natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dette er bl.a. tilfældet for så vidt angår den betingelse, der er fastsat i artikel 69, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1408/71, hvorefter arbejdstageren skal underkaste sig arbejdsformidlingens kontrol i den medlemsstat, han rejser til.
Those questions have arisen in a dispute between Arbetsmarknadsstyrelsen (National Labour Directorate) ('the AMS') and Ms Rydergård concerning the refusal by the AMS to issue her with a certificate allowing her to travel to another Member State to seek work there while at the same time retaining entitlement to Swedish unemployment benefits.
Indeholder artikel 69, stk. 1, [i forordning nr. 1408/71] et krav om, at den arbejdssøgende i en uafbrudt periode på fire uger umiddelbart før afrejsen til en anden medlemsstat skal have stået til rådighed for arbejdsformidlingen?«
Ms Rydergård was registered as unemployed with the Swedish employment services with effect from 25 September 1998 and received unemployment benefit. She applied for the certified statement referred to in Article 83(1) of Regulation No 574/72 on the ground that she intended to travel to France on 27 October 1998 in order to look for work there.
Det samme gør sig gældende med hensyn til den betingelse, der er fastsat i artikel 69, stk. 1, litra c), i forordning nr. 1408/71, hvorefter det samlede tidsrum, for hvilket der tilkendes ydelser, ikke kan overstige det tidsrum, for hvilket arbejdstageren har ret til ydelserne i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, som han har forladt.
The AMS appealed to the Regeringsrätten against the judgment of the Kammarrätt. It argued before the former that the result of the conditions and criteria laid down in Article 69(1) of Regulation No 1408/71 is that, in order to retain entitlement to Swedish unemployment benefit, a person intending to seek employment in another Member State must have remained available to the Swedish labour market for a continuous period of at least four weeks immediately prior to the intended date of departure.
Det bemærkes, at efter artikel 69 i forordning nr. 1408/71 kan en arbejdsløs arbejdstager uden at miste retten til ydelser ved arbejdsløshed i den kompetente stat i en bestemt periode rejse til en anden medlemsstat for at søge beskæftigelse, uden at han behøver at stille sig til rådighed for arbejdsformidlingen i den kompetente stat, selv om en forpligtelse hertil måtte være fastsat i den nationale lovgivning (dom af 19.6.1980, forenede
Further, such person must have received a decision from his or her unemployment scheme that he or she was entitled to unemployment benefit during those four consecutive weeks. There must not have been any interruption of entitlement to benefit.
Efterprøvelsen af disse betingelser forudsætter nødvendigvis anvendelsen af dels lovbestemmelser i den medlemsstat, som arbejdstageren rejser til, der regulerer arbejdsformidlingernes kontrol med de arbejdsløse, og dels lovbestemmelser i den medlemsstat, som den arbejdsløse har forladt, der regulerer varigheden af tidsrummet for hvilket, der kan tilkendes ydelser ved arbejdsløshed. Disse bestemmelser kan være forskellige fra
The AMS, which issues such certified statements, learned that Ms Rydergård had received temporary parents' benefit for care of her sick child from 28 to 30 September 1998 and on 12
Det andet spørgsmål medlemsstat til medlemsstat uden for så vidt at være til hinder for en ensartet anvendelse af artikel 69 i forordning nr. 1408/71.
The AMS takes the view that a person who draws temporary parents' benefit for the care of a sick child cannot be treated as being available to the employment services within the meaning of Article 69(1) of Regulation No 1408/71.
Artikel 69 i forordning nr. 1408/71 er i forhold til de arbejdstagere, der benytter sig af bestemmelsen, en selvstændig undtagelse fra national ret, der skal fortolkes ensartet, og de betingelser, der er fastsat for anvendelse af denne undtagelse, skal anses for at være udtømmende.
That provision is not simply a measure to coordinate national laws on social security. It establishes an independent body of rules in favour of workers claiming the benefit thereof which constitute an exception to national legal rules and which must be interpreted uniformly in all the Member States irrespective of the rules laid down in national law regarding the continuance and loss of entitlement to benefits (Testa, cited above, paragraph 5).
Forordningens artikel 69, stk. 1, litra a), hvorefter arbejdstageren skal have været tilmeldt som arbejdssøgende og have stået til rådighed for arbejdsformidlingen i den kompetente stat i mindst fire uger, efter at han blev arbejdsløs, skal ses i denne sammenhæng.
According to the AMS, the period of at least four weeks could in this case have begun to run only from the first day of unemployment following the period covered by the temporary parents' benefit, that is to say, from 14 October 1998.
Artikel 69, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1408/71 fastsætter imidlertid alene en periode på mindst fire uger, efter at arbejdstageren blev arbejdsløs, hvori han skal stå til rådighed for arbejdsformidlingen i den kompetente stat.
It follows that the conditions set out in Article 69(1) of Regulation No 1408/71 must be construed as being exhaustive and that the competent authorities of the Member States are not entitled to impose additional conditions.
Denne betingelse har bl.a. til formål at gøre det muligt for myndighederne i den første stat dels at sikre sig, at arbejdstageren virkelig er arbejdsløs, dels at tilbyde ham beskæftigelse, før han for medlemsstatens regning tager afsted for at søge beskæftigelse i en anden medlemsstat.
As it formed the view that the resolution of the dispute before it necessitated an interpretation of Article 69(l)(a) of Regulation No 1408/71, the Regeringsrätten submitted the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Den ensartede anvendelse af denne bestemmelse i alle medlemsstaterne — der gør det muligt at nå bestemmelsens mål, som består i at medvirke til at sikre arbejdskraftens frie bevægelighed i overensstemmelse med artikel 42 EF — kræver ikke, at proceduren i forbindelse med tilmeldelse af en arbejdstager som arbejdssøgende og spørgsmålet om, på hvilke betingelser han skal anses for at have stået til rådighed for arbejdsformidlingen i den kompetente stat, er reguleret på en ensartet måde i alle medlemsstaterne.
Such a finding does not, however, mean that there is no need to refer to national law, whether of the Member State which the unemployed person has left or of that to which he moves, in order to determine whether certain of the conditions imposed by that provision have been satisfied.
For at dette mål kan nås er det ikke nødvendigt at kræve, at perioden på fire uger er uafbrudt. Det er derimod tilstrækkeligt, at den arbejdssøgende har stået til rådighed for arbejdsformidlingen i den kompetente stat i en samlet periode på mindst fire uger, efter han er blevet arbejdsløs.
This is the position, in particular, with regard to the condition set out in Article 69(1)(b) of Regulation No 1408/71, to the effect that the worker must place himself under the control of the employment services as organised in the Member State to which he moves.
Det henhører under de nationale myndigheder i hvert tilfælde på grundlag af national ret at fastsætte det tidspunkt, der skal betragtes som arbejdsløshedens begyndelse, og at sikre sig, at denne varighed er nået, idet de bl.a. skal tage højde for det svar, der blev givet på det første spørgsmål.
Can a person in the situation of Petra Rydergård be regarded as having been available to the employment services, within the meaning of Article 69(1) of Council Regulation (EEC) No 1408/71, for the days in a period of unemployment on which she was prevented from pursuing gainful employment because she was caring for a sick child, and does the assessment depend on the content of national legislation?
Det følger heraf, at vurderingen af spørgsmålet om, hvorvidt en person har stået til rådighed for arbejdsformidlingen i den kompetente medlemsstat, skal foretages ifølge denne stats relevante bestemmelser.
Does Article 69(1) [of Regulation No 1408/71] require that a person seeking work must have been available to the employment services for an uninterrupted period of four weeks immediately preceding his departure to another Member State?'
I hovedsagen skal den forelæggende ret bl.a. undersøge, om tabet af retten til dagpenge i den periode, hvor den pågældende oppebærer midlertidig forældreydelse, i henhold til svensk lovgivning udelukker, at den pågældende arbejdstager i den periode kan betragtes, som om han står til rådighed for arbejdsformidlingen i den kompetente stat.
The same applies with regard to the condition set out in Article 69(l)(c) of Regulation No 1408/71, which provides that the total period for which benefits are payable cannot exceed the period during which the worker is entitled to benefits under the legislation of the Member State which he has left.
»1) Bedømmelsen af, på hvilke betingelser en person kan anses for at have stået til rådighed for arbejdsformidlingen i den kompetente stat i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 69, stk 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, skal f oretages på grundlag af national ret i denne stat.
Article 69 of Regulation No 1408/71 enables an unemployed worker to be exempt for a specific period, for the purpose of seeking employment in another Member State, from the obligation imposed by the various national laws to make himself available to the employment services of the competent State without thereby losing his entitlement to unemployment benefits as against that State (Joined Cases 41/79,121/79 and 796/79 Testa [1980], paragraph 4).
Artikel 69, stk 1, litra a), i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, skal fortolkes således, at en arbejdssøgende for at kunne bevare retten til ydelser ved arbejdsløshed, som omhandlet i denne bestemmelse, skal have stået til rådighed for den kompetente stats arbejdsformidling i en samlet periode på mindst fire uger, efter at han blev arbejdsløs, uanset om denne periode har været afbrudt.*
Article 69(l)(a) of Regulation No 1408/71, which provides that a worker must have been registered as a person seeking work and have remained available to the employment services of the competent State for at least four weeks after becoming unemployed, must be read in the same context.
Generaladvokat L.A. Geelhoed fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 25. oktober 2001.
Article 69(l)(a) of Regulation No 1408/71 provides only that the period during which the worker must have remained available to the employment services of the competent State after becoming unemployed must be at least four weeks.
»1) Artikel 69, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, skal som en fællesskabsretlig bestemmelse, der kan tildele arbejdssøgende rettigheder, fortolkes og anvendes ensartet og uafhængigt af de nationale bestemmelser, der finder anvendelse på de berørte.
For that purpose it is not necessary to require that the period of four weeks be unbroken. On the contrary, it is sufficient if after becoming unemployed the person seeking work remained available to the employment services of the competent State for a total period of at least four weeks.
Det følger af ordlyden og indholdet af artikel 69, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1408/71, at en arbejdssøgende skal anses for at have stået til rådighed for arbejdsformidlingen, når han har været forhindret i at arbejde på grund af pasning af et sygt barn i en begrænset periode i løbet af perioden på fire uger, efter at han blev arbejdsløs.
It is for the national authorities to determine, in each case and on the basis of their national law, the moment which is to be regarded as constituting the commencement of unemployment and to verify — taking account in particular of the reply given to the first question whether that period has been completed.
Retten
Not available.
Sag T-170/00 Förde-Reederei GmbH / Rådet for Den Europæiske Union Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Toldunion
Case T-170/00 Förde-Reederei GmbH ν Council of the European Union Commission of the European Communities Customs Union
»Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold — direktiv 92/12/EØF om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer — tab forårsaget af udløbet af overgangsordningen med hensyn til afgiftsfritagelsen for varer, der købes af passagerer under en sørejse mellem to medlemsstater* (Anden Afdeling)
(Non­contractual liability of the Community — Directive 92/12/EEC on the general arrangements for products subject to excise duty — Damage caused by transitional tax exemption arrangements for products bought by travellers during sea­crossings between two Member States) (Second Chamber)
I medfør af artikel 230 EF annulleres direktivet, for så som vidt anvendelsen af artikel 28 herved begrænses til den 30. juni 1999 (sag T156/99).
Facts and procedure catering service and products — during that period tax-free — were sold from a kiosk.
Gennemførelsen af direktivet udsættes, indtil Retten har truffet afgørelse i hovedsagen, for så vidt som anvendelsen af artikel 28 herved begrænses til den 30. juni 1999 (sag T-156/99 R).
The revenue from ticket sales during the period 1997/98 was around 17 million Danish crowns (DKK) while the operating cost of the routes increased to DKK 69 million.
Selskabet Förde-Reederei, et tysk rederi, har i den foreliggende sag rejst et erstatningskrav, det har fået overdraget af det danske selskab Nordisk Færgefart (herefter »NF«), som rederiet er en af hovedanpartshaverne i.
Förde-Reederei, a German maritime transport company, claims in this action a right to compensation passed on to it by the Danish company Nordisk Faergefart ('NF') of which it is one of the principal subsidiaries.
NF drev indtil den 30. juni 1999 færgeruter mellem Fåborg (Danmark) og Gelting (Tyskland) og mellem Langeland (Danmark) og Kiel (Tyskland).
Until 30 June 1999 NF used ferry routes between Faaborg (Denmark) and Gelting (Germany) and between Langeland (Denmark) and Kiel (Germany).
Ruterne blev benyttet til færgetransport af personer, personbiler, lastbiler og busser.
These routes involved the transport of persons, cars, lorries and coaches.
Færgerne havde restauranter om bord, ligesom der kunne købes afgiftsfrie varer.
There was an on-board
Sagsøgeren har anført, at kun i kraft af det afgiftsfrie (»taxfree«) salg om bord blev der opnået et positivt økonomisk resultat.
According to the applicant, a positive economic result could only be achieved through the sale of 'tax-free' goods on board.
Ved stævninger af 28. juni 1999 anlagde NF sag mod Rådet og nedlagde herunder følgende påstande:
Once the arrangement of 'tax-free' sales to travellers came to an end
Det sagsøgende selskab har nedlagt følgende påstande: selskabets transportvirksomhed, provenuet af salget af afgiftsfrie varer.
Law on 30 June, NF also aforementioned activities.
Det påberåbte tab er således alene opstået som følge af, at undtagelsesordningen i henhold til direktivets artikel 28 ikke er blevet opretholdt efter den 30. juni 1999.
By applications of 28 June 1999, NF brought proceedings against the Council,
Rådet og Kommissionen tilpligtes in solidum at erstatte det tab, selskabet har lidt som følge af ophævelsen med virkning fra den 30. juni 1999 af »taxfreeordningen« i henhold til direktivets artikel 28, hvorved sagsøgeren opgør og begrænser erstatningsbeløbet til 1 mio. DEM med tillæg af rente 8% p.a. fra domsafsigelsen.
- under Article 230 EC for annulment of the Directive in so far as it limited the application of Article 28 of the Directive to 30 June 1999 (Case T-156/99 )
Der skal herefter tages stilling til, om ophævelsen af ordningen med afgiftsfrit salg har kunnet medføre, at Fællesskabet har pådraget sig ansvar over for NF.
- for the suspension, until the Court of First Instance has given judgment in the main action, of the operation of the Directive in so far as it limited the application of Article 28 of the Directive to June 30 1999 (Case T-156/99).
Det sagsøgende selskab har gjort gældende, at Rådet og Kommissionen har tilvejebragt en kaotisk retstilstand for de berørte erhvervsdrivende, idet de har ladet den i direktivets artikel 28 fastsatte undtagelsesordning ophøre den 30. juni 1999.
The applicant criticises the Council and the Commission for having created a chaotic legal situation for the traders concerned by allowing the derogating arrangements provided by Article 28 of the Directive to expire on 30 June 1999.
Det har tilføjet, at det i praksis har været umuligt at gennemføre bestemmelserne i den generelle ordning i henhold til direktivet og forordningen i relation til passagertrafik inden for Fællesskabet, idet de nævnte bestemmelser ikke er egnede med henblik på en passende regulering af salg om bord på en båd, der udfører søtransport inden for Fællesskabet.
It complains that it was impossible in practice to implement the provisions on the general arrangements as laid down in the Directive and the Regulation in relation to intraCommunity passenger traffic as those provisions were not appropriate for the valid regulation of sales on board a ship on intraCommunity sea-crossings.
Det har herved anført, at for så vidt angår det hævdede tab har Fællesskabet pådraget sig ansvar som følge af såvel en ulovlig som en lovlig handling.
In this connection, it claims that the Community's responsibility for both an unlawful and a lawful act is the cause of the alleged damage.
Fællesskabets ansvar som følge af en ulovlig handling
The Community's liability for an unlawful act
I denne forbindelse bemærkes, at som Retten har fastslået i Dubois-dommen (præmis 46), fremgår fjernelsen af de fiskale grænser af den europæiske fælles akt (jf. ovenfor i præmis 2), hvori det hedder, at »det indre marked indebærer et område uden indre grænser«.
By order of 9 July 1999 the President of the Court of First Instance dismissed the application for suspension.
En gennemførelse ved generelle retsakter, som f.eks. direktivet og forordningen, af ovennævnte generelle bestemmelse i den primære ret henhører imidlertid klart under økonomisk politiske valg og EF-institutionernes vide skønsbeføjelse (jf. tilsvarende Dubois-dommen, præmis 61), som svarer til det politiske ansvar, som traktaten tillægger fællesskabslovgiver.
By order of 9 July 1999 the Court of First Instance (First Chamber) dismissed the action for annulment as manifestly inadmissible. Neither of those orders have been the subject of an appeal to the Court of Justice.
Efter fast retspraksis forudsætter et ansvar for Fællesskabet uden for kontraktforhold, at sagsøgeren beviser, at den adfærd, der lægges den berørte institution til last, har været retsstridig, at der foreligger et virkeligt tab, og at der er årsagssammenhæng mellem denne adfærd og det påståede tab.
According to established case-law, in order for the Community to incur non-contractual liability, the applicant must prove the unlawfulness of the alleged conduct of the institution concerned, actual damage and the existence of a causal link between that conduct and the damage pleaded.
For så vidt angår anbringendet om, at Rådet har ladet NF's virksomhed være omfattet af den generelle ordning i henhold til direktivet og forordningen, er Fællesskabets ansvar herefter betinget af, at det fastslås, at der er tale om en tilstrækkeligt kvalificeret, dvs. åbenbar og grov, krænkelse af en højere retsregel til beskyttelse af private.
It is in the light of those principles that the specific conduct whose lawfulness has been challenged by the applicant is to be determined and the extent to which such conduct may have caused the alleged damage is to be examined.
Det er i lyset af disse principper, at der skal ske en fastlæggelse af den præcise adfærd, som ifølge sagsøgeren er retsstridig, og der skal tages stilling til, i hvilket omfang denne adfærd har kunnet forårsage det hævdede tab.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 22 June 2000, the applicant brought this action in which it claims compensation for damage suffered by NF by reason of the prohibition, from 1 July 1999, of the sale of 'tax-free' goods, contained in Article 28 of the Directive.
De tal, sagsøgeren selv har fremlagt, og hvoraf det fremgår, at billetindtægterne i perioden 1997/1998 androg ca. 17 mio. DKK, mens NF's driftsudgifter udgjorde 69 mio. DKK, viser, at størstedelen af NF's indtægter ikke hidrørte fra
It is apparent from the figures presented by the applicant itself—indicating that the revenue from the sale of travel tickets during the period 1997/98 was approximately DKK 17 million while NFs operating costs had increased to DKK 69 milion (application, point 3) — that the bulk of NFs revenue came not from its activity as a transport company but from the sale of 'tax-free' goods.
Med hensyn til argumentet om, at Kommissionen ikke over for Rådet har fremsat passende forslag til lovgivningsforanstaltninger, bemærkes, at ovennævnte kriterier om en kvalificeret overtrædelse også finder anvendelse, når der er tale om en culpøs undladelse (Dubois-dommen, præmis 60).
order the Council and the Commission jointly and severally to pay compensation for the damage suffered by it as a result of the expiry on 30 June 1999 of the 'tax-free arrangements' under Article 28 of the Directive, the amount of damages claimed being estimated at and limited to DEM 1 000 000 together with interest at 8% to be calculated from the date of the judgment.
ansvar skal anerkendes i fællesskabsretten under alle omstændigheder, at der foreligger et »usædvanligt« eller »særligt« tab.
irrespective of the possible impracticality of the general tax arrangements complained of by the applicant, could have caused the damage alleged by the applicant.
I denne forbindelse må det fastslås, at inden for det område uden indre fiskale grænser, der er tilvejebragt i henhold til den fælles akt, og hvor alle varer er punktafgiftspligtige, er fællesskabslovgiver ikke i henhold til nogen trinhøjere retsregel forpligtet til at knytte den omstændighed, at en national grænse passeres med skib, til en afgiftsfritagelse for varer, der er købt under rejsen.
for tax purposes in the same way as, for example, travel within a single State, which has neither internal frontiers nor purely transport-related tax exemptions, or intraCommunity transport by coach or train which does not benefit from tax-free' arrangements either.
Tværtimod hjemler princippet om dette områdes enhed mulighed for, at lovgiver i afgiftsmæssig henseende kan behandle en sådan rejse på samme måde som f.eks. en rejse inden for en enkelt stat, hvor der heller ikke er indre grænser eller afgiftsfritagelser alene som følge af en rejse, eller en rejse inden for Fællesskabet med bus eller tog, hvor der heller ikke gælder en »taxfree-ordning«.
It is therefore appropriate to examine whether the discontinuance of the 'tax-free' arrangements could have given rise to liability on the part of the Community vis-à-vis NF.
Ophævelsen af den omtvistede afgiftsfritagelse med henvisning til, at den er i strid med princippet om et område uden indre grænser, kan således ikke kvalificeres som culpøs, og på ingen måde som en grov og åbenbar fejl.
The abolition of the tax exemption in question, on the ground that it is contrary to the principle of an area without internal frontiers, cannot therefore be held to be a wrongful act, and certainly not one of a serious and manifest nature.
Fællesskabets ansvar som følge af en lovlig handling
The Community's liability for an unlawful act