natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det første spørgsmåls andet led
The second part of the first question
Den forelæggende ret har rejst spørgsmålet, om den omstændighed, at en toldspeditør i sin egenskab af hovedforpligtet kan drages til ansvar for en ekstern fællesskabsforsendelsesprocedure, som er behæftet med svig, som ikke kan tilskrives ham, er foreneligt med proportionalitetsprincippet, for så vidt som toldskylden, som tilfældet er i hovedsagen, i væsentlig grad kan overstige det beløb, den hovedforpligtede modtager for sine tjenester.
The Corte Suprema di Cassazione is uncertain whether it is compatible with the principle of proportionality for a customs clearance agent, in his capacity as principal, to be held liable for the consequences of an external Community transit operation which is vitiated by a forgery that is not attributable to him, in so far as the customs debt may, as in the case in the main proceedings, be considerably in excess of the remuneration received by the principal for his services.
Kommissionen har betvivlet dette spørgsmåls relevans, for så vidt som toldbestemmelserne ikke fastsætter nogen begrænsninger for den hovedforpligtedes ansvar.
The Commission questions the relevance of that question in so far as customs legislation does not provide for any limitations on the liability of the principal.
Kommissionen har foreslået, at dette spørgsmål må forstås således, at det henviser til en situation, hvor det ville være urimeligt at drage den hovedforpligtede til ansvar for en svig, som han ikke har noget at gøre med, og hvori ansatte ved toldmyndighederne ved bestemmelsesstedet sandsynligvis har deltaget.
It suggests that the question should be understood as referring to a situation in which it might be inequitable to hold the principal liable for a forgery in which he had no part and in the commission of which the customs employees of the office of destination were in all likelihood involved.
Kommissionen har derfor foreslået Domstolen at udvide formuleringen af det præjudicielle spørgsmål og at inddrage kriterier, som gør det muligt at indrømme en afgiftsfritagelse ud fra billighedshensyn i henhold til proceduren fastsat i toldkodeksens artikel 239 og gennemførelsesforordningens artikel 899-909.
It therefore proposes that the Court should widen the terms of the question referred for a preliminary ruling and take account of the criteria which permit duties to be remitted on equitable grounds, in accordance with the procedure laid down in Article 239 of the Customs Code and Articles 899 to 999 of the implementing regulation.
Kommissionen har således anført, at de italienske myndigheder, i en særlig situation som den foreliggende, burde have forelagt anmodningen om afgiftsfritagelse for Kommissionen i henhold til gennemførelsesforordningens artikel 905.
It therefore submits that, faced with a ‘special situation’, the Italian authorities should have referred the application for remission of duties to the Commission, pursuant to Article 905 of the implementing regulation.
M & M og Kommission har tilføjet, at en ensartet anvendelse og fortolkning af fællesskabsretten kræver, at de beslutninger, hvorved toldmyndighederne afslår at give medhold i en sådan anmodning, underkastes en effektiv domstolskontrol, og har herved opfordret Domstolen til at udtale sig om dommen af 27. september 2002 fra Corte suprema di cassazione.
M & M and the Commission add that the uniform application and interpretation of Community law requires that the decisions by which customs authorities refuse to allow such an application should be subject to effective judicial review and call upon the Court in that regard to adopt a position on the judgment of the Corte Suprema di Cassazione of 27 September 2002.
Den italienske regering er af den opfattelse, at den omstændighed, at den hovedforpligtede drages til ansvar, ikke er i strid med proportionalitetsprincippet (dom af 17.7.1997, sag C-97/95, Pascoal & Filhos, Sml. I, s. 4209, og af 9.3.2006, sag C-293/04, Beemsterboer Coldstore Services, Sml. I, s. 2263). Den italienske regering har anført, at det ikke tilkommer Domstolen at udtale sig om dommen af 27. september 2002 fra Corte suprema di cassazione, for så vidt som Domstolen ikke er blevet forelagt noget præjudicielt spørgsmål i den anledning. 47
The Italian Government is of the view that it is not contrary to the principle of proportionality to hold the principal liable (Case C-97/95 Pascoal & Filhos [1997] ECR I-4209, and Case C-293/04 Beemsterboer Coldstore Services [2006] ECR I-2263). It submits that the task of the Court is not to adopt a position on the judgment of the Corte Suprema di Cassazione of 27 September 2002, since no question requiring a preliminary ruling has been submitted to it in that regard. 47
Det følger af fast retspraksis, at proportionalitetsprincippet, der hører til fællesskabsrettens almindelige grundsætninger, indeholder et krav om, at de foranstaltninger, som iværksættes med en fællesskabsbestemmelse, skal være egnede til at
According to settled caselaw, the principle of proportionality, which is one of the general principles of Community law, requires that measures implemented through Community provisions be appropriate for attaining the objective pursued and must
Den hovedforpligtede er som bruger af proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse debitor for den toldskyld, som er et resultat af den manglende overholdelse af denne procedures bestemmelser.
The principal, in his capacity as holder under the external Community transit procedure, is the debtor of the customs debt arising from the failure to observe the provisions governing that procedure.
Det ansvar, der således pålægges den hovedforpligtede, har til formål at sikre en hurtig og ensartet anvendelse af bestemmelserne vedrørende opkrævning af toldskyld med henblik på beskyttelse af Fællesskabets og dets medlemmers finansielle interesser. Den omstændighed, at den hovedforpligtede således pålægges at betale toldskylden, uanset dennes størrelse set i forhold til det vederlag, som han oppebærer, når han som i hovedsagen handler som toldekspeditør, er ikke i strid med proportionalitetsprincippet.
The liability thus imposed upon the principal is intended to ensure the diligent and uniform application of the provisions relating to the recovery of customs debts in order to protect the financial interests of the Community and its Member States.
Den omstændighed, at den hovedforpligtede er i god tro, og at overtrædelsen af proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse skyldes svig, som den hovedforpligtede ikke har noget at gøre med, krænker heller ikke proportionalitetsprincippet.
Nor is the fact that the principal acted in good faith and that the breach of the external Community transit procedure was the result of a forgery in which he had no part capable of constituting an infringement of the principle of proportionality.
Hvis dette var tilfældet, ville den hovedforpligtede ikke i lige så høj grad tilskyndes til at sikre, at forsendelsestransaktionerne blev afviklet hensigtsmæssigt (jf. analogt dommen i sagen Pascoal & Filhos, præmis 51-55). 50
If that were the case, the principal would no longer have so great an incentive to ensure that transit operations were properly conducted (see, by analogy, Pascoal & Filhos, paragraphs 51 to 55). 50
Det bemærkes imidlertid, at når toldskyldens opståen skyldes omstændigheder, som hverken indebærer, at den hovedforpligtede har begået en ulovlighed eller en åbenlys forsømmelse, gør toldkodeksens artikel 239, som udgør en generel billighedsklausul, det muligt for den hovedforpligtede at ansøge om afgiftsfritagelse.
It must, nevertheless, be borne in mind that, where the customs debt arises as a result of circumstances in which neither deception nor obvious negligence may be attributed to the principal, Article 239 of the Customs Code, which is a general equitable provision, permits the principal to apply for the remission of duties.
Gennemførelsesforordningens artikel 899-905 indfører med henblik herpå en procedure for administrativt samarbejde mellem toldmyndighederne og Kommissionen.
To that end, Articles 899 to 905 of the implementing regulation provide for a procedure for administrative cooperation between the customs authorities and the Commission.
Det første spørgsmåls andet led skal derfor besvares med, at den omstændighed, at en toldekspeditør i sin egenskab af hovedforpligtet kan drages til ansvar for toldskylden, ikke er i strid med proportionalitetsprincippet
The answer to the second part of the first question must therefore be that it is not contrary to the principle of proportionality to hold a customs clearance agent, in his capacity as principal, liable for a customs debt.
Er dette tilfældet, gør bestemmelserne i artikel 203, stk. 1, og artikel 215, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks det muligt at udpege den stat, på hvis område den første overtrædelse eller uregelmæssighed, som kan anses for at udgøre en unddragelse fra toldtilsyn, er begået, som kompetent til at opkræve toldskylden.
If that is the case, the Member State in which the first offence or irregularity capable of being classified as a removal from customs surveillance was committed can be identified as the State with jurisdiction to recover the customs debt, pursuant to Articles 203(1) and 215(1) of Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community Customs Code.
Kan det derimod ikke fastslås, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået, er det den medlemsstat,
On the other hand, if the place where the offence or irregularity was committed cannot be thus established,
Sag C-306/06
Case C-306/06
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Köln)
(Reference for a preliminary ruling from the Oberlandesgericht Köln)
Forslag til afgørelse fra generaladvokat M. Poiares Maduro fremsat den 18. oktober 2007 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 18 October 2007 . . I - 1925Judgment of the Court (First Chamber), 3 April 2008 . . . . . . . . . . . .
Tilnærmelse af lovgivningerne — bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner — direktiv 2000/35
Approximation of laws — Combating of late payment in commercial transactions — Directive 2000/35
[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35/EF af 29.6.2000, art. 3, stk. 1, litra c), nr. ii)] beløb er opført på fordringshavers konto ved forfaldstid.
(European Parliament and Council Directive 2000/35, Art. 3(1)(c)(ii)) the sum due be credited to the account of the creditor within the period for payment.
Artikel 3, stk. 1, litra c), nr. ii), i direktiv 2000/35/EF om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner skal fortolkes således, at det, for at en betaling ved bankoverførsel udelukker eller afbryder anvendelsen af morarenter, kræves, at det skyldige
Article 3(1)(c)(ii) of Directive 2000/35/EC on combating late payment in commercial transactions is to be interpreted as meaning that it requires, in order that a payment by bank transfer may avoid or put an end to the application of interest for late payment, that
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKATM. POIARES MADURO fremsat den 18. oktober 2007 1
OPINION OF ADVOCATE GENERALPOIARES MADURO delivered on 18 October 2007 1
Med denne præjudicielle forelæggelse har Oberlandesgericht Köln (Tyskland) stillet Domstolen et spørgsmål om fortolkningen af artikel 3, stk. 1, litra c), nr. ii), i Parlamentets og Rådets direktiv 2003/35/EF af 29. juni 2000 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner 2.
By this reference for a preliminary ruling, the Oberlandesgericht Köln (Germany) refers to the Court a question concerning the interpretation of Article 3(1)(c)(ii) of Directive 2000/35/EC of the European Parliament and of the Council of 29 June 2000 on combating late payment in commercial transactions. 2
Lad mig allerede her præcisere, at selv om dette spørgsmål kan forekomme overraskende i lyset af visse sprogudgaver 3, hvori der ikke altid henvises til modtagelse af det skyldige beløb rettidigt, fjerner dette ikke det centrale spørgsmål i denne sag, der fortsat vedrører fordelingen af risikoen mellem fordringshaveren og skyldneren, når sidstnævnte ikke er direkte ansvarlig for betalingsforsinkelsen.
Let us be clear from the outset that, although this question may be surprising in the light of some language versions 3 in which there is not always a reference to receipt of the amount due on time, that does not call into question the main issue in this case, which remains that relating to the distribution of risk between the creditor and the debtor where the latter is not directly responsible for the late payment.
I — Sagens faktiske omstændigheder, de relevante retsregler og det præjudicielle spørgsmål
I — The dispute in the main proceedings, legal background and the question referred for a preliminary ruling
Tvisten i hovedsagen, hvor parterne er 01051 Telecom GmbH (herefter »sagsøgeren«) og Deutsche Telekom AG (herefter »Deutsche Telekom«), vedrører betaling af morarenter.
The dispute in the main proceedings is between 01051 Telecom GmbH (‘the claimant’) and Deutsche Telekom AG (‘Deutsche Telekom’) concerning the payment of interest for late payment.
Nærmere bestemt spørger den forelæggende ret Domstolen, om den nævnte bestemmelse, hvorefter kreditor er berettiget til morarenter ved forsinket betaling, forudsat »at han ikke har modtaget det skyldige beløb rettidigt, medmindre skyldneren ikke er ansvarlig for forsinkelsen«, indebærer, når betalingen foretages ved bankoverførsel, at det beløb, der skal betales, skal krediteres fordringshaverens konto rettidigt, eller om det er tilstrækkeligt til at afværge morarenter eller bringe morarenter til ophør, at ordren om overførsel afgives inden for fristerne.
Essentially, the Court is asked whether the above provision, according to which, in a number of language versions and, in particular, in the German version, the creditor is entitled to claim interest for late payment where ‘he has not received the amount due on time, unless the debtor is not responsible for the delay’, implies, where payment is made by bank transfer, that the sum payable should be credited to the creditor’s account on time, or whether it is sufficient, to avoid or put an end to interest for late payment, for the transfer order to be executed within the period for payment.
3 — Jf. bl.a. den portugisiske udgave, hvori artikel 3, stk. 1, litra c), nr. ii), i direktiv 2000/35 simpelthen lyder »O atraso seja imputável ao devedor«.
3 — See, inter alia, the Portuguese version in which Article 3(1)(c)(ii) of Directive 2000/35 reads merely ‘O atraso seja imputável ao devedor’.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-306/06 netoperatører. Deutsche Telekom foretager endvidere fakturering for andre operatører, herunder sagsøgeren.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-306/06 or set off at the latest 30 days after receipt of the invoice.’ addition, Deutsche Telekom offers invoicing services to other operators such as the claimant.
Siden 1998 har de to operatører været bundet af en samtrafikaftale, hvorefter parterne gensidigt fakturerer ydelser leveret i henhold til denne aftale og fakturerer deres tilgodehavender på grundlag af denne.
Since 1998, the two operators have been linked by an interconnection contract, according to which the parties invoice each other for services supplied in the context of that contract and on that basis calculate the sums due.
Denne aftale er blevet ændret flere gange.
The contract has been subject to a number of amendments.
Den seneste udgave af 26. juni 2002 bestemmer med hensyn til forsinket betaling i punkt 17.5 følgende:
The most recent version, dated 26 June 2002, provides, with regard to late payment, in Article 17.5:
Det er sagsøgerens opfattelse, at den ovennævnte bestemmelse i fakturerings- og inkassoaftalen skal anvendes på samtrafikaftalen, således at det blandt andre betingelser er modtagelsen eller krediteringen på kontoen af det fakturerede beløb, der er afgørende for, om skyldnermora samt forpligtelsen til at betale morarenter afværges eller bringes til ophør.
The claimant argues that the abovementioned provision of the invoicing and debt recovery contract should be applied in the context of the interconnection contract, so that the prevention or end of late payment and the obligation to pay interest for late payment depends, inter alia, on receipt or entry on the account of the amount invoiced.
Således mener sagsøgeren sig berettiget til at kræve morarenter af Deutsche Telekom af restbeløbet efter den modregning, der er foretaget, da tilgodehavendets fulde beløb ikke var krediteret sagsøgerens konto den 30. dag efter fakturaens modtagelse.
Thus it took the view that it was entitled to claim interest for late payment from Deutsche Telekom for the sum outstanding after set-off inasmuch as, on the 30th day following receipt of the invoice, the total amount payable had not been credited to its account.
»Mora indtræder, såfremt der ikke allerede tidligere er blevet fremsat påkrav, 30 dage efter fakturaens forfald og modtagelse.«
‘Payment shall be deemed to be late, so far as this is not already established by written demand, 30 days after it has become due and the invoice has been received.’
Sagsøgte har heroverfor anført den opfattelse, at den angivelige aftale aldrig er blevet indgået.
The defendant, on the contrary, argues that the alleged agreement has not been implemented.
Sagsøgte har anført, at selskabet allerede har betalt de forfaldne beløb i henhold til samtrafikaftalen ved rettidigt at give sin bank ordre om overførsel, som denne har modtaget.
It submits that it has already paid the sums due under the interconnection contract by sending, in time, to its bank, orders for transfer which the bank received.
»En aftalepart kan henholdsvis den 15. eller den sidste dag i en kalendermåned ved faktura afregne nettovederlagene for de af ham præsterede ydelser til Deutsche Telekom, som anerkendes af Deutsche Telekom som fakturérbare, med tillæg af
‘At the middle and at the end of a calendar month the contracting partner may issue an invoice for the net remuneration, including value added tax, recognised by Deutsche Telekom as capable of being invoiced for services supplied by it to Deutsche Telekom … The amount of the invoice must be credited to the account identified in the invoice
BGB § 270 lyder således:
Paragraph 270 of the BGB states as follows: interconnection contract.
Under disse omstændigheder, og da der ikke i samtrafikaftalen er nogen præcisering af, fra hvilket tidspunkt morarenterne begynder at løbe i tilfælde af betaling ved bankoverførsel, er det de nationale lovbestemmelser, der skal anvendes.
In those circumstances and in the absence of any stipulation in the interconnection contract as to the time from which interest for late payment starts to run where payment is made by transfer it is national law which applies.
Efter den forståelse, der er blevet fastlagt gennem national retspraksis og teori, fremgår
As interpreted in national caselaw and legal literature, it appears from those articles
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-306/06 ii. betalingen skal ske efter en bestemt begivenhed, og der er fastsat en passende periode for betalingens gennemførelse, således at den kan beregnes på grundlag af kalenderen fra den nævnte begivenhed det af disse artikler, at såfremt betaling sker ved bankoverførsel, som det er tilfældet her, anses ydelsen for at være erlagt rettidigt, når (i) ordren om overførsel er nået frem til debitors pengeinstitut før fristens udløb (ii), der er dækning på debitors konto, eller den har en kassekredit på et tilstrækkeligt beløb, og (iii) debitors pengeinstitut accepterer ordren om overførsel.
performance must be preceded by an event and a reasonable period of time for performance has been specified in such a way that it can be calculated, starting from the event, according to the calendar, that in the case of payment by transfer, as in the present case, performance is considered to be on time where (i) the transfer order is received by the debtor’s financial establishment before expiry of the period for payment, (ii) the debtor’s account is covered or enjoys a line of credit in a sufficient amount and (iii) the debtor’s financial establishment accepts the transfer order.
Med andre ord er det ikke nødvendigt, at beløbet fysisk er krediteret kreditors konto, for at betaling skal være sket.
In other words, it is not necessary for the sum physically to be credited to the creditor’s account for the payment to be made.
iii. debitor i alvor og definitivt afslår at betale
the obligor seriously and definitively refuses performance,
Endelig bestemmer BGB § 286, som ændret med henblik på at gennemføre direktiv 2000/35, følgende: iv. moraens øjeblikkelige indtræden er berettiget af særlige grunde og under hensyn til begge parternes interesser.
Finally, as amended in order to implement Directive 2000/35, Paragraph 286 of the BGB provides:
Såfremt datoen for modtagelsen af fakturaen eller betalingskravet ikke er sikker, kommer debitor, såfremt han ikke er forbruger, i mora senest 30 dage efter forfaldstidspunktet og modtagelsen af modydelsen.
If the time at which the invoice or payment statement is received by the obligor is uncertain, an obligor who is not a consumer is in default at the latest 30 days after the due date and receipt of the consideration.
Debitor kommer ikke i mora, så længe betalingen ikke er sket som følge af en omstændighed, som han ikke er ansvarlig for.«
(4) The obligor is not in default for as long as performance is not made as the result of a circumstance for which he is not responsible’.
Direktiv 2000/35 om forsinket betaling, der således er gennemført, bestemmer bl.a. følgende i artikel 3: iii) fra 30 dage efter at varerne eller tjenesteydelserne er modtaget, hvis skyldneren modtager fakturaen eller den tilsvarende betalingsanmodning tidligere end varerne eller tjenesteydelserne, eller
(iii) if the debtor receives the invoice or the equivalent request for payment earlier than the goods or the services, 30 days after the receipt of the goods or services; or
Medlemsstaterne sikrer følgende: a) Morarenter som omhandlet i litra d) betales fra dagen efter sidste rettidige betalingsdag eller efter udløbet af betalingsfristen som fastsat i aftalen.
(a) interest in accordance with point (d) shall become payable from the day following the date or the end of the period for payment fixed in the contract;
iv) fra 30 dage efter datoen for godkendelse eller kontrol, hvis lovgivningen eller aftalen indeholder krav om en godkendelses- eller kontrolprocedure, hvorved varernes eller tjenesteydelsens overensstemmelse med aftalen skal konstateres, og skyldneren modtager fakturaen eller den tilsvarende betalingsanmodning inden eller på den dato, hvor denne godkendelse eller kontrol finder sted.
(iv) if a procedure of acceptance or verification, by which the conformity of the goods or services with the contract is to be ascertained, is provided for by statute or in the contract and if the debtor receives the invoice or the equivalent request for payment earlier or on the date on which such acceptance or verification takes place, 30 days after this latter date;
b) Hvis der ikke er aftalt en sidste rettidig betalingsdag eller betalingsfrist, skal der automatisk betales morarenter, uden at det er nødvendigt at fremsende en rykkerskrivelse: i) c) Kreditor er berettiget til morarenter ved forsinket betaling, forudsat at fra 30 dage efter skyldnerens modtagelse af en faktura, eller en tilsvarende betalingsanmodning, eller i) ii) fra 30 dage efter den dato, hvor varerne eller tjenesteydelserne er modtaget, hvis det er usikkert, på han har opfyldt sine aftalemæssige og lovbestemte forpligtelser, og
(b) if the date or period for payment is not fixed in the contract, interest shall become payable automatically without the necessity of a reminder: