natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Der ønskes med det foreliggende præjudicielle spørgsmål imidlertid udelukkende oplyst, om denne betingelse kun kan anses for opfyldt, hvis sagsøgeren i hovedsagen har gjort fællesskabsretten gældende inden for rammerne af den retssag, han har anlagt til prøvelse af den pågældende forvaltningsafgørelse.
The present question referred for a preliminary ruling is designed to ascertain solely whether such a condition is met only if the claimant relied on Community law in the legal action brought by him against the administrative decision in question.
Som generaladvokaten nemlig med rette har anført i punkt 100-104 i forslaget til afgørelse, baserer den præjudicielle forelæggelse sig på en dialog mellem domstole,
As the Advocate General explains in points 100 to 104 of his Opinion, the system of references for a preliminary ruling is based on a dialogue between one court and
Det bemærkes i øvrigt, således som anført af Kommissionen og af generaladvokaten i punkt 93-95 i forslaget til afgørelse, at ordlyden af dommen i sagen Kühne & Heitz ikke på nogen måde indikerer, at sagsøgeren har pligt til inden for rammerne af sit søgsmål, der er anlagt i henhold til national ret, at fremsætte anbringender, der støttes på de dele af fællesskabsretten, som senere er blevet genstand for en præjudiciel afgørelse fra Domstolen. 44
Moreover, as observed by the Commission and by the Advocate General in points 93 to 95 of his Opinion, the wording of Kühne & Heitz does not in any way indicate that the claimant is required to have raised, in his legal action under domestic law, the point of Community law that was subsequently the subject of the Court’s preliminary ruling. 44
Det kan således ikke udledes af dommen i sagen Kühne & Heitz, at parterne for at opfylde den tredje betingelse, der er opstillet i nævnte dom, skal have fremsat anbringender for den nationale ret, der støttes på de pågældende dele af fællesskabsretten. For at denne betingelse skal anses for opfyldt, er det nemlig tilstrækkeligt, at de pågældende dele af fællesskabsretten, hvis fortolkning viser sig at have været urigtig i lyset af en dom, der efterfølgende er blevet afsagt af Domstolen, enten er blevet vurderet af den nationale ret, der træffer afgørelse i øverste instans, eller kunne have været rejst ex officio af denne. 45
It cannot therefore be inferred from Kühne & Heitz that, for the purposes of the third condition established by that judgment, the parties must have raised before the national court the point of Community law in question. In order for that condition to be satisfied, it is sufficient if either the point of Community law the interpretation of which proved to be incorrect in light of a subsequent judgment of the Court was considered by the national court ruling at final instance or it could have been raised by the latter of its own motion. 45
Det første præjudicielle spørgsmål skal derfor besvares med, at inden for rammerne af en sag ved et forvaltningsorgan vedrørende en anmodning om genoptagelse af en forvaltningsafgørelse, der er blevet endelig som følge af en dom afsagt af en ret, der traf afgørelse som øverste instans, og denne dom i betragtning af en efterfølgende praksis fra Domstolen er baseret på en urigtig fortolkning af fællesskabsretten, er det ifølge fællesskabsretten ikke et krav, at sagsøgeren i hovedsagen har gjort fællesskabsretten gældende under den nationale retssag, han har anlagt til prøvelse af denne afgørelse.
Accordingly, the answer to the first question referred must be that, in the context of a procedure before an administrative body for review of an administrative decision that became final by virtue of a judgment, delivered by a court of final instance, which, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, was based on a misinterpretation of Community law, Community law does not require the claimant to have relied on Community law in the legal action under domestic law which he brought against the administrative decision.
Med sit andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om fællesskabsretten forskriver en tidsfrist for at fremsætte en anmodning om genoptagelse af en forvaltningsafgørelse, der er blevet endelig.
By its second question, the referring court essentially asks whether Community law imposes a limit in time for making an application for review of an administrative decision that has become final.
Kempter har indledningsvis understreget, at fællesskabsretten ikke indeholder nogen særlig bestemmelse om udelukkelses- eller forældelsesfrist for en anmodning om genoptagelse.
Kempter notes first of all that Community law does not contain any specific provision relating to a timelimit or limitation period for an application for review.
Kempter har desuden tilføjet, at i overensstemmelse med dommen i sagen Kühne & Heitz kan den berørte part kun gøre sin ret til genoptagelse af en forvaltningsafgørelse, der er blevet endelig, gældende, hvis en national bestemmelse giver mulighed for det. For at afgøre, om denne ret er eller ikke er tidsmæssigt begrænset, er det således nødvendigt at tage hensyn til de nationale bestemmelser vedrørende forældelse. I - 463
It adds that, in accordance with Kühne & Heitz, the person concerned can assert his right to review of the administrative decision that has become final only in so far as a national provision so permits. Therefore, in order to decide whether or not this right is subject to a time-limit, the national provisions concerning limitation should be referred to. I - 463
Kempter har ligeledes anført, at såfremt fællesskabsbestemmelser vedrørende udelukkelses- eller forældelsesfrister analogt finder anvendelse, bør selskabets anmodning ikke af den grund betragtes som for sent fremsat, henset til, at den blev fremsat mindre end tre år efter, at generaladvokatens forslag til afgørelse i Emsland-Stärke-sagen blev fremsat, dvs. det tidspunkt, hvorfra en ændring i de tyske retters veletablerede retspraksis tidligst kunne have forekommet.
Kempter also submits that, if Community provisions governing timelimits or limitation periods were to be applied by analogy, its application should still not be regarded as out of time, in view of the fact that it was lodged less than three years after the date of the Advocate General’s Opinion in Emsland-Stärke, that is to say the time from which a change in the German courts’ settled caselaw could have been envisaged.
Hvad angår den fjerde betingelse, der blev opstillet af Domstolen i dommen i sagen Kühne & Heitz, tilslutter både den tjekkiske og den finske regering sig det synspunkt, der blev fremsat af den forelæggende ret, hvorefter den frist, der herved blev fastsat af Domstolen for at anmode om genoptagelse af en endelig forvaltningsafgørelse, skal være knyttet til det tidspunkt, hvor den pågældende faktisk fik kendskab til den pågældende retspraksis. 51
In the case of the fourth condition established by the Court in Kühne & Heitz, the Czech and Finnish Governments agree with the view expressed by the referring court that the timelimit which the Court thereby created for applying for review of an administrative decision that has become final should be linked to positive awareness of the caselaw on the part of the person concerned. 51
Disse regeringer har videre gjort gældende, at fællesskabsretten ikke er til hinder for, at retten til at anmode om genoptagelse af en ulovlig forvaltningsafgørelse begrænses i tid.
They further submit that Community law does not prevent the right to apply for review of an unlawful administrative decision from being limited in time.
De nationale procesregler kan således gyldigt fastsætte, at denne type anmodninger skal fremsættes inden for bestemte frister, der er fastsat i overensstemmelse med principperne om ækvivalens og effektivtet.
National procedural rules may thus legitimately provide that this type of application must be made within a specific period, provided that the principles of equivalence and effectiveness are observed.
Ifølge Kommissionen vedrører det andet præjudicielle spørgsmål alene intervallet mellem afsigelsen af Domstolens dom, hvoraf det fulgte, at forvaltningsafgørelsen var ulovlig, og Kempters fremsættelse af anmodningen om genoptagelse og omgørelse af denne afgørelse.
According to the Commission, the second question referred for a preliminary ruling concerns only the interval between delivery of the Court’s judgment causing the administrative decision to be unlawful and the application submitted by Kempter for review and withdrawal of that decision.
Desuden har Kommissionen anført, at princippet om medlemsstaternes procesautonomi er til hinder for fastsættelsen af en frist på fællesskabsplan.
In addition, the Commission states that the principle of procedural autonomy of the Member States precludes the setting of a timelimit at Community level.
KEMPTER fastsat i dommen i sagen Kühne & Heitz, således at den forudsætter, at den berørte part ufortøvet har rettet henvendelse til forvaltningsorganet efter at have fået kendskab til Domstolens præjudicielle dom, hvoraf det følger, at den endelige forvaltningsafgørelse er ulovlig, og at det sker inden for en vis frist fra afsigelsen af denne dom, som forekommer rimelig, henset til de principper, der gælder i national ret, og som er i overensstemmelse med principperne om ækvivalens og effektivitet. Domstolens svar
KEMPTER be supplemented so as to require the person concerned to have complained to the administrative body immediately after becoming aware of the preliminary ruling of the Court causing the administrative decision that has become final to be unlawful, and within a period of time after delivery of the Court’s judgment which appears to be reasonable in light of the principles of national law and consistent with the principles of equivalence and effectiveness.
Hvad angår spørgsmålet om de tidsmæssige grænser for at fremsætte en anmodning om genoptagelse skal det indledningsvis bemærkes, at i sagen Kühne & Heitz havde den sagsøgende virksomhed anmodet om genoptagelse og omgørelse af forvaltningsafgørelsen mindre end tre måneder efter, at den havde fået kendskab til dommen af 5. oktober 1994 i sagen Voogd Vleesimport en -export (sag C-151/93, Sml. I, s. 4915), hvoraf det fulgte, at forvaltningsafgørelsen var ulovlig. 55
With regard to the question of timelimits for making an application for review, it should be noted first of all that, in the case which gave rise to the judgment in Kühne & Heitz, the claimant undertaking applied for review and amendment of the administrative decision within a period not exceeding three months after it had become aware of the judgment in Case C-151/93 Voogd Vleesimport en -export [1994] ECR I-4915 which caused the administrative decision to be unlawful. 55
Ganske vist fastslog Domstolen i sin vurdering af de faktiske omstændigheder, der lå til grund for dommen i sagen Kühne & Heitz, at varigheden af den frist, inden for hvilken anmodningen om genoptagelse var blevet fremsat, skulle tages i betragtning, og at den i samspil med de øvrige betingelser, der blev angivet af den forelæggende ret, begrundede, at den anfægtede forvaltningsafgørelse blev genoptaget. Ikke desto mindre opstillede Domstolen ikke krav om, at en anmodning om genoptagelse nødvendigvis skal fremsættes umiddelbart efter, at den berørte part har fået kendskab til Domstolens praksis, hvorpå anmodningen støttes. I - 465
It is true that, in its assessment of the factual circumstances of the case which gave rise to the judgment in Kühne & Heitz, the Court held that the length of the period within which the application for review had been made was to be taken into consideration and, in conjunction with the other circumstances indicated by the referring court, justified review of the contested administrative decision. Nevertheless, the Court did not require that an application for review necessarily had to be made immediately after the applicant had become aware of the decision of the Court on which the application was based. I - 465
Det skal fastslås, således som generaladvokaten har anført i punkt 132 og 134 i forslaget til afgørelse, at fællesskabsretten ikke fastsætter nogen bestemt frist for fremsættelse af en anmodning om genoptagelse.
It is clear that, as the Advocate General notes in points 132 and 134 of his Opinion, Community law does not impose any specific timelimit for making an application for review.
Følgelig kan den fjerde betingelse, der blev nævnt af Domstolen i dommen i sagen Kühne & Heitz, ikke fortolkes som en pligt til at fremsætte den pågældende anmodning om genoptagelse inden for en bestemt frist, efter at den berørte person har fået kendskab til Domstolens praksis, hvorpå anmodningen støttes. 57
Consequently, the fourth condition referred to by the Court in Kühne & Heitz cannot be interpreted as an obligation to make the application for review in question within a certain specific period after the applicant has become aware of the decision of the Court on which the application itself is based. 57
Sådanne frister kan nemlig ikke antages i praksis at gøre det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til fællesskabsretten (Grundig Italiana-dommen, præmis 34).
Such timelimits are not liable to render practically impossible or excessively difficult the exercise of rights conferred by Community law (Grundig Italiana, paragraph 34).
Det følger af denne faste retspraksis, at medlemsstaterne af hensyn til retssikkerhedsprincippet kan kræve, at en anmodning om genoptagelse og omgørelse af en endelig forvaltningsafgørelse, der er i strid med fællesskabsretten, således som den efterfølgende er blevet fortolket af Domstolen, skal indgives til den kompetente forvaltningsmyndighed inden for en rimelig frist.
It follows from that settled caselaw that the Member States may, on the basis of the principle of legal certainty, require an application for review and withdrawal of an administrative decision that has become final and is contrary to Community law as interpreted subsequently by the Court to be made to the competent administrative authority within a reasonable period.
Følgelig skal det andet præjudicielle spørgsmål besvares med, at fællesskabsretten ikke fastsætter nogen tidsfrist for fremsættelse af en anmodning om genoptagelse af en endelig forvaltningsafgørelse.
Consequently, the answer to the second question referred must be that Community law does not impose any limit in time for making an application for review of an administrative decision that has become final.
Sag C-199/06
Case C-199/06
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig))
(Reference for a preliminary ruling from the Conseil d’État (France))
»Statsstøtte — artikel 88, stk. 3, EF — nationale domstole — tilbagesøgning af en ulovligt gennemført støtte — støtte, der er erklæret forenelig med fællesmarkedet«
(State aid — Article 88(3) EC — National courts — Recovery of unlawfully implemented aid — Aid declared compatible with the common market)
Statsstøtte — påtænkte støtteforanstaltninger — tildeling af en støtte i strid med forbuddet i artikel 88, stk. 3, EF — Kommissionens senere beslutning, der erklærer støtten for forenelig med fællesmarkedet — forpligtelserne for en national domstol, der er forelagt et krav om tilbagebetaling
State aid — Planned aid — Granting of aid contrary to the prohibition laid down by Article 88(3) EC — Subsequent Commission decision declaring the aid compatible with the common market — Obligations of national courts before which claims for repayment are brought
Statsstøtte — påtænkte støtteforanstaltninger — tildeling af en støtte i strid med forbuddet ifølge artikel 88, stk. 3, EF — Kommissionens senere beslutning, der erklærer støtten for forenelig med fællesmarkedet — Fællesskabets retsinstansers annullation af denne beslutning — tilbagevirkende gyldighed — støttemodtagerens berettigede forventning — ingen forventning, medmindre der foreligger særlige omstændigheder
State aid — Planned aid — Granting of aid contrary to the prohibition laid down by Article 88(3) EC — Subsequent Commission decision declaring the aid compatible with the common market — Annulment of that decision by the Community court — Retroactivity — Recipients’ legitimate expectations — None save for exceptional circumstances
I en situation, hvor en begæring støttet på artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF bedømmes, efter at Kommissionen har vedtaget en positiv beslutning, skal den nationale domstol, uafhængigt af konstateringen af, at den omhandlede støtte er forenelig med fællesmarkedet, træffe afgørelse om gyldigheden af gennemførelsesforanstaltningerne og om tilbagesøgningen af den økonomiske støtte, der er tildelt.
In a situation where a claim based on the last sentence of Article 88(3) EC is examined after the Commission has adopted a positive decision, the national court, notwithstanding the declaration of the compatibility of the aid in question with the common market, must adjudicate on the validity of the implementing measures and on the recovery of the financial support granted.
I et sådant tilfælde pålægger fællesskabsretten den nationale domstol at træffe passende foranstaltninger for effektivt at afhjælpe virkningerne af ulovligheden.
In such a case, Community law requires that court to order the measures appropriate effectively to remedy the consequences of the unlawfulness.
Fællesskabsretten pålægger imidlertid selv ikke i fraværet af særlige omstændigheder den nationale domstol en forpligtelse til at anordne tilbagesøgning af hele den ulovlige støtte.
However, even in the absence of exceptional circumstances, Community law does not impose an obligation of full recovery of the unlawful aid.
erhvervsdrivende end støttemodtagerens side medfører støttens ulovlighed i så fald dels, at de udsættes for den risiko, der dog ikke blev realiseret, at en uforenelig støtte gennemføres, dels at de i givet fald undergives de konkurrencemæssige virkninger af en forenelig støtte på et tidligere tidspunkt, end de ellers ville have gjort.
payment of the aid. In that case, from the point of view of operators other than the recipient of such aid, its unlawfulness will, first, expose them to the risk, in the result unrealised, of the implementation of incompatible aid, and, second, make them suffer, depending on the circumstances earlier than they would have had to, in competition terms, the effects of compatible aid.
Hvad angår støttemodtageren vil den utilbørlige fordel have bestået i dels, at den pågældende ikke betalte renter, der skulle have været erlagt af det omhandlede beløb svarende til den forenelige støtte, hvis han havde måttet låne beløbet på markedet i afventning af Kommissionens beslutning, dels en forbedring af den pågældendes konkurrencemæssige stilling over for andre erhvervsdrivende på markedet, så længe ulovligheden varer.
From the aid recipient’s point of view, the undue advantage will have consisted, first, in the nonpayment of the interest which it would have paid on the amount in question of the compatible aid, had it had to borrow that amount on the market pending the Commission’s decision, and, second, in the improvement of its competitive position as against the other operators in the market while the unlawfulness lasts.
Den nationale domstol skal således i henhold til fællesskabsretten pålægge støttemodtageren at betale renter for den periode, hvor der forelå ulovlighed.
The national court must therefore, applying Community law, order the aid recipient to pay interest in respect of the period of unlawfulness.
Artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF er nemlig begrundet i det bevarende formål at sikre, at der kun gennemføres støtte, der er forenelig med fællesmarkedet.
The last sentence of Article 88(3) EC is based on the preservative purpose of ensuring that compatible aid alone is implemented.
Med henblik på at nå dette mål gennemføres en påtænkt støtte ikke, førend enhver tvivl om støttens forenelighed er fjernet ved Kommissionens endelige beslutning.
In order to achieve that purpose, the implementation of planned aid is to be deferred until the doubt as to its compatibility is resolved by the Commission’s final decision.
Hvis Kommissionen vedtager en positiv beslutning, vil det formål ikke blive bragt i fare ved en for tidlig udbetaling af støtten. Set fra andre
When the Commission adopts a positive decision, it is then apparent that such purpose has not been frustrated by the premature
Den nationale domstol kan i givet fald inden for rammerne af sin nationale lovgivning endvidere anordne tilbage-
Within the framework of its domestic law, the national court may, if appropriate, also order the recovery of the
CELF OG MINISTRE DE LA CULTURE ET DE LA COMMUNICATION søgning af ulovlig støtte, uden at det har betydning for medlemsstatens ret til på et senere tidspunkt på ny at gennemføre støtten.
CLEF AND MINISTRE DE LA CULTURE ET DE LA COMMUNICATION unlawful aid, without prejudice to the Member State’s right to re-implement it, subsequently.
(jf. præmis 45-53 og 55 samt domskonkl. 1)
(see paras 45-53, 55, operative part 1)
Selv om det er rigtigt, at det ikke kan udelukkes, at en støttemodtager vil kunne henvise til særlige omstændigheder, der hos denne retmæssigt har kunnet skabe en forventning om, at denne støtte var lovlig, og på grundlag heraf undgå tilbagebetaling, kan den blotte omstændighed, at der foreligger en positiv beslutning, der senere annulleres, ikke give grund til at nære en sådan forventning.
Whilst it is true that a recipient cannot be precluded from relying on exceptional circumstances on the basis of which it had legitimately assumed the aid to be lawful and thus from declining to refund that aid, on the other hand the mere existence of the subsequently annulled positive decision cannot be regarded as capable of having caused such an expectation.
Når der nemlig er anlagt et annullationssøgsmål til prøvelse af en positiv beslutning, kan en støttemodtager ikke have vished om støttens lovlighed, hvilket er det eneste, der ville kunne skabe en berettiget forventning hos den pågældende, så længe Fællesskabets retsinstanser ikke har truffet endelig afgørelse.
Where an action for annulment has been brought against a positive decision, the recipient is not entitled to harbour any assurance as to the lawfulness of the aid so long as the Community court has not delivered a definitive ruling.
Det følger heraf, at når Fællesskabets retsinstanser annullerer en kommissionsbeslutning, der fastslår, at en støtte, der er gennemført i strid med artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF, er forenelig med fællesmarkedet, omfatter forpligtelsen efter denne bestemmelse til at afhjælpe virkningerne af en ulovlig støtte også, medmindre der foreligger særlige omstændigheder — med henblik på beregningen af de beløb, som støttemodtageren skal betale — perioden, der er forløbet mellem vedtagelsen af en positiv kommissionsbeslutning og Fællesskabets retsinstansers annullation af nævnte beslutning.
It follows that, where a Commission decision declaring compatible with the common market aid implemented in breach of the last sentence of Article 88(3) EC is annulled by the Community court, the obligation arising from that provision to remedy the consequences of the aid’s unlawfulness extends also, for the purposes of calculating the sums to be paid by the recipient, and save for exceptional circumstances, to the period between that adoption of the Commission’s positive decision and its annulment by the Community court.
Når Fællesskabets retsinstanser annullerer en beslutning fra Kommissionen, som erklærer en støtte forenelig med fællesmarkedet, der — i strid med forbuddet fastsat i artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF — var blevet gennemført uden at afvente Kommissionens endelige beslutning, finder formodningen om, at retsakter er lovlige, og reglen om en annullations tilbagevirkende kraft anvendelse i nævnte rækkefølge.
When the Community court annuls a Commission decision declaring compatible with the common market aid which, contrary to the prohibition laid down by the last sentence of Article 88(3) EC, had been implemented without awaiting the Commission’s final decision, the presumption of the lawfulness of the acts of the Community institutions and the rule that annulment is retroactive apply in turn.