natgillin/translations-raw huggingface dataset:
SVB har i øvrigt anerkendt, at eftersom fællesskabsretten ikke udgør hjemmel for eksport af sådanne ydelser, er det som udgangspunkt ikke muligt i fællesskabsretten at udlede en ret til eksport af sammenlægningen af bidragsperioder på grundlag af artikel 48, stk. 2, i forordning nr. 1408/71.
The SVB asserts, moreover, that since Community law does not provide for such benefits to be exported, it is a fortiori not possible to derive from it the right to export the aggregated periods of contribution on the basis of Article 48(2) of Regulation No 1408/71.
Denne konklusion bekræftes af artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (EUT L 166, s. 1).
That conclusion is confirmed by Article 7 of Regulation (EC) No 883/2004 of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the coordination of social security systems (OJ 2004 L 166, p. 1).
Den nederlandske regering har argumenteret for en bekræftende besvarelse af det forelagte spørgsmål og gjort gældende, at artikel 42 EF indfører en ordning, som skal sikre arbejdstagernes sociale sikringsrettigheder, for at fremme arbejdskraftens frie bevægelighed.
The Netherlands Government submits, by way of argument in favour of an answer in the affirmative to the question referred, that Article 42 EC provides for a system that guarantees workers’ social security rights in order to encourage their freedom of movement.
Bestemmelsen foreskriver dels en sammenlægning af alle forsikringsperioder, der er tilbagelagt uden for hver medlemsstats nationale område, hvilket omfatter erhvervelse og opretholdelse af retten til ydelser, dels en forpligtelse til at betale ydelser i hele Fællesskabet.
That article lays down, for that purpose, first, a system of aggregation of all insurance periods beyond the national territory of each Member State which applies to the acquisition and the retention of rights to benefits and, secondly, the obligation to pay benefits throughout the Community.
Desuden fastsættes i forordningens artikel 36, stk. 3, en procedure, hvorefter personer med bopæl i en ikkemedlemsstat kan ansøge om alderspension.
Furthermore Article 36(3) of the implementing regulation lays down the procedure by which persons not resident in one of the Member States may claim an old-age pension.
Imidlertid har den nederlandske regering også argumenteret til støtte for en benægtende besvarelse af spørgsmålet og anført, at forordning nr. 1408/71 tilsigter at gøre den frie bevægelighed i Fællesskabet lettere for arbejdstagere og deres familiemedlemmer.
By way of argument in favour of an answer in the negative to that question, the Netherlands Government submits that Regulation No 1408/71 is designed to facilitate freedom of movement for workers and their families within the Community.
Denne opfattelse støttes tillige af ordlyden af artikel 42 EF, hvorefter Rådet for Den Europæiske Union vedtager foranstaltninger til at sikre betaling af ydelser til personer, der bor inden for medlemsstaternes områder.
That view is supported by the wording of Article 42 EC, which states that the Council of the European Union is to adopt such measures as are necessary to ensure payment of benefits to persons resident in the territories of Member States.
Endelig har den nederlandske regering understreget, at selv om alderspension skal beregnes i henhold til artikel 48, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, er dette ikke ensbetydende med, at ydelsen kan eksporteres til et tredjeland og udbetales dér.
Lastly the Netherlands Government states that, if the old-age pension must be calculated in accordance with Article 48(2) of Regulation No 1408/71, this does not mean that it is exportable to a nonMember State to be paid there.
Dette spørgsmål er ikke reguleret ved forordning nr. 1408/71 og henhører alene under national lovgivning.
That question is not addressed by that regulation and is exclusively subject to national legislation.
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har foreslået, at spørgsmålet besvares med, at er en arbejdstager på tidspunktet for pensionsalderen bosat uden for Fællesskabet, finder artikel 48 i forordning nr. 1408/71 anvendelse på samme måde, som hvis arbejdstageren var bosiddende i Fællesskabet.
The Commission of the European Communities proposes that the answer should be that, when a worker resides outside the Community at the time when he reaches the age of retirement, Article 48 of the Regulation must be applied in the same way as if the worker resided on the territory of the Community.
Det er ifølge Kommissionen ikke afgørende for anvendelsen af denne bestemmelse, om bopælen ligger inden for eller uden for Fællesskabets område.
For the purpose of the application of that article it is not decisive whether the place of residence is within the Community or outside it.
Domstolens praksis lader således de selvstændige nationale ordninger, der hjemler særskilte krav mod forskellige nationale sociale sikringsinstitutioner, bestå.
It thus allows different national schemes to continue to exist, giving rise to separate claims against different national social security institutions.
I øvrigt synes det afgørende for anvendelsen af disse bestemmelser at være forholdet mellem en arbejdstager og en bestemt medlemsstats sociale sikringsordning, i henhold til hvilken arbejdstageren har været forsikret i en bestemt periode, og ikke det sted, hvor erhvervsaktiviteten er udført.
Furthermore, it is evident that what matters for the application of those rules is the relationship between a worker and the social security system of a particular Member State under which he has been insured for a given period, rather than the place where an occupational activity is carried out.
Kommissionen har heraf udledt, at hvis SVB’s argumentation skulle tiltrædes, ville princippet om sammenlægning i forordning nr. 1408/71 blive frataget en stor grad af sin effektivitet.
The Commission concludes that, if the SVB’s reasoning were to be followed, that would deprive the principle of aggregation provided for by Regulation No 1408/71 of much of its effectiveness.
Det er imidlertid klart, at det ikke af nogen bestemmelse i fællesskabsretten fremgår, at sociale ydelser faktisk skal udbetales i tredjelande.
None the less, no provision of Community law requires social benefits actually to be paid in nonMember States.
Spørgsmålet om, hvorledes disse ydelser skal udbetales, er fortsat undergivet national lov.
The detailed rules for the payment of those benefits continue to be governed by national law.
Den græske og den italienske regering er i det væsentlige enige med Kommissionen.
The Greek and Italian Governments essentially share the Commission’s view.
Den græske regering har desuden henvist til gennemførelsesordningens artikel 36, som omhandler den situation, hvor en ansøger ikke har bopæl på Fællesskabets område på tidspunktet for ansøgningen om ydelser.
The Greek Government also draws attention to the importance of Article 36 of the implementing regulation, which refers to the situation of a claimant who is not resident in the Community when he claims benefits.
Det bemærkes, at Domstolen har fastslået, at der efter EØF-traktatens artikel 51 (EF-traktatens artikel 51, efter ændring nu artikel 42 EF) fortsat kan gælde forskellige sociale sikringsordninger i medlemsstaterne og dermed forskellige rettigheder for arbejdstagerne dér (dom af 7.2.1991, sag C-227/89, Rönfeldt, Sml. I, s. 323, præmis 12).
The Court has held that Article 51 of the EEC Treaty (subsequently Article 51 of the EC Treaty, and now, after amendment, Article 42 EC) leaves in being differences between the Member States’ social security schemes and, consequently, in the rights of persons working in the Member States (Case C-227/89 Rönfeldt [1991] ECR I-323, paragraph 12).
Forordning nr. 1408/71 indfører ikke en fælles socialsikringsordning, men har udelukkende til formål at sikre en samordning af medlemsstaternes nationale sikringsordninger, som fortsat består (dom af 5.7.1988, sag 21/87, Borowitz, Sml. s. 3715, præmis 23).
Regulation No 1408/71 does not set up a common scheme of social security, but allows different national social security schemes to exist and its sole objective is to ensure the coordination of those schemes (Case 21/87 Borowitz [1988] ECR 3715, paragraph 23).
Forordningen lader selvstændige ordninger bestå, der hjemler bestemte krav mod bestemte institutioner, over for hvilke den ydelsesberettigede har direkte rettigheder enten i medfør af national ret alene eller i medfør af national ret om nødvendigt suppleret med fællesskabsretten (dom af 6.3.1979, sag 100/78, Rossi, Sml. s. 831, præmis 13).
It allows different schemes to continue to exist, creating different claims on different institutions against which the claimant possesses direct rights by virtue either of national law alone or of national law supplemented, where necessary, by Community law (Case 100/78 Rossi [1979] ECR 831, paragraph 13).
Domstolen har endvidere fastslået, at forordningerne til gennemførelse af traktatens artikel 51 skal fortolkes i lyset af den målsætning, der søges virkeliggjort ved artikel 51, som er gennemførelsen af den størst mulige frie bevægelighed for vandrende arbejdstagere inden for Fællesskabet (jf. dom af 12.10.1978, sag 10/78, Belbouab, Sml. s. 1915, præmis 5, og af 14.11.1990, sag C-105/89, Buhari Haji, Sml. I, s. 4211, præmis 20).
The Court has also held that regulations adopted for the implementation of Article 51 of the Treaty must be interpreted in the light of the objective pursued by that article, which is the establishment of the greatest possible freedom of movement for migrant workers within the Community (see Case 10/78 Belbouab [1978] ECR 1915, paragraph 5, and Case C-105/89 Buhari Haji [1990] ECR I-4211, paragraph 20).
Det er ubestridt, at forordning nr. 1408/71 ikke udtrykkeligt omfatter den i hovedsagen omhandlede situation hvad angår spørgsmålet om, hvilken betydning den forsikredes bopæl på tidspunktet for pensionsansøgningens indgivelse har for beregningen af den forsikredes pensionsrettigheder for de perioder, han har arbejdet i forskellige medlemsstater.
It is common ground that Regulation No 1408/71 does not expressly address the situation at issue in the main proceedings, concerning the effect of the place of residence of the person insured when he claims an old-age pension on the calculation of his pension rights in respect of periods worked in various Member States.
Forordningens artikel 2 kræver for at kunne anvendes, at to betingelser er opfyldt, nemlig at arbejdstageren er statsborger i en medlemsstat (eller statsløs eller flygtning bosat på en medlemsstats område), og at arbejdstageren er eller har været omfattet af lovgivningen om social sikring i en eller flere medlemsstater.
Article 2 of that regulation requires only, for its application, the fulfilment of two conditions: the worker must be a national of one of the Member States (or be a stateless person or refugee residing within the territory of one of the Member States) and be or have been subject to the legislation of one or several Member States.
10 forbyder kun bopælsbestemmelser mellem
As regards Article 10 of Regulation No 1408/71, it prohibits residence clauses only between Member States.
Som generaladvokaten har anført i punkt 44 i forslaget til afgørelse, tilsigter forordning nr. 1408/71 imidlertid at nå formålet i traktatens artikel 51 ved at hindre de mulige negative virkninger, som udøvelsen af arbejdskraftens frie bevægelighed kan have på sociale sikringsydelser til arbejdstagere og deres familiemedlemmer, bl.a. med hensyn til de vandrende arbejdstageres karriere, hvad angår bidrag til forskellige sociale sikringsordninger, og således give arbejdstagerne juridisk sikkerhed for, at de vil opretholde de pensionsrettigheder, der følger af deres bidrag til pensionsordninger, på samme måde som en arbejdstager, der ikke har udøvet denne ret til fri bevægelighed inden for Fællesskabet.
However, as the Advocate General notes in point 44 of his Opinion, Regulation No 1408/71 seeks to achieve the objective set out in Article 51 of the Treaty by preventing the possible negative effects that the exercise of the freedom of movement for workers could have on the enjoyment, by workers and their families, of social security benefits, in particular so far as concerns the career of migrant workers who have contributed to various social security systems, and thus to provide workers with legal certainty that they will retain the pension rights deriving from their contributions to pension systems in a similar way to a worker who has not exercised his right to freedom of movement within the Community.
Forordningens artikel 48 omhandler sammenlægning af forsikringsperioder på mindre end et år tilbagelagt i henhold til en bestemt medlemsstats lovgivning med forsikringsperioder tilbagelagt i andre medlemsstater og sikrer dermed arbejdstageren ret til frit at bevæge sig mellem medlemsstaterne.
In dealing with the aggregation of insurance periods of less than one year completed under the legislation of a given Member State with insurance periods completed in other Member States, Article 48 of Regulation No 1408/71 contributes to guaranteeing freedom of movement for workers between the Member States.
Det bemærkes dernæst, at artikel 48, hvis anvendelse i øvrigt ikke afhænger af arbejdstagerens bopæl på tidspunktet for pensionsansøgningens indgivelse, ikke kan fortolkes således, at den blotte omstændighed, at ansøgeren flytter sin bopæl til et tredjeland, rejser tvivl om ansøgerens ret til få sin alderspension beregnet i overensstemmelse med bestemmelserne i nævnte artikel.
Consequently, Article 48, the application of which, moreover, does not depend on the place of residence of the worker when he claims an old-age pension, cannot be interpreted as meaning that the mere fact that he has moved his place of residence to a nonMember State will call into question his right to have his old-age pension calculated in accordance with the rules set out in that article.
Det fremgår desuden af gennemførelsesforordningens artikel 36, stk. 3, dels at en ansøgning om alderspension kan indgives af en person, der ikke har bopæl i en medlemsstat, dels at ansøgningerne skal indgives til den kompetente myndighed i den medlemsstat, af hvis lovgivning han senest har været omfattet.
In addition, it follows from the wording of Article 36(3) of the implementing regulation, first, that an old-age pension claim can be submitted by a non-resident in a Member State and, secondly, it must be addressed to a competent institution of the Member State to whose legislation the claimant was last subject.
Fællesskabslovgiver har således taget hensyn til en situation som den, K.D. Chuck befinder sig i, hvor en tredjelandsstatsborger og tidligere arbejdstager har indbetalt bidrag i flere medlemsstater.
The Community legislature has indeed, therefore, envisaged a situation such as that of Mr Chuck, as a resident of a nonMember State and a former worker who has paid contributions in several Member States.
Heraf følger, at princippet om sammenlægning af de perioder, hvor arbejdstageren har arbejdet i medlemsstaterne, således som det er defineret i artikel 48, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, finder anvendelse ved beregningen af alderspension til en arbejdstager, som befinder sig i en situation som den, K.D. Chuck befinder sig i.
It follows from the foregoing that the principle of the aggregation of periods worked in Member States as set out in Article 48(2) of Regulation No 1408/71 must be applied to a worker in a situation such as that of Mr Chuck for the purpose of calculating his old-age pension.
Det bemærkes endvidere, at den medlemsstat, af hvis lovgivning arbejdstageren senest har været omfattet, ikke har pligt til at eksportere pensionen til et tredjeland.
Moreover, it should be pointed out that the last Member State concerned is not subject to an obligation to pay that pension in a nonMember State.
Det bemærkes — således som generaladvokaten har anført — at artikel 10 i forordning nr. 1408/71 indfører et retskrav på at få udbetalt pension i enhver medlemsstat, og hverken forordningen eller fællesskabsretten forpligter medlemsstaterne til at udbetale pension til ikkemedlemsstater.
The Court, following the example of the Advocate General, would point out that, while Article 10 of Regulation No 1408/71 introduces a binding right to have a pension paid in any Member State, neither that regulation nor any provision of Community law requires Member States to pay pensions in nonMember States.
Det følger heraf, at den konkrete udbetaling af alderspension fortsat er underlagt bestemmelserne i lovgivningen i den medlemsstat, hvor den udbetalende institution er hjemmehørende.
It follows that the detailed arrangements for paying such an old-age pension remain subject to the provisions of the national law of the Member State of the institution responsible for paying the pension.
Set i lyset af de foregående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 48, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 pålægger den kompetente institution i den medlemsstat, hvor en arbejdstager, der er statsborger i en anden medlemsstat, senest har haft bopæl — ved beregning af alderspension for denne arbejdstager, som på tidspunktet for ansøgningen om pensionsudbetaling har bopæl i et tredjeland — at tage hensyn til de perioder, hvor arbejdstageren har arbejdet i en anden medlemsstat, på samme betingelser, som om arbejdstageren fortsat havde bopæl på Fællesskabets område.
In the light of the foregoing considerations, the answer to the question referred must be that Article 48(2) of Regulation No 1408/71 requires the competent institution of the last Member State in which a worker who is a national of a Member State resided to take into account, in the calculation of the old-age pension of that worker, who, when he submits his pension claim is resident in a nonMember State, of the periods worked in another Member State under the same conditions as if that worker still resided in the Community.
Artikel 48, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 631/2004 af 31. marts 2004, pålægger den kompetente institution i den medlemsstat, hvor denne arbejdstager, der er statsborger i en anden medlemsstat, senest har haft bopæl — ved beregning af alderspension for denne arbejdstager, som på tidspunktet for ansøgningen om pensionsudbetaling har bopæl i et tredjeland — at tage hensyn til de perioder, hvor arbejdstageren har arbejdet i en anden medlemsstat, på samme betingelser, som om arbejdstageren fortsat havde bopæl på Det Europæiske Fællesskabs område.
Article 48(2) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Regulation (EC) No 631/2004 of the European Parliament and of the Council of 31 March 2004 , requires the competent institution of the last Member State in which a worker who is a national of a Member State resided to take into account, in calculating the old-age pension of that worker, who, when he submits his pension claim, is resident in a nonMember State, of the periods worked in another Member State under the same conditions as if that worker still resided in the European Community.
Sag C-346/06
Case C-346/06
»Artikel 49 EF — fri udveksling af tjenesteydelser — restriktioner — direktiv 96/71/EF — udstationering af arbejdstagere som led i levering af tjenesteydelser — fremgangsmåder med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter — social beskyttelse af arbejdstagerne«
(Article 49 EC — Freedom to provide services — Restrictions — Directive 96/71/EC — Posting of workers in the context of the provision of services — Procedures for the award of public works contracts — Social protection of workers)
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Y. Bot fremsat den 20. september 2006 . .
Opinion of Advocate General Bot delivered on 20 September 2006 . . . . . .
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 3. april 2008 . . . . . . . . . . . . .
I - 1993Judgment of the Court (Second Chamber), 3 April 2008 . . . . . . . . . . .
Fri udveksling af tjenesteydelser — udstationering af arbejdstagere som led i levering af tjenesteydelser — direktiv 96/71
Freedom to provide services — Posting of workers in the framework of the provision of services — Directive 96/71
(Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/71, art. 3, stk. 1 og 8)
(European Parliament and Council Directive 96/71, Art. 3(1) and (8))
Fri udveksling af tjenesteydelser — restriktioner — udstationering af arbejdstagere som led i levering af tjenesteydelser
Freedom to provide services — Restrictions — Posting of workers in the framework of the provision of services
med grænseoverskridende levering af tjenesteydelser.
in the framework of the transnational provision of services.
(jf. præmis 26, 30 og 31)
(see paras 26, 30, 31)
Ved lovgivning, hvorved det pålægges den ordregivende myndighed kun at give kontrakter for byggeleverancer til virksomheder, som ved tilbudsgivningen skriftligt har forpligtet sig til ved udførelsen af leveringerne mindst at betale deres ansatte den på leveringsstedet overenskomstmæssigt fastsatte løn, uden at nævnte overenskomst kan kvalificeres som en kollektiv aftale, der finder generel anvendelse, er der ikke fastsat en lønsats på en af de måder, der fremgår af artikel 3, stk. 1, første afsnit, første og andet led, samt artikel 3, stk. 8, andet afsnit, i direktiv 96/71 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser.
Legislation requiring the contracting authority to designate as contractors for public works contracts only contractors which, when submitting their tenders, agree in writing to pay their employees, in return for performance of the services concerned, at least the wage provided for in the collective agreement in force at the place where those services are performed, without that collective agreement being capable of being treated as universally applicable, does not fix a rate of pay according to one of the procedures laid down in the first and second indents of the first subparagraph of Article 3(1) and in the second subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71 concerning the posting of workers in the framework of the provision of ser- vices.
Følgelig kan en sådan lønsats ikke betragtes som en mindsteløn i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i direktivets artikel 3, stk. 1, første afsnit, litra c), som medlemsstaterne i henhold hertil har ret til at pålægge virksomheder i andre medlemsstater i forbindelse
Therefore, such a rate of pay cannot be considered to constitute a minimum rate of pay within the meaning of Article 3(1)(c) of Directive 96/71 which Member States are entitled to impose, pursuant to that directive, on undertakings established in other Member States,
Artikel 3, stk. 7, i direktiv 96/71 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser kan ikke fortolkes således, at bestemmelsen gør det muligt for værtsmedlemsstaten at betinge gennemførelsen af levering af tjenesteydelser på sit område af overholdelsen af arbejds- og ansættelsesvilkår,
Article 3(7) of Directive 96/71 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services cannot be interpreted as allowing the host Member State to make the provision of services in its territory conditional on the observance of terms