natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I øvrigt, som Irland bl.a. har gjort gældende under retsmødet, henvises der i betragtningerne til den anfægtede beslutning, navnlig i punkt 24, 41 og 60, til princippet om fælles takstfastsættelse, som fastsat både i section 7 og i section 12, stk. 10, nr. iii), i 1994 Health Insurance Act, som ændret.
Furthermore, as Ireland, in particular, asserted at the hearing, the grounds of the contested decision, in particular those set out at recitals 24, 41 and 60, refer to the principle of community rating as provided for in both section 7 and section 12(10)(iii) of the Health Insurance Act, 1994, as amended.
Endelig har Kommissionen, i modsætning til sagsøgernes opfattelse, ikke kun undersøgt forpligtelsen til fælles takstfastsættelse alene med hensyn til de individuelle AMP-kontrakter, men har i punkt 60 i den anfægtede beslutning fastslået behovet for RES med henblik på at opretholde »stabiliteten på et [AMP-]marked med fælles takstfastsættelse« i sin helhed.
Last, contrary to the applicants’ view, the Commission did not confine itself to examining the community rating obligation solely from the viewpoint of individual PMI contracts, but concluded, at recital 60 to the contested decision, that the RES was necessary to maintain ‘the stability of a community rated [PMI] market’ in its entirety.
På baggrund af det ovenstående og henset til, at Kommissionen med rimelighed kunne fastslå, at der var fare for aktiv risikoudvælgelse og risiko for uligevægt på det irske AMP-marked, må det fastslås, at Kommissionen ikke har tilsidesat sin forpligtelse til kontrol af nødvendigheden af RES, og at den gyldigt har anset RES for at være nødvendig for, at AMP-forpligtelserne blev opfyldt under økonomisk acceptable vilkår.
In the light of the foregoing, and taking account of the fact that the Commission could reasonably consider that, owing to a danger of active risk selection, there was a risk of disequilibrium on the Irish PMI market, the Court finds that the Commission did not disregard its obligation to review the need for the RES and that it was entitled to conclude that the RES was necessary in order for the PMI obligations to be discharged in economically acceptable conditions.
Sagsøgerne har hverken fremført bevismateriale, der anfægter begrundelsen for den i præmis 290-293 anførte bedømmelse vedrørende forbindelsen mellem de forskellige relevante aspekter af AMP-forpligtelserne og RES, eller ført tilstrækkeligt bevis for, at RES var åbenbart uegnet til at genvinde den identificerede uligevægt.
The applicants, for their part, have neither adduced any evidence capable of invalidating the merits of the assessment set out at paragraphs 290 to 293 above concerning the link between the different relevant aspects of the PMI obligations and the RES nor demonstrated to the requisite legal standard that the RES was a manifestly inappropriate means of resolving the disequilibrium identified.
Følgelig må det fastslås, at Kommissionen ikke har begået en åbenbar fejl, da den erkendte nødvendigheden af at indføre RES på det irske AMP-marked, og alle sagsøgernes klagepunkter i den sammenhæng må forkastes.
Consequently, the Court finds that the Commission did not make a manifest error in recognising the necessity of the introduction of the RES in the Irish PMI market and the applicants’ complaints in that respect must be rejected in their entirety.
For så vidt angår forholdsmæssigheden af RES som sådan følger det af de ovenfor i præmis 228-243 anførte overvejelser, at sagsøgerne ikke har godtgjort, at den ved RES-udbetalingerne gennemførte kompensation var uforholdsmæssig i forhold til merudgifterne som følge af AMP-forpligtelserne.
As regards the proportionality of the RES, it follows from the considerations set out at paragraphs 228 to 243 above that the applicants have not demonstrated that the compensation implemented by means of the RES payments was disproportionate to the additional costs linked with compliance with the PMI obligations.
Følgelig skal de argumenter, sagsøgerne har fremført som led i det andet anbringende med henblik på at anfægte egnetheden og forholdsmæssigheden af de relevante kriterier for beregningen af RES-udbetalingerne, forkastes, navnlig i det omfang, de ifølge sagsøgerne indebærer en fordeling af de udgifter, der forårsages af manglende effektivitet til fordel for det private sygeforsikringsselskab, der modtager disse udbetalinger (jf. præmis 138 ovenfor).
Accordingly, the applicants’ arguments raised in the context of the second plea, whereby they seek to challenge the appropriateness and proportionality of the relevant criteria governing the calculation of the RES payments in so far, in particular, as they give rise, in the applicants’ submission, to an allocation of the costs linked with inefficiency to the advantage of the PMI in receipt of those payments (see paragraph 138 above), must be rejected as unfounded.
Da argumenterne vedrørende den angivelige fordeling af manglende effektivitet er ubegrundede, er det i den foreliggende sag ikke fornødent at tage stilling til spørgsmålet, om der generelt tillige skal henses til effektiviteten af den erhvervsdrivende, der udfører en SIEG-opgave, som led i undersøgelsen af forholdsmæssigheden i henhold til artikel 86, stk. 2, EF (jf. præmis 139 ovenfor).
As the arguments alleging an allocation of a sharing of the inefficiency have been declared unfounded, there is no need to adjudicate in this case on the question whether, generally, the inefficiency of the operator entrusted with an SGEI mission should also be taken into account in the examination of proportionality under Article 86(2) EC (see paragraph 139 above).
Desuden har sagsøgerne bestridt, at RES er forholdsmæssig, idet de for det første har gjort gældende, at henset til den eksisterende risikoforskel mellem BUPA Ireland og VHI har den minimale risikoforskel på 2%, der skal til for at udløse RES (punkt 54 i den anfægtede beslutning), ikke nogen praktisk virkning, og for det andet, at vægtningsfaktoren for helbredstilstanden, selv om den er begrænset til 50% af den observerede anvendelse af hospitalsindlæggelseskapaciteten (punkt 57 i den anfægtede beslutning), hverken har nogen forbindelse til AMP-forpligtelserne eller til den påberåbte berettigelse af RES. For det tredje har sagsøgerne gjort gældende, at udelukkelsen af nye aktører fra anvendelsen af RES i tre år (punkt 58 i den anfægtede beslutning) ikke kompenserer for den afskrækkende virkning af RES, der udgør en hindring for adgangen, og for det fjerde, at RES, i modsætning til den nederlandske RES, ikke fastsætter et system til korrektion af overkompensationerne.
Furthermore, the applicants have disputed the proportionality of the RES on the ground, first, that in view of the risk differential between BUPA Ireland and the VHI, the minimum level, namely 2%, of that differential required to activate the RES (recital 54 to the contested decision) had no practical effect; second, that the health status weight, even though it was limited to 50% of the observed use of hospital capacity (recital 57 to the contested decision), had no connection either with the PMI obligations or with the stated justification for the RES; third, that the exclusion of new entrants from the application of the RES for three years (recital 58 to the contested decision) did not offset the deterrent effect of the RES constituting an obstacle to entry; and, fourth, that the RES, unlike the Netherlands RES, did not provide for a mechanism to correct overcompensation.
I betragtning af den begrænsede administrative og retslige kontrol, der finder anvendelse i det foreliggende tilfælde (jf. præmis 220-222 og 269 ovenfor), er Retten for det første af den opfattelse, at sagsøgerne ikke har ført tilstrækkeligt bevis for, at
In view of the restricted nature of the administrative and judicial review applicable in this case (see paragraphs 220 to 222 and 269 above), the Court considers, first, that the applicants have not shown to the requisite legal standard that the 2% level
BUPA M.FL. MOD KOMMISSIONEN risikoforskellen på 2% udgør et åbenbart uegnet eller uforholdsmæssigt kriterium, navnlig da denne procentsats ikke nødvendigvis medfører en udløsning af RES, da de irske myndigheder i denne forbindelse har en vid skønsbeføjelse (jf. punkt 22-24 og 54 i den anfægtede beslutning og præmis 265 ovenfor).
BUPA AND OTHERS v COMMISSION of risk differential constituted a manifestly inappropriate or disproportionate criterion, particularly since that percentage does not necessarily lead to the activation of the RES, given the wide discretion which the Irish authorities have in that regard (recitals 22 to 24 and 54 to the contested decision and paragraph 265 above).
Opfattelsen, hvorefter vægtningsfaktoren for helbredstilstanden ikke er forbundet med AMP-forpligtelserne og berettigelsen af RES, kan heller ikke tiltrædes.
Likewise, the theory that the health status weight is not linked to the PMI obligations and the justification for the RES cannot be upheld.
I denne forbindelse har Kommissionen og Irland forklaret, uden at dette er bestridt af sagsøgerne, at hensynet til udgifterne til godtgørelser af de forskellige alders- og kønsgrupper ikke nødvendigvis fuldt ud afspejler de private sygeforsikringsselskabers individuelle og reelle risikoprofil, bl.a. på grund af de forskelle, der måtte være inden for grupperne, hvorfor det er nødvendigt, med en begrænsning på 50%, at foretage en tilpasning på grundlag af den observerede anvendelse af hospitalskapaciteten (punkt 28 og 57 i den anfægtede beslutning).
In that regard, the defendant and Ireland have explained, without being contradicted by the applicants, that the fact that the costs of the claims of the various groups by age and sex are taken into account did not necessarily fully reflect the individual and actual risk profile of a PMI insurer, owing in particular to the differences that could exist within those groups, which necessitated the application, limited to 50%, of an adjustment based on observed use of hospital capacity (recitals 28 and 57 to the contested decision).
For så vidt som anvendelsen af denne tilpasningsfaktor, der ikke aktuelt er foreskrevet, tilsigter, så troværdigt som muligt at fastlægge de reelle risikoforskelle mellem de private sygeforsikringsselskaber, og følgelig de hertil knyttede meromkostninger, harmonerer denne faktor fuldt ud med den i RES fastsatte kompensationsordning for udgifter i forbindelse med overholdelsen af AMP-forpligtelserne (jf. præmis 234 ff. ovenfor).
In so far as the application of that adjustment factor, which is not currently proposed, is intended to determine, as reliably as possible, the actual risk differentials between PMI insurers and, accordingly, the associated additional costs, that factor is wholly consistent with the logic of the compensation provided for by the RES for the burdens resulting from compliance with the PMI obligations (see paragraph 234 et seq. above).
Hvad angår den hævdede afskrækkende virkning af RES over for nye, potentielle aktører har sagsøgerne selv erkendt, at den midlertidige fritagelse for anvendelsen af RES i de tre første år af et privat sygeforsikringsselskabs aktiviteter på det irske AMP-marked, der netop er fastsat med henblik på at undgå en eventuel udelukkelse fra dette marked og på ikke at afskrække erhvervsdrivende fra at komme ind på markedet, kan sænke den angivelige adgangshindring.
As regards the alleged deterrent effect of the RES vis-à-vis potential new entrants, the applicants themselves acknowledge that the temporary exemption from the application of the RES during a PMI insurer’s first three years of activity on the Irish PMI market, which had the specific aim of avoiding any possible foreclosure effect on that market and of not deterring operators from entering it, is apt to lower the alleged barrier to entry.
Under alle omstændigheder kan denne konstatering alene, selv hvis det antages, at RES styrker adgangshindringen, ikke lede til den konklusion, at RES er et åbenbart uegnet og uforholdsmæssigt middel.
In any event, even on the assumption that the RES does reinforce barriers to entry, that finding does not in itself permit the conclusion that the RES is a manifestly inappropriate or disproportionate instrument.
En modsat konklusion svarer til at gøre indgreb i selve eksistensen af den risikoudligningsordning, der er indført ved RES, samt i gennemførelsen af de forskellige formål, der forfølges med AMP-forpligtelserne (jf. præmis 291-293 ovenfor), og følgelig i den irske lovgivers skønsbeføjelse med hensyn til tilrettelæggelsen af sundhedssektoren i Irland.
To accept that it was would amount to calling in question the very existence of the risk equalisation system introduced by the RES and the achievement of the various objectives pursued by the PMI obligations (see paragraphs 291 to 293 above) and, accordingly, the discretionary power of the Irish legislature with respect to the organisation of the health sector in Ireland.
Selv om en styrkelse af hindringerne for at komme ind på det irske AMP-marked til ulempe for de nye, potentielle aktører er en uvægerlig konsekvens af indførelsen af RES, følger det af en afvejning af RES-formålene og de involverede interesser, at disse formål går forud for behovet for at lette markedsadgangen.
Furthermore, if the raising of the barriers to entry to the Irish PMI market to the detriment of potential new entrants is a necessary consequence of the introduction of the RES, it is clear upon weighing up the objectives of the RES and the interests involved that those objectives must take priority over the need to facilitate access to the market.
For fuldstændighedens skyld skal det konstateres, at sagsøgernes argument tillige modsiges af det forhold, at det private sygeforsikringsselskab Vivas Healthcare (jf. præmis 22 ovenfor) i oktober 2004 kom ind på AMP-markedet, selv om planerne om udløsning af RES allerede var konkretiseret. Denne adgang til markedet dokumenterer samtidig, i modsætning til sagsøgernes opfattelse, at den midlertidige fritagelse for anvendelsen af RES i tre år, som denne forsikringsgiver er omfattet af, begrænser betydningen af den påståede adgangshindring.
For the sake of completeness, it should be noted that the applicants’ argument is also contradicted by the entry to the PMI market, in October 2004, of the PMI insurer Vivas Healthcare (see paragraph 22 above), when the project to activate the RES had already materialised, and that insurer’s entry to the market shows at the same time that, contrary to the applicants’ opinion, the temporary three-year exemption from the application of the RES which the new arrival enjoys reduces the significance of the alleged barrier to entry.
Hvad endelig angår de ovenfor i præmis 235 anførte overvejelser vedrørende beregningsmetoden for RES-udbetalingerne, hvilke udbetalinger blot skal kompensere for udgifter i forbindelse med opfyldelsen af AMP-forpligtelserne, kan der ikke gives medhold i sagsøgernes argument om, at RES burde fastsætte et særligt system med henblik på at undgå overkompensationer, ud over de systemer, der allerede er indført med dette formål, såsom den øverste grænse for udgifter, der kan godtgøres.
Last, with respect to the considerations set out at paragraph 235 above concerning the method of calculating the RES payments, which are intended solely to offset the burdens linked with compliance with the PMI obligations, the applicants’ argument that the RES should make provision for a special mechanism to avoid overcompensation in addition to the mechanisms already included for that purpose, such as the ceiling on reimbursable costs, cannot be upheld.
Den sammenligning, sagsøgerne i denne sammenhæng har foretaget med den nederlandske RES, er uden relevans, da der, som sagsøgerne selv har erkendt, er grundlæggende forskelle på denne ordning og RES, idet den nederlandske ordning er en hybridordning, inden for hvis rammer staten dækker 50% af udgifterne til leveringen af private sygeforsikringsydelser i form af direkte støtte.
The comparison which the applicants make in that context with the Netherlands RES is invalid, since, as they themselves acknowledge, there are fundamental differences between that system and the RES, as the former is a hybrid system in which the State covers 50% of the costs of providing PMI services in the form of direct aid.
Henset til det ovenstående har sagsøgerne ikke godtgjort, at RES er åbenbart uegnet og uforholdsmæssig.
In the light of the foregoing, the applicants have not demonstrated that the RES is manifestly inappropriate and disproportionate.
Følgelig kunne Kommissionen gyldigt, uden derved at begå en åbenbar fejl, fastslå, at RES er forholdsmæssig i henhold til artikel 86, stk. 2, EF.
Accordingly, the Commission was entitled to conclude, without making any manifest error in that regard, that the RES was proportionate within the meaning of Article 86(2) EC.
Som anført i punkt 59 i den anfægtede beslutning, gør dette sig så meget desto mere gældende som alle de afgørelser, de irske myndigheder har truffet vedrørende udløsningen af RES, kan gøres til genstand for et effektivt søgsmål, hvilket i øvrigt bekræftes ved den procedure, der gav anledning til High Courts dom af 23. november 2006 (jf. præmis 24-26 ovenfor).
That is all the more so because, as stated at recital 59 to the contested decision, all the decisions taken by the Irish authorities in connection with the activation of the RES are amenable to judicial review, as is confirmed, moreover, by the proceedings that led to the judgment of the High Court of 23 November 2006 (see paragraphs 24 to 26 above).
Følgelig må klagepunktet om, at RES ikke er forholdsmæssig som omhandlet i artikel 86, stk. 2, EF, forkastes som ubegrundet.
Consequently, the complaint alleging that the RES is disproportionate for the purposes of Article 86(2) EC must be rejected as unfounded.
iv) Om påvirkningen af samhandelen i et sådant omfang, at det strider mod Fællesskabets interesse
(iv) An effect on trade to such an extent as would be contrary to the interest of the Community
Endelig har sagsøgerne kritiseret Kommissionen for ikke at have undersøgt kriteriet om påvirkningen af samhandelen i et sådant omfang, at det strider mod Fællesskabets interesse som omhandlet i artikel 86, stk. 2 in fine, EF, og har understreget, at den anfægtede beslutning ikke er begrundet på dette punkt.
Last, the applicants criticise the Commission for not having examined the criterion of an effect on trade to such an extent as would be contrary to the interest of the Community, within the meaning of Article 86(2) EC in fine, and submit that the contested decision contains no reasoning on that point.
I denne forbindelse ønsker sagsøgerne, bl.a. som led i det tredje, fjerde, femte og syvende anbringende, at godtgøre, at RES er i strid med Fællesskabets interesse, for så vidt som den krænker andre fællesskabsretlige bestemmelser.
In that regard, the applicants seek to demonstrate, notably in the third, fourth, fifth and seventh pleas, that the RES runs counter to the interest of the Community in so far as it infringes other provisions of Community law.
Sagsøgerne har navnlig til støtte for det fjerde og femte anbringende anført, at Kommissionen, som led i bedømmelsen af en eventuel påvirkning af samhandelen inden for Fællesskabet samt Fællesskabets interesse i henhold til artikel 86, stk. 2, EF, var forpligtet til at undersøge foreneligheden af RES med artikel 82 EF, den frie bevægelighed for tjenesteydelser, etableringsretten og det tredje skadesforsikringsdirektiv.
In particular, in support of their fourth and fifth pleas, they maintain that, in its assessment of a possible effect on intra-Community trade and the interest of the Community, under Article 86(2) EC, the Commission was required to examine the compatibility of the RES with Article 82 EC, with freedom to provide services and freedom of establishment and also with the third non-life insurance directive.
I denne forbindelse må det fastslås, at Kommissionen i punkt 61 i den anfægtede beslutning fandt, at selv om den kompensation, der var fastsat i forbindelse med de omhandlede SIEG-forpligtelser, skal anses for statsstøtte som omhandlet i artikel 87, stk. 1, EF, er støttepunktet foreneligt med fællesmarkedet i henhold til artikel 86, stk. 2, EF, med forbehold af en eventuel forenelighed med andre fællesskabsretlige bestemmelser, navnlig med det tredje skadesforsikringsdirektiv, som skal undersøges inden for rammerne af de passende procedurer.
In that regard, it must be borne in mind that the Commission considered, at recital 61 to the contested decision, that even if it were assumed that the compensation for the SGEIs constituted State aid within the meaning of Article 87(1) EC, the aid elements would be compatible with the common market pursuant to Article 86(2) EC, without prejudice to the analysis of the compatibility of the scheme with other rules of Community law, in particular with the third non-life insurance directive, which would fall to be examined within the framework of the appropriate procedures.
Dels er Retten af den opfattelse, at udtrykket »forenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 86, stk. 2, EF« nødvendigvis vedrører kriteriet om påvirkning af samhandelen i et sådant omfang, at det strider mod Fællesskabets interesse.
The Court considers that the expression ‘compatible with the common market pursuant to Article 86(2) EC’ necessarily refers to the criterion of an effect on trade to such an extent as would be contrary to the interests of the Community.
Dels indebærer henvisningen til det tredje skadesforsikringsdirektiv samt til andre bestemmelser i traktaten, at Kommissionen i forbindelse med anvendelsen af artikel 86, stk. 2, EF har henset til RES’ påvirkning af bl.a. den frie bevægelighed for tjenesteydelser og etableringsretten.
Furthermore, the reference to the third non-life insurance directive and to other rules of the Treaty implies that the Commission took account, in the context of the application of Article 86(2) EC, of the impact of the RES on, inter alia, freedom to provide services and freedom of establishment.
Under disse omstændigheder fremgår det ikke desto mindre i tilstrækkelig grad af begrundelsen, selv om den på dette punkt kan forekomme kortfattet, at Kommissionen er af den overbevisning, at RES ikke påvirker samhandelen på en måde, der er i strid med Fællesskabets interesse.
In those circumstances, even though the reasoning in that regard may appear to be concise, it none the less suffices to show that the Commission was of the view that the RES did not affect trade to such an extent as would be contrary to the interests of the Community.
Endelig, for så vidt som sagsøgerne har kritiseret Kommissionen for ikke omhyggeligt og fuldstændigt at have undersøgt, om RES er forenelig med de andre bestemmelser i fællesskabsretten, og for ikke at have begrundet den anfægtede beslutning i denne forbindelse, skal dette klagepunkt behandles inden for rammerne af det tredje, fjerde, femte og syvende anbringende.
Last, in so far as the applicants criticise the Commission for not having examined diligently and fully whether the RES was compatible with the other provisions of Community law and for not having stated the reasons on which the contested decision was based in that regard, their complaint must be examined in the context of the third, fourth, fifth and seventh pleas.
Følgelig kan klagepunktet om den manglende undersøgelse og begrundelse i forbindelse med kriteriet om påvirkningen af samhandelen i et sådant omfang, at det strider mod Fællesskabets interesse som omhandlet i artikel 86, stk. 2 in fine, EF, ikke tiltrædes.
Therefore the complaint alleging failure to examine the criterion of an effect on trade to such an extent as would be contrary to the interests of the Community, within the meaning of Article 86(2) EC in fine, and to state reasons in that regard, cannot be upheld.
Følgelig skal det andet anbringende i det hele forkastes som ubegrundet.
Consequently, the second plea must be rejected as unfounded in its entirety.