natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den 18. juni 2007 meddelte den fuldbyrdende judicielle tyske myndighed Szymon Kozłowski, at den ikke ville fremføre nogen grund til at afslå fuldbyrdelse.
On 18 June 2007, the German executing judicial authority informed Mr Kozłowski that it did not intend to raise any ground for nonexecution.
Myndigheden anførte, at der ikke var grundlag for at afslå fuldbyrdelse i henhold til IRG’s § 83b, og navnlig at Kozłowski ikke havde sædvanligt ophold i Tyskland.
According to that authority, there is no ground for nonexecution within the meaning of Paragraph 83b of the IRG and, in particular, Mr Kozłowski does not have his habitual residence in Germany.
Hans ophold på tysk territorium igennem forskellige perioder var kendetegnet ved, at han havde begået en række lovovertrædelser, uden at han på nogen måde havde udøvet lovlig aktivitet.
His successive periods of presence on German territory were characterised by the commission of several crimes, without any lawful activity.
Idet den fuldbyrdende judicielle tyske myndighed ikke fandt det nødvendigt at indlede undersøgelser af, hvor, hos hvem og med hvilket formål Szymon Kozłowski opholdt sig i Tyskland, anmodede den følgelig Oberlandesgericht Stuttgart om at tillade fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre.
Consequently, since it considered that it was not necessary to initiate enquiries in order to discover where, with whom and why Mr Kozłowski was staying in Germany, the executing judicial authority requested the Oberlandesgericht Stuttgart to authorise the execution of the European arrest warrant in question.
Om Szymon Kozłowskis personlige situation fremgår det af forelæggelsesafgørelsen, at han ifølge de tyske domme, hvorved han blev fundet strafskyldig, er ugift og barnløs.
With regard to Mr Kozłowski’s personal situation, the order for reference indicates that, according to the convictions against him in Germany, he is single and childless.
Han behersker kun i meget begrænset omfang, for ikke at sige slet ikke, det tyske sprog.
He has little or even no command of the German language.
Han er opvokset i Polen, hvor han har arbejdet indtil udgangen af 2003.
He grew up, then worked, in Poland until the end of 2003.
Herefter har han modtaget arbejdsløshedsunderstøttelse i Polen i cirka et år.
Thereafter, for approximately one year, he drew unemployment benefit in that Member State.
Den forelæggende ret har lagt til grund, at Szymon Kozłowski i tidsrummet fra februar 2005 til den 10. maj 2006, hvor han blev anholdt i Tyskland, i helt overvejende grad har opholdt sig på tysk territorium.
The national court proceeds on the assumption that from February 2005 until 10 May 2006, the date of his arrest in Germany, Mr Kozłowski lived predominantly in Germany.
Opholdet blev afbrudt i julen 2005 og eventuelt juni 2005 samt i februar og marts 2006.
That stay was interrupted during the 2005 Christmas holidays, and possibly even in the month of June 2005 and the months of February and March 2006.
Han har af og til arbejdet inden for byggebranchen, men har i det væsentlige skaffet sig det fornødne til livets ophold ved at begå lovovertrædelser.
He worked occasionally on building sites but earned his living essentially by committing crimes.
Endelig har den forelæggende ret fremført, at den inden for rammerne af den tilbundsgående prøvelse, som den er forpligtet til at foretage i medfør af IRG’s § 79, stk. 2, skal træffe afgørelse om, hvorvidt Szymon Kozłowski på det tidspunkt, hvor anmodningen om overgivelse blev fremsat, havde og stadig har »sædvanligt ophold« på tysk territorium i den forstand, hvori begrebet anvendes i IRG’s § 83b, stk. 2.
Finally, the national court explains that, in the course of the review which it is required to carry out under Paragraph 79(2) of the IRG, it is called upon to ascertain whether Mr Kozłowski’s ‘habitual residence’ within the meaning of Article 83b(2) of that law was, at the time of the request for surrender, in Germany, and whether it is still there.
I benægtende fald skal den forelæggende ret i medfør af tysk ret give tilladelse til fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre, idet alle de andre betingelser herfor efter tysk ret i øvrigt er opfyldt.
If that question is answered in the negative, the national court must according to German law authorise the execution of the European arrest warrant, since all the other conditions required under that law are fulfilled.
Under disse omstændigheder har Oberlandesgericht Stuttgart besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
In those circumstances, the Oberlandesgericht Stuttgart decided to stay the proceedings and to refer to the Court of Justice the following questions for a preliminary ruling:
»1) Kan en antagelse om, at en person »opholder sig« eller er »bosat« i en medlemsstat som omhandlet i artikel 4, nr. 6, i […] rammeafgørelse[n] […], ikke opretholdes, såfremt den berørte person: a) ikke uden afbrydelse har opholdt sig i den [fuldbyrdende] medlemsstat b) ikke opholder sig i medlemsstaten [i overensstemmelse med den nationale lovgivning om udlændinges indrejse og ophold] c) udøver kriminel virksomhed i den pågældende medlemsstat og/eller
‘(1) Do the following facts preclude the assumption that a person is a ‘resident’ of or is ‘staying’ in a Member State in the sense of Article 4(6) of Council Framework Decision … :
KOZŁOWSKI d) er fængslet i den pågældende medlemsstat?
(d) he is in detention there serving a custodial sentence?
2) Er en gennemførelse af artikel 4, nr. 6, i rammeafgørelsen […], således at udlevering af [d]en [fuldbyrdende] medlemsstats egne statsborgere til fuldbyrdelse af straf mod deres vilje altid er ulovlig, hvorimod statsborgere fra andre medlemsstater efter myndighedernes skøn kan udleveres mod deres vilje, forenelig med unionsretten, navnlig med princippet om forbud mod forskelsbehandling og om unionsborgerskab i medfør [af] artikel 6, stk. 1, EU, sammenholdt med artikel 12 EF og 17 EF ff., og i bekræftende fald, skal de nævnte principper i det mindste tages i betragtning ved udøvelsen af dette skøn?«
(2) Is transposition of Article 4(6) of the Framework Decision … in such a way that the extradition of a national of the [executing] Member State against his will for the purpose of execution of sentence is always impermissible, whereas extradition of nationals of other Member States against their will can be authorised at the discretion of the authorities, compatible with Union law, in particular with the principle of nondiscrimination and with Union citizenship under Article 6(1) EU, read in conjunction with Articles 12 EC and 17 EC et seq., and if so, are those principles at least to be taken into account in the exercise of that discretion?’
Om de præjudicielle spørgsmål
Questions referred for a preliminary ruling
Indledningsvis bemærkes, at Domstolen, som det fremgår af præmis 12 i nærværende dom, i henhold til artikel 35 EU i det foreliggende tilfælde er kompetent til at træffe afgørelse om fortolkningen af rammeafgørelsen.
As a preliminary point, it should be recalled that, as noted in paragraph 12 of this judgment, the Court has jurisdiction, in the present case, to rule on the interpretation of the Framework Decision under Article 35 EU.
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplysning om rækkevidden af begreberne »er bosat« eller »opholder sig« i den forstand, hvori de anvendes i rammeafgørelsens artikel 4, nr. 6, og navnlig om en person, som er eftersøgt i en sag om fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre, under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, kan anses for omfattet af denne bestemmelse.
By its first question, the national court seeks, in essence, to ascertain what is the scope of the terms ‘resident’ and ‘staying’ contained in Article 4(6) of the Framework Decision and, in particular, whether in circumstances such as those in the main proceedings, a requested person in proceedings relating to the execution of a European arrest warrant can be considered as covered by that provision.
Med henblik på at besvare dette spørgsmål bemærkes, at rammeafgørelsen, som det især fremgår af dens artikel 1, stk. 1 og 2, og af dens femte og syvende betragtning, har til formål at erstatte det multilaterale udleveringssystem mellem medlemsstaterne med en ordning for overgivelse mellem judicielle myndigheder af dømte eller mistænkte personer med henblik på straffuldbyrdelse eller retsforfølgning, idet denne sidstnævnte ordning er baseret på princippet om gensidig anerkendelse (jf. dom af 3.5.2007, sag C-303/05, Advocaten voor de Wereld, Sml. I, s. 3633, præmis 28).
In order to reply to that question, it should be recalled that the objective of the Framework Decision, as made clear in particular by Article 1(1) and (2) and by recitals 5 and 7 in its preamble, is to replace the multilateral system of extradition between Member States by a system of surrender, as between judicial authorities, of convicted persons or suspects for the purpose of enforcing judgments or of criminal proceedings, that system of surrender being based on the principle of mutual recognition (see C-303/05 Advocaten voor de Wereld [2007] ECR I-3633, paragraph 28).
Ifølge rammeafgørelsens artikel 1, stk. 2, skal medlemsstaterne fuldbyrde enhver europæisk arrestordre på grundlag af princippet om gensidig anerkendelse og i overensstemmelse med bestemmelserne i denne rammeafgørelse.
According to Article 1(2) of the Framework Decision, Member States are to execute any European arrest warrant on the basis of the principle of mutual recognition and in accordance with the provisions of that Framework Decision.
Rammeafgørelsens artikel 4, nr. 6, fastsætter i den forbindelse en fakultativ grund til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre, hvorefter den fuldbyrdende judicielle myndighed kan afslå at fuldbyrde en sådan arrestordre udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en straffedom, hvis den eftersøgte person »opholder sig i, er statsborger i eller bosat i den fuldbyrdende medlemsstat«, og denne medlemsstat forpligter sig til selv at fuldbyrde straffen i henhold til sin nationale lovgivning.
In that regard, Article 4(6) of the Framework Decision sets out a ground for optional nonexecution of the European arrest warrant pursuant to which the executing judicial authority may refuse to execute such a warrant issued for the purposes of execution of a sentence where the requested person ‘is staying in, or is a national or a resident of, the executing Member State’, and that State undertakes to execute that sentence in accordance with its domestic law.
Således er anvendelsesområdet for den fakultative grund til at afslå fuldbyrdelse i henhold til rammeafgørelsens artikel 4, nr. 6, begrænset til personer, som — hvis de ikke er statsborgere i den fuldbyrdende medlemsstat — »opholder sig« der eller »er bosat« der.
Thus, according to Article 4(6) of the Framework Decision, the scope of that ground for optional nonexecution is limited to persons who, if not nationals of the executing Member State, are ‘staying’ or ‘resident’ there.
Imidlertid er betydningen og rækkevidden af de to begreber ikke defineret i rammeafgørelsen.
However, the meaning and scope of those two terms are not defined in the Framework Decision.
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, som på den ene side har medgivet, at ordlyden af artikel 4, nr. 6, i visse af rammeafgørelsens sprogudgaver kan give indtryk af, at begrebet »opholder sig« er et kriterium på lige fod med bopæl og statsborgerskab, har på den anden side anført, at bestemmelsen under alle omstændigheder skal fortolkes således, at det forhold, at den eftersøgte opholder sig i den fuldbyrdende medlemsstat, er en nødvendig, men ikke tilstrækkelig betingelse for at kunne påberåbe sig den i artikel 4, nr. 6, omhandlede fakultative grund til at afslå fuldbyrdelse.
The Commission of the European Communities, while conceding that, in some linguistic versions of the Framework Decision, the wording of Article 4(6) could suggest that the term ‘staying’ is on the same level of importance as the criteria of residence or nationality, contends that, in any case, that provision must be interpreted as meaning that the fact that the requested person is staying in the executing Member State is a necessary but not sufficient condition for invoking the ground for optional nonexecution referred to in Article 4(6).
Det er i den forbindelse ganske vist rigtigt, at begrebet »opholder sig« ikke må fortolkes udvidende, således at den fuldbyrdende medlemsstat kunne afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre alene med den begrundelse, at den eftersøgte person befinder sig midlertidigt på den fuldbyrdende medlemsstats territorium.
In that regard, it is certainly true that the term ‘staying’ cannot be interpreted in a broad way which would imply that the executing judicial authority could refuse to execute a European arrest warrant merely on the ground that the requested person is temporarily located on the territory of the executing Member State.
Imidlertid kan rammeafgørelsens artikel 4, nr. 6, heller ikke fortolkes således, at den eftersøgte person, som — uden at være statsborger eller bosiddende i den fuldbyrdende medlemsstat — har opholdt sig der i et stykke tid, ikke under nogen omstændigheder kan anses for at have opnået en tilknytning til denne medlemsstat, som kan berettige, at denne fakultative grund til at afslå fuldbyrdelse påberåbes.
However, Article 4(6) of the Framework Decision equally cannot be interpreted as meaning that a requested person who, without being a national or resident of the executing Member State, has been staying there for a certain period of time is not in any circumstances capable of having established connections with that State which could enable him to invoke that ground for optional nonexecution.
Det følger heraf, at kategorien af eftersøgte personer, som »opholder sig« i den fuldbyrdende medlemsstat i den forstand, hvori begrebet anvendes i artikel 4, nr. 6, på trods af den forskellige formulering af bestemmelsen i sprogudgaverne, ikke er helt uden betydning for fastlæggelsen af bestemmelsens anvendelsesområde, således som navnlig den nederlandske regering anførte under retsmødet i denne sag.
It follows that, notwithstanding differences in the various language versions of Article 4(6), the category of requested persons who are ‘staying’ in the executing Member State within the meaning of that provision is not, as was argued in par -ticular by the Netherlands Government at the hearing of the present case, completely irrelevant for the purposes of ascertaining the scope of that provision.
Det er derfor ikke tilstrækkeligt at tage begrebet »bosat« i den forstand, hvori det anvendes i rammeafgørelsens artikel 4, nr. 6, i betragtning, men det er også nødvendigt at fastlægge, på hvilken måde begrebet »opholder sig« kan supplere rækkevidden af begrebet »bosat«.
Consequently, it is not sufficient to take into account only the term ‘resident’ within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision, but it is also necessary to ascertain in what way the term ‘staying’ may complement the meaning of the first of those two terms.
For det første kan forståelsen af rammeafgørelsens artikel 4, nr. 6, ikke påvirkes af det forhold, at den fuldbyrdende medlemsstat ifølge samme rammeafgørelses artikel 5, nr. 3, som vedrører personer, der er omfattet af en arrestordre med henblik på retsforfølgelse, kun kan stille den i sidste bestemmelse nævnte betingelse for overgivelse, hvis den pågældende er statsborger eller bosiddende i denne medlemsstat, idet der ikke henvises til personens »ophold«.
First, that reading of Article 4(6) of the Framework Decision cannot be affected by the fact that, according to the wording of Article 5(3) of the Framework Decision, which concerns a person who is the subject of a European arrest warrant for the purposes of prosecution, surrender may be made subject by the law of the executing Member State to the condition contained in that provision only if the person concerned is a national or resident of that Member State, no reference being made to his ‘staying’ there.
For det andet er det med hensyn til fortolkningen af begreberne »opholder sig« og »bosat« vigtigt at præcisere, at definitionen af disse to begreber ikke — i modsætning til, hvad den tjekkiske og den nederlandske regering har anført — er overladt til den enkelte medlemsstats skøn.
Second, with regard to the interpretation of the terms ‘staying’ and ‘resident’, it should be pointed out that, contrary to the argument of the Czech and Netherlands Governments, the definition of those two terms cannot be left to the assessment of each Member State.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at det følger såvel af kravet om en ensartet anvendelse af EU-retten som af lighedsprincippet, at en EU-retlig bestemmelse, som ikke indeholder nogen udtrykkelig henvisning til medlemsstaternes ret med henblik på at fastlægge dens betydning og rækkevidde, normalt i hele Unionen skal undergives en selvstændig og ensartet fortolkning, som skal søges under hensyntagen til bestemmelsens kontekst og formålet med den pågældende ordning (jf. analogt dom af 18.10.2007, sag C-195/06, Österreichischer Rundfunk, Sml. I, s. 8817, præmis 24 og den deri nævnte retspraksis).
It follows from the need for uniform application of Community law and from the principle of equality that the terms of a provision of Community law which makes no express reference to the law of the Member States for the purpose of determining its meaning and scope must normally be given an autonomous and uniform interpretation throughout the Union, having regard to the context of the provision and the objective pursued by the legislation in question (see, by analogy, Case C-195/06 Österreichischer Rundfunk [2007] ECR I-8817, paragraph 24 and caselaw cited).
I betragtning af at rammeafgørelsen, som det fremgår i præmis 31 i nærværende dom, har til formål at etablere en ordning for overgivelse mellem judicielle myndigheder af dømte eller mistænkte personer med henblik på straffuldbyrdelse eller retsforfølgelse, og at ordningen er baseret på princippet om gensidig anerkendelse, og idet den fuldbyrdende judicielle myndighed kun kan modsætte sig en sådan overgivelse på grundlag af en af de i rammeafgørelsen fastsatte afslagsgrunde, skal begreberne »opholder sig« og »bosat«, som fastlægger anvendelsesområdet for rammeafgørelsens artikel 4, nr. 6, defineres ensartet, for så vidt som de udgør selvstændige EU-retlige begreber.
Since the objective of the Framework Decision, as indicated in paragraph 31 of this judgment, is to put in place a system of surrender, as between judicial authorities, of convicted persons or suspects for the purpose of enforcing judgments or of criminal proceedings, based on the principle of mutual recognition — a surrender which the executing judicial authority can oppose only on one of the grounds for refusal provided for by the Framework Decision — the terms ‘staying’ and ‘resident’, which determine the scope of Article 4(6), must be defined uniformly, since they concern autonomous concepts of Union law.
Medlemsstaterne kan dermed ikke tillægge begreberne en videre rækkevidde i national ret til gennemførelse af artikel 4, nr. 6, end hvad der følger af en sådan ensartet fortolkning.
Therefore, in their national law transposing Article 4(6), the Member States are not entitled to give those terms a broader meaning than that which derives from such a uniform interpretation.
Med henblik på den fuldbyrdende judicielle myndigheds afgørelse af, om den i en konkret situation kan afslå at fuldbyrde en europæisk arrestordre, skal myndigheden i første omgang udelukkende fastslå, om den eftersøgte er statsborger, »bosat« eller »opholder sig« i den forstand, hvori begreberne anvendes i rammeafgørelsens artikel 4, nr. 6, og således er omfattet af bestemmelsens anvendelsesområde.
In order to establish whether, in a specific situation, the executing judicial authority may refuse to execute a European arrest warrant, it must, initially, ascertain only whether the requested person is a national of the executing Member State, a ‘resident’ of that State or ‘staying’ there within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision and thus covered by it.
Kun såfremt den fuldbyrdende judicielle myndighed konstaterer, at den eftersøgte er omfattet af et af disse begreber, skal myndigheden i anden omgang vurdere, om der foreligger en legitim interesse, som berettiger, at den af den udstedende medlemsstat idømte straf afsones på den fuldbyrdende medlemsstats territorium.
Second, and only if the executing judicial authority finds that that person is covered by one of those terms, it must assess whether there is a legitimate interest which would justify the sentence imposed in the issuing Member State being executed on the territory of the executing Member State.
I den forbindelse skal det understreges, sådan som samtlige de medlemsstater, der har indgivet indlæg til Domstolen, har gjort det, at den i rammeafgørelsens artikel 4, nr. 6, fastsatte fakultative grund til at afslå fuldbyrdelse navnlig har til formål at give den fuldbyrdende judicielle myndighed adgang til at lægge særlig vægt på, om det er muligt at forbedre den eftersøgtes udsigter til at blive resocialiseret, efter at han har afsonet den idømte straf.
In that regard, it must be emphasised, as also pointed out by all the Member States which submitted observations to the Court as well as by the Commission, that the ground for optional nonexecution stated in Article 4(6) of the Framework Decision has in particular the objective of enabling the executing judicial authority to give particular weight to the possibility of increasing the requested person’s chances of reintegrating into society when the sentence imposed on him expires.
Følgelig sigter begreberne »bosat« og »opholder sig« til de situationer, hvor den person, der er omfattet af en europæisk arrestordre, enten har etableret sin faktiske bopæl i den fuldbyrdende medlemsstat eller som følge af et fast ophold af en vis varighed i denne medlemsstat har opnået en tilknytning til den, der kan sidestilles med tilknytning som følge af bopæl.
Accordingly, the terms ‘resident’ and ‘staying’ cover, respectively, the situations in which the person who is the subject of a European arrest warrant has either established his actual place of residence in the executing Member State or has acquired, following a stable period of presence in that State, certain connections with that State which are of a similar degree to those resulting from residence.
Ifølge det i forelæggelsesafgørelsen oplyste er Szymon Kozłowski ikke »bosat« i Tyskland i den forstand, hvori begrebet anvendes i rammeafgørelsens artikel 4, nr. 6.
In the light of the information contained in the order for reference, Mr Kozłowski is not ‘resident’ in Germany within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision.
Derfor angår fortolkningen i det følgende kun begrebet »opholder sig«, som er indeholdt i samme bestemmelse.
Consequently, the interpretation which follows concerns only the term ‘staying’ contained in that provision.
For at kunne afgøre, om der i et konkret tilfælde foreligger en sådan tilknytning mellem den eftersøgte og den fuldbyrdende medlemsstat, at det er muligt at fastslå, at vedkommende er omfattet af begrebet »opholder sig« i den forstand, hvori begrebet anvendes i rammeafgørelsens artikel 4, nr. 6, skal der foretages en samlet vurdering af en række objektive forhold, der kendetegner vedkommendes situation, heriblandt navnlig varigheden af, karakteren af og omstændighederne ved den eftersøgtes ophold såvel som den familiemæssige og økonomiske tilknytning til den fuldbyrdende medlemsstat.
In order to determine whether, in a specific situation, there are connections between the requested person and the executing Member State which lead to the conclusion that that person is covered by the term ‘staying’ within the meaning of Article 4(6) of the Framework Decision, it is necessary to make an overall assessment of various objective factors characterising the situation of that person, which include, in par -ticular, the length, nature and conditions of his presence and the family and economic connections which he has with the executing Member State.