natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kommissionen har allerede i et studie gjort opmærksom på problemet med at finde ud af, hvilke sprogkendskaber der foreligger, og konstateret, at påberåbelse af manglende kendskab til afsenderstatens sprog er det grundlæggende problem i tilfælde af, at det nægtes at modtage en forkyndelse 8.
The Commission has already drawn attention to the problem of ascertaining linguistic knowledge in a study, stating that reliance on lack of knowledge of the language of the Member State of transmission is the basic problem in relation to the refusal of service. 8
Efter Domstolens opfattelse skal artikel 8 i forordning nr. 1348/2000 fortolkes således, at »når et dokuments adressat nægter at modtage dette med den begrundelse, at det ikke er affattet på et officielt sprog i modtagerstaten eller på et af afsenderstatens sprog, som adressaten forstår, kan denne situation afhjælpes ved fremsendelse hurtigst muligt af en oversættelse af dokumentet efter de fremgangsmåder, der er fastsat i forordningen. For at løse problemerne vedrørende den måde, hvorpå afhjælpningen af den manglende oversættelse skal ske, hvilket ikke er
In the view of the Court, on a proper construction of Article 8 of Regulation No 1348/2000, ‘when the addressee of a document has refused it on the ground that it is not in an official language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands, that situation may be remedied by sending the translation of the document in accordance with the procedure laid down by the Regulation and as soon as possible; in order to resolve problems
6 — Generaladvokat Stix-Hackls forslag til afgørelse af 28.6.2005 (nævnt ovenfor i fodnote 3), punkt 20.
6 — Opinion of Advocate General Stix-Hackl in Leffler (cited in footnote 3 above), point 20.
10 — Jf. dom af 8.11.2005, sag C-443/03, Leffler, Sml. I, s. 9611, præmis 38, 39 og 53.
10 — Case C-443/03 Leffler [2005] ECR I-9611, paragraphs 38, 39 and 53.
Forfatteren fremhæver, at princippet om parternes gensidige ret til kontradiktion også omfatter den sagsøgtes mulighed for at få kendskab til indholdet af de dokumenter, der fremsendes til ham.
The author stresses that the principle that both parties have a right to a fair hearing also includes, as far as the defendant is concerned, the possibility of taking cognisance of the content of the documents transmitted to him.
Dette forudsætter i det mindste, at den sagsøgte overhovedet kan konstatere, hvilken slags dokumenter der er tale om.
This means that he must at least be able to determine the nature of the documents.
11 — Leffler-dommen (nævnt ovenfor i fodnote 10), præmis 53.
11 — Leffler (cited in footnote 10 above), paragraph 53.
Denne sag er en af de få, der beskæftiger sig med artikel 8 i forodning nr. 1348/2000.
That case is one of the few that concerns Article 8 of Regulation No 1348/2000.
I litteraturen er det med rette blevet fastslået, at udøvelse af retten til at nægte at modtage et dokument ikke medfører, at forkyndelsen er ugyldig (Rösler, Siepmann a.st (fodnote 9), s. 475 (s. 476)]).
In legal literature it has rightly been stated that the exercise of the right to refuse acceptance does not make service ineffective (Rösler and Siepmann, loc. cit. (footnote 9), p. 475 (476)).
reguleret i forordningen, således som denne er fortolket af Domstolen, tilkommer det den nationale ret at anvende sine nationale procesregler samtidig med, at den sikrer forordningens fulde virkning under overholdelse af dens formål« 12.
connected with the way in which the lack of translation should be remedied that are not envisaged by the Regulation as interpreted by the Court, it is incumbent on the national court to apply national procedural law while taking care to ensure the full effectiveness of the Regulation, in compliance with its objective’. 12
Første spørgsmål er formuleret generelt og vedrører alle retstvister i civile og kommercielle sager.
The first question is worded in general terms and concerns all disputes in civil and commercial matters.
Som fastslået ovenfor under punkt 44, svarer begrebet civile og kommercielle sager i forordning nr. 1348/2000 ikke til begrebet i national ret 15.
As stated in point 44 above, the notion of civil and commercial matters within the meaning of Regulation No 1348/2000 does not correspond with that under national law. 15
Bundesgerichtshof har bemærket, at den egentlige stævning og de bilag, der er vedlagt og henvises til, udgør et samlet hele, således at bilagene er en del af stævningen 13.
The Bundesgerichtshof states that under German law the application itself and the attached annexes to which it refers form a whole with the result that the annexes are also part of the application.
For at sikre retten til kontradiktion skal den sagsøgte sammen med stævningen modtage de informationer, han har brug for med henblik på at afgøre, om, og i givet fald hvordan, han vil forsvare sig imod stævningen 14.
13In order to ensure that the defendant’s right to a hearing is protected, he must receive with the service of the application the information which he needs for his decision whether and how to defend himself against the application. 14
Bortset fra IHK Berlin mener alle deltagende parter, at artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1348/2000 skal fortolkes således, at udtrykket »dokument« i tilfælde af forkyndelse af stævningen i en civil sag også omfatter bilagene.
All the parties with the exception of IHK Berlin consider that Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 should be interpreted as meaning that the term ‘document’ also covers the annexes where an action is served in civil proceedings.
B — Første præjudicielle spørgsmål
B — The first question
Henset til forelæggelseskendelsen, kommentarerne i litteraturen 16, Kommissionens og den
In the light of the order for reference, commentary in legal literature, 16and the submissions made by
Med sit første præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret i det væsentlige oplyst, om retten til at nægte at modtage
With its first question, the referring court is essentially seeking to ascertain whether the right to refuse to accept a
12 — Leffler-dommen (nævnt ovenfor i fodnote 10), præmis 71. Jf. også kommentaren til spørgsmålet om forkyndelsens ugyldighed og afhjælpning heraf i Eckelmans, »Signification et notification«, Revue de droit commercial belge — RDC 2006, s. 362 (s. 367).
12 — Leffler (cited in footnote 10 above), paragraph 71.
14 — Forelæggelseskendelse fra Bundesgerichtshof, j.nr. VII ZR 164/05, punkt 13 ff.; kendelsen findes på følgende homepage: www.bundesgerichtshof.de.
14 — Order for reference from the Bundesgerichtshof, Ref.
I denne kendelse henvises der til § 131 og § 253 i den tyske borgerlige retsplejelov (ZPO).
In that order reference is made to Paragraphs 131 and 253 of the ZPO.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT TRSTENJAK — SAG C-14/07 til artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1348/2000 også gælder, når alene bilagene til et dokument, der skal forkyndes, ikke er affattet på modtagerstatens sprog eller et af afsenderstatens sprog, som adressaten forstår.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-14/07 tion No 1348/2000 if only the annexes to a pleading to be served are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands.
slovakiske regerings anbringender, hvoraf det kan udledes, at procesretten ikke er ensartet i medlemsstaterne, skal begrebet »dokument« i henhold til forordning nr. 1348/200 på fællesskabsrettens niveau fortolkes ensartet og selvstændigt.
the Commission and by the Slovak Government, from which it is clear that procedural law is not uniform in the Member States, the term ‘document’ for the purposes of Regulation No 1348/2000 must be given a uniform, autonomous definition under Community law.
Principielt gælder det efter det fællesskabsretlige system, at begreberne i den primære og sekundære ret ikke materielt skal udformes ud fra et nationalt retssystem eller flere af disse systemer, uden at dette udtrykkelig er fastlagt i den pågældende bestemmelse 17.
The Community legal order does not, in principle, define concepts of primary and secondary law on the basis of one or more national legal systems unless there is express provision to that effect.
Artikel 8 i forordning nr. 1348/2000 indeholder imidlertid ikke nogen henvisning til medlemsstaternes nationale procesret.
17 Article 8 of Regulation No 1348/2000 does not, however, contain any reference to the national procedural law of the Member States.
Ifølge Domstolens faste praksis skal ordlyden af en fællesskabsretlig bestemmelse, som ikke indeholder nogen udtrykkelig henvisning til medlemsstaternes ret med hensyn til fastlæggelsen af dens betydning og rækkevidde, normalt undergives en selvstændig og ensartet fortolkning i hele Fællesskabet, som skal søges under hensyntagen til bestemmelsens kontekst og formålet med den pågældende ordning 18.
The Court has consistently held that the terms of a provision of Community law which makes no express reference to the laws of the Member States for the purpose of determining its meaning and scope must normally be given an independent interpretation which must take into account the context of the provision and the purpose of the relevant rules. 18
Allerede den kendsgerning, at forordningen generelt og dermed uden at indeholde nogen henvisning til, at der foretages en begrænsning, anvender det generiske begreb »dokument«, bør — og her er jeg enig i udtalelserne fra Weiss, Grimshaw, den tjekkiske, den franske, den italienske og den slovakiske regering — føre til en bred fortolkning af dette begreb i civile sager, hvilket således i det mindste principielt taler for den opfattelse, at alle bilag til stævningen, og ikke blot processkrifter, i civile sager bør falde inden for forordningens anvendelsesområde 19.
In view of the fact that the regulation employs the generic term ‘document’ in a general sense without any restrictive connotation, it must be inferred — and on this point I find myself in agreement with the observations of Büro Weiss, Grimshaw Architects, and the Czech, French, Italian and Slovak Governments — that the term should be interpreted widely in civil proceedings, that is to say in favour of the argument that, at least in principle, the scope of the regulation was intended to cover all the annexes to the application in civil proceedings, not only pleadings.
Begrebet »processkrift« omtales i øvrigt ikke i denne forordning.
19 Furthermore, the term ‘pleading’ is not mentioned in the regulation.
17 — Jf. dom af 14.1.1982, sag 64/81, Corman, Sml. s. 13, præmis 8, og af 2.4.1998, sag C-296/95, EMU Tabac, Sml. I, s. 1605, præmis 30.
17 — Case 64/81 Corman [1982] ECR 13, paragraph 8, and Case C-296/95 EMU Tabac [1998] ECR I-1605, paragraph 30.
19 — Jf. også generaladvokat Tizzanos forslag til afgørelse af 20.9.2001 i sag C-168/00, dom af 12.3.2002, Leitner, Sml. I, s. 2631, punkt 29, der nåede til et lignende resultat ved fortolkning af artikel 5, stk. 2, i Rådets direktiv 90/314/EØF af 13.6.1990 om pakkerejser.
19 — See also the Opinion of Advocate General Tizzano in Case C-168/00 Leitner [2002] ECR I-2631, point 29, which reached a similar conclusion with regard to the interpretation of Article 5(2) of Council Directive 90/314/EEC of 13 June 1990 on package travel, package holidays and package tours (OJ 1990 L 158, p. 59).
I punkt 29 i sit forslag til afgørelse fastslog generaladvokaten følgende: »Alene den kendsgerning, at direktivet generelt og unuanceret anvender begrebet »skader«, bør — og her er jeg enig med Kommissionens og den belgiske regerings indlæg — føre til en bred fortolkning af begrebet, hvilket i det mindste principielt taler for den opfattelse, at alle former for skader, der opstår som følge af manglende eller mangelfuld opfyldelse af kontrakten, bør falde inden for direktivets anvendelsesområde.«
In point 29 of his Opinion the Advocate General stated: ‘In view of the fact that the Directive employs the term “damage” in a general sense without any restrictive connotation, it must be inferred — and on this point I find myself in agreement with the observations of the Commission and the Belgian Government — that the concept should be interpreted widely, that is to say in favour of the argument that, at least in principle, the scope of the directive was intended to cover all types of damage which have any causal link with the non-performance or improper performance of the contract.’
Weiss har med rette henvist til, at bilagene i praksis ikke gengives fuldt ud i stævningen i en civil sag, men at der derimod blot henvises til dem, idet hovedtrækkene skitseres.
WEISS UND PARTNER points out that in practice the annexes are not reproduced in full in the application in civil proceedings, but their essential content is simply outlined and merely referred to.
Princippet om retten til kontradiktion kræver derfor, at bilagene ligeledes oversættes, da man ellers ikke kan forstå hele partens argumentation i den civile sag.
For that reason, the principle of the right to a fair hearing also requires the annexes to be translated, otherwise the full arguments made by a party in civil proceedings would not be comprehensible.
Formålet med en forkyndelse i civile sager er at sikre, at adressaten får kendskab til dokumentets indhold med henblik på at sikre retten til forsvar. Dette forudsætter, at adressaten skal kunne forstå dokumentet 20.
The purpose of service in civil proceedings is to ensure that the addressee for service is aware of the content of a document in the interests of a fair hearing.
Men da der på trods af den dominerende stilling, som engelsk har inden for international handel og retsligt samkvem, ikke findes noget fast fælles omgangssprog, et moderne lingua franca, skal en formel forkyndelse af en stævning og bilag hertil ledsages af en oversættelse, der giver forkyndelsesadressaten det nødvendige kendskab til indholdet af det dokument, som skal forkyndes 21.
20However, since there is no modern lingua franca in international commercial and legal relations, despite the dominance of English, formal service of an application and its annexes must be accompanied by a translation which gives the addressee for service the necessary information on the content of the document to be served. 21 With this in mind, annexes to an application are accessories to that application and follow the general legal principle of accessio cedit principali. 22
Retten i Første Instans har allerede indtaget den holdning, at der i et direkte søgsmål som udgangspunkt principielt skal fremlægges en oversættelse af »alle de dokumenter, der fremlægges som bilag til de andre parters indlæg, herunder intervenienternes, […] til processproget.
The Court of First Instance of the European Communities has already taken the view that in a direct action ‘all documents annexed to the pleadings of the other parties, including the interveners, must, in principle, be translated into the language of the case.
Bestemmelserne har bl.a. til formål at beskytte en part, som vil anfægte lovligheden af en forvaltningsakt fra Fællesskabets institutioner, uanset hvilket sprog den pågældende institution har anvendt i denne forbindelse, navnlig under den administrative procedure« 23.
Those provisions are intended inter alia to protect the position of a party wishing to contest the legality of an administrative act adopted by the Community institutions, whatever the language used in that connection by the institution concerned, in particular during the pre-litigation procedure’. 23
Dette ændres heller ikke af henvisningen til formularen i bilaget til forordning nr. 1348/2000. Formularen i bilaget til forordning nr. 1348/2000 henviser nemlig i punkt 6, som vedrører det »dokument, der skal forkyndes«, under punkt 6.4 også til »antal bilag«. Som Kommissionen med rette har bemærkes kan dette alt sammen være et indicium for at fortolke begrebet
Nor can this be precluded by the reference to the standard form in the annex to Regulation No 1348/2000.
En oversættelse af dokumenterne — i civile sager stævningen og bilag
Through the translation of documents, which in civil proceedings are the application and its annexes, protection is given
22 — I visse retssystemer anvendes maksimen accessorium sequitur principale i stedet for maksimen accessio cedit principali.
22 — In many legal orders the maxim accessorium sequitur principale is used rather than the maxim accessio cedit principali.
Begge maksimer betyder, at en biting nødvendigvis deler skæbne med hovedtingen (Benke/Meissel, Juristenlatein, 2. udg., 2002, Wien, s. 4).
Both maxims mean that an addition to the principal thing becomes part of it (Benke and Meissel, Juristenlatein, 2nd edition, 2002, Vienna, p. 4).
23 — Kendelse afsagt af Retten i Første Instans den 26.6.1996, sag T-11/95, BP Chemicals mod Kommissionen, Sml. II, s. 599, præmis 9.
23 — Order in Case T-11/95 BP Chemicals v Commission [1996] ECR II-599, paragraph 9.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT TRSTENJAK — SAG C-14/07 af kontrollen ved de fælles grænser 24. Efter min opfattelse er en sådan løsning imidlertid ikke passende, når der henses til sagsøgtes ret til kontradiktion og mere generelt sagsøgtes ret til forsvar i forbindelse med forkyndelse i civile og kommercielle sager.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-14/07 that such a solution might not be appropriate on account of the defendant’s right to a fair hearing and the protection of defendants in general as regards service in civil and commercial matters.
Man kan let forestille sig det dagligdags tilfælde, hvor en forbruger i et andet europæisk land indgår en aftale med en værnetingsklausul, der ikke er urimelig 25 og bliver påtvunget den erhvervsdrivendes sprog.
It is easy to imagine the everyday case of a consumer who concludes a consumer contract in another European country with an agreement on jurisdiction that is not improper 25and on whom the language of the trader is imposed.
Man kan ikke forvente, at gennemsnitsforbrugeren behersker den fremmede medlemsstats sprog.
An average consumer cannot be expected to master the language of the foreign Member State.
Bilag kan dog være ekstremt lange, og det kan muligvis være urimeligt at forlange oversættelse af mere omfangsrige bilag til en stævning. Procesreglementet for Domstolen bestemmer følgende i artikel 29, stk. 3, for det tilfælde, at der er vedlagt omfangsrige bilag eller dokumenter til stævningen: »Hvor der er tale om omfangsrige dokumenter, kan der fremlægges oversættelser i uddrag.
However, annexes can be extremely long and it might not be appropriate to require the translation of lengthy annexes to an application.
Domstolen kan dog til enhver tid af egen drift eller efter anmodning fra en part forlange en mere omfattende eller en fuldstændig oversættelse.«
However, the Court or Chamber may, of its own motion or at the request of a party, at any time call for a complete or fuller translation’.
Adressatens ret til en oversættelse af dokumenterne må imidlertid under ingen omstændigheder fortolkes således, at det modvirker formålet med forordning nr. 1348/2000, der frem for alt er at forbedre og fremskynde forsendelsen mellem medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager 26.
However, the addressee’s right to a translation of the documents may under no circumstances be interpreted in such a way that it is contrary to the purpose of Regulation No 1348/2000, which is primarily to improve and expedite the transmission between the Member States of judicial and extrajudicial documents in civil or commercial matters. 26
Som allerede nævnt kan den manglende oversættelse af det dokument, der konkret
As has already been mentioned, the lack of a translation of the document, which
Artikel 52, stk. 2, i denne aftale lyder således: »Når der er grund til at antage, at modtageren ikke forstår det sprog, retsdokumentet er affattet på, skal dette, eller i det mindste de væsentlige afsnit heraf, oversættes til det eller et af de nationale sprog i den kontraherende stat, på hvis område modtageren opholder sig.
Article 52(2) of that convention provides: ‘Where there is reason to believe that the addressee does not understand the language in which the document is written, the document — or at least the important passages thereof — must be translated into (one of) the language(s) of the Contracting Party in whose territory the addressee is staying.
Hvis de fremsendende myndigheder er bekendt med, at modtageren kun forstår ét andet sprog, skal dokumentet, eller i det mindste de væsentlige afsnit heraf, oversættes til dette andet sprog.«
If the authority forwarding the document knows that the addressee understands only some other language, the document — or at least the important passages thereof — must be translated into that other language.’
26 — Jf. punkt 44 i dette forslag til afgørelse.
26 — See point 44 of this Opinion.
8, stk. 1, i forordning nr. 1348/2000, når det i en kontrakt, som er indgået i forbindelse med udøvelsen af erhvervsmæssig virksomhed, er aftalt, at skriftvekslingen mellem aftaleparterne og med myndigheder og offentlige institutioner foregår på dette sprog.
WEISS UND PARTNER actually covers both the application and its annexes in German civil procedure, may be remedied by subsequent service of the translation of the annexes or, in the case of more lengthy annexes, by subsequent service of a translation of the extracts to which the application expressly refers in order to substantiate the arguments therein.
omfatter både stævningen og bilagene hertil i den tyske civile sag, afhjælpes ved en efterfølgende fremsendelse af en oversættelse af bilagene eller, i tilfælde af mere omfangsrige bilag, ved en efterfølgende fremsendelse af en oversættelse af de uddrag af bilagene, der udtrykkelig henvises til i stævningens begrundelse 27.
27 addressee ‘understands’ the language of the Member State of transmission within the meaning of Article 8(1)(b) of Regulation No 1348/2000 where it was agreed in a contract which was concluded in the course of business that that language was to be used for mutual correspondence and for correspondence with the authorities and public institutions.
Ordlyden i artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1348/2000, hvorefter adressaten kan nægte at modtage det dokument, der skal forkyndes, hvis det ikke er affattet på et af afsenderstatens sprog, som adressaten forstår, giver efter opfattelsen i tysk litteratur ikke noget fast holdepunkt ved fortolkningen 28.
According to German legal literature, the wording of Article 8(1)(b) of Regulation No 1348/2000, under which the addressee may refuse to accept the document to be served if it is not in a language of the Member State of transmission which the addressee understands, does not greatly assist in its interpretation. 28
På grundlag heraf foreslår jeg, at første præjudicielle spørgsmål besvares som følger: Artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1348/2000 skal fortolkes således, at der i tilfælde af forkyndelse af et dokument og bilag består en ret for adressaten til at nægte at modtage et dokument med henvisning til forordningens artikel 8, stk. 1, når alene bilagene til det dokument, der skal forkyndes, ikke er affattet på modtagerstatens sprog eller på et af afsenderstatens sprog, som adressaten forstår.
On these grounds I propose that the first question be answered as follows: Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 must be interpreted as meaning that in the case of service of a document and the annexes thereto an addressee also has the right to refuse acceptance pursuant to Article 8(1) if only the annexes to the document to be served are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands.
C — Andet præjudicielle spørgsmål
C — The second question
Forkyndelsen af dokumenter befinder sig i spændingsfeltet mellem retten til adgang til domstolene, retsbeskyttelsen af den sagsøgte og procesøkonomiske hensyn: I civile sager giver den sagsøgeren adgang til domstolene.
Service of documents lies within a triangle of conflicting priorities concerning access to the administration of justice, the protection of defendants and procedural economy. In civil proceedings it opens the way to a legal remedy for the applicant.