natgillin/translations-raw huggingface dataset:
BORGERNES ADGANGPrivatpersoner har ikke adgang til domstolen, idet statuttens artikel 34 bestemmer, at alene stater kan anlægge sag ved domstolen.Private interesser kan dog være genstand for en sag ved domstolen i det tilfælde, hvor en stat varetager en af sine statsborgeres interesser og gør dennes klagepunkter til sine egne i en sag mod en anden stat.
ACCESS BY CITIZENSPrivate individuals have no access to the Court, since Article 34 of the Statute provides that only States may be parties in cases before the Court. Private interests may nevertheless be the subject of an action before the Court if a State takes up the case of one of its nationals and pursues his complaints against another State.
SAMMENSÆTNING15 dommere valgt for 9 år af Generalforsamlingen og FN’s Sikkerhedsråd. Dommerne repræsenterer de store civilisationer og de væsentlige retssystemer i verden.Hvert tredje år nybesættes en tredjedel af domstolen.Dommerne kan genvælges.
COMPOSITIONIn total, 15 judges elected for 9 years by the UN General Assembly and Security Council; the members of the Court represent the main forms of civilisation and the principal legal systems of the world.One third of the Court is elected every 3 years.Judges may be re-elected.
SÆRLIGE FORHOLDDomstolen kan alene behandle en uoverensstemmelse, hvis de pågældende parter har anerkendt dens kompetence på en af følgende tre måder:
SPECIAL FEATURESThe Court can hear a dispute only if the States concerned have accepted its jurisdiction in one of the following three ways:
1) i henhold til en aftale (»værnetingsaftale«) mellem parterne med det specifikke formål at indbringe deres uoverensstemmelse for domstolen
1. by the conclusion between them of a special agreement to submit the dispute to the Court;
2) i henhold til en værnetingsklausul i en traktat, der forpligter til søgsmål ved domstolen i tilfælde af uoverensstemmelse mellem de kontraherende stater
2. by virtue of a jurisdictional clause in a treaty which provides for the matter to be referred to the ICJ in the event of a dispute between the signatory States;
3) gennem erklæringer med gensidig virkning (staterne kan fremkomme med erklæringer om anerkendelse af domstolen som tvungent værneting for deres uoverensstemmelser med andre stater, der er fremkommet med samme erklæring).
3. through the reciprocal effect of declarations (States may make declarations accepting the jurisdiction of the Court as compulsory in the event of a dispute with another State which has made a similar declaration).
Domstolens domme har bindende virkning for de pågældende parter.
The Court’s judgments are binding on the parties.
Dommene er endelige og kan ikke appelleres.De rådgivende udtalelser har i princippet ikke bindende virkning.
They are final and without appeal. In principle, advisory opinions have no binding effect.
OPRINDELSE Den 17. juli 1998 vedtog 120 stater Romstatutten om oprettelse af Den Internationale Straffedomstol.
ORIGIN 17 July 1998: 120 States adopted the Rome Statute establishing the International Criminal Court.The Statute of the ICC entered into force on 1 July 2002.
Statutten for ICC trådte i kraft den 1. juli 2002.
SEAT: The Hague (Netherlands)
GÆLDENDE RET• For det første statutten for ICC, procesreglement og bevisregler samt forbrydelsernes gerningsindhold• For det andet anvendelige traktater og folkeretlige principper, herunder de folkeretlige principper om væbnede konflikter
APPLICABLE LAW• First, the Statute of the ICC, ICC Rules of Procedure and Evidence and Elements of Crimes;• Secondly,the treaties applicable and the principles and rules of international law, including the established principles of the international law of armed con-flicts;• Failing that, the general principles of law identified by the Court from the national laws of the various legal systems
• I modsat fald de almindelige retsprincipper, som domstolen har udledt af nationale love i de forskellige retssystemer.
MEMBER STATESStates party to the ICC Statute are States which have acceded to the Statute by ratification, acceptance, approval or accession.On 1 August 2009, 110 States were parties to the ICC Statute and 139 States had signed it.
MEDLEMSSTATERDeltagere i statutten for ICC er stater, som har tiltrådt den ved ratifikation, accept, godkendelse eller tiltrædelse.Den 1. august 2009 var 110 stater deltagere i statutten for ICC, og 139 stater havde undertegnet statutten.
TASK• To help ensure that international criminal justice is observed and applied on a lasting basis, crimes are prevented and impunity combated;• To investigate, prosecute and try the most serious crimes, fairly, efficiently and impartially;• To act transparently and efficiently.
OPGAVE• Bistå med til stadighed at efterleve og retshåndhæve den internationale strafferet, forhindre forbrydelser og bekæmpe straffrihed• På en retfærdig, effektiv og upartisk måde undersøge, strafforfølge og dømme de mest alvorlige forbrydelser• Domstolens arbejde skal være gennemskueligt og effektivt.
JURISDICTIONRatione materiae: the ICC has jurisdiction to prosecute and try those responsible for the most serious crimes:• genocide,• crimes against humanity,• war crimes,• the crime of aggression, once it has been further defined.
KOMPETENCEMateriel kompetence: ICC har kompetence til at retsforfølge og dømme de ansvarlige for de mest alvorlige forbrydelser: • folkedrab• forbrydelser mod menneskeheden• krigsforbrydelser såvel som aggression, når denne forbrydelse er blevet nærmere defineret Tidsmæssig kompetence: ICC har kompetence for så vidt angår forbrydelser, der begås efter statuttens ikrafttræden, dvs. efter den 1. juli 2002Personel kompetence: ICC er kompetent, såfremt den anklagede person er borger i en deltagerstat, eller forbrydelsen er begået på en deltagerstats område.
Ratione temporis: the ICC has jurisdiction with respect to crimes committed after the entry into force of the Statute, that is after 1 July 2002.Ratione personae: the ICC has jurisdiction if the person accused is a national of a State party to the Statute or if the crime is committed on the territory of a State party to the Statute.
Disse betingelser gælder imidlertid ikke, når en situation henvises til anklageren af FN’s Sikkerhedsråd.Komplementaritetsprincippet: ICC kan udelukkende undersøge og, når det er påkrævet, strafforfølge og pådømme personer, når den berørte stat ikke er villig eller i stand til dette.
However these conditions do not apply if the matter has been referred to the Prosecutor by the UN Security Council.‘Complementarity’ principle: the ICC may investigate and, where warranted, prosecute and try persons only where the State concerned is unable or does not intend to do so.
BORGERNES ADGANGStatutten indeholder vigtige bestemmelser om ofres rettigheder og interesser.
The Statute includes important provisions concerning the rights and interests of victims.
For første gang i international strafferetshistorie kan ofre intervenere i sager og nedlægge påstand om erstatning for ikke-økonomisk og økonomisk skade, som de har lidt.Derudover kan borgere og mellemstatslige eller ikke-statslige organisationer afgive oplysninger til anklagemyndigheden vedrørende forbrydelser, som henhører under domstolens kompetence.
For the first time in the history of international criminal justice, victims will be able to participate in proceedings and make applications for compensation for the material and non-material damage they have suffered.
SAMMENSÆTNINGDomstolen består af 4 organer: præsidentskabet, afdelingerne, anklagerens kontor og justitskontoret.
COMPOSITIONThe Court is composed of four organs: the Presidency, the Judicial Divisions, the Office of the Prosecutor and the Registry.
Præsidentskabet er sammensat af præsidenten og to vicepræsidenter, der vælges blandt domstolens 18 dommere. De 18 dommere (dette antal kan forøges), der kommer fra hele verden, vælges for en periode på 9 år af forsamlingen af deltagerstater.
The Presidency is composed of the President and two Vice-presidents elected from the 18 judges of the Court.The 18 judges of the Court (this number may be increased), from around the world, are elected for a term of up to nine years by the Assembly of States Parties.
De er inddelt i 3 afdelinger:• en forundersøgelsesafdeling• en domsafdeling• en appelafdeling.
They are divided into three divisions:• the Pre-Trial Division• the Trial Division• the Appeals Division.
Hvert tredje år nybesættes en tredjedel af domstolen.Anklagerens kontor ledes af anklageren, der bistås af en assisterende anklager.
A third of the judges are elected every 3 years.The Office of the Prosecutor is headed by the Prosecutor who is assisted by a Deputy Prosecutor.
De vælges af deltagerstaterne.
They are elected by the States Parties.
Justitskontoret ledes af justitssekretæren, som vælges blandt dommerne.
The Registry is headed by the Registrar, who is elected by the judges.
SPROGArbejdssprog: engelsk og fransk.
LANGUAGESThe working languages: English and French.
På begæring fra en part i en sag eller en stat, der har fået tilladelse til at intervenere i en sag, tillader domstolen, hvis den finder det påkrævet, at denne part eller stat anvender et andet sprog end engelsk eller fransk.De officielle sprog: engelsk, arabisk, kinesisk, spansk, fransk og russisk.
At the request of a party to proceedings or a State authorised to intervene in proceedings, the Court, if it considers it justified, authorises the use by that party or that State of a language other than English or French. The official languages: Arabic, Chinese, English, French, Russian and Spanish.
SÆRLIGE FORHOLD• ICC er en uafhængig juridisk institution.• ICC er permanent.• ICC har fuld prøvelsesret over for fysisk personer.• ICC er oprettet ved en grundlæggende traktat (Romstatutten), mens de to ad hoc-straffetribunaler er oprettet ved resolutioner fra FN’s Sikkerhedsråd.• Staterne accepterer domstolens kompetence ved ratificeringen af Romstatut- ten.• Sikkerhedsrådet kan i medfør af kapitel VII i De Forenede Nationers pagt henvise en sag til ICC.
SPECIAL FEATURES• The ICC is an independent court; • The ICC is permanent; • The ICC has jurisdiction with regard to natural persons; • The ICC was established by a founding treaty (the Rome Statute), unlike the ad hoc criminal courts which were set up by resolutions of the UN Security
Denne publikation er udgivet takket være et samarbejde med de ovenfor nævnte domstole
Publication produced with the assistance of various departments of the Courts described
Udgivet juni 2010doi:10.2862/24560
Edition of June 2010doi:10.2862/24839
Den Europæiske Unions Domstol Presse- og Informationsafdelingen L-2925 Luxembourg www. curia.europa.eu
Court of Justice of the European Union Press and information L-2925 Luxembourg www. curia.europa.eu
Sammensætning, beføjelser og sagsbehandling
Composition, jurisdiction and procedures
Med henblik på at opbygge Europa indgik en række stater (i dag i alt 27) indbyrdes en række traktater om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber og herefter Den Europæiske Union, udstyret med institutioner, som vedtager retsregler på bestemte områder.
To build Europe, certain States (now 27 in number) concluded treaties establishing first the European Communities and then the European Union, with institutions which adopt legal rules in specified areas.
Med Lissabontraktatens ikrafttrædelse den 1. december 2009 k Den Europæiske Union status som juridisk person og afløste Det Europæiske Fællesskab.
With the entry into force, on 1 Decem-ber2009, of the Treaty of Lisbon, the European Union was endowed with legal personality and replaced the European Community.
Den Europæiske Unions Domstol udgør Unionens dømmende myndighed. Den består af Domstolen, Retten og Personaleretten.
The Court of Justice of the European Union is the judicial institution of the European Union.
Dens væsentligste opgave består i at prøve lovligheden af Unionens institutioners retsakter og at sikre en ensartet fortolkning og anvendelse af disse retsakter.
Its primary task is to review the legality of acts of the European Union’s institutions and to ensure the uniform interpretation and application of European Union law.
Domstolen består af 27 dommere og 8 generaladvokater.
The Court of Justice is composed of 27 Judges and 8 Advocates General.
Dommerne og generaladvokaterne udnævnes for en periode af 6 år af medlemsstaternes regeringer efter fælles overenskomst efter høring af et udvalg, som har til opgave at udtale sig om, hvorvidt de indstillede kandidater er egnede til at varetage de omhandlede opgaver. De kan genudnævnes.
The Judges and Advocates General are appointed by common accord by the Governments of the Member States after consultation of a panel responsible for giving an opinion on the suitability of candidates to perform the duties in question.
Til dommere og generaladvokater ved Domstolen udnævnes personer, hvis uafhængighed er uomtvistelig. De skal i deres hjemland opfylde betingelserne for at indtage de højeste dommerembeder eller have faglige kvalifikationer, som er almindeligt anerkendt.
They are chosen from among lawyers whose independence is beyond doubt and who possess the qualifications required for appointment, in their respective countries, to the highest judicial offices, or who are of recognised competence.
Domstolens dommere vælger af deres midte og for en periode af 3 år Domstolens præsident. Denne kan genvælges.
The Judges of the Court elect from among themselves the President of the Court for a renewable term of three years.
Præsidenten forestår Domstolens arbejde og administration og leder retsmøderne og Domstolens voteringer i sager, der er henvist til behandling i de største dommerkollegier.
The President directs the Court’s work and staff and presides at hearings and deliberations of the largest formations of the Court.
Generaladvokaterne bistår Domstolen og er den behjælpelig ved udførelsen af dens opgaver.
The Advocates General assist the Court.
De har til opgave, fuldstændig upartisk og uafhængigt, offentligt at fremsætte forslag til afgørelse af de sager, som de forelægges.
They are responsible for presenting, with complete impartiality and independence, an ‘Opinion’ in the cases assigned to them.
Justitssekretæren er institutionens generalsekretær og leder dens tjenestegrene under tilsyn af Domstolens præsident.
The Registrar is the institution’s Secretary General and manages its departments under the authority of the President of the Court.
Domstolen kan sættes af samtlige medlemmer (plenum), i Den Store Afdeling (13 dommere) eller i afdelinger med 3 eller 5 dommere.
The Court may sit as a full court, in a Grand Chamber of 13 Judges or in Chambers of three or five Judges.
Domstolen sættes af samtlige medlemmer i særlige tilfælde, der er opregnet i statutten for Domstolen (når den skal afskedige den europæiske ombudsmand eller et medlem af Europa-Kommissionen, som har tilsidesat sine forpligtelser…), og når Domstolen finder, at en sag er af særlig vigtighed.
The Court sits as a full court in the particular cases prescribed by the Court’s Statute (proceedings to dismiss the European Ombudsman or a Member of the European Commission who has failed to full his or her obligations, etc.) and where the Court considers that a case is of exceptional importance.
Den sættes i Den Store Afdeling, når en medlemsstat eller en institution, som er part i sagen, anmoder herom samt i særligt omfattende eller betydelige sager.
It sits in a Grand Chamber when a Member State or an Institution which is a party to the proceedings so requests, and in particularly complex or important cases.
De øvrige sager behandles i afdelinger med 5 eller 3 dommere.
Other cases are heard by Chambers of three or five Judges.
Formændene for afdelinger med 5 dommere vælges for en periode af 3 år, og formændene for afdelinger med 3 dommere for en periode af 1 år.
The Presidents of the Chambers of five Judges are elected for three years, and those of the Chambers of three Judges for one year.
BEFØJELSER ]
JURISDICTION
DE FORSKELLIGE SAGSTYPER
THE VARIOUS TYPES OF PROCEEDINGS
PRÆJUDICIELLE FORELÆGGELSER
REFERENCES FOR PRELIMINARY RULINGS
Domstolen arbejder tæt sammen med samtlige retsinstanser i medlemsstaterne, som er de ordinære retter på EU-rettens område.
The Court of Justice cooperates closely with all the courts of the Member States, which are the ordinary courts in matters of European Union law.
For at sikre en effektiv og ensartet anvendelse af EU-retten og for at undgå forskelle i fortolkningen heraf kan – og i visse tilfælde skal – de nationale retter forelægge Domstolen præjudicielle spørgsmål for at afklare fortolkningen af EU-retten, f.eks. med henblik på, at den nationale ret kan efterprøve de nationale bestemmelsers overensstemmelse med EU-retten.
To ensure the effective and uniform application of European Union legislation and to prevent divergent interpretations, the national courts may, and sometimes must, refer to the Court of Justice to clarify the interpretation of European Union law, so that they may ascertain, for example, whether their national legislation complies with that law.
Den præjudicielle forelæggelse kan også vedrøre spørgsmål om lovligheden af en retsakt, som er vedtaget af en af Unionens institutioner.
A reference for a preliminary ruling may also concern the review of the validity of an act adopted by the European Union’s institutions.
Domstolen besvarer ikke sådanne spørgsmål ved blot at afgive en udtalelse, men i en dom eller en begrundet kendelse.
The Court of Justice’s reply is not merely an opinion, but takes the form of a judgment or reasoned order.
Den forelæggende ret er bundet af Domstolens fortolkning.
The court which made the reference to the Court of Justice is, in deciding the dispute before it, bound by the interpretation given.
Domstolens dom binder på samme måde de øvrige nationale domstole, som måtte skulle træffe afgørelse vedrørende et identisk spørgsmål.
The Court of Justice’s judgment likewise binds other national courts before which the same problem is raised.
Det er ligeledes gennem præjudicielle forelæggelser, at enhver europæisk borger kan få afklaring på spørgsmål om de bestemmelser i EU-retten, der vedrører ham.
It is thus through references for preliminary rulings that any European citizen can seek clari cation of the European Union’s rules which a ect him.
Selv om et præjudicielt spørgsmål kun kan forelægges af en national domstol, har parterne i den sag, der verserer for den nationale domstol, medlemsstaterne og Unionens institutioner adgang til at deltage i proceduren for Domstolen.
Although such a reference can be made only by a national court, all the parties to the proceedings before that court, the Member States and the European Union’s institutions may take part in the proceedings before the Court of Justice.
En række af EU-rettens hovedprincipper er blevet defineret på baggrund af præjudicielle spørgsmål, der også er blevet forelagt af nationale domstole, som træffer afgørelse i første instans.
In that way, a number of important principles of European Union law have been established on the basis of questions referred for preliminary rulings, sometimes by national courts of first instance.
TRAKTATBRUDSSØGSMÅL
ACTIONS FOR FAILURE TO FULFIL OBLIGATIONS
Domstolen har herigennem adgang til at kontrollere, om medlemsstaterne overholder de forpligtelser, der påhviler dem i medfør af EU-retten.
These actions enable the Court of Justice to determine whether Member States have fulfilled their obligations under European Union law.
Forud for sagens anlæg ved Domstolen har Kommissionen gennemført en administrativ procedure, hvorunder vedkommende medlemsstat har fået lejlighed til at svare på de klagepunkter, som er rejst imod den.
Before bringing the case before the Court of Justice, the Commission conducts an administrative stage in which the Member State concerned is given the opportunity to reply to the complaints against it.
Hvis medlemsstaten ikke ved afslutningen af den administrative procedure har bragt traktatbruddet til ophør, kan der anlægges en traktatbrudssag ved Domstolen.
If, at the conclusion of that stage, the Member State has not put an end to the infringement, an action may be brought before the Court of Justice.
En sådan sag kan anlægges enten af Kommissionen – hvilket er det hyppigst forekommende – eller af en anden medlemsstat.
The action may be brought either by the Commission – as is usually the case – or by a Member State.
Hvis Domstolen fastslår, at der foreligger et traktatbrud, skal den pågældende stat straks bringe det til ophør.
If the Court of Justice finds that an obligation has not been fulfilled, the State in question must put an end to the infringement without delay.
Hvis Domstolen, efter at Kommissionen på ny har indbragt sagen for den, fastslår, at den pågældende medlemsstat ikke har efterkommet dens dom, kan Domstolen pålægge
If, after a further action is brought by the Commission, the Court of Justice finds that the Member State concerned has not complied with its judgment, it may impose on it a fixed or periodic
Hvis Kommissionen ikke er blevet underrettet om foranstaltninger til gennemførelse af et direktiv, som er vedtaget efter en lovgivningsprocedure, kan Domstolen desuden efter anmodning herom fra Kommissionen pålægge medlemsstaten en økonomisk sanktion allerede fra tidspunktet for afsigelsen af den første traktatbrudsdom.
In addition, in cases of failure to inform the Commission of measures transposing directives adopted by a legislative procedure the Court of Justice may impose a financial penalty, on the Commission’s proposal, at the stage of the first judgment establishing a failure to full obligations.
I en sådan sag nedlægger sagsøgeren påstand om annullation af en retsakt, der er udstedt af Unionens institutioner, organer, kontorer eller agenturer (bl.a. en forordning, et direktiv eller en beslutning).
By an action for annulment, the applicant seeks the annulment of a measure (in particular a regulation, directive or decision) adopted by an institution, body, office or agency of the European Union.
Domstolen er forbeholdt kompetencen i sager mellem institutioner samt i sager, der anlægges af en medlemsstat mod Europa-Parlamentet og/eller Rådet (med undtagelse af Rådets retsakter, der vedrører statsstøtte, antidumping og gennemførelsesbeføjelser).
The Court of Justice has exclusive jurisdiction over actions between the institutions and those brought by a Member State against the European Parliament and/or against the Council (apart from Council measures in respect of State aid, dumping and implementing powers).
Retten er kompetent til at træffe afgørelse, i første instans, i alle andre sager af denne art, herunder navnlig i sager, der er anlagt af private, og sager, der anlægges af medlemsstaterne til prøvelse af Kommissionens retsakter.
The General Court has jurisdiction, at first instance, in all other actions of this type and, particularly, in actions brought by individuals and those brought by Member States against acts of the Commission.
PASSIVITETSSØGSMÅL
ACTIONS FOR FAILURE TO ACT
Domstolen og Retten har herigennem adgang til at kontrollere, om det er lovligt, at Unionens institutioner, organer, kontorer eller agenturer forholder sig passivt i en given situation.
These actions enable review of the lawfulness of failure to act by a European Union institution, body, office or agency.
En sådan sag kan imidlertid først anlægges, efter at institutionen er blevet opfordret til at handle.
However, such an action may be brought only after the institution concerned has been called on to act.
Når det er fastslået, at undladelsen var ulovlig, har den pågældende institution, organ, kontor eller agentur pligt til at træffe egnede
Where the failure to act is held to be unlawful, it is for the institution, body, office or agency concerned to put an end to the failure by the adoption of appropriate measures. Jurisdiction to deter-
Beføjelsen til at påkende passivitetssøgsmål er opdelt mellem Domstolen og Retten efter de samme kriterier, som gælder ved annullationssøgsmål.
mine actions for failure to act is shared between the Court of Justice and the General Court according to the same criteria as for actions for annulment.