natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det fremgår af forelæggelseskendelsen, at henvisningen til »international overenskomst om social sikring, der er i kraft i Belgien«, blev indsat i den nævnte bestemmelse ved kongeligt dekret af 7. september 2003 efter en dom fra Cour d’arbitrage de Belgique 6 nr. 106/2001 af 13. juli 2001 7, hvorved artikel 42 i de belgiske love vedrørende familietillæg til arbejdstagere, der er samordnet ved kongeligt dekret af 19. december 1939 8, blev anset for at være i strid med artikel 10 og 11 i den belgiske forfatning vedrørende princippet om ligebehandling og forbuddet mod forskelsbehandling, »for så vidt som bestemmelsen i relation til fastlæggelsen af den rang, der er afgørende for størrelsen af familietillæggene, bevirker, at der kun kan tages hensyn til de tilskudsberettigede børn, der oppebærer dette tilskud i kraft af de nævnte samordnede love, uden
As is apparent from the order for reference, the reference to ‘international social security conventions in force in Belgium’ was added to that provision by the Royal Decree of 7 September 2003 in the wake of the judgment of the Belgian Cour d’Arbitrage 6 No 106/2001 7 of 13 July 2001, which held that Article 42 of the Belgian statutes on family allowances for salaried workers, consolidated by the Royal Decree of 19 December 1939, 8 was contrary to Articles 10 and 11 of the Belgian Constitution on the principles of equal treatment and nondiscrimination, ‘in that it permit[ted] only children receiving that benefit under the abovementioned consolidated statutes to be taken into account for the purposes of calculating the ranking that determines the amount of family allowances payable,
Kassen har derimod gjort gældende, at den udvidelse af anvendelsesområdet for den nævnte bestemmelse, der blev indført ved det kongelige dekret af 7. september 2003, kun gælder for lande, med hvilke Belgien har indgået multi- eller bilaterale overenskomster om social sikring.
The Caisse, by contrast, maintained that the extension of the scope of the abovementioned provision by the Royal Decree of 7 September 2003 applied only to countries with which Belgium has concluded multilateral or bilateral international social security conventions.
Kassen har anført, at der imidlertid ikke er indgået nogen konvention mellem Belgien og de fællesskabsinstitutioner eller internationale institutioner, der udbetaler familietillæg til deres personale.
It pointed out that there is no convention between Belgium and the European institutions or international institutions which pay family allowances to their staff.
6 — Cour d’arbitrage ændrede den 7.5.2007 ved et tillæg til den belgiske forfatning navn til Cour constitutionnelle/Grondwettelijk Hof/Verfassungsgerichtshof (forfatningsdomstolen) (Moniteur belge af 8.5.2007, s. 25101 og 25102).
6 — On 7 May 2007, by an amendment to the Belgian Constitution, the name of the Cour d’Arbitrage was changed to that of Cour Constitutionnelle/Grondwett-elijk Hof/Verfassungsgerichtshof (Constitutional Court) (Moniteur Belge/Belgisch Staatsblad of 8 May 2007, pp. 25101 and 25102).
9 — Uautoriseret oversættelse af citatet.
9 — Unofficial translation of the operative part of the judgment in question.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MENGOZZI — SAG C-449/06 sikring, som er i kraft i Belgien«, er formuleret anderledes end andre nationale bestemmelser på pensionsområdet, der udtrykkeligt henviser til »personalevedtægten ved en international, offentligretlig institution«, stiller den forelæggende ret det præjudicielle spørgsmål uden at fremkomme med yderligere betragtninger.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-449/06 referring court formulates the question referred for a preliminary ruling without setting out further considerations.
Kassen har endvidere anført, at skønt traktaterne om oprettelse af Fællesskaberne har karakter af internationale konventioner, der er gældende i Belgien, og visse af de forskrifter, der er fastsat af disse internationale organisationer, finder direkte anvendelse i medlemsstaterne, gælder dette imidlertid ikke for forskrifterne i tjenestemandsvedtægten, der — selv om de tillægger EU-tjenestemænd rettigheder, som de kan påberåbe sig over for deres arbejdsgiver — ikke har umiddelbar og direkte virkning i den belgiske retsorden.
The Caisse noted that although the Treaties establishing the European Communities are international conventions in force in Belgium, and certain legal rules established by those international organisations are directly applicable in the Member States, the Staff Regulations, while conferring rights on Community officials which they may enforce against their employer, are not directly and immediately applicable in the Belgian legal system.
Det er klart, at spørgsmålet, således som det er stillet i forelæggelseskendelsen, ikke henhører under Domstolens kompetence.
It is clear that the question referred for a preliminary ruling, as formulated in the order for reference, would not fall within the jurisdiction of the Court.
Ved at spørge om tjenestemandsvedtægten og bilag VII til denne udgør en »international overenskomst om social sikring, som er i kraft i Belgien« som omhandlet i artikel 16, stk. 1, første punktum, i kongeligt dekret af 8. april 1976 anmoder den forelæggende ret reelt Domstolen om at fortolke en bestemmelse i belgisk ret 11.
In asking whether the Staff Regulations and Annex VII thereto constitute an ‘international social security convention in force in Belgium’ within the meaning of the first subparagraph of Article 16(1) of the Royal Decree of 8 April 1976, the referring court is seeking from the Court an interpretation of a provision of Belgian law.
Inden for rammerne af det ved artikel 234 EF fastsatte retslige samarbejde tilkommer det imidlertid som bekendt de nationale domstole og ikke Domstolen at fortolke nationale bestemmelser 12.
11 As is well known, under the system of judicial cooperation established by Article 234 EC, the interpretation of national rules is a matter for the national courts and not for the Court of Justice. 12
I forelæggelsesafgørelsen gengives endvidere Ministère Publics standpunkt i hovedsagen, hvorefter forordning nr. 259/68 — der har hjemmel i to internationale traktater, der er ratificeret af Belgien (EF-traktaten og protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter af 8. april 1965 10), og som i henhold til dennes artikel 11 er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat — må anses for at være omfattet af udtrykket »internationale overenskomster om social sikring, som er i kraft i Belgien«, i artikel 16, stk. 1, første punktum, i det kongelige dekret af 8. april 1976.
The order for reference then reports the opinion delivered by the Ministère Public (Public Prosecutor) in the main proceedings, according to which Regulation No 259/68 must be considered to fall within the concept of an international social security convention in force in Belgium for the purposes of the first subparagraph of Article 16(1) of the Royal Decree of 8 April 1976, since it cites as its legal basis two international treaties ratified by Belgium — the EC Treaty and the Protocol on the privileges and immunities of the European Communities of 8 April 1965 10— and since, under Article 11 thereof, it is binding in its entirety and directly applicable in all Member States.
Det er derfor den forelæggende ret selv, der skal afgøre, hvad der skal forstås ved »international overenskomst om social sikring, som er i kraft i Belgien«. Anvendelsen
Thus it is for the referring court itself to ascertain what is to be understood by ‘international social security convention in force in Belgium’ within the meaning of the
Efter at den forelæggende ret har fremstillet parternes og Ministère Publics standpunkter i hovedsagen som gengivet ovenfor og efter at have anført, at denne sidstnævnte bestemmelse med hensyn til udtrykket »internationale overenskomster om social
After reporting the positions of the parties and of the Ministère Public (as set out above) and having noted that where the Royal Decree of 8 April 1976 refers to ‘international social security conventions in force in Belgium’, it is worded differently from other national provisions — which in the distinct field of pensions make explicit reference to the ‘staff regulations of an institution governed by international public law’ — the
11 — Jeg bemærker, at forelæggelsesafgørelsen — skønt ordlyden af den nationale bestemmelse ikke er gengivet heri, men kun omtales i de retsakter vedrørende hovedsagen, der er fremsendt sammen med anmodningen om præjudiciel afgørelse — alligevel gør det muligt at forstå indholdet af selve bestemmelsen.
11 — It should be noted that although the text of that national provision is not reproduced in the order for reference but is contained in the file relating to the national proceedings sent with the reference for a preliminary ruling, the order for reference nevertheless makes it possible to understand the content of that provision.
GYSEN af den pågældende bestemmelse og følgelig vurderingen af, om vedtægten og ansættelsesvilkårene falder ind under dette normative begreb, henhører ligeledes under den forelæggende rets kompetence.
GYSEN national provision cited. The application of that provision and, accordingly, the assessment whether the Staff Regulations and the CEOS fall within the above concept, are also reserved to the jurisdiction of the referring court.
Domstolen kan kun give visse fingerpeg med hensyn til de omhandlede akters retlige karakter med henblik på at sætte den forelæggende ret i stand til at foretage denne vurdering.
The Court of Justice may merely provide clarification as to the legal nature of those acts in order to enable the referring court to make that assessment.
Rådets gennemførelse af den bestemmelse i EF-traktaten (nu artikel 283 EF), der kræver, at Rådet på forslag af Kommissionen og efter høring af andre interesserede institutioner udfærdiger vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og ansættelsesvilkårene for disse Fællesskabers øvrige ansatte 13.
the CEOS constitutes implementation by the Council of the provision of the EC Treaty (now Article 283 EC) that empowers that institution to lay down, acting on a proposal from the Commission and after consulting the other institutions concerned, the Staff Regulations of Officials and the Conditions of Employment of Other Servants of the European Communities.
Særlige bestemmelser i vedtægten og ansættelsesvilkårene er endvidere udtryk for gennemførelsen af visse bestemmelser i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, navnlig af artikel 7 og 12-16, der — idet protokollen er knyttet til traktaterne om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og Det Europæiske Atomenergifællesskab — er af tilsvarende karakter og har tilsvarende rang som disse traktater.
13Specific provisions of the Staff Regulations and the CEOS are, in turn, the means of implementing certain rules contained in the Protocol on the Privileges and Immunities of the European Communities, in particular Articles 7 and 12 to 16 thereof, and since the Protocol is annexed to the Treaties establishing the European Community and the European Atomic Energy Community, it is of equal status and rank to those treaties.
Sådanne præciseringer er, skønt de hverken vedrører tvivlsomme eller komplekse forhold, så meget desto mere hensigtsmæssige set i lyset af visse af de argumenter, der er fremført for den forelæggende ret.
Such clarification, even though it does not raise doubts or complications, is all the more appropriate in the light of certain statements made before the referring court.
Jeg tænker her navnlig på, at kassen under hovedsagen har konkluderet, at bestemmelserne i tjenestemandsvedtægten tillægger tjenestemændene rettigheder, som de kan påberåbe sig over for deres arbejdsgiver, men ikke har umiddelbar og direkte virkning i den belgiske retsorden.
I note in particular that the Caisse contended in the course of the main proceedings that the provisions of the Staff Regulations, while granting Community officials rights that they can enforce against their employer, are not directly and immediately applicable in the Belgian legal system.
Desuden skal jeg nævne, at Domstolen allerede har haft lejlighed til at fastslå, at tjenestemandsvedtægten og ansættelsesvilkårene er udstedt ved forordning nr. 259/68, og at denne forordning i henhold til EØF-traktatens artikel 189, stk. 2 (nu artikel 249, stk. 2, EF), er almengyldig, bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat 14, hvilket også fremgår af forordningens artikel 11.
In addition, it should be noted that, as the Court has already had occasion to point out, the Staff Regulations and the CEOS were adopted by means of Regulation No 259/68 and that, by virtue of the second paragraph of Article 189 of the EEC Treaty (now the second paragraph of Article 249 EC), that regulation has general application, is binding in its entirety and is directly applicable in all Member States, 14as moreover is stated in
13 — Forordning nr. 259/68 er mere præcist blevet udstedt med hjemmel i artikel 24, stk. 1, i traktaten om oprettelse af et fælles Råd og en fælles Kommission for De Europæiske Fællesskaber (JO 1967 152, s. 2), hvilken artikel efterfølgende blev ophævet ved EØF-traktatens artikel 212, hvorfra ordlyden af artikel 283 EF stammer.
13 — More specifically, Regulation No 259/68 was adopted on the basis of Article 24(1) of the Treaty establishing a Single Council and a Single Commission of the European Communities (OJ 1967, 152, p. 2), which repealed the existing Article 212 of the EEC Treaty, the wording of which was incorporated into Article 283 EC.
14 — Dom af 20.10.1981, sag 137/80, Kommissionen mod Belgien, Sml. s. 2393, præmis 7, og af 7.5.1987, sag 186/85, Kommissionen mod Belgien, Sml. s. 2029, præmis 21.
14 — Case 137/80 Commission v Belgium [1981] ECR 2393, paragraph 7, and Case 186/85 Commission v Belgium [1987] ECR 2029, paragraph 21.
I denne forbindelse skal jeg først bemærke, at vedtagelsen af tjenestemandsvedtægten og af ansættelsesvilkårene er udtryk for
In this regard it should first be observed that the adoption of the Staff Regulations and
Domstolen har således f.eks. — idet den har bemærket, at vedtægtens artikel 67, stk. 2, gør det muligt at undgå konflikter mellem fællesskabsordningen og de forskellige nationale ordninger, eftersom familietillæg i henhold til vedtægten kun udbetales til de ydelsesberettigede, i det omfang de overstiger tilsvarende ydelser, der oppebæres i henhold til en ordning efter en medlemsstats lovgivning — udtalt, at »[d]a den supplerende karakter af ydelser, der oppebæres i henhold til vedtægten, udspringer af selve bestemmelsen i artikel 67, stk. 2, dvs. af en bestemmelse indeholdt i en forordning i betydningen i EØF-traktatens artikel 189, stk. 2, er dette princip bindende for medlemsstaterne, og dets retsvirkninger kan ikke ophæves ved bestemmelser i national lovgivning« 16.
For example, the Court — noting that Article 67(2) of the Staff Regulations makes it possible to resolve conflicts between the Community scheme and the various national schemes, as the family allowances provided for by the Staff Regulations are paid to those entitled to them only in so far as they exceed the amount of the comparable allowances paid under a scheme established by the legislation of a Member State — has observed that ‘since it is based on Article 67(2) itself, that is to say, on a provision contained in a regulation adopted pursuant to the second paragraph of Article 189 of the EEC Treaty, the supplementary effect of allowances payable under the Staff Regulations is binding on the Member States and cannot be disregarded by national legislation’. 16
Tjenestemandsvedtægten og ansættelsesvilkårene er således bindende for alle medlemsstaterne, herunder også for Belgien.
Thus the Staff Regulations and the CEOS are binding on all the Member States, including Belgium.
I øvrigt kan det ikke med føje hævdes, at der
Moreover, it cannot be maintained that such a binding effect on the Belgian authorities does not exist in the
Domstolens bemærkning betyder simpelthen, at det ikke er forbudt for en medlemsstat at afvise udbetaling af familietillæg efter dennes egen lovgivning under henvisning til, at der er mulighed for til de samme ydelsesberettigede for det samme barn at oppebære familietillæg i medfør af vedtægten eller ansættelsesvilkårene i tilfælde, hvor en tjenestemands ægtefælle på dennes område udøver et selvstændigt erhverv 18.
That observation by the Court simply means that a Member State remains free to refuse family allowances provided for under its own laws, citing in support of that view the possibility for those entitled to them to receive, for the same child, the family allowances paid under the Staff Regulations and the CEOS where the spouse of the official or servant of the Communities carries on an activity as a selfemployed person within its territory.
Domstolen udtalte nemlig, at »[d]e tillæg af samme art, som i henhold til artikel 67, stk. 2, skal fratrækkes familietillæg, der oppebæres i henhold til vedtægten, og som dermed i dette omfang fritager institutionerne fra deres forpligtelse til at udbetale disse, således kun [er] sådanne, som oppebæres i tilknytning til en lønnet beskæftigelse« 19.
18Indeed, as the Court has observed, ‘the allowances of like nature which, according to the aforesaid provision, must be deducted from the family allowances payable under the Staff Regulations and thus relieve the Community institutions of the obligation to pay the last-mentioned allowances, are only those paid in connection with paid employment’.
Den omstændighed, at vedtægtens artikel 67, stk. 2, ikke finder anvendelse i ovennævnte situationer, ændrer imidlertid ikke ved, at vedtægten og
19 The inapplicability of Article 67(2) of the Staff Regulations in those situations does not, however, in any way diminish the binding nature and direct
15 — Dommen af 20.10.1981 i sagen Kommissionen mod Belgien, præmis 8, og af 7.5.1987 i sagen Kommissionen mod Belgien, præmis 21.
15 — Case 137/80 Commission v Belgium, cited above, paragraph 8, and Case 186/85 Commission v Belgium, cited above, paragraph 21.
16 — Dommen af 7.5.1987 i sagen Kommissionen mod Belgien, præmis 23.
16 — Case 186/85 Commission v Belgium, cited above, paragraph 23.
17 — Samme dom, præmis 34.18 — Samme dom, præmis 33.19 — Samme sted.
17 — Ibid., paragraph 34.18 — Ibid., paragraph 33.19 — Ibid.
GYSEN ansættelsesvilkårene skal sikres deres effektive virkning og direkte anvendelighed i alle medlemsstaterne, herunder i Belgien.
GYSEN applicability of the Staff Regulations and the CEOS in all the Member States, including Belgium.
Herefter kan det spørgsmål, Domstolen er blevet forelagt, besvares ved blot at fastslå, at vedtægten og ansættelsesvilkårene, der er godkendt ved en fællesskabsforordning, er almengyldige, bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
On that premise, the question referred to the Court for a preliminary ruling could be answered by simply pointing out that the Staff Regulations and the CEOS approved by Community regulation have general application, are binding in their entirety and are directly applicable in all the Member States.
Denne problemstilling vedrører derimod, eller under alle omstændigheder ligeledes, spørgsmålet om, hvorvidt fællesskabsretten i dennes egenskab af trinhøjere ret sætter grænser for fortolkningen og anvendelsen af den pågældende nationale bestemmelse.
Instead, or in addition, the question would turn on whether Community law, as a higher ranking legal source, places limits on the interpretation and application of the domestic provision in question.
Det drejer sig derfor om — henset til den nationale dommers forpligtelse til i videst muligt omfang at fortolke den nationale bestemmelse i overensstemmelse med fællesskabsretten og endog til, på visse betingelser, at undlade at anvende den nationale bestemmelse, når en sådan konform fortolkning ikke er mulig — at fastsætte de eventuelle krav i medfør af fællesskabsretten, der kan tjene som vejledning for den forelæggende ret ved fastlæggelsen af rækkevidden af det ovennævnte begreb i national ret og i givet fald ved vurderingen af, om den bestemmelse, der indeholder dette begreb, er forenelig med fællesskabsretten, såfremt dette ikke kan forstås således, at tjenestemandsvedtægten og ansættelsesvilkårene er omfattet heraf.
It would therefore be necessary to identify — having regard to the national court’s obligation to interpret the domestic provision as far as possible in conformity with Community law and even, in some circumstances, to disapply it where such a concordant interpretation is not possible — any requirements of Community law that must guide the referring court in defining the scope of that concept of domestic law and, where appropriate, in assessing whether the provision containing that concept is compatible with Community law in the event that the concept may not be construed as covering the Staff Regulations and the CEOS.
Kommissionen, der sammen med Sophiane Gysen er den eneste part, der har fremsat skriftlige bemærkninger under denne præjudicielle procedure, har foreslået en betydeligt bredere omformulering af det præjudicielle spørgsmål end den, jeg har foretaget i punkt 29 ovenfor.
However, the Commission, which is the only party other than Ms Gysen to have submitted written observations in these proceedings for a preliminary ruling, suggests rewording the question in far wider terms than those I have indicated in paragraph 29 above.
Den har nemlig foreslået, at det lægges til grund, at den forelæggende ret nærmere bestemt ønsker oplyst, om »fællesskabsretten skal fortolkes således, at den er til hinder for nationale bestemmelser, i henhold til hvilke — i tilfælde, hvor de familietillæg, en selvstændig erhvervsdrivende har ret til, fuldt ud udbetales fra fællesskabsordningen i medfør af vedtægten — det barn, for hvilket der oppebæres sådanne tillæg, ikke længere skal tages i betragtning ved fastsættelsen af rækkefølgen mellem denne erhvervsdrivendes børn, hvilken rækkefølge er bestemmende for størrelsen af de familietillæg, der udbetales til den pågældendes øvrige børn«.
It proposes that the referring court should be regarded as wishing in essence to know ‘whether Community law must be interpreted as meaning that it precludes national legislation on the basis of which, where family allowances to which a selfemployed worker is entitled are paid entirely by the Community scheme established under the [Staff Regulations], the child receiving such allowances may no longer be taken into account for determining the ranking of the children of that worker, which affects the amount of family allowances [to be paid for that person’s other children]’.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MENGOZZI — SAG C-449/06 tionen i hovedsagen 22, dels i tilfælde, hvor spørgsmålet ikke indeholdt nogen henvisning til en konkret fællesskabsretlig bestemmelse, men blot henviste til EF-traktaten eller til fællesskabsretten i sin helhed 23.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-449/06
betydelig udvidelse af genstanden for den forelæggende rets spørgsmål, ikke overskrider rammerne for samarbejdet mellem Domstolen og de nationale retter som fastsat i den ordning, der er indført ved artikel 234 EF.
23 widening of the subjectmatter of the question from the referring court, does not go beyond the bounds of cooperation between the Court of Justice and national courts as laid down by the scheme established by Article 234 EC.
I retspraksis skorter det ikke på tilfælde, hvor Domstolen har udvidet genstanden for det præjudicielle spørgsmål, den var blevet forelagt, idet den har udtalt sig om gyldigheden af fællesskabsretlige bestemmelser i situationer, hvor det præjudicielle spørgsmål var formuleret af den nationale ret på en sådan måde, at Domstolen blot blev anmodet om at foretage en fortolkning 24.
The caselaw provides no shortage of examples in which the Court has broadened the subjectmatter of the question referred to it for a preliminary ruling by deciding on the validity of a provision of Community law when the question had been formulated by the national court in a way that called on the Court to carry out a merely interpretative exercise. 24