natgillin/translations-raw huggingface dataset:
•1) Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk 2, fjerde afsnit, i Kommissionens direktiv 90/388 af 28. juni 1990 om liberalisering af markedet for teletjenester, som affattet ved Kommissionens direktiv 96/19/EF af 13. marts 1996 om ændring af direktiv 90/388/EØF for så vidt angår gennemførelse af liberaliseringen af markederne for teletjenester, idet den har udskudt ophævelsen af de eksklusive rettigheder, som er tillagt Portugal Telecom på området for 'call-back'-systemer, til den 1. januar 2000.
Declares that by postponing until 1 January 2000 the abolition of the exclusive rights enjoyed by Portugal Telecom in respect of the "call-back* system, the Portuguese Republic has failed to fulfil its obligations under the fourth subparagraph of Article 2(2) of Commission Directive 90/388/EEC of 28 June 1990 on competition in the markets for telecommunications services, in the version resulting from Commission Directive 96/19/EC of 13 March 1996 amending Directive 90/388 with regard to the implementation of fidi competition in telecommunications markets;
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 17. maj 2001.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 17 May 2001.
Dansk tekst foreligger endnu ikke.
(2) order the Portuguese Republic to pay the costs.'
Sag C-354/99 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Irland
Case C-354/99 Commission of the European Communities ν Ireland Environment and consumers
Parternes argumenter bemærkninger
— Incomplete implementation)
Kommissionen har vedrørende Irlands gennemførelse af direktivet fremsat fire klagepunkter, som kan behandles i rækkefølge:
(Failure to fulfil (Fifth Chamber) that the Directive had still not been incorporated into Irish law, the Commission decided to bring this action.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 23. september 1999 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Irland har undladt at efterkomme Rådets direktiv 86/609/EØF af 24. november 1986 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om beskyttelse af dyr, der anvendes til forsøg og andre videnskabelige formål, særlig direktivets artikel 25, og har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten, særlig artikel 5 (nu artikel 10 EF), idet det ikke har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre en korrekt gennemførelse af direktivets artikel 2, litra d), og artikel 11 og 12, og idet det ikke råder over et passende sanktionssystem for tilfælde, hvor kravene i direktiv 89/609 ikke overholdes.
The Commission has put forward four pleas in law relating to the implementation of the Directive by Ireland which it is appropriate to consider in turn: there is no definition of 'experiment' (incorrect implementation of Article 2(d) of the Directive); no national competent authority has been designated to authorise the setting free of animals (incorrect implementation of Article 11 of the Directive);
Irland har ikke udpeget en national kompetent myndighed, som kan tillade, at et dyr slippes løs (fejlagtig gennemførelse af direktivets artikel 11).
By an application lodged at the Registry of the Court on 23 September 1999, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to take all the measures necessary to ensure the correct implementation of Articles 2(d), 11 and 12 of Council Directive 86/609/EEC of 24 November 1986 on the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States regarding the protection of animals used for experimental and other scientific purposes, and by failing to provide for an adequate system of penalties for non­compliance with the requirements of Directive 86/609, Ireland has failed to comply with the Directive, in particular Article 25 thereof, and has failed to fulfil its obligations under the EC Treaty, in particular Article 5 thereof (now Article 10 EC).
Irland har ikke fastsat fremgangsmåder, hvorefter forsøg eller oplysninger om de personer, der leder dem, i forvejen skal anmeldes til myndigheden (fejlagtig gennemførelse af direktivets artikel 12, stk. 1).
The pre-litigation procedure there are no procedures for notification in advance of experiments or the details of persons conducting such experiments to the competent national authority (incorrect implementation of Article 12(1) of the Directive); and there is no adequate system of penalties for noncompliance with the requirements of the Directive.
Manglende definition af begrebet »forsøg*
Absence of a definition of the term 'experiment'
I det foreliggende tilfælde er det fastslået, at definitionen af begrebet »forsøg«, således som denne er fastlagt ved direktivets artikel 2, litra d),
Since it was apparent from the information sent to the Commission by the Irish Government in response to the supplementary reasoned opinion
Manglende udpegning af en national kompetent myndighed, som kan tillade, at et dyr slippes løs
event, make the penalty effective, proportionate and dissuasive (Case 68/88 Commission ν Greece; Case C-213/99 de Andrade).
Hertil bemærkes, at direktivets artikel 11 ikke er fuldstændigt gennemført, idet de relevante nationale bestemmelser ikke pålægger en kompetent myndighed at føre nogen form for kontrol med udsætning af dyr i frihed.
It must be held that the penalties provided for in the Irish legislation for noncompliance with the requirements of the Directive do not satisfy the conditions set out in the case-law referred to in the previous paragraph.
eller ved lov fastsatte bestemmelser — i medfør af EF-traktatens artikel 5 skal træffe alle foranstaltninger, som er egnede til at sikre fællesskabsrettens gennemslagskraft.
Artide 2(d) of the Directive, was not incorporated into Irish law.
Medlemsstaterne har et skøn med hensyn til valget af sanktioner, men skal dog drage omsorg for, at overtrædelser af fællesskabsretten sanktioneres efter samme materielle og processuelle regler, som efter national ret gælder for overtrædelser af samme art og grovhed, og sanktionen skal under alle omstændigheder være effektiv, stå i et rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning (jf. bl.a. dom af 21.9.1989, sag 68/88, Kommissionen mod Grækenland, og af 7.12.2000, sag C-213/99, de Andrade).
In those circumstances, even if in practice the criteria relating to distress and lasting harm inflicted on animals are covered by the definition of the term 'experiment' under the amended Act, as the Irish Government claims, the persons concerned are in a position of uncertainty as regards their legal situation.
Undladelsen af at fastsætte fremgangsmåder, hvorefter forsøg eller oplysninger om de personer, der leder dem, i forvejen skal anmeldes til myndigheden
Failure to designate a competent national authority to authorise the setting free of animals
Det må fastslås, at de sanktioner, der er fastsat i irsk lovgivning for tilfælde af manglende overholdelse af kravene i direktivet, ikke opfylder de betingelser, der er opstillet i den i foregående præmis nævnte retspraksis.
In that connection, it must be pointed out that Article 11 of the Directive has not been implemented in full since the relevant national provisions do not provide for any form of supervision by a competent authority of the setting free of animals.
I den henseende bemærkes, at direktivets artikel 12, stk. 1, uanset bestemmelserne i den ændrede lovs section 12A(10)(1) er ufuldstændigt gennemført, idet sundhedsministeren ikke har fastsat fremgangsmåder, hvorefter forsøg eller oplysninger om de personer, der leder dem, i forvejen skal anmeldes til en navngiven kompetent myndighed.
In addition, the Irish Government's argument that the controls carried out in the context of the procedures for issuing licences enable an adequate penalty to be imposed where appropriate is based on the erroneous assumption that all breaches of the requirements under the Directive may be penalised in the context of those procedures.
Fraværet af et passende sanktionssystem for tilfælde, hvor kravene i direktivet ikke overholdes
As the Commission has correctly observed, a refusal to issue or withdrawal of a licence cannot in any event be considered to be an effective and dissuasive penalty when the experiment to which the Directive relates is carried out with complete disregard for the national licensing provisions.
Som Kommissionen med rette har gjort gældende, kan afslag på at meddele en tilladelse eller tilbagekaldelse af en allerede meddelt tilladelse under alle omstændigheder ikke anses for en effektiv og afskrækkende sanktion, hvis et forsøg, der er omfattet af direktivet, foretages uden hensyn til de nationale bestemmelser om tilladelse.
Absence of procedures for notifying a competent authority in advance of experiments or the details of persons conducting such experiments
Det bemærkes, at medlemsstaterne — såfremt der ikke findes en særlig bestemmelse i en fællesskabsforordning, der fastsætter sanktioner, hvis den overtrædes, eller hvis forordningen med hensyn hertil henviser til nationale administrativt
In that connection it must be observed that Article 12(1) of the Directive has not been implemented in full since, notwithstanding the provisions of Section 12A(10)(i) of the amended Act, the Minister for Health has failed to establish procedures for notifying a named competent authority in advance of the experiments to be carried out or of the details of the persons conducting such experiments.
*1) Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 86/609/EØF af 24. november 1986 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstatemes love og administrative bestemmelser om beskyttelse af dyr, der anvendes til forsøg og andre videnskabeage formål, særlig direktivets artikel 25, og har tilsidesat sine forptigteber i henhold til EF-traktaten, særlig artikel 5 (nu artikel 10 EF), idet det ikke har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre en korrekt gennemførelse af direktivets artikel 2, titra d), artikel 11 og artikel 12, og idet det ikke råder over et passende sanktionssystem for tilfælde, hvor kravene i direktiv 86/609 ikke overholdes.
It should be noted that where a Community regulation dc=;s not specifically provide for any penalty for an infringement or refers for that purpose to national laws, regulations and administrative provisions, Article 5 of the Treaty requires the Member States to take all measures necessary to guarantee the application and effectiveness of Community law. For that purpose, while the choice of penalties remains within their discretion, they must ensure in particular that infringements of Community law are penalised under conditions, both procedural and substantive, which are analogous to those applicable to infringements of national law of a similar nature and importance and which, in any
Generaladvokat L.A. Geelhoed fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdelingi den 5. april 2001.
Advocate General L.A Geelhoed delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 5 April 2001.
Tvisten i hovedsagen
18 October 2001
Efter at Zarrinen den 17. juli 1995 var blevet erklæret konkurs, fremsatte S. Gharehveran begæring om dækning af sit lønkrav i henhold til lönegarantilagen. Kurator afslog begæringen med den begrundelse, at S. Gharehveran var nærtstående til den person, der havde ejet det nu konkursramte selskab, hvori hun havde været ansat.
(Directive 80/987/EEC — Approximation of the laws of the Member States relating to the protection of employees in the event of the insolvency of their employer — Scope of the exclusion relating to Sweden provided for in point G of Section I of the Annex to the
ejet mindst en femtedel af den virksomhed, hvor arbejdstageren var ansat, men arbejdstageren ikke selv havde ejet nogen del af denne.
Directive — Designation of the State as liable to pay guaranteed wage claims Directive 80/987) (Fifth Chamber)
Det fremgår af ordlyden af punkt G i afsnit I i bilaget til direktivet, at den undtagelse, som er fastsat ved bestemmelsen, alene omfatter arbejdstagere, som selv eller sammen med deres nære slægtninge besad en væsentlig del af arbejdsgiverens bedrift eller forretning, hvorfor undtagelsen ikke, uden at fællesskabsbestemmelsens klare ordlyd tilsidesættes, kan omfatte arbejdstagere, som ikke selv ejede nogen del af virksomheden, men hvis nærtstående ejede en væsentlig del heraf.
By judgment of 11 November 1999, the Högsta domstolen (Supreme Court), Sweden, referred to the Court for a preliminary ruling two questions concerning the interpretation of Council Directive 80/987/EEC of 20 October 1980 on the approximation of the laws of the Member States relating to the protection of employees in the event of the insolvency of their employer, as amended by the Act concerning the conditions of accession of the Republic of Austria, the Republic of Finland and the Kingdom of Sweden and adjustments to the treaties on which the European Union is founded.
Hovrätten bemærkede, at selv om S. Gharehveran havde deltaget i driften af det af ægtefællen ejede selskab i et sådant omfang, at hun måtte anses for at have haft en betydelig indflydelse på dettes aktiviteter, kunne § 12, sidste stykke, i förmånsrättslagen, i den affattelse, der havde været gældende siden den 1. juli 1994, ikke finde anvendelse i den foreliggende sag.
Although it found that Mrs Gharehveran had indeed played a part in running the business of her husband's company and had a considerable influence on the business, the Hovrätten ruled that no effect could be given to the last paragraph of Article 12 of the Förmånsrättslagen, in the version applicable from 1 July 1994.
Hovrätten fandt således, at denne bestemmelse, for så vidt som den fra direktivets anvendelsesområde tilsigtede at udelukke arbejdstagere, der ikke selv havde ejet en del af virksomheden under konkurs, men hvis nærtstående havde ejet mindst en femtedel af denne, overskred rammerne for den undtagelse, der var fastsat i afsnit I, punkt G, i bilaget til direktivet.
It took the view that, in so far as it had the effect of excluding from the wage guarantee a worker whose close relative held at least 20% of the shares of the company in liquidation, without the employee himself holding any share in the company, that provision went beyond the terms of the exclusion provided for in point G of Section I of the Annex to the Directive.
Ifølge Hovrätten kunne S. Gharehveran følgelig rejse krav om betaling direkte på grundlag af direktivet.
According to the Hovrätten, Mrs Gharehveran was therefore entitled to claim the payment in question by relying directly on the Directive.
I den forbindelse bemærkes i øvrigt, at det fremgår af forelæggelseskendelsen, at den nationale bestemmelse, der er omfattet af hovedsagen, netop blev ændret med virkning fra den 1. juni 1997 med henblik på at sikre, at bestemmelsen er i overensstemmelse med punkt G i afsnit I i bilaget til direktivet.
The two questions have been raised in proceedings between the Riksskatteverket (National Tax Board) and Soghra Gharehveran concerning her entitlement to a payment under the Lönegarantilagen (1992:497) (Wage Guarantee Law, SFS 1992 No 497) after the undertaking which employed her was put into liquidation.
Det andet spørgsmål
The main proceedings
I anden række har Riksskatteverket gjort gældende, at direktivet ikke kan tillægges direkte virkning.
Alternatively, it contends that the Directive cannot be given direct effect.
Idet Högsta domstolen antog, at sagen rejser spørgsmål om fortolkningen af fællesskabsretten, har den besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen to præjudicielle spørgsmål.
Taking the view that the proceedings before it raised questions of interpretation of Community law, the Högsta domstolen decided to stay proceedings and to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om punkt G i afsnit I i bilaget til direktivet skal fortolkes således, at bestemmelsen berettiger Kongeriget Sverige til at udelukke lønkrav fra en arbejdstager fra løngarantien efter direktivet, såfremt en af arbejdstagerens nærtstående senere end seks måneder før konkursbegæringen havde
By its first question, the national court asks essentially whether point G of Section I of the Annex to the Directive is to be interpreted as allowing the Kingdom of Sweden to exclude from the group of persons enjoying the wage payment guarantee provided for by the Directive employees whose close relative owned, less than six months before the petition in insolvency, at least 20% of the shares of the company employing them, when the employees concerned
at de nationale domstole kan fastslå, om en person er berettiget efter direktivet (jf. Francovich-dommen, præmis 14).
regarded as a person intended to be a beneficiary under the Directive (Francovich, paragraph 14).
Dette gælder ligeledes for punkt G i afsnit I i bilaget til direktivet.
The same applies to point G of Section I of the Annex to the Directive.
I relation til hovedsagen bemærkes, at det ikke er i medfør af det skøn, medlemsstaterne har i henhold til direktivet med hensyn til oprettelse af garantiinstitutioner, samt med hensyn til disses opbygning, finansiering og virksomhed, at Kongeriget Sverige har udelukket lønkrav fra arbejdstagere, hvis nærtstående senere end seks måneder før konkursbegæringen havde ejet den virksomhed, hvori arbejdstageren var ansat, fra garantien.
It is clear from the actual wording of point G of Section I of the Annex to the Directive that the exclusion for which it provides relates only to employees who, on their own or with their close relatives, were owners of an essential part of the undertaking employing them, so that that exclusion cannot, without misconstruing the clear wording of the abovementioned Community provision, be extended to employees whose relatives alone were owners of an essential part of the undertaking.
Det bemærkes videre, at når Domstolen i Francovich-dommen og Wagner Miret-dommen fandt, at den ubetingede og præcise karakter af de nævnte bestemmelser i direktivet ikke udgjorde tilstrækkeligt grundlag for, at borgerne kan påberåbe sig disse ved de nationale domstole, var dette begrundet i, at direktivets artikel 3, stk. 1, og artikel 5 overlader medlemsstaterne et vidt skøn ved fastsættelsen af hvem, der kan betragtes som debitor for de ubetalte løntilgodehavender, og ved fastsættelsen af de nærmere bestemmelser forgarantiinstitutionernes opbygning, finansiering og virksomhed (jf. Francovich-dommen, præmis 25 og 26, og Wagner Miret-dommen, præmis 17).
It must be emphasised, next, that, if the Court held, in Francovich and Wagner Miret, that the fact that the abovementioned provisions of the Directive were precise and unconditional was not sufficient to enable individuals to rely on those provisions before the national courts, it was in consideration of the fact that Articles 3(1) and 5 of the Directive allowed the Member States a broad discretion with regard to determining the person liable to meet guaranteed claims and the organisation, operation and financing of the guarantee institutions (Francovich, paragraphs 25 and 26, and Wagner Miret, paragraph 17).
Domstolen har i den henseende særligt udtalt, at staten, der som nævnt har et vidt skøn, ikke kan anses for debitor for garantien, alene fordi den ikke rettidigt har truffet gennemførelsesforanstaltninger (Francovichdommen, præmis 26).
The Court held in particular in this regard that in the absence of any transposition of the Directive by a Member State, it was not possible, given the broad discretion mentioned above, to make up for such an omission by holding that State liable to meet the claims to be guaranteed (Francovich, paragraph 26).
Under disse omstændigheder kan det forhold, at medlemsstaterne har et skøn for så vidt angår oprettelsen af garantiinstitutioner, samt med hensyn til disses opbygning, finansiering og virksomhed, hvilket for hovedparten af medlemsstaterne er medført af direktivets artikel 3, stk. 1 og artikel 5, ikke retsgyldigt gøres gældende over for S. Gharehveran med henblik på at hindre denne i at gøre sit krav om udbetaling i henhold til løngarantien gældende ved de nationale domstole over for Kongeriget Sverige.
In that context, it should also be observed that the order for reference states that, from 1 June 1997, the Swedish legislation in question has been amended for the precise purpose of bringing it into conformity with the wording of point G of Section I of the Annex to the Directive.
I den henseende bemærkes imidlertid, at til forskel fra de tilfælde, der er beskrevet ovenfor, hvor medlemsstaterne ikke har udnyttet det skøn, de er overladt eller alene har udnyttet skønnet delvist, vedrører hovedsagen et tilfælde, hvor den omhandlede medlemsstat har udpeget sig selv som debitor for løngarantien i henhold til direktivet.
It must, however, be pointed out in this regard that, unlike the situations described above, in which the Member States has still not used the discretion it enjoys or has made only partial use of that discretion, the main proceedings concern a situation in which the Member State concerned has designated itself the person liable to meet claims of pay guaranteed under the Directive.
Under disse omstændigheder har medlemsstaten ved gennemførelsen af direktivet fuldt ud udnyttet det skøn, der er overladt den i henhold til direktivets artikel 3, stk. 1, og artikel 5.
In such circumstances, it must be accepted that the Member State has made full use of the discretion which it enjoys under Articles 3(1) and 5 of the Directive in the implementation of the Directive.
På samme måde som en borger kan påberåbe sig sine rettigheder i henhold til en præcis og ubetinget direktivbestemmelse, når denne bestemmelse kan frigøres fra sammenhængen med andre af direktivets bestemmelser, som ikke er tilstrækkeligt præcise og ubetingede (jf· dom af 19.1.1982, sag 8/81, Becker), må borgeren have adgang til at støtte ret på bestemmelser, der præcist og ubetinget udpeger ham som berettiget i henhold til et direktiv, når medlemsstaten har udnyttet sit skøn for så vidt angår andre bestemmelser i samme direktiv, og når den ufuldstændige gennemførelse udgør den eneste hindring for, at den rettighed, som direktivet tillægger borgeren, kan have sin virkning.
In order to provide an answer to the second question, it must be recalled first of all that the Court has held that the provisions of the Directive relating to determination of the beneficiaries of the guarantee as well as those relating to the content of the guarantee meet the conditions of precision and unconditionality normally required in order for a private individual to be able to rely on a provision contained in a directive before a national court, in the absence of its proper transposition into domestic law (Francovich, paragraphs 13 to 22).
Det fremgår således, at har en medlemsstat valgt ikke at oprette garantiinstitutioner og følgelig ikke har fastsat bestemmelser om sådanne institutioners opbygning, finansiering og
Indeed, it appears that, once a Member State has decided not to set up guarantee institutions and consequently to determine the organisation, financing and operation of such institutions, as Article 5 of the Directive provides, and has chosen instead to provide for direct funding from public funds, it can no longer be maintained that that Member State must still take measures to give effect to Article 5 of the Directive.
*1) Punkt G i afsnit 1 i bilaget til Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne
As regards, more precisely, the provisions of the Directive relating to the persons it covers, the Court has held that they are sufficiently precise and unconditional to enable the national court to determine whether or nor a person is to be