natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 6. september 2001 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 98/81/EF af 26. oktober 1998.
By application lodged at the Court Registry on 6 September 2001, the Commission of the European Commuities brought an action for a declaration that, by failing to adopt, or to notify to the Commission, the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 98/81/EC of 26 October 1998.
I denne sag har gennemførelsen af direktivet ikke fundet sted inden for den i den begrundede udtalelse fastsatte frist Kommissionens påstand må derfor tages til følge.
In the present case, the Directive was not transposed within the period laid down by the reasoned opinion. Accordingly, the Commission's action must be considered well founded.
Sag C-436/01 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Kongeriget Belgien Miljø- og forbrugerbeskyttelse
Case C-436/01 Commission of the European Communities ν Kingdom of Belgium Environment and consumers
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 12. november 2001 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 98/81/EF af 26. oktober 1998, idet det ikke inden for den fastsatte frist har sat alle de love og administrative bestemmelser i kraft, der er nødvendige for at efterkomme direktivet eller i hvert fald ikke har underrettet Kornmissionen herom.
By application lodged at the Court Registry on 12 November 2001, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to adopt, within the prescribed period, all the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 98/81/EC of 26 October 1998, or, in any event, by failing to notify it of those provisions, the Kingdom of Belgium has failed to fulfil its obligations under that directive.
Generaladvokat F. G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Anden Afdeling') den 14. januar 2003.
Orders the Kingdom of Belgium to pay the costs.'
»1) fastslå, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 98/81/EF af 26. oktober 1998 om ændring af direktiv 90/219/EØF om indesluttet anvendelse af genetisk modificerede mikroorganismer, idet det ikke har sat de fornødne love og administrative bestemmelser i kraft til gennemførelse af direktivet
'(1) declare that, by not adopting the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 98/81/EC of 26 October 1998 amending Directive 90/219/EEC on the contained use of genetically modified micro-organisms, the Kingdom of Belgium has failed to fulfil its obligations under the directive;
2) tilpligte Kongeriget Belgien at betale sagens omkostninger.«
(2) order the Kingdom of Belgium to pay the costs.'
Sag C-156/00 Kongeriget Nederlandene / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Toldunion
Case C-156/00 Kingdom of the Netherlands ν Commission of the European Communities Customs union
»Annullation af Kommissionens beslutning K(2000) 485 endelig udg. — fritagelse for importafgifter — aktivforædling — manglende ækvivalens mellem fæUesskabsprodukterne og de importerede produkter* (Femte Afdeling)
(Action for annulment of Commission Decision C (2000) 485 final — Remission of import duties — Inward processing—Lack of equivalence between Community products and imported products) (Fifth Chamber)
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 27. april 2000 har Kongeriget Nederlandene anlagt sag med påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2000) 485 endelig udg. af 23. februar 2000, hvorved det blev fastslået, at en ansøgning om fritagelse for importafgifter for så vidt angår et bestemt beløb afvises, og at ansøgningen om fritagelse for importafgifter for så vidt angår et andet beløb ikke kan imødekommes (herefter »den anfægtede beslutning«).
By application received at the Court Registry on 27 April 2000, the Kingdom of the Netherlands brought an action for annulment of Commission Decision C (2000) 485 final of 23 February 2000 determining in a particular case that an application for remission of import duties is inadmissible in a specified amount and that there is no justification for remission of import duties in a separate amount ('the contested decision').
Faktiske omstændigheder og den anfægtede beslutning
Facts and the contested decision
Den nederlandske virksomhed, Cargill BV (herefter »Cargill«), producerer stivelse og glucosesirup. Virksomheden har en bevilling til aktiv forædling, i henhold til hvilken den kan importere majs fra tredjelande uden told på betingelse af, at majsen omdannes til glucose, som er hovedforædlingsproduktet, såvel som til andre sekundære forædlingsprodukter, og at disse produkter eksporteres uden for Fællesskabets toldområde.
The undertaking incorporated under Netherlands law Cargill BV ('CargiH') is engaged in the production of starch and glucose syrup.
Fra 1992 til 1994 henførte Cargill 65 000 tons majs under toldproceduren for aktiv forædling.
In the period 1992 to 1994, Cargill placed 65 000 t of maize under the inward processing procedure.
I henhold til den bevilling til aktiv forædling, virksomheden var blevet tildelt, kunne Cargill, med henblik på at fremstille glucose til eksport, anvende et fællesskabsprodukt, der er ækvivalent til den majs, der blev importeret fra tredjelande.
Under the inward processing authorisation, Cargill was entitled to use Community goods equivalent to the maize imported from non-member countries for the production of glucose intended for export.
Under kontrolbesøg foretaget i 1994 og 1995 fandt Kontroludvalget under Ministeriet for Landbrug, Naturforvaltning og Fiskeri (herefter »Kontroludvalget«), at hovedforædlingsproduktet som Cargill havde eksporteret ikke var blevet fremstillet udelukkende på grundlag af importeret majs, men på grundlag af 25% importeret majs og 75% hvede af fællesskabsoprindelse. Disse to produkter tariferes imidlertid ikke i den samme kode i den kombinerede nomenklatur.
In the course of inspections carried out in 1994 and 1995, the inspection department of the Netherlands Ministry of Agriculture, Nature Management and Fisheries ('inspection department') found that the main
Efter disse kontrolbesøg spurgte de nederlandske myndigheder Kommissionen, om den kunne tiltræde, at der er ækvivalens mellem majs importeret fra tredjelande og hvede af fællesskabsoprindelse.
compensating product exported by Cargill had not been obtained entirely from imported maize, but as to 25% from imported maize and as to 75% from wheat of Community origin. The two products are not classified under the same CN Code tariff subheading.
Ved skrivelse af 23. november 1995 svarede Kommissionen, at den ikke kunne godkende en sådan ækvivalens, idet den navnlig understregede forskellene i den toldbeskyttelse, der er gældende for de to pågældende produkter.
By letter of 23 November 1995, the Commission replied that it could not allow such equivalence and referred, in particular, to differences in tariff protection between the two products in question.
Ved skrivelse af 18. november 1996 anmodede Kommissionen de nederlandske myndigheder om på ny at kontrollere alle henførelser under proceduren for aktiv forædling, der var foretaget i årene 1992-1995 af Cargill, og om på ny at oplyse Kommissionen om tilfælde af uregelmæssigheder eller svig.
By letter of 18 November 1996, the Commission asked the Netherlands authorities to draw up a list of all goods placed under the inward processing procedure for the benefit of Cargill during the period 1992 to 1995 and to report back to it on any cases of irregularity or fraud.
Ved skrivelse af 3. december 1996 meddelte de nederlandske myndigheder Cargill, at virksomheden skyldte importafgifter for årene 1992-1994, med tillæg af udligningsrenter, på et beløb på i alt 17 491 244,45 NLG.
By letter of 3 December 1996, the Netherlands authorities claimed payment from Cargill of NLG 17 491 244.45, representing import duties owed by Cargill for the years 1992 to 1994, with compensatory interest.
Cargill indgav en klage til de kompetente toldmyndigheder over den således meddelte opkrævning.
Cargill lodged a complaint against that notice with the competent customs authorities.
Desuden anmodede Cargill myndighederne om at udsætte inddrivelsen af denne toldskyld mod en sikkerhedsstillelse for et beløb svarende til toldskylden, hvilken anmodning blev imødekommet
It also requested the customs authorities to suspend recovery of the customs debt in return for it providing security equal to the amount claimed, which was granted.
Den 2. december 1997 indgav Cargill en ansøgning til de nævnte myndigheder om godtgørelse af eller fritagelse for importafgifterne.
On 2 December 1997, Cargill applied to the customs authorities for repayment or remission of import duties.
Ved skrivelse af 22. april 1999 forelagde den nederlandske regering denne ansøgning for Kommissionen, som efter en fuldstændig undersøgelse af sagen vedtog den anfægtede beslutning.
By letter of 22 April 1999, the Netherlands Government forwarded that application to the Commission which, following a complete examination of the file, adopted the contested decision.
Kommissionen fandt at mens Cargill ikke havde gjort sig skyldig i urigtigheder, havde virksomheden gjort sig skyldig i åbenbar forsømmelighed.
The Commission found that, although Cargill had not engaged in any deception, it had shown obvious negligence.
Med sit andet anbringende har Kongeriget Nederlandene gjort gældende, at den anfægtede beslutning tilsidesætter toldkodeksens artikel 221, idet beslutningen afviste ansøgningen om fritagelse som uegnet til realitetsbehandling på grund af forældelse, for så vidt som den vedrører importafgifter, der skyldes for perioden før den 3. december 1993.
By its second plea, the Kingdom of the Netherlands claims that the contested decision infringes Article 221 of the Customs Code by declaring the application for remission time-barred and thus inadmissible in so far as it pertains to the import duties due for the period prior to 3 December 1993.
I nærværende sag kunne Kommissionen således ikke afvise at træffe en beslutning om ansøgningen om , fritagelse eller om en del af denne, med den begrundelse, at debitor efter Kommissionens opfattelse var blevet underrettet for sent om de opkrævede afgifter i strid med toldkodeksens artikel 221, stk. 3.
Thus, in the present case, the Commission could not refuse to take a decision on the remission application or a portion thereof on the grounds that, in its view, the duties claimed were communicated too late to the debtor, contrary to Article 221(3) of the Customs Code.
Denne argumentation gælder tilsvarende for de bestemmelser, der fandt anvendelse i tiden før den 1. januar 1994, dvs. artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1697/79.
This reasoning applies mutatis mutandis to the rules applicable for the period prior to 1 January 1994, namely Article 2(1) of Regulation No 1697/79.
Kongeriget Nederlandene har således med rette foreholdt Kommissionen, at den afviste at tage stilling til ansøgningen om fritagelse, for så vidt som den vedrørte importafgifter, der var skyldige for tiden før den 3. december 1993, dvs. mere end tre år før underretningen af Cargill om de skyldige importafgifter.
Accordingly, the Kingdom of the Netherlands was right in complaining that the Commission had declared the remission application inadmissible in so far as it related to import duties due for the period prior to 3 December 1993, that is, more than three years before the import duties owing were communicated to Cargill.
Under hensyn til ovenstående bemærkninger skal Kongeriget Nederlandenes andet anbringende tages til følge, og artikel 1, nr. 1, i den dispositive del af den anfægtede beslutning annulleres, i det omfang den afviser at behandle ansøgningen om fritagelse for importafgifter for et beløb på 15 679 301,49 NLG, som blev indgivet af Cargill, og som den 22. april 1999 blev forelagt for Kommissionen af Kongeriget Nederlandene.
In the light of the foregoing considerations, the Court upholds the second plea raised by the Kingdom of the Netherlands and annuls Article 1(1) of the operative part of the contested decision in so far as it declares inadmissible the amount of NLG 15 679 301.49 of the application for remission of import duties submitted by Cargill and referred to the Commission on 22 April 1999 by the Kingdom of the Netherlands.
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 11. juli 2002.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 11 July 2002.
Præjudiciel »Direktiv 2000113/EF — mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler — dato for mindste holdbarhed — artikel 18* (Femte Afdeling)
Preliminary ruling (Directive 2000/13/EC — Labelling and presentation of foodstuffs — Date of minimum durability — Article 18) (Fifth Chamber)
Ved beslutning af 1. juni 2001 har Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 79/112/EØF af 18. december 1978 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for sådanne levnedsmidler, og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler.
By decision of 1 June 2001 the Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich (Independent Administrative Board of the Land of Niederösterreich), referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Council Directive 79/112/EEC of 18 December 1978 on the approximation of the laws of the Member States relating to the labelling, presentation and advertising of foodstuffs for sale to the ultimate consumer and Directive 2000/13/EC of the European Parliament and of the Council of 20 March 2000 on the approximation of the laws of the Member States relating to the labelling, presentation and advertising of foodstuffs.
Ved afgørelse truffet den 26. februar 2001 af Bezirkshauptmannschaft Zwettl (klagemyndighed i første instans, Zwettl) blev Susanne Muller pålagt en bøde på 2 000 ATS i henhold til Lebensmittelgesetz 1975 (lov af 1975 om levnedsmidler, herefter »LMG«).
Ms Müller was ordered to pay a fine of ATS 2 000 by an administrative decision imposing a penalty, taken on 26 February 2001 by the Bezirkshauptmannschaft Zwettl (first-instance administrative authority of Zwettl) in application of the Lebensmittelgesetz 1975 (1975 Law on foodstuffs, 'the LMG').
Susanne Müller anfægtede herefter afgørelsen ved den forelæggende ret og gjorde til støtte for sin appel gældende, at direktiv 79/112 og direktiv 2000/13 er tíl hinder for en forpligtelse som den, der fastsættes i § 10, stk. 2, i Lebensmittelkennzeichnungsverordnung 1993 (bekendtgørelse af 1993 om mærkning af levnedsmidler, herefter »LMKV«). Under disse omstændigheder har Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål.
Ms Müller brought an appeal against that decision before the national court which has referred this question, in which she claimed that Directives 79/112 and 2000/13 preclude an obligation such as that laid down in Paragraph 10(2) of the Lebensmittelkennzeichnungsverordnung 1993 (1993 Regulation on the labelling of foodstuffs, 'the LMKV). In those circumstances, the Unabhängiger Verwaltungssenat im Land Niederösterreich considered it necessary to stay proceedings and to refer a question to the Court for a preliminary ruling.
Med spørgsmålet der alene undersøges med henblik på direktiv 2000/13, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst om direktivet og navnlig dets artikel 18, skal fortolkes således, at det er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter et levnedsmiddel, for hvilket datoen for mindste holdbarhed er udløbet, skal være forsynet med en udtrykkelig angivelse heraf, der er tydelig og alment forståelig.
By its question, which may be examined solely in the light of Directive 2000/13, the national court is asking essentially whether that directive, and in particular Article 18 thereof, must be interpreted as precluding a national rule which provides that where the period of minimum durability of a foodstuff has expired, that fact must be indicated separately, clearly and in a generally intelligible manner.
En mærkningsregel, hvorefter det udtrykkeligt skal angives, at datoen for et levnedsmiddels mindste holdbarhed er udløbet opregnes ikke blandt de oplysninger, som det ifølge artikel 3 i direktiv 2000/13 er obligatorisk at angive. Artikel 3 kræver alene, at datoen for mindste holdbarhed angives efter den i direktivets artikel 9 nævnte fremgangsmåde.
The rule on labelling that requires separate mention of the expiry of the period of minimum durability of foodstuffs is not included in the compulsory indications referred to in Article 3 of Directive 2000/13, which merely requires that the date of minimum durability be indicated in accordance with the detailed rules set out in Article 9 of the directive.
Der findes ingen anden bestemmelse i direktivet der specifikt omhandler den situation, som reguleres i LMKV's § 10.
Moreover, no other provision of that directive specifically addresses the situation envisaged by Paragraph 10 of the LMKV.
Det skal således fastslås, at en mærkningsregel som den i hovedsagen omhandlede udgør en ikkeharmoniseret national bestemmelse, der er omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 2000/13.
A rule on labelling such as the one at issue in the main proceedings is therefore a non-harmonised national provision which comes within the scope of Directive 2000/13.
En forpligtelse som den, der fremgår af en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede til at angive på en tydelig og alment forståelig måde, at datoen for mindste holdbarhed er udløbet, er begrundet i målet om at bekæmpe bedrageri, og dermed i et af de hensyn, der nævnes i artikel 18, stk. 2, i direktiv
An obligation, such as the one laid down in the national provision at issue in the main proceedings, to indicate clearly and in a generally intelligible manner the fact that the period of minimum durability has expired is justified by the aim of prevention of fraud, which is one of the justifications set out in Article 18(2) of Directive 2000/13.
»Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF af 20. marts 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler samt om reklame for sådanne levnedsmidler er ikL· tu hinder for en national bestemmelse, hvorefter et levnedsmiddel, for hvilket datoen for mindste holdbarhed er udløbet, skal være forsynet med en udtrykkelig angivelse heraf, der er tydelig og alment forståelig.
'Directive 2000/13/EC of the European Parliament and of the Council of 20 March 2000 on the approximation of the laws of the Member States relating to the labelling, presentation and advertising of foodstuffs does not preclude a national rule which provides that, where the period of minimum durability of a foodstuff expired, that fact must be indicated separately, clearly and in a generally intelligible manner.
En sådan regel udgør en ikkeharmoniseret bestemmelse, der er begrundet i hensynet til bekæmpelse af bedrageri, som nævnt i dette direktiv artikel 18, stk Z*
Such a rule is a non-harmonised national provision justified on the ground of prevention of fraud as provided f or in Article 18(2) of the directive.'
Sag T-186/00
Case T-186/00 Conserve Italia Soc. coop, rl ν Commission of the European Communities Agriculture
»Landbrug — Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Udviklingssektionen — suspension af tilskud — artikel 24 i forordning (EØF) nr. 4253/88 — proportionalitetsprincippet — begrundelse* (Femte Afdeling)
(Agriculture — Guidance Section of the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund — Discontinuance of financial aid — Article 24 of Regulation (EEC) No 4253/88 — Principle of proportionality — Statement of reasons) (Fifth Chamber)
Maja Sri / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Landbrug
Subsequently, Massalombarda was acquired in 1994 by Conserve Italia Soc.
»Forordning (EØF) nr. 4028/86 — finansiel fællesskabsstøtte — virksomhedsoverdragelse — fremgangsmåde med henblik på bortfald af støtte — annullationssøgsmål* (Anden Afdeling)
Coop, ari ('Conserve Italia'), which took over the company in 1997. The present dispute does not therefore relate to the conduct or actions of Conserve Italia but of a company which it took over.
Kommissionen forpligtede sig til at finansiere 40% af udgifterne til projektet, mens den italienske stat forpligtede sig til at finansiere 30%.
On 7 July 1989 the Commission received the application for aid, which was submitted to it through the Italian Republic under Article 13 of Regulation No 355/77.
I de nærmere betingelser, der var anført i et bilag til godkendelsesbeslutningen, var det præciseret, at
The Commission informed the beneficiary of the date for receipt of the application for aid in a letter sent to it by Commission staff on 25 January 1990, which it received on 12 February 1990.
»[...] der må ikke foretages ændringer eller tilpasninger af de planlagte arbejder, uden at disse forinden er godkendt af de nationale myndigheder og, om fornødent, af Kommissionen. Såfremt der foretages
On 20 December 1990 the Commission replied that it would not be possible to finance the application for aid in view of the limited resources available and the fact that the application had not been considered to be a priority.
Efter at sagsøgeren den 18. marts 1992 havde fremsendt et første dokument med nærmere oplysninger om, hvorledes arbejderne skred frem, udbetalte Kommissionen sagsøgeren en forste rate af fællesskabsstøtten, nemlig 420 810 718 ITL (217 330,59 EUR).
On 17 April 1991 the Italian Republic again submitted the application for aid under Article 20 of Regulation No 866/90, in the context of operational programme No 91.CT.IT.01 for the improvement of processing and marketing conditions for agricultural products.
Den italienske stat udbetalte den første rate af den nationale støtte.
In the context of that programme, Project No 9 provided for EAGGF aid of ITL 423 175 000 for Massalombarda.
Efter et kontrolbesøg i 1995 (ifølge sagsøgeren fandt det sted i oktober og ifølge Kommissionen i februar) udarbejdede de kompetente nationale myndigheder rapport om projektets anden etape og om projektet, således som det var færdiggjort.
By Decision C (91) 2255/6 of 28 October 1991 the Commission approved operational programme No 91.CT.IT.01, following which the beneficiary received ITL 338 540 000 byway of aid from the EAGGF for Project No 9.
— de med hensyn til visse udgifter ikke var enige i, at de skulle afholdes af Kommissionen
At the end of 1992 the competent Italian authorities asked the beneficiary to send a photocopy of all the invoices relating to the project concerned in order to carry out an initial documentary analysis.
— det forudsete opsynshus syntes at være blevet erstattet af en mindre villa
In 1993 the Ministero del Tesoro (Ministry of Finance, 'the Italian Finance Ministry") decided to carry out an inspection on the beneficiary's premises.
— anlægget ikke var blevet godkendt
The inspection by the Italian Finance Ministry took place on 29 and 30 March 1993, with the participation of officials from the Commission's Directorate-General for Financial Control.
— anlægget under kontrolbesøget endnu ikke var taget i brug
Following the inspection, the Directorate-General for Financial Control drew up a report dated 2 July 1993 ('the inspection report'), which stated that the photocopies of nine invoices, totalling ITL 1 357 690 000, had been tampered with.