natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kommissionen er af den opfattelse, at idømmelse af en tvangsbøde udgør den mest passende sanktion til hurtigst muligt at få bragt den konstaterede overtrædelse til ophør.
The Commission considers that the imposing of a penalty payment constitutes the most appropriate sanction for bringing the breach of obligations to an end as quickly as possible.
Denne tvangsbødes størrelse skal beregnes ved at multiplicere et grundbeløb på 500 EUR med en koefficient på 11 (på en glidende skala fra 1 og 20), der afspejler overtrædelsens grovhed, en koefficient på 1 (på en glidende skala fra 1 og 3), der
The amount of that penalty payment is calculated by multiplying a uniform base of EUR 500 by a coefficient of 11 (on a scale of 1 to 20) for the seriousness of the infringement, a coefficient of 1 (on a scale of 1 to 3) for the duration of the
Den Portugisiske Republik har gjort gældende, at størrelsen på den af Kommissionen foreslåede tvangsbøde er åbenbart uforholdsmæssig i forhold til de i denne sag foreliggende omstændigheder, og at den ikke er i overensstemmelse med Domstolens praksis på dette område.
The Portuguese Republic considers that the amount of the penalty payment suggested by the Commission is manifestly disproportionate in the light of the circumstances of the present case and is not consistent with the Court’s well-established caselaw in the field.
De indsigelser, som denne medlemsstat har fremsat, omfatter især to aspekter ved metoden til beregning af tvangsbøden.
The objections raised by that Member State concern two aspects of the methods of calculation of the penalty payment in particular.
Domstolen bør følgelig i denne sag fastsætte tvangsbøden på grundlag af en koefficient, der ikke bør overstige 4.
Consequently, the coefficient for seriousness fixed by the Court in the present case should not exceed 4.
For det andet skal den periode, der i denne sag skal lægges til grund ved bedømmelsen af de omhandlede nationale bestemmelsers manglende overensstemmelse med direktiv 89/665, i overensstemmelse med punkt 13.3 i Kommissionens meddelelse om gennemførelse af artikel 228 EF (SEK(2005) 1658, herefter »meddelelsen af 2005«), fastsættes på årsbasis og ikke, således som Kommissionen kræver det, på daglig basis.
Second, in accordance with point 13.3 of the Commission’s Communication implementing Article 228 of the EC Treaty (SEC(2005) 1658; ‘the Communication of 2005’), the reference period to be used in these circumstances to assess whether the national legislation at issue is compatible with Directive 89/665 must be calculated on an annual basis and not, as proposed by the Commission, on a daily basis.
Den Portugisiske Republik har endvidere gjort gældende, at Domstolen uafhængigt af nedsættelsen af størrelsen på nævnte tvangsbøde og fastsættelsen af dennes hyppighed på årsbasis, skal udsætte anvendelsen af denne sanktion, indtil lovforslag nr. 56/X træder i kraft. Denne mulighed er indeholdt i punkt 13.4 i meddelelsen af
In addition, the Portuguese Republic submits that, irrespective of the reduction of the amount of that penalty payment and the setting of the frequency of that penalty on an annual basis, the Court should order the suspension of the application of that sanction until the entry into force of draft law No 56/X. That possibility is in fact
2005, hvorefter Domstolen under særlige omstændigheder kan suspendere tvangsbøden, når en medlemsstat allerede har vedtaget alle de fornødne foranstaltninger til opfyldelse af en dom, hvorved der er konstateret et traktatbrud, men hvor der uomgængeligt skal gå et vist stykke tid, inden det krævede resultat er opnået.
COMMISSION v PORTUGAL provided for in point 13.4 of the Communication of 2005, in consideration of which the Court may, in exceptional cases, order the suspension of the penalty payment when a Member State has already adopted the measures necessary to comply with a judgment finding there to be a failure to comply with obligations, but a certain amount of time must inevitably pass before the desired result is achieved.
Den Portugisiske Republik er af den opfattelse, at dette er tilfældet i denne sag.
The Portuguese Republic considers that to be the case here.
Det bemærkes i denne forbindelse, at det tilkommer Domstolen i hver enkelt sag ud fra sagens konkrete omstændigheder at bedømme, hvilke økonomiske sanktioner der skal fastsættes (dommen af 12.7.2005 i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 86, og dom af 14.3.2006, sag C-177/04, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 2461, præmis 58).
In that regard, it should be pointed out that it is for the Court to assess in each case, in the light of the circumstances of the case, the financial penalties to be imposed (Case C-304/02 Commission v France, paragraph 86, and Case C-177/04 Commission v France [2006] ECR I-2461, paragraph 58)
Således som det er blevet anført i denne doms præmis 25, har Kommissionen i denne sag nedlagt påstand om, at Den Portugisiske Republik idømmes en tvangsbøde.
In the present case, as pointed out in paragraph 25 of this judgment, the Commission suggests that the Court should impose a penalty payment on the Portuguese Republic.
Denne påstand er støttet på den beregningsmetode, som Kommissionen har fastsat i sine meddelelser af 1996 og 1997.
That suggestion is based on the method of calculation which the Commission defined in its Communications of 1996 and 1997.
Det bemærkes endvidere, at disse to meddelelser er blevet erstattet af meddelelsen af 2005, der ifølge meddelelsens punkt 25 finder anvendelse på beslutninger om at indbringe sager for Domstolen i henhold til artikel 228 EF, som Kommissionen træffer fra den 1. januar 2006.
It should also be made clear that those two communications were replaced by the Communication of 2005 which, pursuant to point 25 thereof, applies to decisions taken by the Commission from 1 January 2006 to refer a matter to the Court of Justice under Article 228 EC.
I den forbindelse bemærkes det indledningsvis, at Kommissionens påstand ikke binder Domstolen og blot udgør et nyttigt sammenligningsgrundlag (jf. dommen i sagen Kommissionen mod Grækenland, præmis 80, og i sagen Kommissionen mod Spanien, præmis 4).
In that regard, it must, first, be pointed out that the Commission’s suggestions cannot bind the Court and merely constitute a useful point of reference (see Commission v Greece, paragraph 80, and Commission v Spain, paragraph 41).
Ligeledes er retningslinjer som dem, der er indeholdt i Kommissionens meddelelser, ikke bindende for Domstolen, men bidrager til at sikre gennemsigtigheden, forudsigeligheden og retssikkerheden i denne institutions handlinger (jf. i den retning dommen af 12.7.2005 i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 85, og af 14.3.2006 i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 70).
Similarly, guidelines such as those contained in the communications of the Commission are not binding on the Court but contribute to ensuring that that institution’s actions are transparent, foreseeable and consistent with legal certainty (see, to that effect, Case C-304/02 Commission v France, paragraph 85, and Case C-177/04 Commission v France, paragraph 70).
Domstolen har ligeledes bemærket, at en dom, hvorved det pålægges at betale en tvangsbøde og/eller et fast beløb, skal pålægge en medlemsstat, der har forsømt at opfylde en dom i en traktatbrudssag, et økonomisk pres, der tilskynder den til at bringe det fastslåede traktatbrud til ophør.
The Court has also stated that the order imposing a penalty payment and/or a lump sum is intended to place a defaulting Member State under economic pressure which induces it to put an end to the breach established.
De pålagte økonomiske sanktioner skal følgelig fastsættes under hensyn til den grad af pression, der er nødvendig for at få den pågældende medlemsstat til at ændre sin adfærd (jf. i denne retning dommen af 12.7.2005 i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 91, og af 14.3.2006 i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 59 og 60).
The financial penalties imposed must therefore be decided upon according to the degree of persuasion needed in order for the Member State in question to alter its conduct (see, to that effect, Case C-304/02 Commission v France, paragraph 91, and Case C-177/04 Commission v France, paragraphs 59 and 60).
Det skal i denne sag konstateres, at Den Portugisiske Republiks befuldmægtigede på retsmødet den 5. juli 2007 bekræftede, at lovdekret nr. 48 051 fortsat var i kraft på daværende tidspunkt.
It must be found, in the present case, that, during the hearing at the Court on 5 July 2007, the agent of the Portuguese Republic confirmed that Decree-Law No 48 051 was still in force on that date.
Da det omhandlede traktatbrud har varet ved indtil Domstolens undersøgelse af de faktiske omstændigheder, må det konstateres, at den Portugisiske Republiks idømmelse af en tvangsbøde, jf. Kommissionens påstand, udgør et middel, der er egnet til at formå denne medlemsstat til at træffe de fornødne foranstaltninger til opfyldelse
Given that it must be considered that the failure to fulfil obligations at issue was still apparent when the Court examined the facts, it must be found that, as suggested by the Commission, the order imposing a penalty payment on the Portuguese Republic constitutes a means adapted in order to induce that Member State to take the meas-
KOMMISSIONEN MOD PORTUGAL af dommen i sagen Kommissionen mod Portugal (jf. i den retning dommen af 12.7.2005 i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 31, dommen af 14.3.2006 i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 21, og dommen i sagen Kommissionen mod Italien, præmis 33).
COMMISSION v PORTUGAL ures necessary to ensure compliance with the judgment in Commission v Portugal (see, to that effect, Case C-304/02 Commission v France, paragraph 31; Case C-177/04 Commission v France, paragraph 21; and Commission v Italy, paragraph 33).
For så vidt angår metoderne til beregning af en sådan tvangsbøde tilkommer det Domstolen, når den udøver sit skøn, at fastsætte denne tvangsbøde således, at denne på den ene side er afpasset efter omstændighederne, og på den anden side er proportional med det fastslåede traktatbrud såvel som med den pågældende medlemsstats betalingsevne (jf. bl.a. dommen af 12.7.2005 i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 103, og af 14.3.2006 i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 61).
Next, as regards the method of calculation of the amount of such a penalty payment, it is for the Court, in exercising its discretion, to set the penalty payment so that it is appropriate to the circumstances and proportionate both to the breach that has been established and to the ability to pay of the Member State concerned (see, inter alia, Case C-304/02 Commission v France, paragraph 103, and Case C-177/04 Commission v France, paragraph 61).
Under denne synsvinkel er de grundkriterier, der skal tages i betragtning for at sikre tvangsbødens egenskab af tvangsmiddel med henblik på en ensartet og effektiv anvendelse af fællesskabsretten, i princippet overtrædelsens varighed, dens grad af grovhed og den pågældende medlemsstats betalingsevne.
In that light, the basic criteria which must be taken into account in order to ensure that penalty payments have coercive force and Community law is applied uniformly and effectively are, in principle, the duration of the infringement, its degree of seriousness and the ability of the Member State to pay.
Ved anvendelsen af disse kriterier skal der særligt tages hensyn til den manglende opfyldelses konsekvenser for private og offentlige interesser samt til den uopsættelighed, der er i at foranledige den pågældende medlemsstat til at overholde sine forpligtelser (jf. bl.a. dommen af 12.7.2005 i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 104, og af 14.3.2006 i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 62).
In applying those criteria, regard should be had in particular to the effects of failure to comply on private and public interests and to the urgency of inducing the Member State concerned to fulfil its obligations (see, inter alia, Case C-304/02 Commission v France, paragraph 104, and Case C-177/04 Commission v France, paragraph 62).
For så vidt angår, for det første, overtrædelsens grovhed og nærmere konsekvenserne af den manglende opfyldelse af dommen i sagen Kommissionen mod Portugal for private og offentlige interesser skal det bemærkes, at adgang til på fællesskabsplan at konkurrere om offentlige kontrakter i overensstemmelse med, hvad der er anført i tredje betragtning til direktiv 89/665, kræver en betydelig udvidelse af garantierne for gennemsigtighed og ikke-forskelsbehandling.
As regards, first, the seriousness of the infringement and, in particular, the consequences of the failure to comply with the judgment in Commission v Portugal on private and public interests, it should be pointed out that, pursuant to the third recital in the preamble to Directive 89/665, the openingup of public procurement to Community competition necessitates a substantial increase in the guarantees of transparency and non-discrimination.
For at denne udvidelse kan få faktisk virkning, er det vigtigt, at der findes effektive og hurtige klagemuligheder i tilfælde af overtrædelse af fællesskabsretten vedrørende offentlige kontrakter eller af de nationale regler, der omsætter denne ret.
In order for that openingup to have tangible effects, effective and rapid remedies must be available in the case of infringements of Community law in the field of public procurement or national rules implementing that law.
Med dette formål for øje pålægger nævnte direktivs artikel 1, stk. 1, medlemsstaterne en forpligtelse til at sikre, at der effektivt og så hurtigt som muligt kan indgives klage over ordregivende myndigheders retsstridige beslutninger, mens der i direktivets artikel 2, stk. 1, litra c), lægges vægt på den omstændighed, at der fastsættes nationale procedurer for tilkendelse af skadeserstatning til borgere, der har lidt skade som følge af en sådan tilsidesættelse.
To that end, Article 1(1) of that directive requires the Member States to ensure that unlawful decisions taken by the contracting authorities may be reviewed effectively and as rapidly as possible, whereas Article 2(1)(c) thereof emphasis the fact that it is important that national procedures be laid down for awarding damages to persons harmed by such an infringement.
Den Portugisiske Republiks manglende ophævelse af lovdekret nr. 48 051, hvorefter tilkendelse af erstatning er betinget af, at de skadelidte godtgør, at de retsstridige handlinger er udført uagtsomt eller ved forsætlig forsømmelse, der kan henregnes til en portugisiske stat eller til de berørte offentlige organer, skal betragtes som alvorlig, for så vidt som den, selv om den ikke gør det umuligt for borgerne at få adgang til domstolsprøvelse, medfører, således som generaladvokaten har anført i punkt 51 i forslaget til afgørelse, at en sådan domstolsprøvelse gøres vanskeligere og mere byrdefuld, og dermed udgør en hindring for den fulde virkning af Fællesskabets politik på området for offentlige kontrakter.
The failure by the Portuguese Republic to repeal Decree-Law No 48 051, which makes the award of damages to individuals subject to the furnishing of proof of fault or fraud on the part of the Portuguese State or public entities concerned, must be regarded as serious since, although it does not render it impossible for individuals to bring judicial actions, it would appear, none the less, as also pointed out by the Advocate General in paragraph 51 of his Opinion, to render those actions more difficult and costly, so impairing the full effectiveness of the Community’s public procurement policy.
Det skal imidlertid konstateres, at den af Kommissionen anvendte koefficient på 11 (på en glidende skala fra 1-20) i denne sag forekommer at være for streng, og at en koefficient på 4 derimod på en mere passende måde afspejler den omhandlede overtrædelses grovhed.
It must none the less be found that the coefficient of 11 (on a scale of 1 to 20) suggested by the Commission appears, in the present case, to be too severe; a coefficient of 4 would be more suited, by contrast, to the seriousness of the infringement at issue.
Hvad for det andet for angår koefficienten vedrørende overtrædelsens varighed kan Kommissionens forslag, hvorefter denne fastsættes til 1, ikke godtages.
As regards, second, the coefficient relating to the duration of the infringement, the Commission’s suggestion that it be set at 1 cannot be upheld.
Det fremgår af sagsakterne, at denne koefficient er blevet beregnet på grundlag af den tid, der er forløbet fra afsigelsen af dommen i sagen Kommissionen mod Portugal til anlæggelsen af dette søgsmål.
It is apparent from the documents before the Court that that coefficient was calculated on the basis of the time which elapsed between the date of delivery of the judgment in Commission v Portugal and the date on which the present action was brought.
Det skal bemærkes, at overtrædelsens varighed skal vurderes under hensyn til det tidspunkt, hvor Domstolen har vurderet de faktiske omstændigheder, og ikke til det tidspunkt, hvor Kommissionen indbragte sagen for Domstolen (jf. i den retning dommen af 14.3.2006 i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 71).
It should be recalled that the duration of the infringement must be assessed by reference to the time when the Court assesses the facts, not the time at which the case is brought before it by the Commission (see, to that effect, Case C-177/04 Commission v France, paragraph 71).
I dette tilfælde har Den Portugisiske Republiks manglende overholdelse af dens forpligtelse til at opfylde den ovennævnte dom i sagen Kommissionen mod Portugal varet mere end tre år, når henses til det betydelige tidsrum, der er forløbet siden den 14. oktober 2004, hvor nævnte dom blev afsagt.
In the present case, the failure of the Portuguese Republic to comply with the judgment in Commission v Portugal has persisted for more than three years in the light of the considerable period of time which has elapsed since the date of delivery of that judgment, namely 14 October 2004.
På denne baggrund forekommer en koefficient på 2 (på en glidende skal fra 13) at være mere passende, når der skal tages hensyn til overtrædelsens varighed.
In those circumstances, a coefficient of 2 (on a scale of 1 to 3) would appear to be more appropriate to take account of the duration of the infringement.
Hvad for det tredje angår Kommissionens forslag om at multiplicere et grundbeløb med en koefficient, der er baseret på den berørte medlemsstats bruttonationalprodukt og på det antal stemmer, den råder over i Rådet, udgør denne i princippet et passende udtryk for denne medlemsstats betalingsevne, samtidig med at der opretholdes en rimelig forskel mellem de forskellige medlemsstater (jf. i den retning dommen i sagen Kommissionen mod Grækenland, præmis 88, i sagen Kommissionen mod Spanien, præmis 59, og dommen af 12.7.2005 i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 109).
As regards, third, the Commission’s suggestion of multiplying a basic amount by a coefficient based on the gross domestic product of the Member State concerned and on the number of votes which it has in the Council, that suggestion is an appropriate way, in principle, of reflecting that Member State’s ability to pay, while keeping the variation between Member States within a reasonable range (see, to that effect, Commission v Greece, paragraph 88; Commission v Spain, paragraph 59; and Case C-304/02 Commission v France, paragraph 109).
Imidlertid afspejler den koefficient på 3,9, som Kommissionen i denne sag har foreslået, ikke på en passende måde den udvikling i de faktorer, der ligger til grund for bedømmelsen af Den Portugisiske Republiks betalingsevne, bl.a. for så vidt angår væksten i dens bruttonationalprodukt.
However, in the present case, the coefficient of 3.9 suggested by the Commission does not adequately reflect the evolution of the factors which are at the basis of the evaluation of the Portuguese Republic’s ability to pay, in particular, as regards the growth of its gross domestic product.
Derfor bør denne koefficient, således som det i øvrigt fremgår af punkt 18.1 i meddelelsen af 2005, hæves fra 3,9 til 4,04.
Therefore, as is apparent from point 18.1 of the Communication of 2005, that coefficient must be raised from 3.9 to 4.04.
På samme måde skal det grundbeløb, hvorpå multiplikationskoefficienterne finder anvendelse, fastsættes til 600 EUR i overensstemmelse med den indeksering af beløbet på 500 EUR, som Kommissionen har foretaget i punkt 15 i samme meddelelse for at tage udviklingen i inflationen siden meddelelsens offentliggørelse i 1997 i betragtning.
Similarly, the basic amount to which the multiplier coefficients are applied must be fixed at EUR 600, in accordance with the indexing of the amount of EUR 500 set by the Commission in point 15 of that communication, in order to take account of movements in inflation since the publication of the Communication of 1997.
Ved, henset til det ovenstående, at multiplicere grundbeløbet på 600 EUR med koefficienterne 4 for overtrædelsens grovhed, 2 for overtrædelsens varighed og 4,04 for den berørte medlemsstats betalingsevne, fremkommer et beløb på 19 392 EUR pr. dags forsinkelse.
In the light of all the above, the multiplication of the basic amount of EUR 600 by coefficients, set at 4 for the seriousness of the infringement, by 2 for the duration of that infringement, and at 4.04 for the ability to pay of the Member State concerned, amounts, in the present case, to a total of EUR 19 392 per day of delay.
Dette beløb bør betragtes som passende i forhold til formålene med tvangsbøden, således som de fremgår af denne doms præmis 35.
That amount must be regarded as adequate in the light of the purposes of the penalty payment as referred to in paragraph 35 above.
For så vidt angår fastlæggelsen af tvangsbødeperioden bør det i den foreliggende sag, der drejer sig om opfyldelse af en dom afsagt af Domstolen, der forudsætter en lovgivningsændring, anses for passende at anvende tvangsbøde i form af dagsbøder (jf. i den retning dommen af 14.3.2006 i sagen Kommissionen mod Frankrig, præmis 77).
As regards the frequency of the penalty payment, in a case such as the present one concerning compliance with a judgment of the Court which involves the adoption of a legislative amendment, a penalty imposed on a daily basis should be chosen (see, to that effect, Case C-177/04 Commission v France, paragraph 77).
Endelig kan Den Portugisiske Republiks argumenter vedrørende Domstolens mulighed for i denne sag at suspendere tvangsbøden som omhandlet i punkt 13.4 i meddelelsen af 2005 ikke godtages.
Finally, the Portuguese Republic’s arguments claiming that it is possible for the Court to order, in the present case, the suspension of the penalty payment within the meaning of point 13.4 of the Communication of 2005 cannot be upheld.
Uafhængigt af den omstændighed, at denne meddelelse, således som det er anført i denne doms præmis 34, ikke er bindende for Domstolen, er det tilstrækkeligt at bemærke, at det under alle omstændigheder forholder sig således, at de fornødne foranstaltninger til opfyldelse af dommen i sagen Kommissionen mod Portugal, i modsætning til hvad der kræves i henhold til punkt 13.4 for at træffe bestemmelse om en sådan suspension, ikke er blevet vedtaget.
Irrespective of the fact that, as was pointed out in paragraph 34 of the present judgment, that communication is not binding on the Court, it is sufficient to point out that, in any event, contrary to what is required in point 13.4 of that communication for such a suspension to be granted, the measures necessary to comply with the judgment in Commission v Portugal have not been adopted.