natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hoechst har henvist til dommen af 29. april 2004 i sagen Tokai Carbon m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 165 ovenfor (præmis 219 og 227 ff.), og gjort gældende, at adressater for en beslutning, hvorved der pålægges en bøde, har ret til en ikke-diskriminerende behandling, som er i overensstemmelse med ligebehandlingsprincippet, når bødeudmålingen bygger på en inddeling i kategorier på grundlag af markedsandele.
Referring to the judgment of 29 April 2004 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above (paragraphs 219 and 227 et seq.), Hoechst contends that any addressee of a decision imposing a fine is entitled to non-discriminatory treatment which complies with the principle of equal treatment in the context of a calculation of fines based on categories determined by reference to market shares.
Det er klart, at fejl i forbindelse med den aktuelle proces har betydning ikke blot for virksomhederne i anden kategori, som blev pålagt at betale for store bøder, men også for virksomhederne i første kategori, som måske ligeledes blev pålagt for store bøder.
It is clear that errors in the process are of concern not only to the undertakings which, being in the second category, were ordered to pay excessive fines, but also to those in the first category on which excessive fines were perhaps imposed.
Uforholdsmæssigheden af beregningsgrundlagene for de virksomheder, der blev henført til første kategori, kan være en direkte følge af anvendelsen af forholdsvis små beløb som beregningsgrundlag i anden kategori og omvendt.
The disproportionate nature of the bases for calculation for undertakings which were placed in the first category of fines might be the direct consequence of the relatively low amount of the bases for calculation used in the second category, and vice versa.
Endvidere har Hoechst fremhævet, at ingen af de skjulte passager er erstattet af en sammenfatning eller en formulering, der er tilstrækkeligt præcis til, at det er muligt fuldt ud at forstå begrundelsen for beslutningen.
Hoechst emphasises, moreover, that none of the deleted passages was replaced by summaries or by sufficiently precise figures that would have enabled the grounds of the Decision to be understood precisely.
Hoechst har ligeledes anført, at selskabet ved skrivelse til høringskonsulenten og Kommissionen af 10. oktober 2003 protesterede imod, at de nævnte passager i beslutningen uretmæssigt var blevet skjult.
Hoechst also states that, by letter of 10 October 2003 to the hearing officer and to the Commission, it challenged the fact that the passages of the Decision referred to above were wrongly deleted.
Kommissionen reagerede ved en skrivelse, som Hoechst modtog den 10. november 2003, og hvori Kommissionen afslog anmodningen.
The Commission responded to that request by a letter of refusal received by Hoechst on 10 November 2003.
Hoechst svarede ved skrivelse af 11. november 2003, og Kommissionen oplyste ved skrivelse af 17. november 2003, at beslutningen som meddelt var fuldstændig.
Hoechst replied by letter of 11 November 2003 and the Commission, by letter of 17 November 2003, informed Hoechst that the decision as notified was complete.
Hvis Kommissionen gør gældende, at den vedtog en beslutning udelukkende rettet til Hoechst, bør protokollen for Kommissionens møde den 1. oktober 2003 kræves fremlagt, således at det kan klarlægges, hvor mange beslutninger der på denne dag blev vedtaget i den foreliggende sag, og hvilken form de havde.
Should the Commission maintain that it adopted a decision addressed solely to Hoechst, it would be appropriate to request the minutes of the meeting of the Commission of 1 October 2003 in order to ascertain the number and the form of the decisions adopted on that date in the present case.
Dette er navnlig nødvendigt, fordi Kommissionen afveg fra den fremgangsmåde, den sædvanligvis følger i sådanne sager, hvilket indvirker på beslutningens formelle rigtighed.
That is particularly appropriate, since the Commission has departed from its normal procedure in comparable proceedings, which affects the formal regularity of the Decision.
Men selv i så fald var det med urette, at de førnævnte betragtninger blev skjult.
Even in that case, however, the deletion of the recitals cited above would have been unjustified.
Hoechst har udledt af det ovennævnte, at beslutningen er behæftet med en alvorlig mangel på begrundelse, som også udgør en tilsidesættelse af retten til forsvar med hensyn til udmålingen af den bøde, Hoechst blev pålagt, eftersom det ikke er muligt at rekonstruere de faktiske forudsætninger, Kommissionen lagde til grund.
Hoechst concludes that the Decision is vitiated by a serious failure to state reasons, which also constitutes a breach of the rights of the defence in the context of the calculation of its fine, in so far as it is impossible to reconstruct the factual premisses on which the Commission relied.
Hoechst har i denne forbindelse peget på, at Retten i dommen af 29. april 2004 i sagen Tokai Carbon m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 165 ovenfor, nøje efterprøvede Kommissionens inddeling i kategorier og rettede flere beregningsfejl.
Hoechst emphasises in that regard that the Court, in its judgment of 29 April 2004 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above, carried out a thorough check of the method which the Commission used in order to place the undertakings in categories and corrected numerous errors in its calculations.
Derved fandt Retten, at en forskel i markedsandele på 2% udgjorde en tilstrækkelig begrundelse for at annullere Kommissionens oprindelige beslutninger om inddeling i kategorier og om grundbeløbet for bøderne.
In doing so, the Court considered that the market share differentiations of 2% constituted sufficient ground to annul the Commission’s initial decisions relating to the division into categories and the starting amount of the fines.
Kommissionen er således nøje bundet af de kriterier for fastsættelse af bødebeløbene, som er blevet anvendt under den administrative procedure, og det kan underkastes fuld individuel domstolskontrol, om de er blevet anvendt på en ikke-diskriminerende måde.
The Commission is therefore strictly bound by the criteria for fixing the amount of fines used during the administrative procedure, the non-discriminatory application of which is subject to unlimited individual judicial review.
Ifølge Kommissionen skal der ikke kun tages hensyn til de berørte virksomheders berettigede interesse i beskyttelsen af deres forretningshemmeligheder under den administrative procedure og ved offentliggørelsen af beslutningen i medfør af artikel 21, stk. 2, i forordning nr. 17, men også ved meddelelsen af beslutningen.
In the Commission’s submission, the legitimate interests of the undertakings concerned in the protection of their business secrets must be taken into account not only during the administrative procedure and at the time of publication of the decision pursuant to Article 21(2) of Regulation No 17, but also when it is notified.
Meddelelsen udgør ikke en undtagelse.
Notification of the decision does not constitute a derogation.
De skjulte passager i betragtning 37, 42, 50 og 55 samt i tabel I til beslutningen indeholder oplysninger om de virksomheder, der var parter i proceduren, og som havde anmodet om fortrolig behandling, hvilket Kommissionen tilstod under den administrative procedure.
The passages deleted from recitals 37, 42, 50 and 55 and in Table I of the Decision contain information relating to the undertakings involved in the proceedings; those undertakings had requested confidential treatment, which was granted by the Commission during the administrative procedure.
At beslutningen er rettet til Hoechst, fratager ikke de øvrige adressater deres berettigede interesse i, at fortroligheden opretholdes.
The fact that Hoechst is an addressee of the Decision does not deprive the other addressees of their legitimate interest in the maintenance of confidentiality.
Hoechst anmodede ved skrivelse af 16. december 2003 selv om, at virksomhedens omsætning og markedsandele blev skjult i den version af beslutningen, der skulle offentliggøres, og at disse oplysninger efter behov blev erstattet med et tilstrækkeligt stort omsætningsspænd.
The Commission emphasises that Hoechst itself, by letter of 16 December 2003, requested that the turnover and market shares relating to it be deleted from the version of the Decision intended for publication and, if necessary, that they be replaced by a sufficiently wide turnover bracket.
Det er irrelevant, om Kommissionen kunne have anfægtet dette standpunkt, da den forberedte vedtagelsen af beslutningen, med den begrundelse, at de pågældende oplysninger ikke længere udgjorde forretningshemmeligheder.
It is irrelevant that the Commission could have challenged that position when preparing for the adoption of the Decision, on the ground that the information in question no longer constituted business secrets.
Efter Kommissionens opfattelse opfylder beslutningen, således som den blev vedtaget og meddelt Hoechst, begrundelsesforskrifterne i artikel 253 EF.
In the Commission’s submission, the Decision, as adopted and notified to Hoechst, satisfied the requirements of Article 253 EC as regards a statement of the reasons on which it was based.
Indledningsvis har Kommissionen under henvisning til dommen af 15. oktober 2002 i sagen Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 208 ovenfor (præmis 463 og 464), og i sagen Atlantic Container Line m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 70 ovenfor (præmis 1558), gjort gældende, at forpligtelsen til at angive en begrundelse for en beslutning, hvori der pålægges en bøde, er opfyldt, når Kommissionen har oplyst, hvilke hensyn der har givet den grundlag for at bedømme overtrædelsens grovhed og varighed.
First of all, referring to the judgment of 15 October 2002 in Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 208 above (paragraphs 463 and 464), and to Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above (paragraph 1558), the Commission submits that the obligation to state the reasons on which a decision imposing a fine is based is fulfilled when the Commission indicates the factors which enabled it to determine the gravity and duration of the infringement.
Det kræves ikke, at eventuelle beregninger, der er foretaget med henblik på at anvende de nævnte oplysninger, angives i beslutningen.
It is not even necessary to indicate in the decision any calculations which may have been carried out for the purpose of applying those factors.
Selv hvis det var pligtigt at give sådanne oplysninger, opfyldte Kommissionen under alle omstændigheder fuldt ud dette krav.
In any event, even if it were necessary to provide that type of information, the Commission fully complied with that requirement.
I det foreliggende tilfælde begyndte den med at drage generelle konklusioner vedrørende overtrædelsens grovhed og at redegøre for bestemte aspekter af kartellet, hvoraf det fremgik, at der var tale om en meget alvorlig overtrædelse (betragtning 344 til beslutningen), for hvilken der kunne påregnes en bøde på mindst 20 mio. EUR (betragtning 354 til beslutningen).
In this case, the Commission began by making general findings on the gravity of the infringement and presenting the particular aspects of the cartel from which it was apparent that this was a very serious infringement (recital 344 to the Decision), for which the likely fine was at least EUR 20 million (recital 354 to the Decision).
Derpå anførte den, at der var betydelige forskelle mellem virksomhedernes stilling på markedet, og at beløbet burde tilpasses deres relative betydning på det relevante marked og dermed deres muligheder for at påføre konkurrencen alvorlig skade (betragtning 345 og 346 til beslutningen).
Next, emphasising the considerable differences between the undertakings’ market positions, the Commission explained that it was necessary to adjust that amount by reference to the relative importance of the undertakings concerned on the relevant market and therefore by reference to their capacity to cause serious harm to competition (recitals 345 and 346 to the Decision).
Hvilke faktorer Kommissionen tog
The factors which it took into account for the purpose of making
HOECHST MOD KOMMISSIONEN i betragtning ved denne tilpasning, navnlig ved inddelingen af virksomhederne i to kategorier, angives i betragtning 349-353 til beslutningen.
HOECHST v COMMISSION that adjustment, in particular for dividing the undertakings into two groups, are set out in the Decision at recitals 349 to 353.
Heraf følger, jf. dataene i tabel I til beslutningen, at Hoechsts markedsandel var klart større end den, de øvrige parter i proceduren havde opnået. Denne forskel førte til, at Hoechst blev henført til første kategori.
It follows, in light of the data in Table I of the Decision, that Hoechst’s market share was considerably higher than that of the other parties to the proceedings.
Det fremgår i den forbindelse af betragtning 352 ff. til beslutningen, at Kommissionen ved beregningen af grundbeløbet for hver enkelt virksomhed begyndte med Hoechst på grund af selskabets markedsposition.
In that regard, it follows from recital 352 et seq. to the Decision that, on account of Hoechst’s position on the market, the Commission began with that undertaking when it calculated the starting amount of the fines for each undertaking.
Derefter fastsatte den grundbeløbet for bøderne for de øvrige virksomheder.
The starting amount of the fines for the other undertakings was then determined.
Dette beløb er lavere, fordi de pågældende virksomheder havde en svagere markedsposition end Hoechst.
That amount is lower, since the undertakings were in a less strong position on the market than Hoechst.
Da Hoechst ikke har bestridt, at virksomheden var langt den største på markedet, ville nøjagtige data for de øvrige virksomheders markedsandele ikke bidrage til begrundelsen for grundbeløbet for den bøde, der blev pålagt Hoechst.
As Hoechst does not dispute that it was by far the most important undertaking on the market, the precise data relating to the other undertakings’ market shares play no part in justifying the starting amount of the fine imposed on Hoechst.
De pågældende data kunne kun være af betydning for de øvrige virksomheder, da de ville gøre det muligt for dem nøjagtigt at kende deres position i forhold til Hoechst.
They can be of importance solely from the point of view of the other undertakings, since they enable them to know exactly where they stand in relation to Hoechst.
Desuden kunne Hoechst på grundlag af fremstillingen i tabel I til beslutningen udmærket selv fastslå, hvor stor forskel der var mellem Hoechsts position og den position, virksomhederne i anden gruppe indtog.
Furthermore, Hoechst is perfectly capable of determining for itself the difference between its position and that of the undertakings in the second group, on the basis of the presentation of Table I of the Decision.
Hvor store markedsandele virksomhederne i anden gruppe nøjagtig havde, er kun af betydning i forbindelse med en yderligere differentiering inden for anden kategori, som Kommissionen imidlertid besluttede ikke at foretage, som anført i betragtning 353 til beslutningen.
The precise market shares of the undertakings in the second group are of interest solely from the aspect of any further distinction within the second category, which the Commission decided against, as explained at recital 353 to the Decision.
Kommissionen har peget på, at denne omstændighed ikke er til skade for Hoechst.
The Commission submits that that has no adverse effect on Hoechst.
Med hensyn til henvisningen til dommen af 29. april 2004 i sagen Tokai Carbon m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 165 ovenfor, har Hoechst ifølge Kommissionen forsøgt at udlede, at selskabet som følge af en eventuel fejlagtig behandling af virksomhederne i anden kategori selv var genstand for forskelsbehandling.
As regards the reference to the judgment of 29 April 2004 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above, the Commission contends that Hoechst seeks to infer from a possible error in treatment concerning the undertakings placed in the second category that it was itself the victim of discrimination.
Hvad dette angår har Kommissionen anført, at Retten i den pågældende sag drog den konklusion, at en af virksomhederne burde henføres til en anden kategori, men begrænsede sig til at omplacere den og bevarede de kategorier, som var blevet fastlagt i Kommissionens beslutning.
The Commission submits in that regard that the Court concluded in that case that one undertaking ought to be placed in a different category and confined itself to placing it in a different category, while maintaining the categories established in the Commission decision.
Fejlplacering af en virksomhed i en kategori medfører således kun, at virksomheden omplaceres i en anden kategori, og ikke, at samtlige virksomheders placering annulleres.
An error consisting in placing an undertaking in one category therefore entails solely the reclassification of that undertaking in a different category and not annulment of the classification of all the undertakings.
Kommissionen finder således, at en eventuel forskelsbehandling inden for anden kategori ikke kan indebære, at Hoechst blev forskelsbehandlet, eftersom Hoechst tilhørte første kategori.
The Commission therefore maintains that any discrimination within the second category cannot constitute discrimination against Hoechst as an undertaking in the first category.
Indledningsvis bemærkes, at dette anbringende i betragtning af ordlyden af Hoechsts skriftlige indlæg i det væsentlige tager sigte på, at det fastslås, at der foreligger en mangel på begrundelse i betragtning 37, 42, 50 og 55 til og tabel I til beslutningen.
The Court considers, first of all, in the light of the terms used by Hoechst in its pleadings, that the present plea seeks, in substance, to establish a failure to state reasons as regards recitals 37, 42, 50 and 55 and Table I of the Decision.
Hoechst har nemlig gjort gældende, at Kommissionen ved at skjule passager i beslutningen tilsidesatte sin forpligtelse til at forsyne sine beslutninger med en forståelig begrundelse.
Thus, Hoechst states that the fact that certain passages in the Decision were deleted constitutes a breach of the Commission’s duty to provide its decisions with comprehensible reasoning.
Derved er Hoechst og Retten efter Hoechsts opfattelse blevet frataget muligheden for i tilstrækkelig grad at forstå et væsentligt punkt i beslutningen.
That, it contends, makes it impossible for Hoechst and the Court to understand sufficiently an essential point of the Decision.
Denne begrundelsesmangel skal ifølge Hoechst ses i sammenhæng med betragtning 352 til beslutningen, som vedrører inddelingen af de berørte virksomheder i forskellige kategorier med henblik på fastsættelsen af bødens grundbeløb. Hoechst har følgelig gjort gældende, at førnævnte begrundelsesmangel medførte en tilsidesættelse af retten til forsvar.
That failure to state reasons must be analysed, in Hoechst’s submission, by reference to recital 352 to the Decision, which deals with the classification of the undertakings concerned in different categories for the purposes of determining the starting amount of the fine.
Da, endvidere, den af Hoechst påberåbte begrundelsesmangel vedrører faktorer, som gav Kommissionen grundlag for at bedømme overtrædelsens grovhed, tilsigter anbringendet i det væsentlige at opnå en nedsættelse af den pålagte bøde.
It must be emphasised, moreover, that in so far as the failure to state reasons alleged by Hoechst concerns factors which enabled the Commission to determine the gravity of the infringement, the present plea seeks, in substance, to obtain a reduction in the amount of the fine.
Indledningsvis skal Kommissionen ifølge artikel 21 i forordning nr. 17, hvorefter visse beslutninger skal offentliggøres, tage hensyn til virksomhedernes berettigede interesse i, at deres forretningshemmeligheder ikke afsløres.
First of all, it should be observed that Article 21 of Regulation No 17, which provides that certain decisions are to be published, places the Commission under an obligation to take account of the undertakings’ legitimate interest in their business secrets not being published.
Endvidere skal begrundelsen for en individuel beslutning klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den
Next, it must be borne in mind that the statement of reasons for an individual decision must disclose, clearly and unequivocally, the reasoning of the institution which adopted the measure, in such a way as to allow those concerned to know the grounds
HOECHST MOD KOMMISSIONEN trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret.
HOECHST v COMMISSION of the measure adopted and the competent court to exercise its power of review.
Det nærmere indhold af begrundelseskravet skal fastlægges i lyset af den konkrete sags nærmere omstændigheder.
The requirement to state reasons must be assessed by reference to the circumstances of the case.
Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, da spørgsmålet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter artikel 253 EF, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår (Domstolens dom af 2.4.1998, sag C-367/95 P, Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France, Sml. I, s. 1719, præmis 63).
The reasoning is not required to go into all the relevant facts and points of law, since the question whether it meets the requirements of Article 253 EC must be assessed by reference not only to the wording of the act in question but also to the context in which the act was adopted (Case C-367/95 P Commission v Sytraval and Brink’s France [1998] ECR I-1719, paragraph 63).
Kravene i henhold til den væsentlige formforskrift, som begrundelsespligten udgør, er opfyldt, såfremt Kommissionen i sin beslutning giver oplysninger om de hensyn, der har dannet grundlag for at bedømme overtrædelsens grovhed og dens varighed (Domstolens dom af 16.11.2000, sag C-291/98 P, Sarrió mod Kommissionen, Sml. I, s. 9991, præmis 73, og dommen af 15.10.2002 i sagen Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 208 ovenfor, præmis 463).
The essential procedural requirement to state reasons is satisfied where the Commission indicates in its decision the factors which enabled it to determine the gravity and duration of the infringement (Case C-291/98 P Sarrió v Commission [2000] ECR I-9991, paragraph 73, and judgment of 15 October 2002 in Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 208 above, paragraph 463).
I det foreliggende tilfælde opfylder betragtning 37, 42, 50 og 55 og tabel I til beslutningen, sammenholdt med betragtning 352, den begrundelsespligt, der påhviler Kommissionen, og det er ufornødent at fastslå, om de skjulte passager indeholdt forretningshemmeligheder.
In the present case, without there being any need to determine whether or not the deleted passages contained business secrets, it must be observed that recitals 37, 42, 50 and 55 and Table I of the Decision, read in the light of recital 352, satisfy the Commission’s obligation to state reasons.
Indledningsvis angives det i betragtning 352 til beslutningen, hvilke hensyn der gjorde det muligt for Kommissionen at inddele de berørte virksomheder i to kategorier, da den skulle fastsætte bødernes grundbeløb under hensyn til overtrædelsens grovhed.
First, recital 352 to the Decision contains factors which enabled the Commission to place the undertakings concerned in two categories, in the context of the determination of the starting amount of the fines, on the basis of the gravity of the infringement.
I betragtning 352 til beslutningen anfører Kommissionen således, at Hoechst er langt den største producent af sorbater på verdensmarkedet.
At recital 352 to the Decision, the Commission thus states that Hoechst was by far the largest producer of sorbates in the worldwide market.