTP om godkendelse af en forhøjelse af engangsafgifterne og/eller månedsafgifterne.
In the present case, first of all, as regards retail prices for analogue lines, the applicant does not deny that it made no application to RegTP for authorisation for an increase in one-off charges and/or monthly charges.
Det er således ubestridt, at »de månedlige afgifter og engangsafgifterne for en analog standardtelefontilslutning forblev uændrede i hele perioden fra 1998 og indtil udgangen af 2001« (betragtning 38 til den anfægtede beslutning).
Thus, it is common ground that ‘the monthly and one-off access charges for standard analogue telephone connections remained unchanged throughout the entire time from 1998 to the end of 2001’ (recital 38 to the contested decision).
Sagsøgeren har imidlertid gjort gældende, at selskabet i tiden før den 1. maj 2002 i henhold til § 97, stk. 3, i TKG var bundet af de obligatoriske afgifter for analoge tilslutninger, der var blevet fastsat af forbundsministeriet for post og telekommunikation i 1990.
The applicant nevertheless maintains that, before 1 May 2002, it was bound in accordance with Paragraph 97(3) of the TKG by the mandatory charges for analogue lines that had been set in 1990 by the Federal Minister for Post and Telecommunications.
I den overgangsbestemmelse, der var indeholdt i TKG’s § 97, stk. 3, bestemtes det imidlertid kun, at de af sagsøgerens afgifter, som var blevet godkendt før ikrafttrædelsen af TKG, højst skulle gælde indtil den 31. december 2002. Bestemmelsen forhindrede således ikke sagsøgeren i at gribe ind i detailpriserne ved at ansøge RegTP om afgiftsændringer før dette tidspunkt, herunder navnlig i hele perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001.
However, Paragraph 97(3) of the TKG, containing a transitional provision, provided only that the applicant’s charges approved before the entry into force of the TKG would remain in effect until 31 December 2002 at the latest.
Dernæst er det for så vidt angår detailpriserne for ISDN-tilslutninger ubestridt, at RegTP ved afgørelse af 16. februar 2000 godkendte en nedsættelse af månedsafgifterne efter ansøgning fra sagsøgeren (betragtning 40 til den anfægtede beslutning).
Second, as regards retail prices for ISDN lines, it is undisputed that, following the applicant’s application, RegTP authorised a reduction in the basic monthly charges by decision of 16 February 2000 (recital 40 to the contested decision).
Desuden ansøgte sagsøgeren i perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 ikke om ændring af sine engangsafgifter for ISDN-tilslutninger.
Furthermore, throughout the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, the applicant made no application for price adjustment in respect of its one-off charges for the provision of ISDN lines.
Disse afgifter, som ifølge sagsøgeren byggede på en afgørelse truffet af BMPT i 1996, og som i
Those charges, which, according to the applicant, are
Heraf følger, at sagsøgeren ikke udnyttede det råderum, selskabet havde til at opnå en forhøjelse af sine detailpriser, der ville have bidraget til at mindske prispresset i perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001.
It follows that the applicant did not use the discretion available to it in order to secure an increase in its retail prices, which would have helped to reduce the margin squeeze in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001.
Tværtimod udnyttede sagsøgeren endda råderummet til at nedsætte sine detailpriser for ISDN-tilslutninger i den samme periode.
On the contrary, it even used that discretion to lower its retail prices in respect of ISDN lines during that period.
Endelig skal det undersøges, om Kommissionen i fornødent omfang påviser i den anfægtede beslutning, at sagsøgeren i perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 havde tilstrækkeligt råderum til at »undgå prispresset« (betragtning 164).
Finally, in the fourth place, it is necessary to consider whether the Commission has established to the requisite legal standard in the contested decision that the applicant had sufficient scope in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 to ‘[avoid] the margin squeeze’ (recital 164).
Hvad dette angår anfører Kommissionen i den anfægtede beslutning, at sagsøgeren »[i den nævnte periode] var […] i stand til fuldstændig at eliminere prispresset gennem takstændringer i detailleddet« (betragtning 199).
In that respect, the Commission states in the contested decision that the applicant ‘was in a position [during that period] to end the margin squeeze entirely by adjusting its retail charges’ (recital 199).
Det bemærkes i den forbindelse, at prispresset i denne periode, således som det fastslås i den anfægtede beslutning, udgjorde [fortroligt] EUR den 31. december 1998, [fortroligt] EUR den 31. december 1999, [fortroligt] EUR den 31. december 2000 og [fortroligt] EUR den 31. december 2001 (den anfægtede beslutning, betragtning 152 og 153 samt tabel 10).
It must be noted in that regard that the margin squeeze identified in the contested decision for that period amounted to EUR [confidential] up to 31 December 1998, EUR [confidential] up to 31 December 1999, EUR [confidential] up to 31 December 2000 and EUR [confidential] up to 31 December 2001 (recitals 152 and 153 to the contested decision, and Table 10).
Således som Kommissionen har påpeget i sit svar på et skriftligt spørgsmål fra Retten, fremgår det af de konklusioner, der drages i betragtning 167 til den anfægtede beslutning, og som sagsøgeren ikke har bestridt, at selskabet rent faktisk nedsatte sine
However, as the Commission contends in its reply to a written question of the Court, it follows from the findings in recital 167 to the contested decision, which have not been challenged by the applicant, that the applicant actually lowered its call charges
DEUTSCHE TELEKOM MOD KOMMISSIONEN samtaleafgifter med i alt [fortroligt] EUR i perioden 1998/1999.
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION by a total of EUR [confidential] during the period 1998 and 1999.
Dette beløb — fordelt på [fortroligt] tilslutninger (den anfægtede beslutning, tabel 7) og 24 måneder — gjorde det muligt for sagsøgeren at forhøje sine detailpriser med [fortroligt] EUR pr. måned.
However, that amount — distributed over [confidential] lines (Table 7 of the contested decision) and 24 months — would have enabled the applicant to raise the average price of its retail charges to EUR [confidential] per month.
Heraf følger, at det råderum, nedsættelsen af samtaleafgifterne skabte, ville have været tilstrækkeligt til fuldstændigt at eliminere det prispres, der fastslås i den anfægtede beslutning.
It follows that the reduction in call charges would have created sufficient scope to end entirely the margin squeeze identified in the contested decision.
Hvis sagsøgeren ved at udnytte sit råderum havde elimineret prispresset fra og med 1998, ville selskabet for at undgå det prispres, der fastslås i den anfægtede beslutning, i hele perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 blot have skullet opretholde forholdet mellem sine engros- og detailpriser.
For if, by exercising its discretion, the applicant had ended the margin squeeze as from 1998, it would have sufficed for the applicant to maintain the balance between its charges for wholesale access and its retail charges in order to avoid the margin squeeze identified in the contested decision throughout the period from 1 January 1998 to 31 December 2001.
Desuden er det ubestridt — således som Kommissionen også påpeger i den anfægtede beslutning (betragtning 167) — at sagsøgeren foretog yderligere en nedsættelse af sine samtaleafgifter med [fortroligt] EUR i perioden 2000/2001, hvilket gav selskabet endnu større råderum med hensyn til at forhøje sine detailpriser.
In addition, as the Commission also points out in the contested decision (recital 167), it is common ground that the applicant reduced its call charges further during the 2000 and 2001 period to EUR [confidential], and that the effect of that reduction was to increase further the applicant’s scope to raise its retail prices.
Under retsmødet pegede sagsøgeren på, at RegTP i perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 skulle foretage separat kontrol af, at prislofterne for henholdsvis erhvervskunder og private kunder blev overholdt.
At the hearing the applicant pointed out that, during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, RegTP had to investigate compliance with the price ceilings separately in respect of business and private customers.
Ifølge sagsøgeren havde selskabet kun ringe råderum med hensyn til at forhøje sine priser for detailadgang for privatkunder, og det kunne ikke udnytte det større råderum, det havde med hensyn til at forhøje sine priser for detailadgang for erhvervskunder, idet dette ville have indebåret en forskelsbehandling af sådanne kunder i strid med § 24, stk. 2, nr. 3, i TKG.
The applicant maintains that it had little scope to increase retail prices for individuals, and that it could not use its greater discretion to increase retail access prices for its business customers because that would have resulted in discrimination against those customers, contrary to point 3 of Paragraph 24(2) of the TKG.
I stævningen har sagsøgeren imidlertid ikke bestridt Kommissionens bemærkning i betragtning 167 til den anfægtede beslutning om, at det beløb, der blev frigjort ved nedsættelserne af samtaleafgifterne, kunne være blevet overført til »tilslutninger til privat- og erhvervskunder« og anvendt fuldt ud til at forhøje slutbrugernes abonnementsafgifter.
However, in its application, the applicant has not disputed the finding in recital 167 to the contested decision that the amount released by the reductions in call charges could have been redirected to ‘connections for residential and business customers’ and could have been used entirely to increase retail access charges.
Desuden har sagsøgeren heller ikke i stævningen bestridt
Nor, in its application, has the applicant disputed the Commission’s statement in recital 132 to the
Den i præmis 136 gengivne argumentation blev fremsat for første gang under retsmødet og må derfor afvises i overensstemmelse med procesreglementets artikel 48, stk. 2.
The line of argument referred to in paragraph 136, which was raised for the first time at the hearing, must therefore be declared inadmissible, in accordance with Article 48(2) of the Rules of Procedure.
Endelig bemærkes, at sagsøgeren ikke har bestridt bemærkningen i betragtning 168 til den anfægtede beslutning om, at selskabet i perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 »havde været i stand til […] at foretage yderligere nedsættelser i forbindelse med trafikafgifterne […] og derved yderligere muliggøre prisforhøjelser i forbindelse med de månedlige afgifter og engangsafgifterne for analoge tilslutninger og ISDN-tilslutninger«.
Finally, it must be noted that the applicant does not dispute the finding in recital 168 to the contested decision that, during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, it could have ‘[undertaken] further reductions in call charges … and thereby … [obtained additional] leeway for price increases in the monthly and one-off charges for analogue and ISDN connections’.
Det fremgår af det ovenstående som helhed, at Kommissionen med føje kunne fastslå i den anfægtede beslutning (betragtning 164 og 199), at sagsøgeren i perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 havde tilstrækkeligt råderum til fuldstændig at eliminere det prispres, der kritiseres i beslutningen.
It follows from all the foregoing that the Commission was entitled to find in the contested decision (recitals 164 and 199) that the applicant had sufficient scope during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 to end entirely the margin squeeze complained of in that decision.
iv) Manglende misbrug som følge af, at sagsøgeren ikke havde tilstrækkeligt råderum til at mindske prispresset ved at forhøje sine afgifter for detailadgang til ADSL fra den 1. januar 2002
(iv) Absence of an abuse because the applicant had insufficient scope to reduce the margin squeeze by increasing its ADSL retail access charges from 1 January 2002
Siden den 1. januar 2002 har der været en ny price cap-ordning i Tyskland, som blev indført ved RegTP’s afgørelse af 21. december 2001. Ifølge denne afgørelse indgår
It must be borne in mind that a new price cap system in Germany, approved by RegTP by decision of 21 December 2001, has been in force since 1 January 2002.
»tilslutninger« i en separat kurv.
Under the terms of that decision, ‘end-user lines’ are in a separate basket.
Inden for denne kurv blev den øvre grænse for forhøjelser af detailpriserne for analoge tilslutninger og ISDN-tilslutninger fastsat til 4,1% pr. år.
Within that basket, the increase in retail prices for analogue and ISDN connections was capped at 4.1% per annum.
Det er ubestridt, at sagsøgeren efter at have indgivet en ansøgning til RegTP den 15. januar 2002 fik tilladelse til at forhøje sine månedlige afgifter for analoge tilslutninger og ISDN-tilslutninger med 0,56 EUR, hvilket repræsenterede en forhøjelse af det gennemsnitlige prisniveau for alle tjenesterne i den pågældende kurv på 4,04% (betragtning 44 til den anfægtede beslutning).
It is not disputed that, following an application to RegTP on 15 January 2002, the applicant was authorised to increase its monthly charges for analogue and ISDN lines by EUR 0.56, which represented an increase in the average level of charges for all the services in the basket concerned of 4.04% (recital 44 to the contested decision).
Endvidere er det ubestridt, at RegTP for en stor dels vedkommende afslog sagsøgerens ansøgning af 31. oktober 2002 om forhøjelse af den månedlige abonnementsafgift for den analoge telefonforbindelse T-Net og af engangsafgifterne for overtagelse af T-Net- og T-ISDN-tilslutninger, fordi forhøjelsen ikke længere ville have været i overensstemmelse med de tal, der var fastsat inden for rammerne af price cap-ordningen (betragtning 45 til den anfægtede beslutning).
Nor is it disputed that the applicant’s application of 31 October 2002 for an increase in its retail prices — in relation to the monthly rental charge for a T-Net analogue telephone line and the one-off takeover charges for T-Net and T-ISDN lines — was largely rejected by RegTP, because the increase would no longer have been consistent with the current price cap index figures (recital 45 to the contested decision).
Kommissionen finder følgelig i den anfægtede beslutning (betragtning 206), at »[sagsøgerens retlige] mulighed for […] at eliminere prispresset fra den 1. januar 2002 [har] været begrænset til en forhøjelse af T-DSL-priserne«.
Accordingly, the Commission finds in the contested decision (recital 206) that ‘since 1 January 2002, [the applicant’s] only legal means of reducing the margin squeeze has been limited to increases in the T-DSL charges’.
Ifølge Kommissionen omfattede sagsøgerens råderum fra dette tidspunkt kun afgifterne for detailadgang til ADSL (jf. ligeledes betragtning 174 og 199 til den anfægtede beslutning).
According to the Commission, from that date, the applicant’s discretion covered only ADSL retail access charges (see also recitals 174 and 199 to the contested decision).
Herom bemærkes for det første, at sagsøgeren ikke har bestridt, at selskabet kunne have forhøjet sine ADSL-afgifter fra den 1. januar 2002.
In the first place, it must be noted in that regard that the applicant does not deny that it could have increased its ADSL charges from 1 January 2002.
Sagsøgeren har imidlertid fremhævet, at selskabets råderum ikke var ubegrænset, idet dets afgifter dels skal fastsættes under hensyn til omkostningerne i forbindelse med en effektiv levering af ydelser, dels kan blive underkastet en efterfølgende undersøgelse af RegTP.
It maintains, however, that it did not have unlimited leeway because its charges had to be set on the basis of the cost of efficient service provision and could be reviewed subsequently by RegTP.
Da sagsøgeren imidlertid frit fastsætter sine ADSL-afgifter inden for de rammer, der er fastsat i den tyske lovgivning, kan selskabets afgifter på dette område være omfattet af artikel 82 EF (jf. præmis 87 og 88 ovenfor).
However, since the applicant fixes its ADSL charges at its own discretion, within the limits imposed under German law, its pricing practices in that area are capable of being caught by Article 82 EC (see paragraphs 87 and 88 above).
At Kommissionen i den anfægtede beslutning ved vurderingen af sagsøgerens råderum fra den 1. januar 2002 kun henviser til de afgifter, der blev fastsat i RegTP’s afgørelse af 30. marts 2001, ændrer intet hvad dette angår.
The fact that the Commission referred in the contested decision only to charges deriving from a decision of RegTP of 30 March 2001 in order to assess the extent of the applicant’s discretion from 1 January 2002 alters nothing in that respect.
Sagsøgeren har nemlig ikke bestridt, at selskabet fra den 1. januar 2002 havde et begrænset råderum med hensyn til at forhøje sine priser for ADSL-adgangstjenester.
The applicant does not deny that it had a limited discretion to increase its charges for ADSL access services from 1 January 2002.
For det andet skal det undersøges, om sagsøgeren som anført i den anfægtede beslutning (betragtning 199) kunne »mindske prispresset« fra den 1. januar 2002 ved at forhøje sine afgifter for ADSL-adgangstjenester.
In the second place, it is necessary to consider whether, as the Commission contends in the contested decision (recital 199), the applicant could have ‘reduced the margin squeeze’ by increasing its charges for ADSL access services from 1 January 2002.
Sagsøgeren har i den forbindelse påpeget, at markedet for adgangstjenester via henholdsvis smalbånd og ADSL set fra slutbrugernes synspunkt udgør særskilte markeder.
The applicant submits in that respect that, for end-users, the markets for narrowband and ADSL access services are separate markets.
En forhøjelse af sagsøgerens afgifter for detailadgang til ADSL ville derfor ikke have haft nogen betydning for det fastslåede angivelige prispres på markederne for adgangstjenester via analoge tilslutninger og ISDN-tilslutninger.
In those circumstances, an increase by the applicant in ADSL retail charges would have had no effect on the alleged margin squeeze identified in the markets for analogue and ISDN access services.
Hvad dette angår bemærkes, at adgangstjenesterne i engrosleddet gør det muligt at levere hele rækken af analoge, ISDN- og ADSL-adgangstjenester i detailleddet, og at sagsøgerens råderum med hensyn til at forhøje sine ADSL-afgifter derfor giver mulighed for at mindske prispresset mellem priserne for engrostjenester på den ene side og detailpriserne for hele rækken af analoge, ISDN- og ADSL-adgangstjenester på den anden side.
It must be noted in that regard that since wholesale access services can provide endusers with the whole range of analogue, ISDN and ADSL access services, the applicant’s scope to increase its ADSL charges is capable of reducing the margin squeeze between wholesale prices, on the one hand, and retail prices for the whole range of analogue, ISDN and ADSL access services, on the other.
Der kræves en samlet undersøgelse på detailledsniveau af de analoge adgangstjenester og af ISDN- og ADSL-adgangstjenesterne, ikke blot fordi de svarer til kun én tjenesteydelse i grossistleddet, men også fordi — således som Kommissionen, der ikke er blevet modsagt af sagsøgeren på dette punkt, forklarer i den anfægtede beslutning (betragtning 26) — ADSL ikke kan tilbydes slutbrugerne isoleret, idet ADSL af tekniske grunde altid kræver en opgradering af de analoge smalbåndstilslutninger eller ISDN-smalbåndstilslutningerne.
A combined analysis, at enduser level, of analogue, ISDN and ADSL access services is required not only because they amount to a single supply of services at wholesale level, but also because, as the Commission explained in the contested decision (recital 26) without having been challenged by the applicant on that point, ADSL cannot be offered to endusers on its own because, for technical reasons, it always involves an upgrading of analogue or ISDN narrowband connections.
Sagsøgerens bemærkninger om den påståede krydspriselasticitet mellem ADSL-tilslutninger og smalbåndstilslutninger og mellem de forskellige ADSL-varianter må forkastes.
The applicant’s observations concerning the purported cross-price elasticity between ADSL and narrowband connections and between the different ADSL variants must be rejected.
Dels er der nemlig ikke noget modsætningsforhold mellem bemærkningerne og den omstændighed, at sagsøgeren kan have et råderum, som gør det muligt for selskabets at forhøje sine ADSL-afgifter, dels ville en begrænset forhøjelse af ADSL-afgifterne have ført til en højere gennemsnitlig detailpris for adgangstjenester via smalbånd og bredbånd under et og dermed have mindsket det fastslåede prispres.
First, those observations do not preclude the existence of scope for the applicant to increase its ADSL charges. Second, a limited increase in ADSL charges would have led to a higher average retail price for narrowband and associated broadband access services, and would thus have reduced the margin squeeze identified.
Det må nemlig antages, at slutbrugerne i betragtning navnlig af bredbånds fordele med hensyn til dataoverførsel ikke uden videre ville vælge at gå tilbage til en smalbåndstilslutning, hvis detailprisen for ADSL-adgang blev forhøjet.
In view, in particular, of the advantages of broadband as regards data transmission, endusers of broadband access services would not automatically choose to revert to a narrowband connection when ADSL retail access charges are increased.
Sagsøgerens argument om, at bredbåndstilslutninger kan markedsføres separat i forhold til smalbåndstilslutninger på grundlag af delt adgang til abonnentledninger i engrosleddet, kan heller ikke tiltrædes.
The applicant’s argument that broadband connections can be marketed separately from narrowband connections on the basis of line sharing at the wholesale level cannot be accepted either.