natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I, s. 6295) præciserede Domstolen i denne henseende efter at have bemærket, at dette begreb i forbindelse med Fællesskabets konkurrenceregler omfatter enhver enhed, som udøver økonomisk virksomhed, uanset dens retlige status og finansieringsmåde, at det er den virksomhed, der består i at udbyde varer og tjenesteydelser på markedet, der kendetegner begrebet erhvervsmæssig virksomhed, således at den virksomhed, der består i køb af produkter, ved bedømmelsen af virksomhedens karakter ikke adskilles fra den senere brug, som gøres af produkterne, og at det er den efterfølgende anvendelse af det købte produkt, der nødvendigvis bestemmer karakteren af den virksomhed, der består i køb.
Acknowledging, however, that the penal nature of such anti-doping rules and the magnitude of the penalties applicable if they are breached are capable of producing adverse eects on competition because they could, if penalties were ultimately to prove unjustied, result in an athlete’s unwarranted exclusion from sporting events, and thus in impairment of the conditions under which the activity at issue is engaged in, the Court made clear that, in order not to be covered by the prohibition laid down in Article 81(1) EC, the restrictions thus imposed by such rules must be limited to what is necessary to ensure the proper conduct of competitive sport.
I tre andre domme har Domstolen bekræftet visse dele af definitionen af begrebet konkurrencebegrænsende aftale i artikel 81 EF’s forstand, idet den samtidig har foretaget præciseringer heraf. I General Motors-sagen (dom af 6.4.2006, sag C-551/03, Sml.
Three further judgments deserve special mention in regard to the substantive application of the competition rules by the Court.
Domstolen fastslog således, at en aftale vedrørende distribution har et restriktivt formål i artikel 81 EF’s forstand, hvis den klart udtrykker, at der har foreligget en vilje til at behandle eksportsalg på en mindre gunstig måde end indenlandske salg, og således fører til en opdeling af det relevante marked, idet den fremhævede, at et sådant formål ikke kun kan nås gennem direkte eksportrestriktioner, men ligeledes gennem indirekte foranstaltninger, såsom en foranstaltning, der håndhæves af en bilproducent inden for rammerne af en forhandleraftale, hvorefter eksportsalg er udelukket fra den forhandlerne tildelte bonusordning, for så vidt som de angår de økonomiske vilkår for disse transaktioner.
The Court considered, however, that such legislation containing an absolute prohibition of derogation, by agreement, from the minimum fees set by a scale of lawyers’ fees for services which are (a) court services and (b) reserved to lawyers constitutes a restriction on freedom to provide services laid down in Article 49 EC and that it is for the national court to determine whether such legislation, in the light of the detailed rules for its application, actually serves the objectives of protection of consumers and the proper administration of justice which
Endnu tre domme bør særskilt nævnes for så vidt angår Domstolens materielle anvendelse af konkurrencereglerne.
Court of Justice might justify it and whether the restrictions it imposes do not appear disproportionate having regard to those objectives.
I sagen Cipolla m.fl. (dom af 5.12.2006, forenede sager C-94/04 og C-202/04, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), hvorved der blev indgivet anmodninger om præjudiciel afgørelse af henholdsvis Corte d’appello di Torino (Italien) og af Tribunale di Roma (Italien), fastslog Domstolen, at artikel 10 EF, 81 EF og 82 EF ikke er til hinder for en medlemsstats vedtagelse af en lovbestemmelse, hvorved der efter et udkast fra en advokatorganisation godkendes en tarif, der indeholder en undergrænse for salærerne til advokatstandens medlemmer, og som principielt ikke kan fraviges, såvel vedrørende ydelser forbeholdt de nævnte advokater som vedrørende ydelser såsom udenretlige tjenesteydelser, der også kan præsteres af enhver anden erhvervsdrivende, som ikke er undergivet nævnte tarif.
Last, in Case C-125/05 Vulcan Silkeborg (judgment of 7 September 2006, not yet published in the ECR) and in Joined Cases C-376/05 and C-377/05 A. Brünsteiner (judgment of 5 December 2006, not yet published in the ECR), also references for a preliminary ruling, the Court had for the first time the opportunity to adjudicate on a number of questions inherent in the entry into force of the last regulation on exemption by category applicable to the motor vehicle sector, Regulation (EC) No 1400/2002 20, and also to provide its first interpretations of that regulation.
Domstolen lagde imidlertid til grund, at sådanne bestemmelser med et absolut forbud mod ved aftale at fravige de mindstesalærer, der er fastsat i en tarif for advokatsalærer for ydelser, som dels er af juridisk karakter, dels er forbeholdt advokater, udgør en restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser som omhandlet i artikel 49 EF, og det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om sådanne bestemmelser under hensyn til den måde, hvorpå de konkret gennemføres, reelt opfylder de formål om beskyttelse af forbrugerne og god retspleje, der kan begrunde dem, og om de restriktioner, bestemmelserne pålægger, ikke er uforholdsmæssige i forhold hertil.
In those cases the Court, in particular, held that, while the entry into force of Regulation (EC) No 1400/2002 did not, of itself, require the reorganisation of the distribution network of a supplier within the meaning of the first indent of Article 5(3) of Regulation (EC) No 1475/95 21, that entry into force might, however, in the light of the particular nature of the distribution network of each supplier, have required changes that were so signicant that they must be truly considered as representing a reorganisation within the meaning of that provision and that in that regard it is for the national courts or arbitrators to determine, in the light of all the evidence in the case before them, whether that is the position.
Endelig havde Domstolen for første gang i Vulcan Silkeborg-sagen (dom af 7.9.2006, sag C-125/05, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser) og i A. Brünsteiner-sagen (dom af 5.12.2006, forenede sager C-376/05 og C-377/05, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), ligeledes vedrørende anmodninger om præjudicielle afgørelser, anledning til at udtale sig om spørgsmål forbundet med ikrafttræden af den seneste gruppefritagelsesforordning vedrørende motorkøretøjsbranchen, forordning nr. 1400/2002 20, samt til at foretage sine første fortolkninger heraf.
In A. Brünsteiner, the Court further held that, on a proper construction of Article 4 of Regulation (EC) No 1400/2002, once the transitional period provided for by Article 10 of that regulation had expired, the block exemption under that regulation did not apply to contracts satisfying the conditions for block exemption under Regulation (EC) No 1475/95 which had as their object at least one of the hardcore restrictions listed in Article 4, with the result that all the contractual terms restrictive of competition contained in such contracts were liable to be caught by the prohibition laid down in Article 81(1) EC, if the conditions for exemption under Article 81(3) EC were not satised.
I disse sager fastslog Domstolen bl.a., at selv om ikrafttrædelsen af forordning nr. 1400/2002 ikke i sig selv gjorde det nødvendigt at foretage en reorganisering af en leverandørs forhandlernet i overensstemmelse med artikel 5, stk. 3, første afsnit, første led, i forordning nr. 1475/95 21, kunne forordningens ikrafttrædelse imidlertid på grund af særlige organisatoriske forhold ved den enkelte leverandørs forhandlernet nødvendiggøre ændringer af en sådan betydning, at de udgør en egentlig reorganisering af forhandlernettet i denne bestemmelses forstand, og at det i denne henseende tilkommer de nationale domstole og voldgiftsretterne at vurdere, om dette er tilfældet ud fra alle konkrete forhold i den sag, de skal tage stilling til.
The Court made clear, in that regard, that the consequences, for all other parts of the agreement or for other obligations owing from it, of the prohibition of contractual terms incompatible with Article 81 EC are not, however, a matter for Community law and that it is therefore for the national court to determine, in accordance with the national law applicable, the extent and consequences, for the contractual relation as a whole, of the prohibition of certain terms under Article 81 EC.
Domstolen præciserede i denne henseende, at virkningerne af forbuddet mod aftalebestemmelser, der er uforenelige med artikel 81 EF, for aftalen i øvrigt og for andre heraf følgende forpligtelser, imidlertid ikke skal bedømmes efter fællesskabsretten, og at det således tilkommer den
In Case C-105/04 P Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v Commission (judgment of 21 September 2006, not yet published in the ECR) and Case C-113/04 P Technische Unie v Commission (judgment of 21 September 2006, not yet published in the ECR), the Court, while rearming that compliance with the reasonable time requirement in the conduct of administrative procedures relating to competition policy constitutes a general principle of Community law whose observance the Community judicature ensures,
Kommissionens forordning (EF) nr. 1400/2002 af 31.7.2002 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis inden for motorkøretøjsbranchen (EFT L 203, s. 30).
Commission Regulation (EC) No 1400/2002 of 31 July 2002 on the application of Article 81(3) of the Treaty to categories of vertical agreements and concerted practices in the motor vehicle sector (OJ L 203, 1.8.2002, p. 30).
Kommissionens forordning (EF) nr. 1475/95 af 28.6.1995 om anvendelse af [artikel 81], stk. 3, [EF] på kategorier af salgs- og serviceaftaler vedrørende motorkøretøjer (EFT L 145, s. 25).
Commission Regulation (EC) No 1475/95 of 28 June 1995 on the application of Article [81](1) [EC] to certain categories of motor vehicle distribution and servicing agreements (OJ L 145, 29.6.1995, p. 25).
To af dem vedrører i det væsentlige procedurespørgsmål og spørgsmål vedrørende bevisførelse.
The Court further observed that examination of any interference with the exercise of the rights of the defence owing to the excessive duration of the administrative procedure cannot be limited solely to the second phase of that procedure, but must also cover the phase preceding notication of the statement of objections and, especially, determine whether that excessive duration was capable of aecting the ability of the undertakings concerned to defend their rights in future.
I sagerne Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied mod Kommissionen (dom af 21.9.2006, sag C-105/04 P, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser) og Technische Uni mod Kommissionen (dom af 21.9.2006, sag C-113/04 P, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser) fastslog Domstolen, idet den bekræftede, at overholdelsen af en rimelig frist ved gennemførelsen af administrative procedurer på området for Fællesskabets konkurrencepolitik udgør et generelt fællesskabsretligt princip, hvis overholdelse Fællesskabets retsinstanser sikrer, at konstateringen af en procedures udstrakte varighed, der ikke kan tilskrives de berørte virksomheder, kun kan medføre annullation af en beslutning, hvorved der konstateres en overtrædelse som følge af en tilsidesættelse af dette princip, hvis nævnte varighed til skade for virksomhedernes ret til kontradiktion har kunnet have haft indflydelse på resultatet af proceduren.
In the same two cases, the Court further held, on the basis of its caselaw according to which the existence of an anticompetitive practice or agreement must in most cases be inferred from a number of coincidences and indicia which, taken together, may, in the absence of another plausible explanation, constitute evidence of an infringement of the competition rules, that the fact that evidence of the existence of a continuous infringement had not been produced for certain specic periods did not preclude the infringement from being regarded as established during a longer overall period than those periods provided that such a finding was supported by objective and consistent indicia.
Domstolen bemærkede endvidere, at undersøgelsen af en eventuel hindring for udøvelsen af retten til kontradiktion ikke kun skal være begrænset til procedurens anden fase, men ligeledes den fase, der ligger forud for meddelelsen af klagepunkter, og den skal særligt fastlægge, hvorvidt procedurens udstrakte varighed har kunnet påvirke de berørte virksomheders fremtidige muligheder for forsvar.
Last, the Court also recalled in those judgments that, for the purposes of the application of Article 81(1) EC, where the various actions form part of an ‘overall plan’, owing to their identical object, which distorts competition within the common market, the Commission is entitled to impute liability for those actions according to participation in the infringement considered as a whole and that there is no need to take account of the actual eects of those actions where it appears that their object is to prevent, restrict or distort competition within the common market.
I de to sager fastslog Domstolen for det andet med udgangspunkt i sin retspraksis, hvorefter den omstændighed, at der foreligger en konkurrencebegrænsende praksis eller aftale, i størstedelen af tilfældene udledes ved en slutning ud fra et vist antal sammenfaldende omstændigheder og indicier, der, når de betragtes samlet, og i mangel af en anden logisk forklaring kan udgøre beviset for en tilsidesættelse af konkurrencereglerne, at den omstændighed, at der ikke blev fremlagt bevis for tilstedeværelsen af en fortsat overtrædelse for visse bestemte perioder, ikke er til hinder for, at overtrædelsen anses for at foreligge i en periode, der samlet set er længere end denne, eftersom en sådan konstatering hviler på objektive og samstemmende indicier.
In Technische Unie v Commission, the Court also referred to its consistent case-law, according to which it is sucient for the Commission to demonstrate that an undertaking concerned in meetings during which agreements of an anticompetitive nature were concluded, without having manifestly opposed them, in order to prove to the requisite legal standard that the undertaking participated in a cartel and that, where it is established that an undertaking took part in such meetings, that undertaking must put forward indicia of such a kind as to establish that its participation was without any anticompetitive intention by demonstrating that it had indicated to its competitors that it was participating in those meetings in a spirit that was dierent from theirs.
Domstolen bemærkede endelig vedrørende anvendelsen af artikel 81, stk. 1, EF, at når de forskellige handlinger indgår i en »samlet plan«, fordi de har det samme formål, nemlig at fordreje konkurrencen inden for det fælles marked, kan Kommissionen med rette pålægge ansvaret for disse handlinger på grundlag af deltagelsen i overtrædelsen betragtet i sin helhed, og at det i denne henseende ikke er nødvendigt at tage hensyn til de konkrete virkninger af sådanne handlinger, når det fremgår, at de har til formål at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for det fælles marked.
Three other judgments also merit attention in that they supplement the Court’s caselaw on fines. In two of them, the Court for the first time settled the question of the scope of the principle non bis in idem in relation to situations in which the authorities of a non-member State have intervened under their power to impose penalties in the sphere of competition law applicable on the territory of that State.
I sagen Technische Unie mod Kommissionen henviste Domstolen i øvrigt til sin faste retspraksis, hvorefter det er tilstrækkeligt, at Kommissionen godtgør, at en virksomhed har deltaget i møder, hvorunder der er blevet indgået konkurrencestridige aftaler, uden at gøre åbenbare indvendinger herimod, for på rette vis at bevise denne virksomheds deltagelse i et kartel, og at det, når det er fastslået, at en virksomhed har deltaget i sådanne møder, påhviler denne at fremkomme med indicier for, at dens deltagelse ikke var sket for at begrænse konkurrencen, og herved påvise, at den over for konkurrenterne havde oplyst, at den deltog i møderne med et andet formål end deres.
In Case C-289/04 P Showa Denko v Commission (judgment of 29 June 2006, not yet published in the ECR) and Case C-308/04 SGL Carbon v Commission (judgment of 29 June 2006, not yet published in the ECR), the Court held, after rearming that the principle non bis in idem, also enshrined in Article 4 of Protocol No 7 to the European Convention on Human Rights, constitutes a fundamental principle of Community law the observance of which is guaranteed by the judicature, that that principle does not apply to situations in which the legal systems and competition authorities of non-member States intervene within their own jurisdiction. The Court considers that when the Commission imposes sanctions on the unlawful conduct of an undertaking, even conduct originating in an international cartel, it seeks to safeguard the free competition
Domstolen lagde til grund, at Kommissionen, når den pålægger sanktioner for en virksomheds ulovlige adfærd, selv når den udspringer af en international aftale, tilsigter at beskytte den frie konkurrence inden for fællesmarkedet, som i henhold til artikel 3, stk. 1, litra g), EF udgør et af Fællesskabets grundlæggende formål, og at de vurderinger, som Kommissionen foretager i henhold til dens beføjelser på området, på grund af særegenhed af det retlige gode, der beskyttes på fællesskabsplan, kan være væsentligt forskellige fra dem, som tredjelandenes myndigheder foretager.
Court of Justice within the common market which constitutes a fundamental objective of the Community under Article 3(1)(g) EC and that thus, on account of the specic nature of the legal interests protected at Community level, the Commission’s assessments pursuant to its relevant powers may diverge considerably from those by authorities of non-member States.
I forlængelse af denne løsning fastslog Domstolen ligeledes, at enhver betragtning om, at der er pålagt bøder af myndigheder i et tredjeland, alene kan få betydning inden for rammerne af Kommissionens skønsbeføjelse på området for fastsættelse af bøder for overtrædelser af Fællesskabets konkurrenceregler, og at Kommissionen, selv om det således ikke er udelukket, at den under hensyn til proportionalitets- og rimelighedsprincipperne kan tage hensyn til bøder, der tidligere er pålagt af myndighederne i et tredjeland, ikke er forpligtet hertil.
In an extension of that solution, the Court also held that any consideration concerning the existence of fines imposed by the authorities of a non-member State can be taken into account only under the Commission’s discretion in setting fines for infringements of Community competition law and that, although it cannot be ruled out that the Commission may, on grounds of proportionality or fairness, take into account fines imposed previously by the authorities of non-member States, it cannot be required to do so.
Stadig i forbindelse med behandlingen af disse to sager samt behandlingen af sagen Kommissionen mod SGL Carbon AG (dom af 29.6.2006, sag C-301/04 P, Sml.
Still in the context of its examination of those two cases, and of Case C-301/04 Commission v SGL Carbon AG (judgment of 29 June 2006, not yet published in the ECR), the Court also explained a number of principles of its caselaw on fines.
I, s. 5915) præciserede Domstolen for det andet visse i retspraksis fastslåede principper vedrørende bøder.
In SGL Carbon v Commission, the Court first of all observed that the Commission, in applying the Guidelines on the method of setting fines imposed for infringement of the competition rules 22, may use a calculation method which adopts a flexible approach while complying with the turnover ceiling laid down in Article 15(2) of Regulation No 17 23.
I sagen SGL Carbon mod Kommissionen bemærkede Domstolen indledningsvis, at Kommissionen ved sin anvendelse af retningslinjerne for beregningen af bøder for overtrædelse af konkurrencereglerne 22kan anvende en beregningsmetode, der tager hensyn til forskellige fleksible elementer, samtidig med, at det i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 23 fastsatte loft vedrørende omsætning iagttages.
Conversely, the Commission is not required, when determining the amount of the fine which it imposes on an undertaking, to take its poor financial situation into account, since recognition of such an obligation would be tantamount to giving unjustied competitive advantages to undertakings least well adapted to the market conditions.
Domstolen henviste i øvrigt til fast retspraksis, hvorefter det at tage skærpende omstændigheder i betragtning ved fastsættelsen af bøden er i overensstemmelse med Kommissionens opgave bestående i at sikre, at virksomhederne iagttager konkurrencereglerne.
The Court, moreover, rearmed in that case that it is only the final amount of the fine imposed for an infringement of the competition rules that must comply with the 10 % limit referred to in Article 15(2) of Regulation No 17 and that, consequently, that article does not prohibit the Commission from arriving, during the various stages of calculation, at an intermediate amount higher than that limit, provided that the final amount of the fine imposed does not exceed it.
Modsat er Kommissionen ikke ved bødeudmålingen forpligtet til at tage hensyn til, at en virksomhed befinder sig i en økonomisk underskudssituation, da anerkendelsen af en sådan forpligtelse ville medføre en uberettiget konkurrencemæssig fordel for virksomheder, der er mindre tilpasset til markedsvilkårene.
Last, continuing its caselaw according to which the powers conferred on the Commission under Article 15(2) of Regulation No 17 include the power to determine the date on which the fines are payable and that on which default interest begins to accrue, and the power to set the rate of such interest and to determine the detailed arrangements for implementing its decision, the Court stated that the Commission is entitled to adopt a point of reference higher than the applicable market rate oered to the average borrower, to an extent necessary to discourage dilatory behaviour in relation to payment of the fine.
Kommissionens meddelelse af 14.1.1998: Retningslinjer for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten (EFT 1998 C 9, s. 3).
Commission Notice entitled‘Guidelines on the method of setting fines imposed pursuant to Article 15(2) of Regulation No 17 and Article 65(5) of the ECSC Treaty’(OJ C 9, 14.1.1998, p. 3).
Rådets forordning nr. 17 af 6.2.1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel [81] og [82] (EFT 1959-1962, s. 81).
Commission Notice on the non-imposition or reduction of fines in cartel cases (OJ C 207, 18.7.1996, p. 4).
Domstolen en overtrædelse af konkurrencereglerne endeligt pålagte bøde, som ikke må overstige grænsen på 10%, der er fastsat i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, og at denne artikel således ikke er til hinder for, at Kommissionen ved beregningen som mellemresultat anvender et beløb, som overstiger denne grænse, forudsat at den endeligt pålagte bøde ikke overstiger dette maksimum.
Court of Justice entrusted to banking foundations by the national legislation in the fields of public interest and social assistance, the Court nonetheless took care to distinguish the simple payment of contributions to non-prot-making organisations and the activity carried on directly in those fields.