natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det fremgår af forelæggelseskendelsen, at Nadi Sanin, der oprindeligt var tyrkisk statsborger, men som fik tysk statsborgerskab i 1991, driver den internationale transportvirksomhed Nadi Sahin Internationale Transporte i Göppingen (Tyskland).
According to the order for reference, Mr Sahin, who was originally a Turkish citizen but who acquired German nationality in 1991, runs the transport undertaking Sahin Internationale Transporte, established in Göppingen (Germany).
Han driver ligeledes et datterselskab til denne virksomhed, Anadolu Dis Ticaret AS (herefter »Anadolu Dis«), der har hjemsted i Istanbul (Tyrkiet). Nadi Sahin Internationale Transporte ejer flere lastvogne, som benyttes til international godstransport mellem Tyskland og tredjelande såsom Tyrkiet, Iran eller Irak.
He also runs a subsidiary of that undertaking, Anadolu Dis Ticaret AS ('Anadolu Dis'), which has its registered office in Istanbul (Turkey).
Samtlige lastvogne er indregistreret i Tyskland.
All the lorries are registered in Germany.
Der er mellem Nadi Sahin Internationale Transporte og Andalou Dis indgået en »agenturkontrakt«, hvorefter Anadolu Dis anvender moderselskabets lastvogne til international godstransport.
There is an 'agency agreement' between Sahin Internationale Transporte and Anadolu Dis under which Anadolu Dis uses the plaintiff's lorries for international haulage operations.
Nadi Sahin beskæftigede allerede inden den 1. september 1993 17 tyrkiske arbejdstagere som chauffører for de tysk indregistrerede lastvogne. Arbejdstagerne er tyrkiske statsborgere, bor i Tyrkiet og havde inden dette tidspunkt indgået deres ansættelseskontrakter med Anadolu Dis.
Even before 1 September 1993, Mr Sahin used as drivers of the lorries registered in Germany 17 Turkish nationals who live in Turkey and had concluded their contracts of employment with Anadolu Dis before that date.
Fra det kompetente tyske generalkonsulat meddeltes de tysk visum for hver transport til Tyskland.
They were granted a German visa by the appropriate German consulate general on each occasion when they worked in Germany.
Ifølge Bundesanstalt skulle chaufførerne indledningsvis ikke have arbejdstilladelse.
Originally, in the opinion of the Bundesanstalt, those drivers did not need work permits.
Fra midten af 1995 var det imidlertid Bundesanstalts opfattelse, at beskæftigelse af udenlandske lastvognschauffører til at køre tysk indregistrerede køretøjer, ikke længere var fritaget for kravet om arbejdstilladelse, selv om chaufførerne var ansat i udenlandske virksomheder.
However, from the middle of 1995 onwards, it took the view that foreign drivers used to drive vehicles registered in Germany no longer had work permit exemption, even if those drivers were engaged by foreign undertakings.
Ved stævning indleveret den 29. maj 19% til Sozialgericht Ulm (Tyskland) anlagde Nadi Sahin sag med påstand om, at det blev fastslået, at de pågældende arbejdstagere er fritaget for kravet om arbejdstilladelse i forbindelse med deres aktiviteter i Tyskland.
By application of 29 May 1996, Mr Sahin sought a declaration from the Sozialgericht Ulm (Germany) that the workers in question did not require work permits for their activities in Germany.
Sozialgericht Ulm afsagde kendelse om foreløbige retsmidler den 9. december 19%, hvorefter Bundesanstalt skulle udstede arbejdstilladelser til nævnte lastvognschauffører, indtil endelig dom blev afsagt vedrørende sagens realitet
He obtained an interim ruling from that court on 9 December 1996, that required the Bundesanstalt für Arbeit to issue work permits to the drivers concerned pending a final decision on the substance of the case.
Ved afgørelse af 10. februar 1998 fastslog Sozialgericht Ulm, at de 17 lastvognschauffører var fritaget for kravet om arbejdstilladelse.
By judgment issued on 10 February 1998, the Sozialgericht Ulm held that the 17 drivers in question were exempt from the requirement for a work permit.
Bundesanstalt fik ikke medhold underappelsagen, idet Landessozialgericht Baden-Württemberg (Tyskland) ved kendelse af 27. juli 2000 i det væsentlige henviste til tillægsprotokollens artikel 41, stk. 1, for at fastslå, at den retsstilling, der var gældende den 1. januar 1973, fortsat gælder.
The appeal brought by the Bundesanstalt was rejected by decision of 27 July 2000 of the Landessozialgericht Baden-Württemberg (Germany) which based its reasoning in essence on Article 41(1) of the Additional Protocol to hold that the legal rules in force on 1 January 1973 remained relevant.
Artikel 41, stk. 1, er til hinder for vedtagelsen af nye begrænsninger af den frie udveksling af tjenesteydelser mellem Fællesskabets medlemsstater og Republikken Tyrkiet.
That provision prohibited the adoption of new restrictions on the freedom to provide services between the Member States of the Community and Turkey.
Den 1. januar 1973 gjaldt der intet krav om arbejdstilladelse for arbejdstagere som de pågældende lastvognschauffører.
As at 1 January 1973 no work permit was required for workers such as the lorry drivers at issue.
Bundesanstalt iværksatte et »revisionssøgsmål« til prøvelse af denne kendelse, idet den bl.a. gjorde gældende, at der var sket en tilsidesættelse af § 9, stk. 2, i Verordnung über die Arbeitserlaubnis für nichtdeutsche Arbeitnehmer (bekendtgørelse om arbejdstilladelse for ikke-tyske arbejdstagere) af 2. marts 1971 (herefter »AEVO«).
The Bundesanstalt brought an appeal on a point of law against that judgment, claiming in particular that there had been a breach of Article 9(2) of the Verordnung über die Arbeitserlaubnis für nichtdeutsche Arbeitnehmer (work permit regulation for non-German workers), of 2 March 1971 ('the AEVO').
Da Bundessozialgericht, syvende afdeling, i lyset af disse omstændigheder har fundet, at løsningen af den tvist, der foreligger for den, afhænger af en fortolkning af fællesskabsretten, har den udsat sagen og forelagt Domstolen følgende spørgsmål:
Taking the view that the dispute turned on the interpretation of Community law, the seventh Chamber of the Bundessozialgericht decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
»1) Skal artikel 41, stk. 1, i tillægsprotokollen [...] fortolkes således, at a) en tyrkisk arbejdstager er berettiget til at påberåbe sig, at en begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser er i strid med protokollen, og - i bekræftende fald - b) at der også foreligger en begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser, når en EF-medlemsstat afskaffer en eksisterende fritagelse for arbejdstilladelse for tyrkiske chauffører i international godstransport, som er beskæftiget hos en (tyrkisk) arbejdsgiver med hjemsted i Tyrkiet?
(b) that there is also a restriction on the freedom to provide services where a Member State of the Community abolishes an existing work permit exemption for Turkish drivers engaged in international haulage who are employed by a (Turkish) employer with its seat in Turkey?
Vedrører en sådan begrænsning alene den frie udveksling af tjenesteydelser eller henholdsvis også -eller udelukkende — vilkårene for adgang til beskæftigelse som omhandlet i artikel 13 i associeringsrådets afgørelse nr. 1/80 [...]?
Does such a restriction concern exclusively the freedom to provide services or does it also or solely concern conditions of access to employment within the meaning of Article 13 of Decision No 1/80 ... ?
Finder artikel 13 i associeringsrådets afgørelse nr. 1/80 [...] også anvendelse på tyrkiske arbejdstagere hos en arbejdsgiver med hjemsted i Tyrkiet, når disse arbejdstagere arbejder som lastvognschauffører inden for international godstransport og regelmæssigt passerer en medlemsstat i transit uden at have tilknytning til det (lovlige) arbejdsmarked i denne medlemsstat?«
Is Article 13 of Decision No 1/80 ... also to be applied to Turkish employees of an employer with its seat in Turkey who, as long-distance lorry drivers engaged in international haulage, regularly pass through a Member State of the Community without belonging to the (legitimate) labour force of that Member State?'
Domstolens præsident har på grund af sammenhængen mellem sag C-317/01 og C-369/01 ved kendelse af 5. november 2001 besluttet at forene dem med henblik på den skriftlige forhandling, den mundtlige forhandling og domsafsigelsen i overensstemmelse med artikel 43 i Domstolens procesreglement.
Given the connection between Cases C-317/01 and C-369/01, the President of the Court decided, by order of 5 November 2001, to join them for the purposes of the written procedure, the oral procedure and judgment, pursuant to Article 43 of the Rules of Procedure of the Court.
Den direkte virkning af tillægsprotokollens artikel 41, stk. 1, og artikel 13 i afgørelse nr. 1/80
The direct effect of Article 41(1) of the Additional Protocol and Article 13 of Decision No 1/80
I denne forbindelse er det tilstrækkeligt at bemærke, at den direkte virkning af såvel tillægsprotokollens artikel 41, stk. 1, som af artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 allerede fremgår af Domstolens praksis.
The direct effect of both Article 41(1) of the Additional Protocol and Article 13 of Decision No 1/80 is clear from the case-law of the Court of Justice.
Rækkevidden af tillægsprotokollens artikel 41, stk. 1, og af artikel 13 i afgørelse nr. 1/80
The scope of Article 41(1) of the Additional Protocol and Article 13 of Decision No 1/80
- Betydningen af »standstill-klausulerne« i tillægsprotokollens artikel 41, stk. 1, og artikel 13 i afgørelse nr. 1/80
- The meaning of the "standstill' clauses in Article 41(1) of the Additional Protocol and Article 13 of Decision No 1/80
Eftersom artikel 41, stk. 1, gælder for såvel etableringsretten som for den frie udveksling af tjenesteydelser, gælder samme fortolkning også for sidstnævnte frihed.
The "standstill' clause in Article 41(1) of the Additional Protocol precludes a Member State from adopting any new measure having the object or effect of making the establishment and, as a corollary, the residence
Den fortolkning, som Domstolen gav i dom af 11. maj 2000, sag C-37/98, Savas, præmis 69, af tillægsprotokollens artikel 41, stk. 1, gælder tilsvarende for artikel 13 i afgørelse nr. 1/80, som således på generel måde er til hinder for, at medlemsstaterne giver tyrkiske statsborgere en mindre fordelagtig behandling for så vidt angår adgangen til beskæftigelse, end den behandling, de havde ret til ved »standstill-klausulens« ikrafttræden, dvs. den 1. december 1980.
of a Turkish national in its territory subject to stricter conditions than those which applied at the time when the Additional Protocol entered into force with regard to the Member State concerned.
De sociale bestemmelser i afgørelse nr. 1/80 udgør en yderligere etape af gennemførelsen af arbejdskraftens frie bevægelighed på grundlag af EØF-traktatens artikel 48, 49 og 50, som efterfølgende blev til EF-traktatens artikel 48 og 49 (efter ændring nu artikel 39 EF og 40 EF) og EF-traktatens artikel 50 (nu artikel 41 EF).
Article 41(1) of the Additional Protocol thus appears to be the necessary corollary to Articles 13 and 14 of the Association Agreement, and constitutes the indispensable means of achieving the gradual abolition of national obstacles to the freedom of establishment and the freedom to provide services.
Nærmere bestemt giver artikel 6, stk. 1, i afgørelse nr. 1/80 vedrørende tyrkiske arbejdstagere, der opfylder betingelserne, præcise rettigheder vedrørende udøvelse af en beskæftigelse.
Second, as regards Article 13 of Decision No 1/80, it must be observed that its wording is not identical in all respects to that of Article 41(1) of the Additional Protocol.
Det følger af det foregående, at artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 ikke kan have til formål at beskytte tyrkiske statsborgeres rettigheder i forbindelse med udøvelse af beskæftigelse, fordi disse rettigheder allerede fuldt ud er omfattet af samme afgørelses artikel 6.
None the less the 'standstill' clauses contained in each of those two provisions must be acknowledged to have the same meaning.
Derimod — således som det fremgår af selve ordlyden af artikel 13 — forbyder denne bestemmelse nationale myndigheder at skærpe betingelserne for adgangen til beskæftigelse for tyrkiske statsborgere ved at indføre nye restriktive foranstaltninger for denne adgang.
The interpretation by the Court set out in paragraph 69 of Joined Cases C-37/98 Savas [2000] regarding Article 41(1) of the Additional Protocol must also be valid for Article 13 of Decision No 1/80, which therefore prevents Member States generally from treating Turkish nationals less favourably than they were treated at the time of the entry into force of the 'standstill' clause, that is to say, 1 December 1980.
I lyset af det ovenfor anførte kan det således ikke gøres gældende, at artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 kun finder anvendelse på tyrkiske statsborgere, der allerede er integreret på en medlemsstats arbejdsmarked.
The social provisions of Decision No 1/80 constitute a further stage in securing freedom of movement for workers on the basis of Articles 48, 49 and 50 of the EEC Treaty, which became Articles 48 and 49 of the EC Treaty (now, after amendment Articles 39 EC and 40 EC) and Article 50 of the EC Treaty (now Article 41 EC).
— Anvendelsen af tillægsprotokollens artikel 41, stk. 1, og artikel 13 i afgørelse nr. 1/80
In particular, Article 6(1) of Decision No 1/80 grants Turkish migrant workers meeting its conditions clear rights as regards taking up employment.
Artikel 13 i afgørelse nr. 1/80, der skal læses under hensyn til den sammenhæng, som samtlige bestemmelser i denne afgørelse vedrørende arbejdskraftens frie bevægelighed indgår i, finder ikke anvendelse i en situation som den, der foreligger i hovedsagerne.
It follows from the foregoing that Article 13 of Decision No 1/80 cannot have as its purpose the protection of the rights of Turkish nationals as regards employment since those rights are already fully covered by Article 6 of that decision.
Associeringsrådet har indtil nu ikke truffet nogen som helst foranstaltning med henblik på at udstrække fællesskabsbestemmelserne på transportområdet til Republikken Tyrkiet, således at der på det nuværende udviklingstrin af associeringen EØF-Tyrkiet ikke findes nogen særlig regulering på dette område.
However, as is clear from its wording, Article 13 prohibits national authorities from making more stringent the conditions on access to employment for Turkish nationals through the introduction of fresh measures restricting such access.
Under disse omstændigheder kan den retlige ordning på området for international godstransport ad landevej, således som den fremstår nu inden for rammerne af associeringen EØF-Tyrkiet, ikke sammenlignes med den ordning, der gælder på området inden for Fællesskabet, hvorfor tjenesteydelser på transportområdet for så vidt angår nævnte associering ikke kan holdes uden for de generelle regler, der gælder for tjenesteydelser, til forskel fra transporter inden for Fællesskabet
In the light of all the foregoing observations it cannot be maintained that Article 13 of Decision No 1/80 is only applicable to Turkish nationals already integrated into the employment market of a Member State.
Det følger af ovenstående bemærkninger, at »standstill-klausulen« i tillægsprotokollens artikel 41, stk. 1, finder anvendelse rotiate materiae for situationer som dem, der er tale om i hovedsagerne.
- The applicability of Article 41(1) of the Additional Protocol and Article 13 of Decision No 1/80
En tysk transportvirksomhed kan ikke påberåbe sig tillægsprotokollens artikel 41, stk. 1, når modtageren af transporttjenesterne er etableret i Tyskland.
Article 13 of Decision No 1/80, which must be read in the context of all the provisions of that decision relating to freedom of movement of workers, is not applicable to a situation such as that at issue in the main proceedings.
— Betydningen af anvendelsen af tillægsprotokollens artikel 41, stk. 1, for en national lovgivning som den, der er tale om i hovedsagen
To date the Association Council has taken no measure to extend to the Republic of Turkey the Community provisions applicable in the field of transport, so that, at the current stage of development of the EEC-Turkey Association, there are no specific rules in that field.
En ordning som den, der er genstand for hovedsagen, udgør en restriktion af retten for fysiske eller juridiske personer etableret i Tyrkiet til frit at præstere tjenesteydelser i en medlemsstat
In the circumstances, the current legal position as regards international road haulage under the EEC-Turkey Association cannot be compared to the law in force in that sector within the Community, so that, unlike intra-Community transport, transport services in the context of the Association cannot be removed from the ambit of the general rules applicable to the provision of services.
Hvad angår spørgsmålet, om den lovgivning, der er genstand for hovedsagen, indebærer en ny restriktion, tilkommer det de nationale retter, som alene har kompetence til at fortolke national ret, at afgøre, om denne lovgivning fremstår som en nyskabelse i den forstand, at den har til virkning at forværre situationen for tyrkiske lastvognschauffører i forhold til den situation, der gjaldt for dem i Tyskland på datoen for tillægsprotokollens ikrafttræden i denne medlemsstat, dvs. den 1. januar 1973.
As regards the question whether the legislation at issue in the main proceedings constitutes a new restriction, it is for the national courts, which alone have jurisdiction to interpret national law, to determine whether that legislation has a new aspect in that it results in a worse position for Turkish lorry drivers than their position under the rules applicable to them in Germany on the date of the entry into force of the Additional Protocol for that Member State, that is to say, 1 January 1973.
•Artikel 41, stk 1, i tillægsprotokollen, undertegnet den 23. november 1970 i Bruxelles, og indgået, godkendt og bekræftet på Fællesskabets vegne ved Rådets forordning (EØF) nr. 2760/72 af 19. december 1972, og artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 om udvikling af associeringen, som det associeringsråd, der er oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, traf den 19. september 1980 skal fortolkes således, at
'Article 41(1) of the Additional Protocol, signed at Brussels on 23 November 1970 and concluded, approved and confirmed on behalf of the Community by Council Regulation (EEC) No 2760/72 of 19 December 1972, and of Article 13 of Decision No 1/80 of 19 September 1980 on the development of the Association, adopted by the Association Council set up by the Association Agreement between the European Economic Community and Turkey, must be interpreted as meaning that:
— disse to bestemmelser har direkte virkning i medlemsstaterne, således at de kan påberåbes for medlemsstaternes domstole af tyrkiske statsborgere, som bestemmelserne finder anvendelse på, for at udelukke anvendelsen af regler i national ret, der er i strid med de pågældende bestemmelser
— those two provisions have direct effect in the Member States so that Turkish nationals to whom they apply are entitled to rely on them before the national courts to prevent the application of inconsistent rules of national law;
— artikel 41, stk 1, og artikel 13 generelt forbyder indførelse af nye nationale restriktioner for henholdsvis etableringsretten, den frie udveksling af tjenesteydelser og for arbejdskraftens frie bevægelighed fra den dag hvor den rebakt, som disse artikler er indeholdt i, trådte i kraft i værtsmedlemsstaten
— Article 41(1) and Article 13 prohibit generally the introduction of new national restrictions on the right of establishment and the freedom to provide services and freedom of movement for workers from the date of the entry into force in the host Member State of the legal measure of which mose articles are part;
— artikel 13 i afgørelse nr. 1/80 kun finder anvendelse på tyrkiske statsborgere, hvis disse ikke blot regelmæssigt, men også i en periode, der er tilstrækkelig lang til at gøre det muligt for dem gradvist at integrere sig, befinder sig på værtsmedlemsstatens område
— Article 13 of Decision No 1/80 is applicable to Turkish nationals only if their residence in the territory of the host Member State is not only lawful but for a sufficient period to allow them progressively to become integrated there;
— under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagerne, finder tillægsprotokollens artikel 41, stk 1, anvendelse på international godstransport ad landevej fra Tyrkiet, når tjenesteydelser præsteres på en medlemsstats område
— in circumstances such as those in the cases in the main proceedings, Article 41(1) of the Additional Protocol is applicable to international road haulage of goods originating in Turkey, where mose services are carried out in the territory afa Member State;
— artikel 41, stk 1, kan gøres gældende afsåvel en virksomhed, der er etableret i Tyrkiet, og som præsterer tjenesteydelser i en medlemsstat, som en sådan virksomheds ansatte med henblik på at anfægte en ny restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser; derimod kan bestemmelsen ikke gøres gældende af en virksomhed, der er etableret i en medlemsstat, når modtagerne aftjenesteydelserne er etableret i samme medlemsstat
— the protection of Article 41(1) can be relied on not only by an undertaking established in Turkey which performs services in a Member State but also by the employées of such an undertaking to preclude a new restriction on the freedom to provide services; however,
det tilkommer den nationale ret at afgøre, om de nationale bestemmelser, der gælder for tyrkiske statsborgere såsom sagsøgerne i hovedsagerne, er mindre de bestemmelser, der var gældende, da tillægsprotokollen trådte i kraft.*
Article 41(1) precludes the introduction into the national legislation of a Member State of a requirement of a work permit in order for an undertaking established in Turkey to provide services in the territory of that State, if such a permit was not already required at the time of the entry into f orce of the Additional Protocol; it is for the national court to determine whether the national legislation applied to Turkish nationals such as the applicants in the main proceedings is lessfavourable than that applicable at the time of the entry into f orce of the Additional PtotocoV
Generaladvokat J. Mischo fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenumt den 13. maj 2003.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 13 May 2003.
Præjudiciel »Social sikring — fri udveksling af tjenesteydelser — udgifter til hospitalsophold i en anden medlemsstat — betingelser for afholdelse af udgifterne —forhåndsgodkendelse — artikel 22 i forordning {EØF) nr. 1408/71 - gyldighed* (Femte Afdeling)
Preliminary ruling (Social security — Freedom to provide services — Costs of hospital stay to be incurred in another Member State — Conditions of reimbursement — Prior authorisation —Article 22 of Regulation (EEC) No 1408/71 - Validity) (Fifth Chamber)
Ved kendelse af 23. november 2003 har Tribunal des affaires de sécurité sociale de Nanterre forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende gyldigheden og fortolkningen af artikel 22 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971, samt vedrørende fortolkningen af artikel 49 EF og 50 EF.
By order of 23 November 2000, the Tribunal des affaires de sécurité sociale (Social Security Court), Nanterre, referred to the Court of Justice for a preliminary ruling, a question on the validity and interpretation of Article 22 of Regulation (EEC) No 1408/71 of the Council of 14 June 1971, and on the interpretation of Articles 49 EC and 50 EC