natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Efter dens opfattelse indeholder endvidere kun Awb’s artikel 4:57 grundlag for et sådant tilbagesøgningskrav, da denne bestemmelse indrømmer forvaltningsmyndigheden et skøn til iværksættelse heraf og til at foretage en interesseafvejning mellem myndighedernes og tilskudsmodtagerens interesser.
Similarly, it considers that only Article 4.57 of the AWB permits such recovery by conferring on the administrative authority which is to do so a discretionary power in that regard, and therefore, a discretion to balance the interests of the administration and the recipient of the subsidy.
Efter Raad van States opfattelse findes der imidlertid ikke nogen retsregel, som er til hinder for, at afgørelsen om at ophæve hele tilskuddet og kræve de allerede udbetalte beløb tilbage træffes ved en og samme afgørelse. Raad van State har angivet, at ministeriet har
However, in the view of the Raad van State, no rule of national law prohibits the decision fixing the subsidy at zero and the decision recovering amounts already paid from being incorporated into a single decision.
Heraf konkluderer den forelæggende ret, at ministeriet ifølge det nationale princip om beskyttelse af den berettigede forventning burde have givet afkald på at kræve hele tilskudsbeløbet tilbage, og at national ret derfor ikke i denne sag indeholder grundlag for tilbagesøgningen.
It concludes that in the light of the national law principle of the protection of legitimate expectations, the Ministry should not have sought to claim back the unduly paid amounts in full and that, consequently, in the present case, national law provides no basis for recovery.
Raad van State er imidlertid af den opfattelse, at der foreligger en forsømmelighed i den i artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 4253/88 forudsatte betydning.
The Raad van State considers that there has been negligence within the meaning of Article 23(1) of Regulation No 4253/88.
Den forelæggende ret konstaterer herved, at Kongeriget Nederlandene ikke har truffet nogen foranstaltninger til at kræve de midler, der er gået tabt, tilbagebetalt i overensstemmelse med artikel 23, stk. 1, og rejser det spørgsmål, om denne fællesskabsretlige bestemmelse kan give medlemsstaten eller en forvaltningsmyndighed direkte beføjelse til at kræve midlerne tilbagebetalt.
After noting that the Kingdom of the Netherlands has adopted no measure to recover amounts lost within the meaning of Article 23(1), the national court states that it is uncertain whether that provision of Community law confers a direct power on a Member State or an administrative authority to recover such losses.
Endvidere rejser den forelæggende ret spørgsmålet, om det princip, der gælder i national ret for beskyttelse af den berettigede forventning, kan være mere vidtgående end det tilsvarende fællesskabsretlige princip.
In addition, it is uncertain whether the principle of the protection of legitimate expectations in national law can go further than the same principle as understood in Community law.
Sag C-384/06
Case C­384/06
I 1998 ansøgte Gemeente Rotterdam (Rotterdam Kommune) om tilskud til et uddannelsesprojekt i henhold til ESF Regeling. Der blev ydet et tilskud på 483 108 NLG, som blev gjort betinget af, at projektet blev undergivet et særskilt administrativt tilsyn.
In 1998, Gemeente Rotterdam applied for a subsidy for a training project under the ESF Regulation.
Ved afgørelse af 28. maj 1999 blev tilskuddet for 1998 fastsat til 122 612,81 NLG, som var gjort betinget af, at tilsynet med projekterne blev gennemført i overensstemmelse med bestemmelserne i ESF Regeling.
By decision of 28 May 1999, the subsidy for 1998 was determined in the amount of NLG 122 612.81, subject to the condition that the project was administered in accordance with the provisions of the ESF Regulation. Gemeente Rotterdam lodged
Ministeriet afslog den klage, som Gemeente Rotterdam indgav over afgørelsen af 28. maj 1999 og 18. juli 2001.
The Ministry declared unfounded the complaint lodged by Gemeente Rotterdam against the decisions of 28 May 1999 and 18 July 2001.
Da Rechtbank te Rotterdam ikke gav Gemeente Rotterdam medhold i den af den anlagte sag, iværksatte kommunen appel ved den forelæggende ret.
Since the appeal against the latter decision was dismissed by the Rechtbank te Rotterdam, Gemeente Rotterdam appealed to the court making the reference.
Raad van State er for det første af den opfattelse, at afgørelsen om fastsættelse af tilskuddet ikke kunne gøres betinget, og at tilsidesættelsen af den pågældende betingelse ikke gav grundlag for den foretagne ophævelse.
The Raad van State considers, first, that the determination of the subsidy cannot be conditional and that failure to fulfil such a condition cannot constitute the basis for the withdrawal.
For det andet har den forelæggende ret konstateret, at Gemeente Rotterdam ikke har undergivet sit projekt et særskilt administrativt tilsyn, således som det kræves efter bestemmelserne i ESF Regeling.
Secondly, it finds that Gemeente Rotterdam did not have the project administered by its own project administration, as required by the provisions of the ESF Regulation.
Den forelæggende ret har endvidere konstateret, at myndighederne bevidst har undladt at foretage en tilbundsgående kontrol, og den er derfor af den opfattelse, at der ikke findes nogen faktiske forhold eller omstændigheder, som ministeriet ikke med rimelighed kunne have haft kendskab til, før den traf afgørelse om fastsættelse af tilskuddet som omhandlet i Awb’s artikel 4:49, stk. 1, litra a).
The national court considers that the administration deliberately failed to carry out close supervision and considers, consequently, that there are no facts or circumstances of which the Ministry was unaware before it adopted the decision determining the subsidy within the meaning of Article 4.49(1)(a) of the AWB.
Efter Raad van States opfattelse havde afgørelsen om ophævelse af tilskuddet derfor ikke grundlag i Awb’s artikel 4:49, stk. 1, litra a), og var heller ikke begrundet i nogen af de øvrige forhold, som er nævnt i denne artikels stk. 1.
The Raad van State considers that the withdrawal decision cannot therefore be based on Article 4.49(1)(a) of the AWB nor on any of the other cases falling under paragraph 1 of that article.
Sag C-385/06
Case C­385/06
Der blev bevilget et tilskud på 410 772 NLG, som var betinget af, at projektet blev undergivet
A subsidy was granted in the amount of NLG 410 772 and was
et særskilt administrativt tilsyn. Ved afgørelse af 22. juli 1999 blev tilskuddet fastsat til 185 892 NLG og dernæst ophævet ved generaldirektoratets afgørelse af 21. september 2000 i medfør af Awb’s artikel 4:46, idet generaldirektoratet endvidere rejste krav om tilbagebetaling af de allerede udbetalte beløb.
By decision of 22 July 1999, the subsidy was determined in the amount of NLG 185 892, then determined at zero by decision of the Directorate General dated 21 September 2000 on the basis of Article 4.46 of the AWB. The Directorate General also claimed back the amounts already paid.
Ved afgørelse af 23. november 2001 afslog generaldirektoratet den klage, som blev indgivet af Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant, hvorved generaldirektoratet angav, at afgørelsen om at ophæve tilskuddet herefter var baseret på Awb’s artikel 4:49 og ikke på denne lovs artikel 4:46.
By decision of 23 November 2001, the Directorate General dismissed as unfounded the complaint lodged by Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant, although it stated that the decision to determine the subsidy at zero was no longer based on Article 4.46 of the AWB but on Article 4.49 thereof.
Afgørelsen af 23. november 2001 blev begrundet med, at generaldirektoratet ikke på det tidspunkt, da afgørelsen af 22. juli 1999 blev truffet, var bekendt med, at bestemmelserne i ESF Regeling var tilsidesat.
The decision of 23 November 2001 is based on the fact that, at the date of the decision of 22 July 1999, the Directorate General was unaware that the rules in the ESF Regulation had not been complied with.
Herefter anlagde Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant sag ved Rechtbank Breda til prøvelse af afgørelsen af 23. november 2001, som imidlertid ikke gav sammenslutningen medhold, hvorefter denne iværksatte appel ved den forelæggende ret.
Since the appeal against the decision of 23 November 2001 was dismissed by the Rechtbank Breda, Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant appealed to the court making the reference.
Raad van State har konstateret, at Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant ikke har overholdt forpligtelsen til at undergive projektet et særskilt administrativt tilsyn, således som det kræves efter bestemmelserne i ESF Regeling.
The Raad van State considers that Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant did not fulfil the obligation to provide the project with its own project administration, as required by the provisions of the ESF Regulation.
Den forelæggende ret er imidlertid af den opfattelse, at generaldirektoratet ikke på tidspunktet for afgørelsen om tilskuddets fastsættelse kunne være uvidende om, at denne forpligtelse ikke var opfyldt.
However, that court considers that the Directorate General could not have been unaware that the abovementioned obligation had not been fulfilled at the time of the determination decision.
Generaldirektoratet fastsatte nemlig bevidst tilskuddet uden at kontrollere de bilag, som var fremlagt af Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant.
In fact, the Directorate General deliberately determined the subsidy without examining the documents supplied by Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant.
Heraf konkluderer Raad van State, at generaldirektoratet ikke kunne basere ophævelsen af sin afgørelse på nogen af de forhold, som er nævnt i Awb’s artikel 4:49, eller på artikel 15 i ESF Regeling.
The Raad van State concludes that the Directorate General cannot base its withdrawal decision either on one of the cases referred to in Article 4.49 of the AWB or on Article 15 of the ESF Regulation.
Efter Raad van States opfattelse fandtes der derfor ingen hjemmel i national ret til at ophæve tilskuddet efter fastsættelsen heraf.
Consequently, it considers that national law does not contain any basis for withdrawing the subsidy after it had been determined.
Disse begrænsninger i national ret i mulighederne for at kræve tilskuddet tilbagebetalt følger ifølge Raad van State af de nationale principper om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning.
Those limitations on recovery laid down in national law flow from the domestic law principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations.
Raad van State er imidlertid af den opfattelse, at tilsidesættelsen af bestemmelserne i ESF Regeling udgør en forsømmelighed ifølge artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 4253/88.
However, the Raad van State considers failure to comply with the rules in the ESF Regulation constitutes negligence within the meaning of Article 23(1) of Regulation No 4253/88.
Den fremhæver endvidere, at Kongeriget Nederlandene ikke har
That court also points out that the Kingdom of the Netherlands has
Den rejser dels det spørgsmål, om medlemsstaten kan udlede en direkte beføjelse af denne fællesskabsforordning, dels, om medlemsstaten i bekræftende fald i medfør af en sådan beføjelse kan lade en af sine forvaltningsmyndigheder tilbagesøge de allerede udbetalte midler.
The national court is unsure, on the one hand, whether a Member State can derive a power directly from the abovementioned Community regulation and, on the other, whether any such power permits a Member State or one of its administrative authorities to recover amounts already paid.
Endelig er den nationale ret i tvivl om, hvorvidt princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i national ret kan være mere vidtgående end det tilsvarende princip i fællesskabsretten.
Finally, it is unsure as to whether the principle of the protection of legitimate expectations in national law can go further that the same principle in Community law.
Dette er baggrunden for, at Raad van State har besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
It was in those circumstances that the Hoge Raad der Nederlanden decided to stay the proceedings and to refer to the Court the following questions for a preliminary ruling:
Fælles spørgsmål i de tre sager
Questions which are identical in the three cases
»1) a) Kan en medlemsstat, henholdsvis en forvaltningsmyndighed i denne stat, udlede en direkte beføjelse af en forordning, dvs. en beføjelse, som ikke har hjemmel i national ret?
‘(1) ( a) Can a Member State or an administrative authority of that State derive a power directly — that is to say without a basis in national law — from a regulation?
b) I bekræftende fald, indeholder artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 4253/88 […] beføjelse for en medlemsstat til at ophæve en afgørelse om fastsættelse af tilskud og kræve det udbetalte tilskud tilbagebetalt, når det forudsættes, at […] artikel 23 forpligter medlemsstaterne hertil i tilfælde af misbrug eller forsømmelighed i denne bestemmelses forstand?«
(b) If so, does Article 23(1) of Regulation No 4253/88 … confer the power to withdraw the determination of the subsidy and to recover the amount paid, on the basis that Article 23 requires the Member States to do so where there is irregularity or negligence within the meaning of that article?’
Spørgsmål i sag C-383/06
Question specific to Case C-383/06
»2) I benægtende fald, medfører artikel 10 EF, sammenholdt med artikel 249 EF, at en national retsforskrift som artikel 4:57 i [Awb] — i henhold til hvilken fejlagtigt udbetalte tilskud og forskud kan tilbagekræves — skal fortolkes i overensstemmelse med forordning [nr. 4253/88]?«
‘(2) If not, does Article 10 EC, read in conjunction with Article 249 EC thereof, mean that a national provision such as Article 4.57 of the [AWB] — under which amounts of subsidy or advances unduly paid may be recovered — must be interpreted in conformity with [Regulation No 4253/88]?’
Fælles spørgsmål i sag C-384/06 og C-385/06
Question which is identical in both Case C-384/06 and C- 385/06
»2) I benægtende fald, medfører artikel 10 EF, sammenholdt med artikel 249 EF, at en national retsforskrift som artikel 4:49, stk. 1, i [Awb] — i henhold til hvilken forvaltningsmyndigheden kan ophæve afgørelsen om fastsættelse af tilskuddet eller ændre den til skade for modtageren [enten] på grund af faktiske omstændigheder eller forhold, som den ikke med rimelighed kunne have kendskab til på det tidspunkt, da tilskuddet blev fastsat, og som ville have medført, at det var blevet fastsat til et lavere beløb end i afgørelsen om tilskuddet, [eller] såfremt tilskuddet var urigtigt fastsat og tilskudsmodtageren vidste eller burde have vidst det, [eller] såfremt tilskudsmodtageren efter fastsættelsen af tilskuddet ikke har opfyldt de forpligtelser, der er knyttet hertil — skal fortolkes i overensstemmelse med forordning [nr. 4253/88]?«
‘(2) If not, is a national legal provision like Article 4.49.1 of the [AWB], on the basis of which the authority may withdraw the determination of the subsidy or amend it to the detriment of the beneficiary if (a) there are facts or circumstances of which it could not reasonably have been aware at the time the subsidy was determined and which would have resulted in a lower subsidy being determined than that in the order on the granting of the subsidy, (b) the determination of the subsidy was made in error and the beneficiary knew this or should have known it, or (c) after the determination of the subsidy, the beneficiary has not fulfilled the obligations attached thereto, to be interpreted, pursuant to Article 10 EC in conjunction with Article 249 EC, in a manner that conforms to [Regulation No 4253/88]?’
Fælles spørgsmål i de tre sager
Question identical in all three cases
»3) I bekræftende fald, begrænses denne fortolkning af almindelige retsgrundsætninger, der udgør en del af fællesskabsretten, navnlig principperne om retssikkerhed og om beskyttelse af den berettigede forventning?«
‘(3) If so, is that interpretation limited by general legal principles which form part of Community law, in particular the principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations?’
»4) a) Såfremt spørgsmål 3 besvares bekræftende, opstår der med hensyn til denne begrænsning spørgsmålet om, hvorvidt de nationale principper om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning kan være mere vidtgående end de almindelige retsgrundsætninger i fællesskabsretten — navnlig retsgrundsætningerne om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning — som skal overholdes ved anvendelsen af forordning [nr. 4253/88]?
‘(4) (a) If the answer to the third question is in the affirmative, the question arises, in relation to that limitation, whether national principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations can be more far-reaching than general principles of Community law, especially the principles of legal certainty and the protection of legitimate interests which are to be complied with when applying [Regulation No 4253/88]?
b) Endvidere spørges, om det har nogen betydning for anvendelsen af fællesskabsrettens almindelige retsgrundsætninger om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning, at det må tilregnes den medlemsstat selv, som yder tilskuddet, at tilskudsmodtageren ikke har overholdt de forpligtelser, der er knyttet til udbetalingen heraf, og som følger af de relevante bestemmelser i fællesskabsretten?«
(b) In applying the Community legal principles of legal certainty and legitimate expectations, is it of significance that the Member State granting the subsidy is itself responsible for the fact that the subsidy recipient has failed to fulfil the subsidy obligations which flow from the relevant part of Community law?’
Fælles spørgsmål i sag C-384/06 og C-385/06
Questions which are identical in Case C-348/06 and Case C-385/06
»4) Såfremt spørgsmål 3 besvares bekræftende, opstår der med hensyn til denne begrænsning spørgsmålet om, hvorvidt de nationale principper om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning, der ligger til grund for artikel 4:49, stk. 1, i [Awb], kan være mere vidtgående end de almindelige retsgrundsætninger i fællesskabsretten — navnlig retsgrundsætningerne om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning — som skal overholdes ved anvendelsen af forordning [nr. 4253/88]?
‘(4) If the answer to the third question is in the affirmative, the question arises, in relation to that limitation, whether the national principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations which underlie Article 4.49.1 of the [AWB] may be more far-reaching than general principles of Community law, especially the principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations which are to be complied with when applying [Regulation No 4253/88]?
5) Endvidere spørges, om det på baggrund af artikel 10 EF har nogen betydning ved anvendelsen af fællesskabsrettens retsgrundsætninger om retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning, at tilskudsmodtageren er en offentligretlig juridisk person?«
(5) Is it of any relevance, having regard to Article 10 EC, when applying the Community law principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations, that the beneficiary is a legal person under public law?’
Spørgsmål i sag C-385/06
Questions specific to Case C-385/06
»6) Medfører artikel 23, stk. 1, i forordning [nr. 4253/88] også, at afgørelsen om udbetalingen af tilskud skal ophæves, og de udbetalte beløb tilbagekræves, såfremt det er ubestridt, at medlemsstaten allerede har tilbagebetalt [ESF] det fejlagtigt udbetalte tilskud, eller der i hvert fald er truffet foranstaltning hertil, og såfremt ophævelsen og tilbagekrævningen skal ske enten i medfør af forordningens artikel 23, stk. 1, eller i medfør af artikel 4:49, stk. 1, i [Awb], fortolket i overensstemmelse med forordningen?
‘(6) Does it follow from Article 23(1) of [Regulation No 4253/88] that the determination of the subsidy is to be withdrawn and the sums paid are to be recovered if it is established that the Member State has already repaid an unduly granted subsidy to the [ESF], or has in any event made a ruling to that effect, if, either on the basis of Article 23(1) of [Regulation No 4253/88] or on the basis of Article 4.49.1 of the [AWB] interpreted in accordance with the regulation the determination of the subsidy is to be withdrawn and the sums paid are to be recovered?
7) Såfremt der ikke består nogen forpligtelse efter artikel 23, stk. 1, i forordning [nr. 4253/88] til at ophæve afgørelsen og tilbagekræve tilskuddet, findes der da andre bestemmelser i fællesskabsretten, såsom artikel 4, stk. 1, i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18. december 1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (EFT L 312, s. 1), hvorefter der påhviler medlemsstaten en direkte forpligtelse eller en forpligtelse på grundlag af artikel 4:49, stk. 1, [Awb], fortolket i overensstemmelse med forordningen, til at ophæve og tilbagekræve tilskud af den art, som er udbetalt i denne sag i strid med fællesskabsretten?«
(7) If there is no duty to withdraw and recover under Article 23(1) of [Regulation No 4253/88], are there other provisions of Community law, such as for example Article 4(1) of Regulation No 2988/95 of 18 December 1995 on the protection of the European Communities’ financial interests (OJ 1995 L 312, p. 1), on the basis of which the Member State is obliged, directly or through interpretation of Article 4.49.1 of the [AWB], in conformity with the regulation, to withdraw the determination of, and claim repayment of, subsidies granted in breach of Community law, such as those in dispute here?’
Ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den 22. november 2006 er sagerne C-383/06 — C-385/06 blevet forenet med henblik på den skriftlige og mundtlige forhandling samt domsafsigelsen.
By order of the President of the Court of 22 November 2006, Cases C-383/06 to C-385/06 were joined for the purposes of the written and oral procedure and for the judgment.
Om de præjudicielle spørgsmål
The questions referred to the Court
De præjudicielle spørgsmål vedrørende anvendelsen af artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 4253/88 samt artikel 10 EF og 249 EF
The questions concerning the application of Article 23(1) of Regulation No 4253/88, Article 10 EC and Article 249 EC
Med det første spørgsmål i hver af hovedsagerne ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om en fællesskabsforordning, dvs. i denne sag artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 4253/88, udgør et relevant retsgrundlag for de nationale myndigheder til at tilbagekræve beløb, som er fejlagtigt udbetalt inden for rammerne af de europæiske strukturfonde.
By its first question in each case, the national court essentially asks whether a Community regulation and, in particular, Article 23(1) of Regulation No 4253/88, constitutes a relevant legal basis for the recovery by national administrative authorities of sums unduly paid in the framework of the European Structural Funds.
Såfremt disse spørgsmål besvares benægtende, ønsker den forelæggende ret med det andet spørgsmål oplyst, om artikel 10 EF og 249 EF kan anvendes som retsgrundlag for at fortolke den nationale lovgivning i overensstemmelse med forordningen.
Should those questions be answered in the negative, the national court, in its second questions, asks whether Articles 10 EC and 249 EC can be used as a legal basis for an interpretation of national rules in conformity with that regulation.
Såfremt artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 4253/88 ikke medfører nogen forpligtelse til at ophæve afgørelsen eller tilbagekræve de fejlagtigt udbetalte midler, spørger den forelæggende ret endvidere med det syvende spørgsmål, om forordning nr. 2988/95 udgør et relevant retsgrundlag for tilbagekrævningen af sådanne midler.
The national court also asks, in its seventh question, whether, if Article 23(1) of Regulation No 4253/88 does not require either withdrawal or recovery of sums unduly paid, Regulation No 2988/95 constitutes a relevant legal basis for the recovery of such sums.