natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Retten understregede, at en ensidig retsakt fra Fællesskabets side ikke kan skabe rettigheder og forpligtelser uden for Fællesskabets område som deneret i artikel 299 EF.
The Court emphasised that a unilateral act of the Community cannot create rights and obligations outside the Community territory dened in Article 299 EC.
Den internationale aftale, som ikke kan påklages, er den eneste, der på de særlige vilkår, der er fastlagt i denne stats retsorden, og når den er raticeret efter de procedurer, der gælder dér, kan få retsvirkninger på schweizisk område.
Only the international agreement, which is not amenable to appeal, is capable of producing legal eects on Swiss territory, in accordance with the specic rules of that State and once it has been ratied according to the procedures applicable in that State.
Den anfægtede afgørelse har derfor ingen retsvirkning på schweizisk område og kan ikke ændre sagsøgernes retsstilling på dette område.
Thus, the contested decision had no legal eect on Swiss territory and was therefore not capable of altering the legal position of the applicants on that territory.
Endelig, i sagen Italien mod Kommissionen 9, havde den Italienske Republik nedlagt påstand om annullation af en skrivelse fra Kommissionen, hvorved der som betingelse for at efterkomme visse betalingsanmodninger, som Den Italienske Republik havde indgivet inden for rammerne af Fællesskabets strukturfonde, blev opstillet et krav om forudgående afgivelse af visse oplysninger.
Last, in Italy v Commission (9) the Italian Republic sought annulment of a letter from the Commission requiring production of certain information as a precondition for entitlement to submit certain requests for payment which Italy had made in the context of Community Structural Funds.
Retten fastslog, at Den Italienske Republiks påstand, hvorefter den omhandlede skrivelse pålagde Den Italienske Republik en sanktion grundet den manglende betaling af de beløb, som der var ansøgt om, indtil modtagelse af de nævnte oplysninger, i det væsentlige svarede til en anfægtelse af Kommissionens fortsatte undladelse af at handle.
The Court held that the Italian Republic’s argument that the letter in issue imposed a penalty on it because the payments requested were not made until the relevant information had been received amounted, in substance, to a complaint of prolonged failure to act on the part of the Commission.
Dersom denne undladelse af at handle var ulovlig, idet den var i strid med bestemmelserne vedrørende strukturfondene, burde Den Italienske Republik
If that failure to act was unlawful, on the ground that it was contrary to the provisions governing Structural Funds, the Italian Republic ought, in order to challenge it, to have brought an action for failure to act under Article 232 EC and not an action for annulment.
Rettens dom af 8.11.2007, sag T-234/04.
Judgment of 8 November 2007 in Case T-234/04.
Rettens kendelse af 3.7.2007, sag T-212/02.
Order of 3 July 2007 in Case T-212/02.
Rettens dom af 12.12.2007, sag T-308/05.
Judgment of 12 December 2007 in Case T-308/05.
Søgsmålskompetence – individuelt berørt
Standing to bring proceedings — Individual concern
Det følger af fast retspraksis, at andre fysiske eller juridiske personer end en beslutnings adressater kun kan gøre gældende, at de berøres individuelt, hvis beslutningen rammer dem på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem på lignende måde som adressaten 10.
According to settled case-law, natural or legal persons other than those to whom a decision is addressed may claim to be individually concerned only if that decision aects them by reason of certain attributes which are peculiar to them or by reason of circumstances in which they are dierentiated from all other persons and by virtue of those factors
I kendelsen i sagen Galileo Lebensmittel mod Kommissionen 11fastslog Retten, at for at anerkende en sagsøgers søgsmålskompetence er det nødvendigt dels, at sagsøgeren tilhører en begrænset gruppe, og dels, at der består en særlig pligt for Kommissionen til at beskytte denne gruppe.
In its order in Galileo Lebensmittel v Commission (11) the Court held that, for the purpose of recognising standing to bring proceedings, the fact that the applicant belonged to a restricted group must be combined with a specic duty on the part of the Commission to protect that group.
Mere præcist består det afgørende element for at fastlægge de borgere, som er individuelt berørte af en almengyldig retsakt, i den særlige beskyttelse, som de er omfattet af i henhold til fællesskabsretten.
More specically, the decisive factor in identifying the persons individually concerned by a measure of general application consists in the specic protection to which they are entitled under Community law.
Dommen i sagen Regione Autonoma Friuli-Venezia Giulia mod Kommissionen 12, inden for rammerne af hvilken sagsøgeren havde nedlagt påstand om annullation af en bestemmelse i en forordning, som begrænsede retten til at anvende navnet »Tocai friulano«, gav Retten lejlighed til at præcisere, under hvilke omstændigheder en sagsøger kan basere sin søgsmålsinteresse på principperne fastlagt i Domstolens dom i sagen Codorníu mod Rådet 13.
), where the applicant sought annulment of a provision of a regulation which limited the right to use the name ‘Tocai friulano’, provided the opportunity for the Court to shed light on the circumstances in which an applicant could base his standing to bring proceedings on the principles laid down by the Court of Justice in its judgment in Codorníu v Council (13).
Retten fastslog, at sagsøgeren, til forskel fra virksomheden Codorníu, ikke i det foreliggende tilfælde i henhold til en almengyldig retsakt var forhindret i at anvende en intellektuel ejendomsrettighed, som han havde registreret og traditionelt benyttet i en lang periode før udstedelsen af den nævnte retsakt.
The Court of First Instance held that in this case the applicant, unlike the undertaking Codorníu, was not prevented by a measure of general application from using an intellectual property right which it had registered and used in the traditional matter for a long period before the measure in question was adopted.
Således er navnet »Tocai friulano« ikke en geogrask betegnelse som sådan, som henhører under intellektuelle ejendomsrettigheder, og som derfor er omfattet af en beskyttelse.
The name ‘Tocai friulano’ is not a geographical indication as such forming part of intellectual property rights and enjoying protection on that basis.
Retten præciserede ligeledes, at den almene interesse, som en region som den enhed, der er kompetent med hensyn til økonomiske eller sociale spørgsmål inden for sit område, kan have i at opnå et gunstigt resultat for dette områdes økonomiske velfærd, ikke i sig kan indebære, at regionen kan betragtes som individuelt berørt.
The Court also stated that the general interest which a region, as the competent entity for economic and social matters on its territory, might have in securing a favourable outcome for the economic prosperity of that territory is not sucient for it to be regarded as being individually concerned.
Desuden kan de lovgivningsmæssige prærogativer, som en oentligretlig juridisk person i en medlemsstat, ud over staten, har, ikke i sig selv give denne juridiske person en individuel interesse i at søge en fællesskabsbestemmelse, som ikke har nogen virkning på udstrækningen af personens kompetencer, annulleret, eftersom den person, der har sådanne prærogativer, i princippet ikke udøver disse i egen interesse.
Furthermore, the legislative and regulatory prerogatives that may be held by a legal person governed by the public law of a Member State other than the State are not of such a kind as to confer that person an individual interest in seeking annulment of a provision of Community law which has no eect on the extent of its powers, since, in principle, the person holding such prerogatives does not exercise them in his own interest.
Domstolens dom af 15.7.1963, sag 25/62, Plaumann mod Kommissionen, Sml. s. 199, på s. 223.
Case 25/62 Plaumann v Commission [1963] ECR 95, at 107.
Rettens kendelse af 28.8.2007, sag T-46/06 (appelleret, sag C-483/07 P).
Order of 28 August 2007 in Case T-46/06 (on appeal, Case C-483/07 P).
Domstolens dom af 18.5.1994, sag C-309/89, Sml. I, s. 1853.
Case C-309/89 [1994] ECR I-1853.
Retten i Første Instans
Court of First Instance applicant.
Retten, som ex ocio undersøgte, hvorvidt søgsmålet kunne realitetsbehandles, fastslog, at sagsøgeren er individuelt berørt af denne afgørelse, idet denne er vedtaget ved afslutningen af en procedure, hvori sagsøgeren på afgørende vis deltog, idet der ved beslutningen sigtes til at afslutte sidstnævntes langvarige forretningsforhold med De Beers, og idet afgørelsen kan påvirke sagsøgerens konkurrencestilling væsentligt på markedet for levering og forarbejdning af rådiamanter.
The Court examined of its own motion the admissibility of the action and held that the applicant was individually concerned by that decision, in so far as the decision had been adopted at the conclusion of proceedings in which the applicant had participated to a decisive extent, had been aimed at bringing to an end the long-standing trading relationship between the applicant and De Beers and had been liable to have an appreciable eect on the applicant’s competitive position on the market for the supply and production of rough diamonds.
I sagen Pergan Hilfsstoe für industrielle Prozesse mod Kommissionen 15anfægtede sagsøgeren en beslutning fra Kommissionens høringskonsulent om afvisning af sagsøgerens begæring om en fortrolig behandling af visse passager i en beslutning fra Kommissionen (»peroxid-beslutningen«), som indeholdt henvisninger til sagsøgerens rolle i forbindelse med en række aftaler på visse markeder for organiske peroxider.
In Pergan Hilfsstoe für industrielle Prozesse v Commission (15) the applicant challenged the decision of the Commission’s hearing ocer rejecting its request for condential treatment for certain passages in a Commission decision (‘the peroxides decision’), which contained references to the applicant’s role in a number of cartels on certain markets for organic peroxides.
Eftersom der imidlertid var foreskrevet sanktioner over for sagsøgeren, havde Kommissionen ikke i konklusionen i »peroxid-beslutningen« redegjort for denne virksomheds deltagelse i overtrædelsen.
However, as the proceedings against the applicant were time-barred, the Commission had made no reference in the operative part of the ‘peroxides decision’ to its participation in the infringement.
Retten afviste den af Kommissionen påberåbte undtagelse, hvorefter sagsøgeren, som ikke havde anfægtet »peroxid-beslutningen«, havde retlig interesse i høringskonsulentens beslutning.
The Court rejected the Commission’s plea that the applicant, which had not challenged the peroxides decision, had no interest in bringing an action against the decision of the hearing ocer.
Retten fandt derimod, at en annullation af sidstnævnte beslutning kan tilføre sagsøgeren en fordel, idet Kommissionen skal tage hensyn til sagsøgerens berettigede interesse i, at de omhandlede oplysninger ikke viderebringes.
It held, on the contrary, that the annulment of that decision was capable of conferring an advantage on the applicant in that the Commission should take account of the applicant’s legitimate interest in the information at issue not being disclosed.
Desuden kan alene den omstændighed, at oentliggørelsen af de nævnte oplysninger allerede er sket, ikke fratage sagsøgeren dennes retlige interesse, eftersom den fortsatte oentliggørelse af disse oplysninger via Kommissionens internet-hjemmeside medfører en vedvarende krænkelse af sagsøgerens omdømme, hvilket udgør en eksisterende og faktisk interesse.
Furthermore, the mere fact that the information had already been published did not deprive the applicant of an interest in bringing an action, since its continued disclosure on the Commission’s Internet site continued to harm the applicant’s reputation, which is a vested and present interest.
I sagen Ufex m.. mod Kommissionen 16anfægtede sagsøgerne en afgørelse fra Kommissionen om afvisning af deres klage.
In Ufex and Others v Commission (16) the applicants challenged the Commission decision rejecting their complaint.
Deres retlige interesse blev anfægtet, eftersom Kommissionen ifølge intervenienterne til støtte for Kommission selv i tilfælde af annullation af den anfægtede retsakt ikke ville have kunnet fastslå den påståede overtrædelse, for så vidt som den samlede administrative procedures lange varighed ville have krænket de nævnte parters ret til forsvar.
Their interest in bringing an action was challenged on the ground that, according to the interveners in support of the Commission, even if the contested measure were annulled, the Commission would be unable to establish the infringement complained of, since the excessive duration of the entire administrative procedure would have constituted a breach of the interveners’ rights.
Retten fastslog herved, at den retlige interesse for en sagsøger, som har anlagt et annullationssøgsmål mod en beslutning fra Kommissionen om afvisning af en klage, som sagsøgeren har indgivet med henblik på at anfægte en adfærd, som kan udgøre et misbrug af dominerende stilling, kun kan nægtes vedkommende under ganske særlige omstændigheder, navnlig dersom det med sikkerhed kan fastslås, at Kommissionen ikke kunne vedtage en beslutning om, at der var sket en overtrædelse, som kunne tilskrives den anklagede virksomhed med en dominerende stilling.
In that regard, the Court held that the interest in bringing an action of an applicant who had brought an action for annulment of a Commission decision rejecting the complaint whereby it denounced conduct capable of constituting an abuse of a dominant position could be denied only in exceptional circumstances, notably where it could be established beyond doubt that the Commission was not in a position to adopt a decision making a finding of infringement attributable to the dominant undertaking in question.
Rettens dom af 12.10.2007, sag T-474/04.
Judgment of 12 October 2007 in Case T-474/04.
Rettens dom af 12.9.2007, sag T-60/05.
Judgment of 12 September 2007 in Case T-60/05.
Realitetsbehandling af sager inden for statsstøtteområdet a)
A number of decisions adopted in 2007 gave the Court the opportunity to explain the application of the caselaw (17
En række afgørelser gav i 2007 Retten mulighed for at præcisere anvendelsen af den retspraksis 17, hvorefter en interesseret part som omhandlet i artikel 88, stk. 2, EF har kompetence til at anlægge søgsmål med påstand om annullation af en beslutning, som træes efter afslutningen af fasen med den foreløbige undersøgelse af støtten, som omhandlet i artikel 88, stk. 3, EF, med henblik på at sikre overholdelsen af sine processuelle rettigheder.
Article 88(2) EC has capacity to bring an action for annulment of a decision adopted at the conclusion of the stage of the preliminary examination of aid referred to in Article 88(3) EC in order to protect its procedural rights.
Ved kendelse afsagt i sagen SID mod Kommissionen 18afviste Retten at tildele en skerifagforening, som havde indgivet en klage vedrørende visse fiskale støtteforanstaltninger, der nder anvendelse på sømænd om bord på fartøjer, der er registreret i det danske internationale skibsregister, status som interesseret part.
By its order in SID v Commission (18) the Court held that a seafarers’ union which had lodged a complaint in respect of certain tax measures applicable to seafarers employed on board vessels on the Danish international register was not a party concerned.
Således var hverken skerifagforeningen eller dens medlemmer konkurrenter til modtagerne af den pågældende støtte.
Neither the seafarers’ union nor its members were competitors of the beneficiaries of the measures in issue.
Selv om organer, der repræsenterer arbejdstagerne i den virksomhed, som modtager støtten, i deres egenskab af interesserede parter kan fremkomme med deres bemærkninger om sociale hensyn over for Kommissionen, forholder det sig ikke desto mindre således, at de eventuelle sociale aspekter i det foreliggende tilfælde fulgte af oprettelsen af det nævnte register, og ikke de omtvistede fiskale foranstaltninger, som kun blev undersøgt af Kommissionen med henblik på at vurdere disses forenelighed med fællesmarkedet.
Although bodies representing the employees of the undertakings in receipt of aid might, as parties concerned, submit comments to the Commission on considerations of a social nature, the fact remained that in this case any social aspects derived from the establishment of the register in question and not from the fiscal measures in issue, which alone were examined by the Commission with a view to assessing their compatibility with the common market.
De sociale aspekter vedrørende dette register havde derfor kun en indirekte forbindelse til den anfægtede beslutning.
The social aspects relating to that register therefore had only an indirect link with the contested decision.
I sagen Fachvereinigung Mineralfaserindustrie mod Kommissionen 19 fastslog Retten – efter at have konstateret, at sagsøgerens medlemmer var interesserede parter, som kunne anlægge sag til beskyttelse af deres processuelle rettigheder, og at sagsøgeren faktisk påberåbte sig det anbringende, hvorefter Kommissionen burde have indledt den formelle undersøgelsesprocedure fastsat i artikel 88, stk. 2, EF, henset til den omstændighed, at den stod over for alvorlige vanskeligheder med hensyn til støttens forenelighed med fællesmarkedet – at sagen kunne antages til realitetsbehandling, og den tilføjede, at selv om de yderligere realitetsanbringender, som blev fremført, som sådanne skulle afvises, skulle de fremførte argumenter alligevel undersøges med henblik på at vurdere, om Kommissionen faktisk stod over for alvorlige vanskeligheder.
In Fachvereinigung Mineralfaserindustrie v Commission (19) the Court, after finding that the members of the applicant were parties concerned with standing to act in defence of their procedural rights and that the applicant eectively raised a plea alleging that the Commission ought to have initiated the formal investigation procedure provided for in Article 88(2) EC because it was facing serious problems as regards the compatibility of the aid with the common market, declared the action admissible and added that although the further substantive arguments raised were inadmissible as such, the arguments developed must nonetheless be examined for the purpose of determining whether the Commission was actually facing serious problems.
Sagen Asklepios Kliniken mod Kommissionen 20vedrørte den samme problemstilling i forbindelse med et passivitetssøgsmål i henhold til artikel 232 EF, hvori et tysk selskab, som specialiserede sig i drift af private sygehuse, havde anlagt sag med påstand om, at Kommissionen uretmæssigt havde undladt at tage stilling til selskabets klage vedrørende
The same problem formed the subject matter in an action for failure to act under Article 232 EC, of Asklepios Kliniken (20), where a German company specialising in hospital management had brought an action for a declaration that the Commission had unlawfully failed to adopt a position on the complaint denouncing the existence of the State aid alleged to have been granted by the German authorities to hospitals in the public sector. The Court recalled that Articles 230 EC and 232 EC prescribe one and the same remedy.
Rettens kendelse af 23.4.2007, sag T-30/03 (appelleret, sag C-319/07 P).
Order of 23 April 2007 in Case T-30/03 (on appeal, Case C-319/07 P).
Rettens dom af 20.9.2007, sag T-375/03.
Judgment of 20 September 2007 in Case T-375/03.
Rettens dom af 11.7.2007, sag T-167/04.
Judgment of 11 July 2007 in Case T-167/04 Asklepios Kliniken v Commission.
Retten bemærkede, at artikel 230 EF og 232 EF er udtryk for ét og samme retsmiddel. Det følger heraf, at ligesom artikel 230, stk. 4, EF giver borgerne mulighed for at anlægge annullationssøgsmål til prøvelse af en fællesskabsretsakt, som berører dem umiddelbart og individuelt, giver artikel 232, stk. 3, EF dem også mulighed for at anlægge passivitetssøgsmål mod en institution, som har undladt at udstede en retsakt, der ville have berørt dem på samme måde 21.
Court of First Instance them to bring an action for failure to act against an institution which has failed to adopt a measure which would have concerned them in the same way (21
Støtteordninger
Aid regimes
I sagen Salvat père & ls m.. mod Kommissionen 22havde Kommissionen vedtaget en beslutning, som anså visse foranstaltninger truet af de franske myndigheder for at nansiere en støtteordning til fordel for en sektor med vinproducenter, der fremstiller vin af ringere kvalitet, for uforenelig med fællesmarkedet. Kommissionen havde også pålagt Den Franske Republik at tilbagesøge denne ulovligt udbetalte statsstøtte over for modtagerne. Under henvisning til Domstolens praksis, hvorefter en faktisk modtager af en individuel støtte ydet i henhold til en generel støtteordning til fordel for en sektor, som ifølge Kommissionens beslutning kræves tilbagesøgt, er individuelt berørt af denne beslutning 23, fandt Retten, at den omstændighed, at den anfægtede beslutning ikke udpeger de virksomheder, der har modtaget støtten, nder anvendelse på objektivt afgrænsede situationer og har retsvirkninger for en gruppe personer, der er bestemt generelt og abstrakt, ikke medfører afvisning af sagen.
Relying on the caselaw of the Court of Justice that the actual recipient of individual aid granted under a general aid scheme and recovery of which is ordered by the Commission is individually concerned by that decision (23), the Court observed that the fact that the contested decision does not identify the undertakings that benet from the aid in question, applies to situations determined objectively and has legal eects with respect to a category of persons envisaged generally and in the abstract does not mean that the action is inadmissible.
Ved derimod at bemærke, at de tildelte støttebeløb er forskellige, afhængig af virksomhederne, og derfor individualiseret under hensyn til den enkelte virksomheds særlige kendetegn, konstaterede Retten, at sagsøgeren var en faktisk modtager af en individuel støtte, som er ydet i henhold til den pågældende støtteordning til fordel for en sektor, som Kommissionen krævede tilbagesøgt.
The Court pointed out, on the contrary, that the amounts granted diered according to the undertakings and were therefore dierentiated according to the individual characteristics of each of them, and found that one of the applicants was the actual beneciary of individual aid granted under the sectoral aid scheme in question, recovery of which the Commission had ordered.
Denne sagsøger var derfor umiddelbart og individuelt berørt af denne del af den anfægtede beslutning.
Consequently, that applicant was directly and individually concerned by that part of the contested decision.
Søgsmål vedrørende kvoter for drivhusgasemissioner
Proceedings relating to greenhouse gas emissions
2007 blev kendetegnet ved en ny type tvister vedrørende søgsmål indgivet af privatpersoner til prøvelse af retsakter, der er vedtaget af Kommissionen og rettet til medlemsstaterne i forbindelse med den ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner, som blev indført ved direktiv 2003/87 24.
In 2007 there was a new type of proceedings in the form of actions brought by individuals against measures taken by the Commission and addressed to Member States in the context of the greenhouse gas emissions allowance trading scheme established by Directive
Domstolens dom af 18.11.1970, sag 15/70, Chevalley mod Kommissionen, Sml. s. 975, og Rettens dom af 10.5.2006, sag T-395/04, Air One mod Kommissionen, Sml. II, s. 1343.
Case 15/70 Chevalley v Commission [1970] ECR 975 and Case T-395/04 Air One v Commission [2006] ECR II-1343.
Rettens dom af 20.9.2007, sag T-136/05.
Judgment of 20 September 2007 in Case T-136/05.