natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Når en stat afhænder et aktiv til en ekstern investor, modtager den en modydelse.
When a State divests an asset to an outside investor it receives consideration.
Der foreligger statsstøtte, hvis den indskudte kapital er mindre end værdien af de afhændede aktiver, jf. princippet om den private investor 74.
State aid arises if, under the private investor principle, the money raised is lower than the value of the assets sold.
I forbindelse med oprettelsen af SFMI-Chronopost var den eneste eksterne investor TAT, som fik 34% af aktierne.
74 With the creation of SFMI-Chronopost, the only outside investor to be involved was TAT, which took a 34% shareholding.
Et hvilket som helst beløb, som SFMI-Chronopost betalte til La Poste, ville blot have mindsket datterselskabets værdi og tilsvarende værdien af La Postes aktier.
If SFMI-Chronopost had paid any money to La Poste, that would simply have reduced the value of the subsidiary and, correspondingly, that of La Poste’s shareholding.
Hvad indebar La Postes oprettelse af SFMI-Chronopost helt konkret?
What precisely occurred when La Poste created SFMI-Chronopost?
Jeg mener, at man navnlig må sondre mellem aktiviteter inden for kurerpostvirksomhed på den ene side og værdien af disse aktiviteter på den anden.
It seems to me that, in particular, a distinction must be drawn between, on one hand, the activities relating to the express delivery service and, on the other hand, the value of those activities.
Efter min opfattelse finder princippet om den private investor også anvendelse i en situation, hvor et statsligt selskab overfører en aktivitet til et til formålet oprettet datterselskab 75.
It seems to me that the private investor principle is also applicable to the conversion by a State entity of an activity into a subsidiary.
Spørgsmålet er, om en privat investor ville have handlet på samme
75The question is whether a private investor would have acted in the same way rather than, for example, selling off the
Det står fast, at det nye selskab overtog aktiviteterne.
It is clear that the new entity took over the activities.
De omfattede forvaltningen og brugen af kundekredsen.
They included the management and utilisation of the client base.
Gennem selve oprettelsen af datterselskabet tilfaldt den
However, through the very creation of the
74 — Jf. i denne retning dom af 28.1.2003, sag C-334/99, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 1139, præmis 133 og 134, vedrørende privatisering af en virksomhed i det tidligere Østtyskland til en negativ købspris.
74 — See, to that effect, Case C-334/99 Germany v Commission [2003] ECR I-1139, paragraphs 133 to 134, relating to the sale for a negative price of an enterprise in former East Germany.
75 — De kriterier, Domstolen fastlagde i sin dom, kan derimod ikke anvendes, eftersom de vedrører omkostningsdækning i forretningsmæssige transaktioner mellem et moderselskab og et datterselskab i den statslige sektor.
75 — The test laid down in Chronopost I is, conversely, inapplicable since that test relates to cost coverage in commercial transactions between parent and subsidiary in the State sector.
fordi La Poste ikke fik nogen modydelse fra SFMI-Chronopost 78.
78 business to an outside party.
Dette spørgsmål kommer Kommissionen faktisk ind på i forbindelse med dens beregning af den interne rente for La Postes kapitalindskud i 1986 76.
In effect, the Commission addresses this question in the contested decision by examining the IRR achieved on La Poste’s equity injection in 1986. 76
Jeg foreslår følgelig Domstolen også at give appellanterne medhold i det fjerde appelanbringende.
For the reasons set out above, I suggest that the Court should also allow the fourth ground of appeal.
I henhold til artikel 61 i Domstolens statut kan Domstolen, når den ophæver den af Retten trufne afgørelse, selv træffe endelig afgørelse, hvis sagen er moden til påkendelse, eller hjemvise den til Retten til afgørelse.
Under Article 61 of the Statute of the Court of Justice the Court may, if it quashes the decision of the Court of First Instance, give final judgment in the matter where the state of the proceedings so permits or refer the case back to the Court of First Instance for judgment.
I den appellerede dom bemærker Retten med føje, at den nuværende artikel 87, stk. 1, EF definerer statslige interventioner efter deres virkninger 77.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance quite rightly notes that what is now Article 87(1) EC distinguishes measures of State intervention in relation to their effects.
Jeg har imidlertid svært ved at se, hvordan oprettelsen af SFMI-Chronopost kan have haft en fordrejende virkning på markedet.
77However, I find it difficult to see how the creation of SFMI-Chronopost can have had a distorting effect on the market.
SFMI-Chronopost var kun en ny konkurrent i den forstand, at det var et nyoprettet selskab med et nyt navn.
It was a new competitor only to the extent that it was a newly created company with a new name.
Aktiviteterne og kundekredsen var Postadex’.
The activities and the client base were those of Postadex.
Det er langt mere sandsynligt, at virkningen af oprettelsen af et særskilt datterselskab til varetagelse af aktiviteter, som tidligere hørte under et statsligt monopol, i sidste instans vil føre til øget konkurrence på markedet, forudsat at datterselskabets transaktioner med moderselskabet gennemføres efter de principper, Domstolen opstillede i sin dom.
It seems far more likely that the effect of creating a separate subsidiary to carry out activities formerly subsumed under a State monolith will, providing business transactions with its parent are conducted on the basis of the Chronopost I formula, ultimately be to enhance competitiveness in the market.
Eftersom Retten fandt, at den ikke var i stand til at tage stilling til nogle af de klagepunkter, der var fremført i forbindelse med det fjerde anbringendes første led, fordi begrundelsen i den anfægtede beslutning var utilstrækkelig 79, mener jeg ikke, at sagen er moden til påkendelse.
Since the Court of First Instance considered that it could not examine some of the arguments in the first part of the fourth plea on the ground that the reasoning in the contested decision was insufficient, 79it seems to me that the state of proceedings does not allow the Court to give final judgment.
Jeg foreslår derfor, at sagen hjemvises til Retten, og at afgørelsen
I therefore propose that the case be referred back to the Court of First Instance
Af alle disse grunde mener jeg ikke, at La Poste, da det omdannede Postadex til et datterselskab, samtidig forærede SFMI-Chronopost et beløb svarende til værdien af Postadex.
For all these reasons, I do not consider that, at the time of the conversion of Postadex into a subsidiary, La Poste relinquished the value of Postadex to SFMI-Chronopost.
Retten begik derfor en fejl, da den fastslog, at overførslen af Postadex til SFMI-Chronopost udgjorde statsstøtte, om sagens omkostninger udsættes.
Consequently, the Court of First Instance erred in holding that the transfer of Postadex to SFMI-Chronopost constitutes State aid and that costs be reserved.
På baggrund af det anførte foreslår jeg Domstolen at træffe følgende afgørelse:
In the light of the arguments above, I suggest that the Court:
»— Den af Retten i Første Instans afsagte dom af 7. juni 2006 i sagen UFEX m.fl. mod Kommissionen (sag T-613/97) ophæves, i det omfang den annullerede Kommissionens beslutning 98/365/EF af 1. oktober 1997 om Frankrigs påståede støtte til SFMI-Chronopost, »for så vidt som den fastslår, at hverken den logistiske og forretningsmæssige bistand, som La Poste har ydet sit datterselskab SFMI-Chronopost, eller overførslen af Postadex udgør statsstøtte til SFMI-Chronopost«.
— set aside the judgment delivered on 7 June 2006 by the Court of First Instance in Case T-613/97 UFEX and Others v Commission to the extent that it annulled Commission Decision 98/365/EC of 1 October 1997 concerning alleged State aid granted by France to SFMI-Chronopost ‘in so far as it finds that neither the logistical and commercial assistance provided by La Poste to its subsidiary, SFMI-Chronopost, nor the transfer of Postadex constitute State aid to SFMI-Chronopost’;
— Sagen hjemvises til Retten i Første Instans.
— refer the case back to the Court of First Instance;
— Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.«
— reserve the costs.
I de forenede sager C-341/06 P og C-342/06 P, angående to appeller i henhold til artikel 56 i Domstolens statut, iværksat den 4. august 2006,
APPEALS under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, brought on 4 August 2006,
La Poste, Paris (Frankrig), ved avocat H. Lehman (sag C-342/06 P), sagsøgere, de øvrige parter i appelsagen:
La Poste, established in Paris (France), represented by H. Lehman, avocat (C-342/06 P), appellants, the other parties to the proceedings being:
CRIE SA, under konkurs, Asnières (Frankrig), ved avocats E. Morgan de Rivery og J. Derenne, sagsøgere i første instans,
CRIE SA, in liquidation, established in Asnières (France), represented by E. Morgan de Rivery and J. Derenne, avocats, applicants at first instance,
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved C. Giolito, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg, sagsøgt i første instans,
Commission of the European Communities, represented by C. Giolito, acting as Agent, with an address for service in Luxembourg, defendant at first instance,
Den Franske Republik ved G. de Bergues og F. Million, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg, intervenient i første instans, har
French Republic, represented by G. de Bergues and F. Million, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, intervener at first instance,
DOMSTOLEN (Store Afdeling) sammensat af præsidenten, V. Skouris, afdelingsformændene P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, G. Arestis og U. Lõhmus samt dommerne P. Kūris, E. Juhász, A. Borg Barthet, J. Malenovský (refererende dommer), E. Levits og A. Ó Caoimh, generaladvokat: E. Sharpston justitssekretær: R. Grass, på grundlag af den skriftlige forhandling, og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 6. december 2007, afsagt følgende
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, G. Arestis and U. Lõhmus, Presidents of Chambers, P. Kūris, E. Juhász, A. Borg Barthet, J. Malenovský (Rapporteur), E. Levits and A. Ó Caoimh, Judges,
I appelskrifterne har selskaberne Chronopost SA (herefter »Chronopost«) (sag C-341/06 P) og La Poste (sag C-342/06 P) nedlagt påstand om ophævelse af dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 7. juni 2006 i sagen UFEX m.fl. mod Kommissionen (sag T-613/97, Sml. II., s. 1531, herefter »den appellerede dom«).
By their appeals, Chronopost SA (‘Chronopost’) (C-341/06 P) and La Poste (C-342/06 P) ask the Court to set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 7 June 2006 in Case T-613/97 UFEX and Others v Commission [2006] ECR II-1531 (‘the judgment under appeal’).
Ved den appellerede dom annullerede Retten delvist Kommissionens beslutning 98/365/EF af 1. oktober 1997 om Frankrigs påståede støtte til SFMI-Chronopost (EFT 1998 L 164, s. 37, herefter »den omtvistede beslutning«).
In the judgment under appeal, the Court of First Instance partly annulled Commission Decision 98/365/EC of 1 October 1997 concerning alleged State aid granted by France to SFMI-Chronopost (OJ 1998 L 164, p. 37; ‘the contested decision’).
I — Tvistens baggrund
Background to the dispute
Sagens baggrund er fremstillet i den appellerede doms præmis 218 på følgende måde
The facts of the dispute are set out as follows in paragraphs 2 to 18 of the judgment under appeal:
»2 [La Poste], der har et lovbeskyttet monopol på almindelig postbesørgelse, var indtil udgangen af 1990 en del af den franske forvaltning.
‘2 [La Poste], which operates as a legal monopoly in the ordinary mail sector, was an integral part of the French State administration until the end of 1990.
Fra den 1. januar 1991 blev La Poste en offentligretlig juridisk person i overensstemmelse med bestemmelserne i lov nr. 90-568 af 2. juli 1990 om organisation af det offentlige post- og telekommunikationsvæsen (JORF af 8.7.1990, s. 8069, herefter »lov 90-568«).
Since 1 January 1991, it has been a legal entity governed by public law by virtue of Law 90-568 of 2 July 1990 on the organisation of the public post and telecommunications service (JORF of 8 July 1990, p. 8069; “Law 90-568”).
Société française de messagerie internationale (herefter »SFMI«) er et privatretligt selskab, der siden udgangen af 1985 har været overladt driften af La Postes kurertjeneste.
The Société française de messagerie internationale (“SFMI”) is a company incorporated under private law which has been entrusted with the management of La Poste’s express delivery service since the end of 1985.
Virksomheden blev etableret med en egenkapital på 10 mio. franske franc (FRF) (ca. 1 524 490 EUR), fordelt mellem finansieringsselskabet Sofipost (66%), der er 100% ejet af La Poste, og TAT Express (34%), som er et datterselskab af luftfartsselskabet Transport aérien transrégional (herefter »TAT«).
SFMI was formed with a share capital of FRF 10 million (approximately EUR 1 524 490) held as to 66% by Sofipost, a holding company wholly owned by La Poste, and as to 34% by TAT Express, a subsidiary of the airline Transport aérien transrégional (“TAT”).
De nærmere bestemmelser om drift og markedsføring af den kurertjeneste, som SFMI forestår under navnet EMS Chronopost, er fastlagt i en instruks fra Ministeriet for Postvæsen og Telekommunikation af 19. august 1986. Ifølge denne
The detailed conditions for the operation and marketing of the express delivery service provided by SFMI under the name of EMS/Chronopost were set out in an order from the French Ministry of Posts and Telecommunications of 19 August
I 1992 blev den af SFMI drevne kurertjeneste ændret.
In 1992 the structure of the express delivery business carried out by SFMI changed.
Sofipost og TAT stiftede et nyt selskab, [Chronopost], hvoraf de fortsat ejede henholdsvis 66% og 34% af aktierne.
Sofipost and TAT set up a new company, [Chronopost], in which their respective holdings were still 66% and 34%.
SFMI blev købt af GD Express Worldwide France, der er datterselskab af et internationalt joint venture mellem det australske selskab TNT og postvæsener i fem lande; en fusion, der blev godkendt af Kommissionen ved beslutning af 2. december 1991 (sag IV/M.102 — TNT/Canada Post, DBP Postdienst, La Poste, PTT Poste og Sweden Post) (EFT C 322, s. 19).
SFMI was acquired by GD Express Worldwide France, the subsidiary of an international common operator whose participants are the Australian company TNT and the post offices of five countries, a concentration which was authorised by a Commission decision of 2 December 1991 (Case IV/M.102 — TNT/Canada Post, DBP Postdienst, La Poste, PTT Poste and Sweden Post) (OJ 1991 C 322, p. 19).
Syndicat français de l’express international (SFEI) […] er en fagforening i henhold til fransk ret, der omfatter næsten alle de virksomheder, der driver kurertjeneste i konkurrence med SFMI-Chronopost.
Syndicat français de l’express international (SFEI)… is a trade association established under French law, grouping together almost all the companies offering express delivery services competing with SFMI-Chronopost.
Den 21. december 1990 indgav SFEI en klage til Kommissionen bl.a. med den begrundelse, at den logistiske og forretningsmæssige bistand, som La Poste ydede [SFMI-Chronopost], indebar statsstøtte i EF-traktatens artikel 92’s forstand (efter ændring nu artikel 87 EF).
On 21 December 1990 SFEI lodged a complaint with the Commission [of the European Communities] alleging principally that the logistical and commercial assistance provided by La Poste to [SFMI-Chronopost] constituted State aid within the meaning of Article 92 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 87 EC).
Forskellen mellem markedsprisen for sådanne tjenesteydelser og den pris, som [SFMI-Chronopost] reelt betalte, hævdedes at udgøre statsstøtte.
It alleged that the difference between the market price for the purchase of such services and the price actually paid by [SFMI-Chronopost] constituted State aid.
En økonomisk undersøgelse, der blev foretaget af konsulentvirksomheden Braxton [herefter »Braxton«] efter anmodning fra SFEI, blev vedlagt klagen med henblik på bedømmelse af støttebeløbet i perioden 1986-1989.
An economic study carried out by Braxton, a consultancy firm [‘Braxton’], at SFEI’s request, was appended to the complaint in order to demonstrate the value of the amount of aid during the period from 1986 to 1989.
Kommissionen meddelte ved skrivelse af 10. marts 1992 SFEI, at dens klage var henlagt. Den 16. maj 1992 anlagde SFEI sammen med andre virksomheder sag ved Domstolen med påstand om annullation af denne beslutning.
By letter of 10 March 1992, the Commission notified SFEI of its decision to take no action on the complaint.
Domstolen fastslog, at det var ufornødent at træffe afgørelse i sagen (Domstolens kendelse af 18.11.1992, sag C-222/92, SFEI m.fl. mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser), idet Kommissionen ved beslutning af 9. juli 1992 besluttede at ophæve beslutningen af 10. marts 1992.
The Court ruled that it was not necessary to proceed to judgment (order of 18 November 1992 in Case C-222/92 SFEI and Others v Commission, not published in the ECR) in the light of the Commission decision of 9 July 1992 to withdraw the decision of 10 March 1992.
Den Franske Republik fremsendte efter anmodning fra Kommissionen oplysninger ved skrivelse af 21. januar 1993, ved telefax af 3. maj 1993 og ved skrivelse af 18. juni 1993.
At the Commission’s request, the French Republic provided information by letter of 21 January, by fax of 3 May and by letter of 18 June 1993.
10 Den 16. juni 1993 anlagde SFEI med andre virksomheder sag ved tribunal de commerce de Paris mod SFMI, Chronopost, La Poste m.fl..
10 On 16 June 1993 SFEI and other undertakings brought an action before the Tribunal de commerce de Paris (Paris Commercial Court) against SFMI, Chronopost, La Poste and others.
En yderligere undersøgelse fra [Braxton], der var vedlagt stævningen, ajourførte oplysningerne fra den første undersøgelse og udvidede bedømmelsesperioden for støtte indtil udgangen af 1991.
A second study by Braxton was attached to the application, updating the information contained in the first study and evaluating the amount of the aid up to the end of 1991.
Tribunal de commerce de Paris forelagde ved dom af 5. januar 1994 Domstolen flere præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af traktatens artikel 92 og EF-traktatens artikel 93 (nu artikel 88 EF), hvoraf et vedrørte begrebet statsstøtte under omstændighederne i den foreliggende sag.
In a judgment of 5 January 1994, the Tribunal de commerce de Paris referred several questions to the Court of Justice for a preliminary ruling on the interpretation of Article 92 of the Treaty and Article 93 of the EC Treaty (now Article 88 EC), one of which sought clarification of the concept of State aid in the circumstances of the present case.
Den franske regering fremlagde som bilag til sit indlæg af 10. maj 1994 for Domstolen en økonomisk undersøgelse foretaget af selskabet Ernst & Young. Domstolen udtalte ved dom af 11. juli 1996 (sag C-39/94, SFEI m.fl., Sml. I, s. 3547 […]), at »en offentlig virksomheds ydelse af logistisk og forretningsmæssig bistand til privatretlige datterselskaber, som driver virksomhed underlagt den frie konkurrence, kan udgøre statsstøtte i den i traktatens artikel 92 anførte betydning, hvis vederlaget herfor er lavere end det, som ville være blevet forlangt under sædvanlige markedsbetingelser« (præmis 62). 11 I mellemtiden meddelte Kommissionen ved skrivelse af 20. marts 1996 Den Franske Republik, at den indledte proceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2.
The French Government lodged, as an annex to its observations of 10 May 1994, an economic study by Ernst & Young. In Case C-39/94 SFEI and Others [1996] ECR I-3547 …, the Court ruled that “the provision of logistical and commercial assistance by a public undertaking to its subsidiaries, which are governed by private law and carry on an activity open to free competition, is capable of constituting State aid within the meaning of Article 92 of the Treaty if the remuneration received in return is less than that which would have been demanded under normal market conditions” (paragraph 62). 11 In the meantime, by a letter from the Commission dated 20 March 1996, the French Republic was notified of the initiation of the procedure under Article 93(2) of the EC Treaty.
Den 30. maj 1996 fremkom Den Franske Republik med sine bemærkninger hertil til Kommissionen.
On 30 May 1996 the French Republic sent the Commission its comments in this regard.
13 Den 17. august 1996 indgav SFEI sine bemærkninger til meddelelsen til Kommissionen.
13 On 17 August 1996 SFEI submitted its observations to the Commission in response to that notice.
SFEI vedlagde en ny økonomisk undersøgelse foretaget af kontoret Bain & Co. SFEI udvidede i øvrigt området for sin klage af 21. december 1990 med visse nye elementer, navnlig udnyttelsen af La Postes image, privilegeret adgang til Radio Frances frekvenser, told- og afgiftsprivilegier samt La Postes investering i platforme til kurerpostvirksomhed. 14 Kommissionen oversendte SFEI’s bemærkninger til Den Franske Republik i september 1996.
It attached to its observations another economic study by Bain & Co. In addition, SFEI extended its complaint of 21 December 1990 to cover a number of additional points, including the use of La Poste’s brand image, privileged access to the air waves of Radio France, customs and tax privileges and La Poste’s investment in dispatching platforms. 14 The Commission passed SFEI’s comments to the French Republic in September 1996.
Den Franske Republik fremsendte som svar en skrivelse til Kommissionen, hvori var vedlagt en økonomisk undersøgelse foretaget af konsulentvirksomheden Deloitte Touche Tohmatsu (herefter »Deloitte-undersøgelsen«).
In reply, the French Republic addressed a letter to the Commission, attaching to it an economic study by Deloitte Touche Tohmatsu, a consultancy company (the “Deloitte report”).
Følgende fremgår af den appellerede doms præmis 19-23:
According to paragraphs 19 to 23 of the judgment under appeal:
»19 Kommissionen fastslog i den [omtvistede] beslutning, at der skal sondres mellem to kategorier af foranstaltninger.
‘19 In the contested decision, the Commission stated that it was necessary to distinguish between two sets of measures.
Den første kategori består af dels La Postes logistiske bistand, hvorved La Postes infrastruktur blev stillet til rådighed for SFMI-Chronopost med henblik på indsamling, sortering, transport, omdeling og overbringelse af forsendelser, dels den forretningsmæssige bistand, dvs. SFMI-Chronoposts adgang til La Postes kundekreds og overdragelse af La Postes
The first set is the provision by La Poste of (i) logistical assistance, which consists in making available to SFMI-Chrono-post the use of the postal infrastructure for the collection, sorting, transport and delivery of its dispatches, and (ii) commercial assistance, which consists in SFMI-Chronopost’s access to La Poste’s customers and enjoyment of its goodwill. The
20 Kommissionen var derfor af den opfattelse, at det relevante spørgsmål var, »om betingelserne for transaktionen mellem La Poste og SFMI-Chronopost [kunne] sammenlignes med betingelserne for en tilsvarende transaktion mellem et privat moderselskab, der meget vel kan have monopol (f.eks. hvis selskabet har enerettigheder), og dets datterselskab«.
20 The Commission considered that the relevant question was “whether the terms of the transaction between [La Poste] and SFMI-Chronopost [were] comparable to those of an equivalent transaction between a private parent company, which may very well be a monopoly (for instance, because of the ownership of exclusive rights), and its subsidiary”.