natgillin/translations-raw huggingface dataset:
På det tidspunkt var i alt mere end 35 forskellige nationale planlægningsdokumenter i kraft i Europa, som dækker perioder lige fra så lidt som to år (Den Tjekkiske Republiks handlingsplan) til over ti år (Nederlandenes nationale narkotikastrategi).
At that time, a total of more than 35 different national drug planning documents were in force in Europe, covering a time period ranging from as little as two years (Czech action plan) to more than 10 years (Dutch national drug strategy).
Alle lande har også som mål at forebygge og reducere de individuelle og kollektive skader som følge af stofbrug.
The objective of preventing and reducing the individual and collective harm resulting from the use of drugs is also shared by all countries.
Et andet fællestræk er den »overordnede« strategi, hvor indsatsen for at begrænse både udbuddet af narkotika knyttes sammen med indsatsen for at begrænse efterspørgslen efter narkotika.
Another common feature is the ‘comprehensive’ approach, whereby interventions aimed at drug supply reduction and those aimed at drug demand reduction are linked.
Den »afbalancerede« tilgang, som tilsigter at prioritere både udbuds- og efterspørgselsbegrænsning, er også meget udbredt.
The ‘balanced’ approach, which aims to give priority both to supply reduction and to demand reduction, is also very widespread.
Alle disse elementer indgår også i EU’s narkotikastrategi.
All these elements are also part of the EU drugs strategy.
Rækken af psykoaktive stoffer, som er omfattet af nationale narkotikastrategier, er et område, hvor der er betydelige forskelle mellem de europæiske lande. Dette kan ses i de nye dokumenter, der blev vedtaget i 2006. Af disse fokuserer to dokumenter hovedsageligt på illegale stoffer
The range of psychoactive substances included in national drug strategies is an area in which notable differences are found among European countries.
En tydelig tendens i de seneste år har været skiftet fra at have et enkelt nationalt planlægningsdokument til at vedtage to instrumenter, der supplerer hinanden: en strategisk ramme og en handlingsplan.
In addition, Sweden has simultaneously adopted two interlinked action plans,
Kapitel 1: Politikker og lovgivninger
Chapter 1: Policies and laws
EONN’s nye forordning det muligt for EONN at give et mere fuldstændigt billede af narkotikafænomenet.
New regulation of the EMCDDA enable the agency to provide a more complete picture of the drug phenomenon.
Den 12. december 2006 undertegnede Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union EONN’s omarbejdede forordning, som trådte i kraft i januar 2007.
On 12 December 2006, the European Parliament and the Council of the European Union signed the recasted regulation of the EMCDDA, which came into force in January 2007.
I den nye forordning lægges der større vægt på samarbejde med partnerorganer, navnlig Europol med hensyn til overvågningen af nye psykoaktive stoffer, og andre partnere som f.eks. WHO, FN eller relevante statistiske myndigheder for at opnå maksimal effektivitet.
The new regulation underlines the importance of the key indicators, and notes that their implementation is a prerequisite for the Centre to perform its duties.
Den nye forordning præciserer de lande, hvortil EONN kan videregive sin knowhow på anmodning af Europa-Kommissionen og med bestyrelsens godkendelse.
Emphasis is also given to the need to develop an information system that is sensitive to new and emerging trends.
I den nye forordning understreges betydningen af nøgleindikatorerne, og det fremgår, at indførelsen heraf er en forudsætning for, at EONN kan varetage sine opgaver.
The new regulation places stronger emphasis on collaboration with partner agencies, particularly Europol in the case of monitoring new psychoactive substances, and other partners such as the WHO, the UN or relevant statistical authorities to attain maximum efficiency.
Der lægges også vægt på behovet for at udvikle et informationssystem, der kan opfange nye tendenser.
The new regulation clarifies the countries to which the EMCDDA can transfer its know-how, at the request of the European Commission and with the approval of the Management Board.
Det nye dokument udvider EONN’s opgaver.
The new document broadens the scope of the EMCDDA’s remit.
Der henvises nu specifikt til oplysninger om kombineret brug af legale og illegale psykoaktive stoffer og om bedste praksis i medlemsstaterne.
Particular reference is now made to providing information on the combined use of licit and illicit psychoactive substances and on best practice in Member States.
EONN kan også udvikle redskaber og instrumenter, som gør det lettere for medlemsstaterne at overvåge og evaluere deres nationale narkotikapolitikker og for Europa-Kommissionen at gøre det samme på EU-plan.
The EMCDDA can also develop tools and instruments to help Member States monitor and evaluate national drug policies and to help the European Commission do the same at EU level.
Alle disse nye elementer vil gøre
All these new elements will
Den rolle, som tillægges Reitox-netværket af nationale knudepunkter, er mere klart defineret i det nye dokument.
The role of the Reitox network of national focal points is more clearly defined in the new document.
Omarbejdningen ændrer også forordningen med hensyn til det videnskabelige udvalg.
The recast also modifies the regulation regarding the Scientific Committee.
Dette vil give EONN et sammenhængende, uafhængigt organ af fremtrædende forskere.
This will provide the agency with a cohesive, independent body of eminent scientists.
Foruden at bidrage til at sikre kvaliteten af EONN’s arbejde vil det også danne bro til bredere videnskabs- og forskningskredse.
In addition to helping to ensure the quality of the work of the EMCDDA, it will also provide a bridge to the wider scientific and research community.
for at forbedre det generelle kendskab til effektiviteten af narkotikastrategier.
one for alcohol and one for illicit drugs.
EU og medlemsstaterne har allerede investeret betydelige ressourcer på dette område.
Moves towards the integration of licit and illicit drugs policies have been evident in some countries for several years (e.g. Germany,
Regeringerne ønsker at få at vide, om deres politikker gennemføres, og om de forventede resultater opnås.
to know if their policies are implemented and if the expected outcomes are achieved.
I to medlemsstater (Belgien, Slovenien) har evalueringen været begrænset til en række udvalgte projekter.
In two Member States (Belgium, Slovenia), the scope of the evaluation has been limited to a number of selected projects.
I de fleste andre lande, og på EU-plan, foregår der en systematisk overvågning af gennemførelsen af de aktioner, der er fastsat i den nationale narkotikastrategi.
In most other countries, and at EU level, the implementation of the actions set out in the national drug strategy is systematically monitored.
Dette gør det muligt at udarbejde situationsrapporter, hvis resultater kan anvendes til at forbedre eller forny eksisterende narkotikastrategier eller handlingsplaner.
This enables progress reviews to be carried out, the findings of which may be used to improve or renew existing drug strategies or action plans.
Overordnede evalueringer, som omfatter forløb, output, resultat og virkning, er mindre hyppige i Europa.
National drug strategies and action plans generally include interventions in the areas of prevention, treatment and rehabilitation, harm reduction and supply reduction.
I nogle tilfælde (Luxembourg, Portugal) vil en sådan evaluering blive foretaget af et eksternt organ.
The extent of the different interventions and the importance given
Omfanget af de forskellige tiltag og den betydning, de tillægges, varierer imidlertid mellem landene (2).
2 to each of them varies, however, between countries (
Dette kan forklares ved forskelle med hensyn til narkotikaproblemets omfang og karakteristika, men også ved de forskellige social- og sundhedspolitikker i Europa.
can be explained by differences regarding the size and characteristics of the drug problem but also by the diversity of social and health policies in Europe.
Økonomiske ressourcer, offentlig opinion og politisk kultur er også vigtige faktorer, og det fremgår, at lande, der har visse fællestræk, vedtager stort set samme narkotikapolitikker (Kouvonen et al, 2006).
Financial resources, public opinion and political culture are also important factors, and it can be shown that countries having certain common features adopt similar drug policies (Kouvonen et al., 2006).
Det forhold, at der i EU findes mange forskellige nationale narkotikastrategier med fælles mål, kan betragtes som en styrke, da det giver mulighed for sammenlignende analyser af forskellige metoder.
Having in the EU a diversity of national drug strategies with common objectives can be viewed as a strength because it allows comparative analysis of different types of approach.
Evalueringen af nationale narkotikastrategier og handlingsplaner er derfor ikke kun vigtig for at vurdere indsatsen på nationalt plan, men også
The evaluation of national drug strategies and action plans is therefore important not only for assessing the efforts at national level but also for improving the overall understanding of the effectiveness of drug strategies.
Situationsrapporter om gennemførelsen af nationale narkotikastrategier og handlingsplaner er således ved at blive almindelige i Europa.
In summary, progress reviews on the implementation of national drug strategies and action plans are becoming standard in Europe.
Det næste skridt, hvor der udvikles evalueringer af resultater og virkninger, befinder sig stadig i sine første faser, og den fremtidige konsekvensanalyse af EU’s narkotikahandlingsplan for 2005-2008, hvor Europa-Kommissionen har bestilt en undersøgelse med henblik på fastlæggelse af en metode, kunne blive et eksempel.
The next step, which is developing outcome and impact evaluations, is still in its early stages, and the future impact assessment of the EU drug action plan 2005–08, for which the European Commission has commissioned a study aimed at designing a methodology, could become an example.
Der foregår også visse aktiviteter
There is also some activity in the area of developing indexes designed to assess the impact of national drug strategies or the overall drug situation.
Se det udvalgte tema i 2006 »Europæiske narkotikapolitikker: udvidelse til at omfatte mere end illegale stoffer?«. Se kapitel 2.
See the 2006 selected issue ‘European drug policies: extended beyond illicit drugs?’.See Chapter 2.
Årsberetning for 2007: narkotikasituationen i Europa i forbindelse med udviklingen af indeks, der har til formål at vurdere nationale narkotikastrategiers virkninger eller den generelle narkotikasituation.
Annual report 2007: the state of the drugs problem in Europe
De europæiske lande adskiller sig fra hinanden med hensyn til, hvordan koordineringsmekanismerne på nationalt plan er forbundet med mekanismerne på regionalt eller lokalt plan.
Comparative analysis of drug coordination mechanisms in the EU is made difficult by the diversity of existing systems.
Det Forenede Kongeriges indeks over narkoskader (Drug Harm Index) har til formål at registrere de sociale omkostninger, der er forbundet med skader som følge af problematisk brug af alle illegale stoffer.
The United Kingdom’s drug harm index (DHI) is designed to capture the social costs of harms generated by the problematic use of any illegal drug.
Det dækker fire former for skader: sundhedsmæssige følger, samfundsmæssige skader, narkotikarelateret kriminalitet hos private og narkotikarelateret kriminalitet i erhvervslivet.
It covers four types of harms: health impacts, community harms, domestic drug-related crime and commercial drug-related crime.
Det er imidlertid ikke planen, at det skal indeholde en fuldstændig oversigt over narkotikasituationen i landet, da indikatorerne er begrænset til de indikatorer, hvor der allerede findes solide data, og resultattallene og tendenserne anvendes som et referencegrundlag for vurderingen af fremtidige fremskridt (MacDonald et al, 2005).
However, it is not intended to be a full summary of the country’s drug situation, as the indicators are limited to those for which robust data already exist, and the outcome figures and trends are being used as a baseline against which to assess future progress (MacDonald et al., 2005).
UNODC’s indeks over illegale stoffer (IDI) kombinerer tre dimensioner af narkotikafænomenet: narkotikaproduktion, ulovlig narkotikahandel og stofmisbrug.
The UNODC’s illicit drug index (IDI) combines three dimensions of the drug phenomenon: drug production, drug trafficking and drug abuse.
Resultatet er en samlet score, baseret på en »skades-/risikofaktor pr. indbygger«, som skulle afspejle omfanget af alle narkotikaproblemer, der opstår i et givent land (UNODC, 2005).
The outcome is an overall score, based on a ‘harm/risk factor per capita’, which should reflect the magnitude of all drug problems which arise in a given country (UNODC, 2005).
Sammenlignende analyser af narkotikakoordineringsmekanismer i EU vanskeliggøres af de mange forskellige eksisterende systemer.
The conceptualisation of both instruments has involved interesting methodological developments and has allowed a first insight into the use of overall indexes to evaluate drug strategies and monitor overall drug situations.
En undersøgelse foranstaltet af EONN har imidlertid vist, at det er muligt at vurdere koordineringssystemer ved at fokusere på deres »gennemførelseskvalitet«, et begreb til undersøgelse af deres evne til at frembringe koordineringsresultater (Kenis, 2006).
A first observation is that such instruments can be useful for a longitudinal follow-up of the national situation but that, to understand what is really going on, the result should be contextualised with the analysis of individual indicators within the indexes.
Denne metode vil blive videreudviklet, således at den kan anvendes i forbindelse med evalueringen af nationale narkotikakoordineringssystemer.
The use of an overall index for inter-country comparison could be more difficult given the limitations of existing data sets and the absence of contextual variables (e.g. geographical situation) from the analysis.
Narkotikarelaterede offentlige udgifter
Coordination mechanisms
I forbindelse med konceptualiseringen af begge instrumenter er der udviklet interessante metoder, og det har været muligt at få et første indblik i anvendelsen af totalindeks til at evaluere narkotikastrategier og overvåge de generelle narkotikasituationer.
Public expenditure on the drug problem reported by the European countries ranges from EUR 200 000 to EUR 2 290 million (3). The high variability is partly explained by the different sizes of the Member States and partly by differences between countries in the types of expenditure reported and the completeness of the data.
Umiddelbart ser det ud til, at sådanne instrumenter kan være hensigtsmæssige til en longitudinal opfølgning af den nationale situation, men at resultatet bør sættes ind i en sammenhæng med analysen af individuelle indikatorer inden for indeksene for at forstå, hvad der egentlig foregår.
Most countries reported only expenditures incurred in connection with the implementation of national drug policy programmes, and did not detail other expenditures in the field of supply and demand reduction.
Det kunne være vanskeligere at anvende et totalindeks til landesammenligninger i betragtning af begrænsningerne i forbindelse med de eksisterende datasæt og manglen på kontekstuelle variabler (f.eks. geografisk situation) fra analysen.
Information about expenditure in other areas (e.g. administration, coordination, monitoring and international cooperation) was even more scarce (seven countries), as was information on regional and municipal budgets (six countries).
Selv om der nu findes formelle narkotikakoordineringsmekanismer i næsten alle EU-medlemsstater og Norge, er der betydelige forskelle i de eksisterende systemer, hvilket afspejler forskelle mellem landene med hensyn til de politiske strukturer.
While formal drug coordination mechanisms now exist in almost all EU Member States and Norway, there is considerable diversity in the existing systems, reflecting differences in the political structures between countries.
Alligevel er det muligt at beskrive en række generelle træk.
Nevertheless, some general features can be described.
På nationalt plan findes der normalt et tværministerielt
At the regional or local level, drug coordination agencies and/or drug coordinators exist in most countries.
De offentlige udgifter i forbindelse med narkotikaproblemet, som de europæiske lande har indberettet, ligger på mellem 200 000 EUR og 2 290 mio. EUR (3).
Six countries provided detailed information of expenditure associated with tackling drugs (Table 1).
De store forskelle kan til dels forklares ved medlemsstaternes forskellige størrelse og til dels ved forskelle mellem landene med hensyn til de indberettede udgiftstyper og dataenes fuldstændighed.
In these countries, drug-related public expenditure represented between 0.11 % and 0.96 % of the total general government expenditure in the year (median 0.32%) or between 0.05 % and 0.46 % of the national gross domestic product (GDP) (median 0.15%).
De fleste lande indberettede kun udgifter i forbindelse med gennemførelsen af nationale narkotikaprogrammer og anførte ikke nærmere oplysninger om andre udgifter inden for udbuds- og efterspørgselsbegrænsning.
‘Law enforcement’ activities accounted for 24–77% of the total expenditure, while the remainder was spent on ‘health and social care’ activities.
Samlede tal for de narkotikarelaterede offentlige udgifter i 2005 i EU-medlemsstaterne og Norge hidrørte fra de nationale knudepunkter.
Overall figures on drug-related public expenditures in 2005 in the EU Member States and Norway were identified by the corresponding national focal points.
Offentlige udgifter som perspektiv
The public expenditure perspective
Undersøgelser af omkostningerne ved stofbrug kan være en vigtig kilde til information til udviklingen og forvaltningen af narkotikapolitikker.
Studies on the costs of drug use can be an important source of information for the development and management of drug policies.
Ved udtrykket »offentlige udgifter« forstås værdien af varer og tjenesteydelser købt af de offentlige myndigheder i staten (dvs. centrale, regionale, lokale myndigheder) for at kunne udføre alle deres funktioner (dvs. sundhedsvæsen, retsvæsen, offentlig orden, uddannelse, sociale tjenester).
The term ‘public expenditure’ refers to the value of goods and services bought by the government of the State (i.e. central, regional, local) in order to execute each of its functions (i.e. healthcare, justice, public order, education, social services).
Analysen af statens offentlige udgifter giver nyttige oplysninger om de offentlige myndigheders evne til at bruge midlerne effektivt og effektfuldt.
The analysis of a State’s public expenditure provides useful information regarding the ability of its government to spend effectively and efficiently. ciently.
De narkotikarelaterede omkostninger kan inddeles i to hovedkategorier, nemlig direkte og indirekte.
Drug-related costs can be divided into two major categories: direct and indirect.
De direkte omkostninger er de omkostninger, der betales for, og omfatter typisk udgifter inden for forebyggelse, behandling, skadesreduktion og retshåndhævelse.
Direct costs are those for which payments are made, and typically include expenditure in the areas of prevention, treatment, harm reduction and law enforcement.
De indirekte omkostninger er værdien af produktive ydelser, der ikke udføres på grund af stofbrug, og består typisk af tabt produktivitet som følge af narkotikarelateret sygelighed og dødelighed.
Indirect costs are the value of productive services not performed because of drug use, and typically consist of lost productivity due to drug-related morbidity and mortality.
Narkotikarelaterede omkostninger kan også omfatte de uhåndgribelige omkostninger smerte og lidelse, normalt i form af livskvalitetsmål, men denne omkostningskategori udelades ofte på grund af, at den vanskeligt lader sig kvantificere præcist i pengemæssig henseende.
Drug-related costs may also include the intangible costs of pain and suffering, usually in the form of quality of life measures, but this category of costs is often omitted because of the difficulty in accurately quantifying it in monetary terms.
En omkostningsundersøgelse kan gennemføres fra flere forskellige perspektiver, som hver især kan omfatte forskellige omkostninger, f.eks. omkostninger for samfundet som helhed, staten, sundhedsplejesystemet, tredjepartsbetalere samt stofbrugere og deres familier.
A cost study may be conducted from several different perspectives, each of which might include different costs, for example costs to society as a whole, the government, the healthcare system, third-party payers, and drug users and their families.
Det er noget andet at anslå narkotikarelaterede offentlige udgifter end sociale omkostninger.
The estimation of drug-related public expenditure is a different exercise from that of estimating social costs.
Offentlige udgifter udgør kun en del af de sociale omkostninger, hovedsageligt i form af direkte omkostninger; indirekte omkostninger er udtrykkeligt udelukket, da der er omkostninger fra private aktører (f.eks. private sygesikringsselskaber).
Public expenditure represents only a proportion of social costs, mainly in the form of direct costs; indirect costs are explicitly excluded, as there are costs from private stakeholders (e.g. private health insurance companies).
Direkte offentlige udgifter, der udtrykkeligt er angivet som »narkotikarelaterede«, kan indledningsvis spores tilbage ved en grundig gennemgang af officielle regnskabsdokumenter (f.eks. budgetter eller årsberetninger).
Direct public expenditures explicitly labelled as ‘drug-related’ can be initially traced back by exhaustively reviewing official financial reporting documents (e.g. budgets or year-end reports).
Det er vanskeligt at foretage skøn, når narkotikarelaterede udgifter ikke er angivet som sådanne, men indgår i programmer med bredere mål (f.eks. det samlede budget for politiets indsats).
Estimations are complicated when drug-related expenditures are not labelled as such but embedded in programmes with broader goals (e.g. overall police operations budget).
I dette tilfælde skal direkte narkotikarelaterede udgifter, der ikke er angivet som sådanne, beregnes ved hjælp af modelleringer.
In this case, direct non-labelled drug-related expenses must be calculated through modelling approaches.
De narkotikarelaterede sociale omkostninger er summen af alle omkostninger for samfundet, direkte og indirekte, der er forårsaget af stofbrug.
Drug-related social costs are the total of all the costs to society, direct and indirect, caused by drug use.
Resultatet, udtrykt i penge, er et skøn over den samlede byrde, som stofbrug pålægger samfundet (Single et al, 2001).
The output, expressed inmonetary terms, is an estimate of the total burden that drug use places on society (Single et al., 2001).
For det første viser det, hvor meget samfundet bruger på narkotikarelaterede spørgsmål, og indirekte, hvilket beløb der ville blive sparet, hvis stofbrug blev fuldstændig afskaffet.
First, it reveals how much society is spending on drug-related issues and, implicitly, the amount that would be saved if drug use were completely abolished.
For det andet identificeres de forskellige omkostningskomponenter og omfanget af hver samfundssektors bidrag.
Second, it identifies the different components of cost and thesize of the contribution of each sector in society.
Sådanne oplysninger kan hjælpe med til at fastlægge
Such informationcan help to determine funding prioritiesby highlighting areas where inefficiencies may exist and savings can be made.