natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Decentralisering i overensstemmelse med europæiske standarder og de gjorte fremskridt hos de lokale myndigheder i tiltrædelseslandene fortjener mere opmærksomhed i disse landerapporter.
Decentralisation in accordance with European standardsand the progress made by local authorities from the acceding countries deserves more attention inthese country reports.
Regionsudvalget vil gerne forsikre Kommissionen om det bidrag, det kan yde, ved at deltage i den årlige overvågning af IPA-støtten. Det kan især arbejde på en forøgelse af den konkrete brug af støtte fra den nye IPA ved at støtte yderligere kapacitetsopbygning på lokalt niveau i partnerlandene og ved at optrappe støtten til sammenslutninger af lokale og regionale myndigheder.
The CoR would like assure its added value to the European Commission bytaking part in the annual IPA funds monitoring exercise and in particular could work towardsincreasing the effective use of funding of the new IPA by further supporting capacity building at locallevel in partner countries, and by stepping up support for associations of local municipalities andregions.
Regionsudvalgets prisopgave
Committee of the Regions thesis competition
Luxembourg: Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer. 2001
Luxembourg: Office for Official Publications of the European Communities, 2001
Siden 1996 har Regionsudvalget årligt udskrevet en prisopgave om emnet »De lokale og regionale myndigheder i EU«.
Since 1996 the Committee of the Regions has awarded an annual prize for academic work on local and regional authorities in the European Union.
Prisopgaven skal bidrage til, at et bred udsnit af akademikere får kendskab til det, der optager Regionsudvalget.
The purpose of the prize is to generate publicity for the Committee's concerns in wider academic circles.
Derudover skal den årlige prisopgave anspore unge akademikere til at forske i spørgsmål som subsidiaritet, decentralisering og regionernes Europa.
The annual award is also intended to encourage young researchers to consider the issues of subsidiarity, decentralisation and a Europe of the regions in an academic context.
Jo mere decentralisering og nærdemokrati hører til anerkendte og udbredte forskningsområder på de europæiske universiteter, jo mere bæredygtig, intens og dynamisk vil udviklingen af decentraliseringsprocessen i medlemsstaterne være.
The more that issues relating to decentralisation and proximity become recognised and popular areas for research at European universities, the more the decentralisation process will develop as a lasting and deep-rooted phenomenon and gain momentum in the EU Member States.
En konstant støtte til og fremme af forskningen på universiteterne betyder dermed, at Regionsudvalget kan få indflydelse på EU's fremtidige politik.
Providing ongoing support and encouragement for this research at universities is therefore a way for the Committee of the Regions to help shape future EU policy.
Regionsudvalget har i denne periode kunnet rose 10 unge forskere for deres fremragende afhandlinger om regioner og byers rolle i Europa og har gjort deres arbejde kendt for en bred offentlighed.
The Committee of the Regions has now awarded the prize to ten young researchers for their outstanding doctoral theses on the role of the regions and municipalities in Europe and presented their work to a wider public.
Med den foreliggende brochure vil prismodtagernes forskningsresultater blive fremlagt endnu en gang, og brochuren medvirker til, at der i højere grad end før vil blive udbredt information om Regionsudvalgets prisopgave.
The purpose of this brochure is to publish the findings of the award winners again and to make the Committee's thesis competition more widely known.
Resultater og vindere af Regionsudvalgets prisopgave
Results and winners of the thesis competition
»Den Europæiske Union: De regionale og lokale myndigheders bidrag til integrationsprocessen«
The European Union: how should local and regional authorities participate in the integration process?
»Regioner og byer: Rivaler eller partnere i et decentraliseret Europa?«
Region and city: rivals or partners in a decentralised Europe?
»Bekæmpelse af økonomiske og sociale skævheder i Europa: hvorledes kan regionerne og byerne bidrage til et mere afbalanceret EU?«
Fighting economic and social disparities in Europe: how can regions and cities contribute to a more balanced EU?
»Europa i det næste århundrede: Hvilket bidrag kan regionerne og byerne yde til en styrkelse af demokratiet i EU?«
Europe of the next century: how can regions and cities contribute to enhancing democracy in the EU?
Retningslinjer for den årlige udskrivelse af prisopgave
Guidelines for annual award of the thesis prize
Claude du Granrut (F), medlem af regionalrådet for Picardie, viceborgmester i Senlis
Ms Claude du GRANRUT (France), Member of the Regional Council of Picardy, Deputy Mayor of Senlis
Indsendte afhandlinger
Theses submitted
Deltagere
Number of entrants
Prismodtagere
Winners
Første pris:
First prize
Anden pris:
Second prize
Særlig anerkendelse:
Special mention
I min prisbelønnede afhandling fra 1996 behandlede jeg spørgsmålet om, hvordan politisk integration i Europa påvirker forudsætningerne for samarbejde hen over statsgrænserne.
My prize-winning 1996 thesis concerned the influence of political integration in Europe in fostering conditions for transnational, crossborder cooperation.
I praksis opstår nye regioner dér, hvor samarbejdet på tværs af grænserne er mest udviklet.
New regions are in practice formed when crossborder cooperation is developed furthest.
Den vigtigste konklusion var, at den igangværende politiske integration har haft stor betydning for det lokale og regionale samarbejde.
The most important conclusion was that the ongoing political integration is of great importance in providing scope for local and regional cooperation.
Jeg fandt en sammenhæng mellem EU-medlemskab og etablering af samarbejde mellem kommuner og regioner.
There is a connection between EU membership and the rise of cooperation between municipalities and regions.
Regionsdannelse finder sted, når lokale og/eller regionale enheder samarbejder på en ny måde i større, grænseoverskridende områder.
Regions are formed when local and/or regional bodies network in innovative ways in large crossborder areas.
Samarbejdet får dog ingen større betydning, medmindre regionerne har ensartede beføjelser på begge sider af en grænse.
However, for cooperation to make an impact, it is necessary for the regions on either side of a border to have similar powers.
Regionsdannelse forudsætter med andre ord et vist selvstyre.
In other words, formation of a region presupposes a certain measure of autonomy.
Betingelserne for forskellige typer grænseoverskridende aktiviteter bestemmes af såvel de institutionelle forudsætninger for integration som af graden af praktisk integration.
The conditions for different types of crossborder activity are shaped by the institutional factors promoting integration and the degree of operational integration.
Grænseoverskridende regioner opnår større handlefrihed, når nye regioner dannes, eller når det regionale niveau får flere økonomiske ressourcer, større kompetence eller et mere formelt grundlag for selvstyre.
Crossborder regions acquire greater freedom of action through the creation of new regions, the allocation of greater financial resources at regional level, an expanded area of responsibility or better formal safeguards for autonomy.
Men forudsætningerne påvirkes også af omfanget af det praktiske samspil hen over grænserne.
However, these conditions are also influenced by the intensity of operational exchanges across the border.
Er der f.eks. meget pendling over en landegrænse, opstår der en efterspørgsel efter en bedre grænseoverskridende administration, som kan gribe ind og løse problemer.
For instance, if many commuters cross a national frontier to and from their work, a demand will arise for better crossborder administration with the capacity to solve problems that arise.
Analysen viser, at grænseoverskridende samarbejde er blevet stadig mere udbredt i hele efterkrigstiden - fra 1947.
Analysis shows that there has been a steady rise in the number of crossborder partnerships ever since the Second World War, from 1947 onwards.
En vigtig forklaring er, at de ydre forudsætninger for regionsdannelse er blevet langt mere gunstige.
One major cause is that the climate for region creation has become much better.
Samarbejdet mellem lokale og regionale myndigheder er således mere udbredt og også langt mere avanceret i EU end uden for medlemskredsen.
This is borne out by the fact that cooperation between local and regional authorities is more frequent and far more advanced within the EU compared with non-member countries.
Et land, der tilhører EU, deltager generelt i mere samarbejde - når der ses bort fra det samarbejde, der er vokset frem inden for rammerne af Nordisk Ministerråd og langs med Schweiz' grænser, som i de fleste tilfælde oprindelig ikke har haft noget med EU's initiativer at gøre.
Joint projects are more frequent in EU Member States, with the exception of the cooperation that has developed within the framework of the Nordic Council and on the borders of Switzerland which in most cases did not originate in EU initiatives.
De lande, der havde mest samarbejde, tilhørte alle Europas geografiske kerne.
The countries where cooperation was most prevalent all belonged to the heart of Europe.
Tyske regioner deltog i absolut mest samarbejde, efterfulgt af franske, italienske, østrigske og schweiziske regioner.
German regions were by far the greatest participants in joint projects, followed by the French, Italian, Austrian and Swiss regions.
Stigningstakten har været særlig udtalt, når der er sket en intensivering eller en udvidelse af samarbejdet i Europa, f.eks. i forbindelse med fællesakten fra 1987 og optagelse af nye medlemmer.
The pace has been particularly fast in connection with the deepening and widening of European cooperation, e.g. through the 1987 Single Act and in connection with earlier enlargements.
I lande som Grækenland, Portugal og Spanien var grænseoverskridende samarbejde en sjældenhed inden optagelsen i EU.
For instance, crossborder cooperation was rare in Greece, Portugal and Spain before they became members of the EU.
Det er påfaldende, hvor hurtigt udviklingen kom i gang i det østlige Europa efter 1989-90, umiddelbart efter kommunistregeringernes fald.
There was a dramatic increase in this development in eastern Europe after 1989-1990, only a short time after the fall of the communist governments there.
Tacis og Phare, der skal bane vej for en udvidelse af EU, er eksempler på programmer, hvis udformning på væsentlige punkter er inspireret af Interreg.
Both Tacis and Phare are examples of programmes whose structure has been inspired by many features of Interreg and which are intended to pave the way for new members of the EU.
De forskellige former for grænseoverskridende samarbejde
Forms of crossborder cooperation
Samarbejdet under det statslige niveau er baseret på forskellige ordninger.
Different types of arrangement lay the foundations for cooperation at sub-state level.
Det er ikke muligt at udforme fælles regler på overstatsligt niveau, eftersom det i princippet ville indebære etablering af nye overstatslige institutioner.
It is impossible to frame common rules at supranational level since that would be like creating new supranational bodies.
I stedet er der opstået løsninger, som hviler på et frivilligt grundlag.
A number of other methods have instead developed along voluntary lines.
Det paradoksale er, at det i første række er de nationale regeringer - og ikke regionerne eller Europa-Kommissionen - der fører forhandlinger om aftaler på internationalt niveau.
The paradox is that it is primarily national governments which negotiate agreements at international level — not regions or the European Commission.
Når grænseregioner vil samarbejde med udenlandske regioner, er det således deres forhandlingsmæssige råderum i det enkelte stater, der er afgørende.
Consequently the scope for intra-state negotiations with border regions eager to cooperate with their foreign counterparts is a decisive factor.
Rent formelt kan regioner ikke træffe foranstaltninger, som de ikke kan gøres ansvarlige for.
Formally regions cannot do more than their responsibilities allow.
Samtidig er det dog helt klart, at de kan gøre mere end deres formelle kompetence tilsiger, f.eks. ved at forhandle om omkostninger og opmuntre forskellige interesserede parter på lokalt og regionalt niveau til at bidrage til udgifterne til grænseregionalt samarbejde.
At the same time it is clear that they can do more than their official remit provides for in, for instance, bargaining and encouraging on their own initiative various interested local and regional players to share the costs of transregional cooperation.
Der er også en række andre uformelle kanaler, der fremmer mulighederne for at tage regionale initiativer på egen hånd.
There are also a number of other informal channels for boosting opportunities for independent regional initiatives.
Tværregionale organisationer som AGEG (Europæiske Grænseregioners Arbejdsfællesskab) og AER (Forsamlingen af Regioner i Europa) har med held slået til lyd for samarbejde hen over landegrænserne som et middel til regionaludvikling, idet de har betonet, at chancerne for gode resultater hænger nøje sammen med større regionalt selvstyre.
Interregional organisations such as AEBR (Association of European Border Regions) and AER (Assembly of European Regions) have been successful in highlighting the importance of cooperation across national frontiers as a way of developing regions and in stressing that the potential impact is closely connected with greater regional autonomy.
Det er åbenbart, at regioner, der ønsker samarbejde hen over statsgrænserne, ikke blot kan forlade sig på de nationale regeringer, når det drejer sig om engagement i grænseoverskridende spørgsmål.
Clearly regions wishing to cooperate across national frontiers cannot rely entirely on national governments as regards involvement in crossborder matters.
Men staten spiller selvsagt en central rolle, når det gælder etablering af gode forudsætninger for samarbejde via bilaterale og multilaterale aftaler og nedsættelse af grænseoverskridende udvalg på statsligt niveau.
Nonetheless central governments play a key role in fostering a favourable climate for cooperation through bilateral and multilateral agreements and crossborder national committees.
Erfaringsmæssigt starter grænseoverskridende samarbejde ofte med et mellemstatligt udvalg, der har til opgave at løse grænseoverskridende problemer.
We know from experience that crossborder cooperation often starts with an inter-state committee set up to solve crossborder problems, e.g. the opening up of new communication routes.
F.eks. kan der etableres nye fysiske forbindelser: Store infrastrukturprojekter skaber gode muligheder for praktisk samarbejde, idet de nedbryder de naturlige grænser og gør det lettere for befolkningen at komme over bjerge, have, floder og dale, der tidligere har været en barriere.
Major infrastructure projects create excellent opportunities for operational cooperation since they break down natural frontiers and thereby make it easier to cross mountains, seas, rivers and valleys which previously kept populations apart.
Desuden forudsætter de en bedre koordinering af den fysiske planlægning.
It is also essential for spatial planning to be better coordinated.
Virkelige resultater kræver deltagelse fra flere myndighedsniveauers side.
To make a real impact, it is necessary for several tiers of authority to cooperate.
Lokale og regionale initiativer kan ikke i sig selv omfatte alle de faktorer, der står i vejen for fri bevægelighed hen over grænserne.
Local and regional schemes alone cannot deal with all the obstacles to free movement across frontiers.
Spørgsmål i tilknytning til beskatning, arbejdsmarked, socialsikring og boliger kan ikke løses effektivt på ét beslutningsniveau.
Tax, employment, social insurance and housing are issues that can only be tackled effectively if more than one decisionmaking level is involved.
Desuden er disse områder normalt ikke omfattet af de lokale og regionale myndigheders kompetence. Det er derfor nødvendigt at inddrage flere aktører.
These matters normally do not even come within the remits of local and regional authorities.
Her spiller Kommissionen en afgørende rolle, eftersom den kan lægge pres på de nationale regeringer, sikre tilvejebringelse af økonomiske ressourcer og aktivt fremme lokale og regionale initiativer.
Here the European Commission plays a key role in placing pressure on national governments, securing funding and actively encouraging local and regional initiatives.
Det har vist sig, at nationale regeringer ikke har noget imod, at EU påtager sig ansvaret for en del af de regionale spørgsmål.
It has been found that national governments have no objections to the EU shouldering responsibility for at least some regional concerns.
Nogle stater har ikke de samme ambitioner som tidligere om at føre en selvstændig regionalpolitik.
Individual countries do not have the same ambition as in the past to pursue an independent regional policy.
I det øjeblik der er udviklet en afhængighed af flere niveauer, har de nationale regeringer derfor ingen egentlig grund til at prøve at forhindre etablering af samarbejde på niveauerne under det overstatslige og det mellemstatslige niveau.
Given that interdependency between several tiers of authority has been properly developed, there are no major reasons for national governments to try to obstruct the growth of cooperation arrangements at levels below the supranational and international.
Tværtimod er det hensigtsmæssigt at sørge for, at interne problemer i et land løses på andre niveauer end det som oftest allerede overbelastede centrale statslige niveau.
Indeed there are sound grounds for internal problems to be dealt with at other levels than the often overburdened central government.
Mellemstatslige udvalg skaber grundlag for et grænseoverskridende samarbejde, idet de forbedrer mulighederne for at koordinere politikken inden for et antal sektorer, som ellers bremser samarbejdet.
These inter-state bodies lay the foundations for crossborder cooperation by making it possible to coordinate policy more effectively in a number of sectors which otherwise impede cooperation.
Det er almindelig praksis, at arbejdsgrupper nedsættes på udvalgte områder, såsom inden for miljø, transport og infrastruktur, sociale spørgsmål, og forskning og udvikling.
Often working groups are set up in specific spheres: environment, transport and infrastructure, social affairs and research and development.
Udvalgene kan ses som et udtryk for de centrale regeringers erkendelse af, at barrierer må nedbrydes, hvis man vil styrke samspillet hen over statsgrænserne.
This is tantamount to recognition on the part of central government that barriers must be dismantled to step up crossborder exchanges.
De lokale og regionale myndigheder inddrages gennem repræsentation i specialudvalg.
Local and regional authorities are involved through their membership of special committees.
Problemet med disse udvalg er, at de ikke fremmer den retle dynamiske afhængighed af flere niveauer, som ellers har vist sig at have stor indvirkning på samarbejdsviljen og i øvrigt kræver relativt få ressourcer.
The problem of these committees is that they are not so effective in creating the right dynamic interaction between different levels, which requires relatively few resources but has proved to have a major impact on readiness to cooperate.
Regionernes grad af selvstændighed er mere eller mindre klart fastlagt i forfatninger. Føderale konstitutioner er mest vidtgående på dette punkt.
The degree of regional autonomy is more or less clearly defined in constitutions.
I føderationer er der et formaliseret grundlag for en territorial magtfordeling mellem to formelt set ligestillede enheder, nemlig på den ene side centralmagten og på den anden regioner eller delstater. I de seneste år har en række pragmatiske og målrettede reformer i flere europæiske lande dannet grundlag for en regionalisering, som ikke er baseret på konstitutionelle ændringer.
Federations provide formal guarantees for territorial division of powers between two formally equal units: over and above the central government, the regions or federal states.
Økonomiske ressourcer og skatteindtægter er imidlertid ikke i sig selv nok til at skabe vedvarende forandringer.
Financial resources and tax revenue alone will, however, not suffice in order to achieve lasting changes.
For at man skal kunne tale om en grænseoverskridende regionalisering kræves der overførsel af både ressourcer og juridisk og politisk magt til regionerne.
Resources and legal and political powers must be transferred to the regions if we are to be able to talk about crossborder régionalisation.
Dette sker f.eks. gennem oprettelse af demokratisk valgte forsamlinger, som enten direkte repræsenterer begge sider eller - hvilket er det mest almindelige - indirekte repræsenterer kommuner, som vælger at samarbejde inden for rammerne af kommunale sammenslutninger.
One example is the setting up of democratically elected assemblies which either represent both sides directly or, which is usually the case, indirectly represent local authorities which choose to cooperate within the framework of a union of local authorities.
I afhandlingen har jeg valgt at skelne mellem enhedsstater og føderationer.
In my thesis I have chosen to distinguish between unitary states and federations.
Føderation er stadig et fremmed begreb i de fleste af de lande, som ikke har føderalististiske træk. Erfaringerne viser, at en formel magtfordeling kun realiseres i særlige situationer, hvor hele staters eksistens står på spil, dvs. i en krigssituation eller i forbindelse med frivillige eller påtvungne fredsaftaler. I typiske enhedsstater som Storbritannien, Holland og Sverige spiller det kommunale niveau stadig en langt større rolle end regionerne.
Federation is still an alien concept for most countries which do not already have some federal elements.
En vigtig faktor er her, at det kommunale niveau på ingen måde »truer« centralmagten, mens delstater i føderationer som Tyskland og Schweiz gør krav på at være lige partnere i indenrigspolitikken og dermed også i højere grad kræver selvstændighed, når det gælder eksterne forbindelser.
One major difference is that the local authority level in these countries presents no challenge to the central government whereas federal states in federations such as Germany and Switzerland lay claim to equality in domestic policy matters and thus also make greater claims to autonomy in external relations.
Det paradoksale er, at øgede beføjelser på de områder, der normalt er genstand for regionalisering - uddannelse, infrastruktur, fysisk planlægning og strukturpolitik - også kræver store ressourcer.
The paradox is that greater powers in the areas on which régionalisation normally focuses — education, infrastructure, spatial planning and structural policy — require large-scale resources.
Disse omkostninger er regionerne sjældent villige til at bære selv.
Regions are seldom prepared to shoulder these costs themselves.
Hvis ikke regionerne får en blanding af juridisk, politisk og økonomisk kompetence, forbliver regionaliseringen en illusion.
Unless regions are allocated a combination of legal, political and financial powers, régionalisation will remain just a pipe dream.
Det er med andre ord sandsynligt, at yderligere regionalisering har en vis forbindelse med vedvarende foranstaltninger til forbedring af det grænseoverskridende samarbejde.
In other words it is probable that further steps towards régionalisation are to some extent linked with existing measures to improve conditions for pursuing crossborder cooperation.
En isoleret national regionalisering er ikke nok til at fjerne de negative barriereeffekter, der opstår ved landegrænser.
Purely national forms of régionalisation are not enough to get rid of the negative barrier effects created by national frontiers.