natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Artikel 11, stk 1, tredje afsnit, første led, i forordning nr. 3665/87, som ændret ved forordning nr. 2945/94, skal fortolkes således, at der ikke foreligger et tilfælde af force majeure, når en eksportør i god tro udfylder en ansøgning om eksportrestitutioner på grundlag af urigtige oplysninger fra producenten af de eksporterede varer, og eksportøren ikke kunne konstatere, at oplysningerne var urigtige, eller kun kunne konstatere det ved fomtrol på fremstillingsvirksomheden. Medkontrahentens fejl henhører under sædvanlig handelsrisiko og kan ikke anses for uforudseelig i handelsforhold, og eksportøren har en række muligheder for at værne sig mod sådanne fejl.*
Examination of the first question referred has not revealed any factors capable of calling into question the validity of point (a) of the first subparagraph of Article 11(1) of Commission Regulation (EEC) No 3665/87 of 27 November 1987 laying down common detailed rules for the application of the system of export refunds on agricultural products, as amended by Commission Regulation (EC) No 2945/94 of 2 December 1994, in so far as it penalises an exporter who, without fault on his part, applies for an export refund which exceeds that to which he is entitled.
Generaladvokat C. Stix-Hackl fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet f Femte Afdeling) den 27. november 2001.
Advocate General C. Stix-Hackl delivered her Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 27 November 2001.
Præjudiciel »Etableringsfrihed - fri udveksling af tjenesteydelser -- anvendelsesområdet for direktiv 92/51/EØF national lovgivning, hvorefter lægelig virksomhed, herunder den virksomhed, der er tilladt for en Heilpraktiker i Tyskland, hin må udøves af personer, der er indehavere af et eksamensbevis som læge — national lovgivning, hvorefter uddannelsen i forbindelse med lægelig virksomhed er forbeholdt visse institutioner, og hvorefter der ikke må reklameres for sådanne uddannelser* (Femte Afdeling)
Preliminary ruling (Freedom of establishment — Freedom to provide sendees — Scope of Directive 92/51/EEC - National legislation reserving medical practice, including the activities which Heilpraktikers are permitted to pursue in Germany, to qualified doctors — National legislation restricting medical training to certain institutions and prohibiting advertising for such training) (Fifth Chamber) the recognition of professional education and training to supplement Directive 89/48/EEC.
Ved kendelse af 13. juli 2000, indgået til Domstolen den 31. juli 2000, har Oberster Gerichtshof i medfør af artikel 234 EF forelagt to præjudicielle spørgsmål bl.a. vedrørende fortolkningen af EF-traktatens artikel 52 og 59 (efter ændring nu artikel 43 EF og artikel 49 EF) samt af Rådets direktiv 92/5 l/EØF af 18. juni 1992 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48/EØF.
By order of 13 July 2000, received at the Court on 31 July 2000, the Oberster Gerichtshof referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC two questions on the interpretation of Articles 52 and 59 of the EC Treaty (now, after amendment, Articles 43 EC and 49 EC) and of Council Directive 92/51/EEC of 18 June 1992 on a second general system for
Spørgsmålene er blevet rejst i forbindelse med en sag mellem Deutsche Paracelsus Schulen für Naturheilverfahren GmbH (herefter »Deutsche Paracelsus Schulen«) og Kurt Gräbner vedrørende dennes betaling af et beløb på 90 390 ATS til Deutsche Paracelsus Schulen i henhold til en uddannelsesaftale, som de havde indgået.
Those questions were raised in an action brought by Deutsche Paracelsus Schulen für Naturheilverfahren GmbH ('Deutsche Paracelsus Schulen') against Mr Gräbner for payment of ATS 90 390 bv the latter to Deutsche Paracelsus
Formularen indeholdt ligeledes oplysninger om studieordningen, ligesom den indeholdt en særlig meddelelse, hvori opmærksomheden henledtes på, at erhvervet som Heilpraktiker ikke måtte udøves i Østrig, og at Heilpraktikereksamen skulle aflægges i Tyskland.
The dispute in the main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling responded by claiming that under Community law training as a Heilpraktiker must be permitted in Austria, and that in any event it must be possible to advertise in Austria training for professions prohibited there.
Med det første spørgsmål ønsker Oberster Gerichtshof nærmere bestemt oplyst, om en fællesskabsretlig bestemmelse er til hinder for, at en medlemsstat forbeholder udøvelsen af en virksomhed som f.eks.
At first instance, the Bezirksgericht (District Court) Linz-Land (Austria) ordered Mr Gräbner by judgment of 29 January 1999 to pay the sum of ATS 90 390.
Heilpraktikervirksomhed i den betydning, begrebet har i tysk lovgivning, for personer, der er indehavere af et eksamensbevis som læge.
On appeal, the Landesgericht (Regional Court) Linz (Austria) upheld the decision by judgment of 26 May 1999 but gave leave to appeal on a point of law.
Kurt Gräbner underskrev den 20. februar 1996 en aftale om de to første moduler af uddannelsen.
Deutsche Paracelsus Schulen is a company established in Munich (Germany) which offers training courses in the profession of Heilpraktiker.
Den samlede pris udgjorde 90 390 ATS.
It also organises courses in Austria.
Den uddannelse, Kurt Gräbner havde indskrevet sig til, omfattede deltagelse i kurser, der kunne afholdes i Tyskland eller i Østrig, samt tilsendelse af videokassetter med henblik på de praktiske øvelser.
Finding interested persons for the courses offered is done, inter alia, by placing advertisements in newspapers.
Hertil bemærkes først, at det fremgår af fast retspraksis, at når der ikke er foretaget en harmonisering af en erhvervsmæssig virksomhed, har medlemsstaterne i princippet fortsat kompetence til at fastsætte betingelserne for adgangen til eller udøvelsen af denne virksomhed, men er forpligtede til at udøve deres kompetence på dette område under iagttagelse af de grundlæggende friheder, som er sikret ved traktaten (jf. bl.a. dom af 3.10.2000, sag C-58/98, Corsten, præmis 31, og af 1.2.2001, sag C-108/96, Mac Quen m.fl., præmis 24).
Mr Gräbner lodged such an appeal before the Oberster Gerichtshof (Supreme Court), which found that the outcome of the dispute depended on the interpretation of Community law and therefore decided to stay proceedings and refer two questions to the Court for a preliminary ruling.
Med henblik på besvarelsen af det første spørgsmål må der derfor for det første tages stilling til, om udøvelsen af Heilpraktikervirksomhed i den betydning, begrebet har i tysk lovgivning, i en situation som den, der foreligger i hovedsagen, er reguleret af en harmoniseringsforanstaltning, der er vedtaget på fællesskabsplan.
By its first question, the national court asks essentially whether any provision of Community law precludes a Member State from restricting an activity such as that of a Heilpraktiker within the meaning of the German legislation to holders of a doctor's qualification.
Denne gjorde heroverfor bl.a. gældende, at den pågældende aftale var ugyldig, idet den var i strid med den østrigske lov om forbeholdte uddannelser.
For each of those levels, information was given on the content of the training and on a video training programme which was also offered as a supplementary method of learning.
Deutsche Paracelsus Schulen svarede hertil, at i henhold til fællesskabsretten skulle Heilpraktikeruddannelsen tillades i Østrig, og al det under alle omstændigheder måtte være muligt at reklamere for en uddannelse til et erhverv, hvis udøvelse ikke er tilladt i Østrig.
The study regulations were reproduced on the form, which also included a statement drawing attention to the fact that the profession of Heilpraktiker could not be exercised in Austria and that the examination for entry to that profession had to be taken in Germany.
Spørgsmålet, om Heilpraktikenirksomhed er blevet harmoniseret
The training for which he registered included attendance at courses which could be held in Germany or Austria and a video cassette for practical studies.
Det må for det første fastslås, at Heilpraktikervirksomhed ikke er omfattet af nogen specifik fællesskabsretlig ordning.
In that regard, it should be stated at the outset that consistent case-law shows that, in the absence of harmonisation of a profession, Member States remain, in principle, competent to define the exercise of that profession but must, when exercising their powers in this area, respect the basic freedoms guaranteed by the Treaty (see, in particular, Case C-58/98 Corsten [2000], paragraph 31, and Case C-108/96 Mac Quen and Others [2001], paragraph 24).
Bezirksgericht Linz-Land (Østrig) dømte som første instans ved dom af 29. januar 1999 Kurt Gräbner til at betale de 90 390 ATS.
Mr Gräbner had no further contact with Deutsche Paracelsus Schulen.
Appelinstansen, Landesgericht Linz (Østrig), stadfæstede dommen ved dom af 26. maj 1999, men tillod, at der kunne iværksættes revisionsanke.
He did not exercise his right of withdrawal within the prescribed period of one week and did not give written notice of termination of the agreements he had concluded.
Heilpraktikervirksomhed er navnlig ikke reguleret af Rådets direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993 om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser.
Before the Austrian courts, Deutsche Paracelsus Schulen sought payment of ATS 90 390 on the basis of the contract for training as a Heilpraktiker concluded with Mr Gräbner.
Dette direktiv vedrører nemlig den gensidige anerkendelse af de eksamensbeviser, certifikater og andre
Mr Gräbner claimed, in particular, that the contract was void because it infringed the Austrian training law. Deutsche Paracelsus Schulen
kvalifikationsbeviser som læge, der er opregnet i direktivet, men ingen af dem vedrører uddannelsen til Heilpraktiker.
Harmonisation of the activity of Heilpraktikers that Member Slate and access to or pursuit of it is restricted there to persons fulfilling the legal requirements directly or indirectly governing that profession.
Det skal for det andet undersøges, om Heilpraktikervirksomhed, som hævdet af Deutsche Paracelsus Schulen, er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 92/51.
First of all, it is clear that the activity of Heilpraktikers is not regulated by any specific Community provision.
Heilpraktikervirksomhed, således som det i Tyskland er fastlagt i HPrG's § 1, stk. 2, omfatter virksomhed, som i Østrig falder inden for begrebet udøvelse af lægegerning, således som dette begreb er fastlagt i den østrigske lægelovs § 2, stk. 2.
In particular, it is not regulated by Council Directive 93/16/EEC of 5 April 1993 to facilitate the free movement of doctors and the mutual recognition of their diplomas, certificates and other evidence of formal qualifications.
Udøvelse af Heilpraktikervirksomhed i den betydning, begrebet har i tysk lovgivning, af andre end dem, der er indehavere af et eksamensbevis som læge, er følgelig forbudt i Østrig.
That directive concerns mutual recognition of the diplomas, certificates and other evidence of formal qualifications as a doctor of medicine listed therein, none of which relates to training as a Heilpraktiker.
Eftersom der i Østrig ikke består nogen ret til at få adgang til eller udøve den pågældende virksomhed for andre end dem, der er indehavere af et eksamensbevis som læge, findes der heller ikke nogen retlig ordning, som direkte eller indirekte fastlægger de betingelser, der kræves opfyldt for at erhverve en sådan ret.
Under Paragraph 3(1) and (4) of the Austrian law on doctors, the exercise of the profession of doctor is prohibited in Austria for any person other than those with a doctor's qualification. The activity of Heilpraktikers, as defined in Germany by Paragraph 1(2) of the HPrG, includes activities which, in Austria, are covered by the notion of exercise of the medical profession as defined in Paragraph 2(2) of the Austrian law on doctors.
Hertil bemærkes, at det fremgår af artikel 1, litra e) og f), i direktiv 92/51, sammenholdt med artikel 2, at direktivet udelukkende finder anvendelse på lovregulerede erhverv, og at en erhvervsmæssig virksomhed, eller en form deraf, udgør et sådant erhverv, når der enten direkte eller indirekte ifølge love eller administrative bestemmelser kræves et uddannelsesbevis eller et kursusbevis for i en medlemsstat at optage eller udøve denne virksomhed eller en form deraf.
Secondly, it is necessary to determine whether the activity of Heilpraktikers falls within the scope of Directive 92/51, as Deutsche Paracelsus Schulen maintains.
Heraf følger, at udøvelse af Heilpraktikervirksomhed i den betydning, begrebet har i tysk lovgivning, af andre end dem, der er indehavere af et eksamensbevis som læge, ikke kan anses for at være et lovreguleret erhverv i Østrig i henhold til direktiv 92/51, og at dette direktiv derfor under alle omstændigheder ikke kan antages at finde anvendelse på tvisten i hovedsagen.
Since there is in Austria no right of access to or pursuit of those activities for persons other than those with a doctor's qualification, there are no legal rules laying down, directly or indirectly, the conditions for acquiring that right.
Det må herefter fastslås, at i en situation som den, der foreligger i hovedsagen, er udøvelse af Heilpraktikervirksomhed i den betydning, begrebet har i tysk lovgivning, af andre end dem, der er indehavere af et eksamensbevis som læge, ikke reguleret af en harmoniseringsforanstaltning, der er vedtaget på fællesskabsplan.
According to Article 1(e) and (ï), in conjunction with Article 2, of that directive, it applies only to regulated professions, defined as professional activities of which the taking up or pursuit, or one of the modes of pursuit in a Member State, is subject directly or indirectly, by virtue of laws, regulations or administrative provisions, to the possession of evidence of education and training or an attestation of competence.
Domstolen har med hensyn til de tilsvarende definitioner af begreberne »lovreguleret erhverv« og »lovreguleret erhvervsmæssig virksomhed« i artikel 1, litra c) og d), i direktiv 89/48 udtalt, at adgangen til at optage eller udøve et erhverv er reguleret direkte af retlige bestemmelser, når der ved værtslandets love eller administrative bestemmelser gennemføres en ordning, hvorved erhvervet udtrykkeligt forbeholdes personer, som opfylder visse betingelser, og hvorved personer, som ikke opfylder betingelserne, forbydes retten til at optage virksomheden (jf. dom af 1.2.1996, sag C164/94, Aranitis, præmis 19, og af 8.7.1999, sag C-234/97, Fernández de Bobadilla, præmis 17).
It follows that the exercise of the activity of Heilpraktiker within the meaning of the German legislation by persons other than those with a doctor's qualification cannot be regarded as a regulated profession in Austria for the purposes of Directive 92/51 and that, consequently, that directive is in any event not applicable to the dispute in the main proceedings.
Et erhverv må antages at være indirekte lovreguleret, såfremt der er en indirekte lovmæssig kontrol med retten til at optage eller udøve dette erhverv (jf. Aranitis-dommen, præmis 27).
Therefore, in a situation such as the one in the main proceedings, the exercise of the activity of a Heilpraktiker within the meaning of the German legislation by persons other than those with a doctor's qualification is not regulated by harmonisation at Community level.
Traktatens artikel 52 og 59
Ankles 52 and 59 of the Treat}·
Det følger heraf, at et erhverv er lovreguleret i en medlemsstat, som omhandlet i direktiv 89/48 og 92/51, såfremt det er tilladt dér, og det er forbeholdt de personer, som opfylder de ved lov fastsatte betingelser, som direkte eller indirekte fastlægger ordningen for det pågældende erhverv, at optage og udøve erhvervet i den pågældende medlemsstat.
With respect to the similar definitions of the terms 'regulated profession' and 'regulated professional activity' appearing in Article 1(c) and (d) of Directive 89/48, the Court has already held that access to or pursuit of a profession must be regarded as directly governed by legal provisions where the laws, regulations or administrative provisions of the host Member State concerned create a system under which that professional activity is expressly reserved to those who fulfil certain conditions and access to it is prohibited to those who do not fulfil them (Case C-164/94 Aranitis [1996], paragraph 19, and Case C-234/97 Fernández de Bobadilla [1999], paragraph 17).
I henhold til § 3, stk. 1 og 4, i den østrigske lægelov må Heilpraktikererhvervet ikke udøves af andre end dem, der er indehavere af et eksamensbevis som læge.
It follows from the above that a profession is regulated in a Member State for the purposes of Directives 89/48 and 92/51 if it is authorised in
Det fremgår af Domstolens praksis, at nationale foranstaltninger, der kan begrænse de ved traktaten sikrede grundlæggende friheder, kun kan være berettigede, hvis de opfylder fire betingelser: De skal anvendes uden forskelsbehandling, de skal være begrundet i tvingende samfundsmæssige hensyn, de skal være egnede til at sikre virkeliggørelsen af det formål, de forfølger, og de må ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå formålet (jf. dom af 30.11.1995, sag C-55/94, Gebhard, præmis 37, af 4.7.2000, sag C-424/97, Haim, præmis 57, og Mac Quen m.fl.dommen, præmis 26).
According to the Court's case-law, national measures liable to hinder or make less attractive the exercise of fundamental freedoms guaranteed by the Treaty can be justified only if they fulfil four conditions: they must be applied in a non discriminatory manner; they must be justified by overriding reasons based on the general interest; they must be suitable for securing the attainment of the objective which they pursue; and they must not go bevond what is necessarv in order to
forhold til det tilstræbte mål og derfor er uforenelige med fællesskabsretten.
disproportionate and hence incompatible with Community law.
Det må derfor undersøges, om en sådan lovgivning kan være berettiget i henhold til de fire betingelser, der er opstillet i Domstolens praksis.
attain that objective (see Case C-55/94 Gebhard [1995], paragraph 37, Case C-424/97 Haim [2000], paragraph 57, and Mac Quen, cited above, paragraph 26).
Den omstændighed, at en medlemsstat har valgt en beskyttelsesordning, der er forskellig fra den, en anden medlemsstat har indført, kan ikke i sig selv have indvirkning på bedømmelsen af, om de herom fastsatte bestemmelser er nødvendige og forholdsmæssige.
The mere fact that a Member State has chosen a system of protection different from that adopted by another Member State cannot affect the appraisal of the need for and proportionality of the provisions adopted.
Det må i den forbindelse for det første fastslås, at det forbud, der således følger af den østrigske lægelov, finder anvendelse, uanset hvilken nationalitet de personer har, som forbuddet gælder for, og i hvilken medlemsstat de er etableret.
It is undisputed that legislation of a Member State, such as the Austrian law on doctors, which prohibits altogether the exercise in Austria of the profession of Heilpraktiker, recognised in Germany, constitutes a restriction of the exercise of the freedom of establishment and the freedom to provide services.
Endvidere bemærkes, at da der ikke på fællesskabsplan findes en definition af, hvilke handlinger der alene må udføres af personer, der er indehavere af et eksamensbevis som læge, kan hver enkelt medlemsstat i overensstemmelse med sin opfattelse af begrebet beskyttelse af den offentlige sundhed beslutte, om den vil eller ikke vil tillade personer, der ikke har et sådant eksamensbevis, at udøve lægelig virksomhed, idet den om fornødent fastsætter de betingelser med hensyn til erfaring og kvalifikationer, som sådanne personer skal opfylde.
Furthermore, in the absence of a definition at Community level of activities which are restricted to persons with a doctor's qualification, each Member State may decide, in accordance with its understanding of the protection of public health, whether or not to authorise practitioners without such qualifications to exercise activities of a medical nature, laying down, where appropriate, requirements relating to experience or qualifications which such practitioners must fulfil.
Bestemmelserne i dette stykke finder i medfør af EF-traktatens artikel 66 (nu artikel 55 EF) anvendelse på den frie udveksling af tjenesteydelser.
It is clear, first, that the prohibition imposed by the Austrian law on doctors applies regardless of the nationality and the Member State of establishment of the persons at which it is directed.
Den østrigske lovgivers vurdering af de risici for den offentlige sundhed, som kunne medføres af, at Heilpraktikervirksomhed i den betydning, begrebet har i tysk lovgivning, udøves af andre personer end dem, der er indehavere af et eksamensbevis som læge, kan dog ændres med tiden, bl.a. på baggrund af de fremskridt, som sker med hensyn til kendskabet til de metoder, der anvendes i forbindelse med den nævnte virksomhed, og deres følger for sundheden (jf. i denne retning Mac Quen m.fl.dommen, præmis 36).
In any event, the assessment carried out by the Austrian legislature of the risks for public health which may arise as a consequence of the exercise of the profession of Heilpraktiker within the meaning of the German legislation by persons other than those with a doctor's qualification is liable to change over time, particularly as a result of the progress made with respect to knowledge of methods used in this activity and their effects on health (see, to that effect, Mac Quen, paragraph 36).
For det tredje bemærkes, at såfremt en medlemsstat vælger at fastsætte bestemmelser om, at det kun er en bestemt faggruppe med specifikke kvalifikationer, som f.eks. personer, der er indehavere af et eksamensbevis som læge, der må foretage medicinske undersøgelser og ordinere behandlinger, hvis formål er at helbrede sygdomme eller at afhjælpe fysiske eller psykiske lidelser, kan dette betragtes som et middel, der er egnet til at opnå det formål, der udgøres af beskyttelsen af den offentlige sundhed.
Secondly, with regard to the question whether there is an overriding reason based on the general interest which may justify the prohibition, it must be borne in mind that the protection of public health is one of the reasons cited in Article 56(1) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 46(1) EC) as capable of justifying restrictions on the freedom of establishment. The provisions of that paragraph apply to the freedom to provide services pursuant to Article 66 of the EC Treaty (now Article 55 EC).
En national lovgivning som f.eks. den østrigske lægelov, hvorefter udøvelse af Heilpraktikervirksomhed ikke er tilladt, kan herefter ikke antages at gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det mål, der udgøres af beskyttelsen af den offentlige sundhed.
Consequently, national legislation prohibiting, as the Austrian law on doctors does, the exercise of the profession of Heilpraktiker does not go beyond what is necessary to achieve the aim of safeguarding public health.
Under disse omstændigheder er traktatens artikel 52 og 59 ikke til hinder for en sådan national lovgivning.
Accordingly, Articles 52 and 59 of the EC Treaty do not preclude such national legislation.
Det må for det fjerde undersøges, om det forbud mod at udøve lægelig virksomhed, der således gælder for personer, der ikke er indehavere af et eksamensbevis som læge, er nødvendigt og står i et rimeligt forhold til det formål, der forfølges med forbuddet.
Thirdly, the decision of a Member State to restrict to a group of professionals with specific qualifications, such as qualified doctors, the right to carry out medical diagnoses and prescribe treatments for illness or to alleviate physical or mental disorders may be considered to be a suitable means of achieving the objective of safeguarding public health.