natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Af hensyn til retssikkerheden og god retspleje er det en betingelse for at antage en sag til realitetsbehandling, at de faktiske og retlige omstændigheder, som søgsmålet støttes på, i det væsentlige fremgår af selve stævningen på en sammenhængende og forståelig måde.
In order to ensure legal certainty and sound administration of justice, it is necessary, for an action to be admissible, that the basic matters of fact and law relied on appear coherently and intelligibly in the text of the application itself.
Selv om visse punkter i stævningen kan støttes og udbygges med henvisninger til afsnit i dokumenter, der vedlægges som bilag til stævningen, kan den omstændighed, at der mangler væsentlige oplysninger i stævningen, ikke afhjælpes ved en generel henvisning til andre dokumenter, selv om de er vedlagt som bilag til stævningen.
Whilst specific points in this text can be supported and supplemented by references to specific passages in the documents attached, a general reference to other documents, even those annexed to the application, cannot compensate for the lack of essential elements in the application.
Det tilkommer ikke Retten at forsøge ved hjælp af bilagene at klarlægge, hvilke anbringender og argumenter der kan antages at udgøre grundlaget for søgsmålet, da bilagene alene udgør et bevismateriale og et middel til sagens oplysning.
It is not for the Court of First Instance to seek and identify in the annexes the pleas and arguments on which it may consider the action to be based, since the annexes have a purely evidential and instrumental function.
Hvad angår en retsakt, som ifølge artikel 26, stk. 3, i forordning nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel [88 EF] skal offentliggøres i Tidende, begynder søgsmålsfristen ifølge artikel 102, stk. 1, i Rettens procesreglement at løbe fra udløbet af fjortendedagen efter datoen for offentliggørelsen af retsakten.
With regard to measures which must, under Article 26(3) of Regulation No 659/1999 laying down detailed rules for the application of Article [88 EC], be published on the Official Journal, the period for instituting proceedings starts, in accordance with the provisions of Article 102(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, from the end of the 14th day after publication thereof.
Ved vurderingen af, om stævningen opfylder kravene i procesreglementets artikel 44, stk. 1, er det derfor uden betydning, hvad der er gjort gældende i replikken.
Therefore, in reviewing the compliance of the application with the requirements of Article 44(1) of the Rules of Procedure, the contents of the reply are, by definition, not relevant. In particular,
(jf. præmis 18-22)
(see paras 18-22)
TF1 MOD KOMMISSIONEN til at fremføre anbringender og argumenter i replikken som uddybning af anbringender, der er gjort gældende i stævningen, og som er anerkendt i retspraksis, ikke påberåbes for at afhjælpe, at stævningen tilsidesætter betingelserne i procesreglementets artikel 44, stk. 1, da denne bestemmelse i modsat fald ville blive berøvet enhver virkning.
TF1 v COMMISSION the admissibility, permitted by case-law, of pleas and arguments put forward in the reply as amplifications of pleas in the application cannot be raised with the aim of compensating for a failure, arising during the initiation of the action, to comply with the requirements of Article 44(1) of the Rules of Procedure, without rendering the latter provision devoid of purpose.
der indgives ved Fællesskabets retsinstanser.
requirements of sufficient clarity and precision of applications lodged with the Community judicature.
Disse krav skal navnlig opfyldes af hensyn til Fællesskabets retsinstanser, som ikke har noget forudgående kendskab til den sag, der indbringes for dem.
These requirements are necessary, in particular, for the benefit of the Community judicature, which has no prior knowledge of the case brought before it.
Desuden er det af hensyn til retssikkerheden ved fastlæggelsen af den terminologi, som anvendes i den juridiske argumentation, og af hensyn til god retspleje udelukket at tillægge det nogen betydning som begrundelse for at tilsidesætte kravene i procesreglementets artikel 44, stk. 1, at den institution, som har udstedt retsakten, må formodes at have et godt kendskab til sagens akter.
Furthermore, in the interests of ensuring legal certainty with respect to defining the terms of the legal argument, and the sound administration of justice, presumed familiarity with the file on the part of the institution which drafted the measure cannot be taken into consideration as a ground for waiving the requirements of Article 44(1) of the Rules of Procedure.
Forpligtelsen til at begrunde en retsakt, som er vedtaget af en institution, kan ganske vist lempes, når adressaten har et godt kendskab til baggrunden for dens vedtagelse, men denne adgang til at lempe begrundelsespligten kan ikke anvendes analogt på de krav om klarhed og præcision, som stilles til en stævning,
Furthermore, whilst in the case of a measure adopted by an institution, the requirement to state reasons in the measure may indeed be eased where the addressee is familiar with the background to its adoption, that possibility of easing the requirement to state reasons may not be applied by analogy to the
(jf. præmis 28-31)
(see paras 28-31)
I sag T-144/04,
In Case T-144/04,
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved J. Buendía Sierra, M. Niejhar og C. Giolito, som befuldmægtigede, sagsøgt, støttet af:
Commission of the European Communities, represented by J. Buendía Sierra, M. Niejhar and C. Giolito, acting as Agents, defendant, supported by
Den Franske Republik ved G. de Bergues, som befuldmægtiget, intervenient,
French Republic, represented by G. de Bergues, acting as Agent, intervener,
DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS (Femte Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, M. Vilaras (refererende dommer), og dommerne M. Prek og V. Ciucă, justitssekretær: E. Coulon, afsagt følgende
THE COURT OF FIRST INSTANCE OF THE EUROPEAN COMMUNITIES (Fifth Chamber), composed of M. Vilaras (Rapporteur), President, M. Prek and V. Ciucă, Judges,
Faktiske omstændigheder
Factual background to the dispute
Den 2. februar 1996 anlagde sagsøgeren passivitetssøgsmål mod Kommissionen.
On 2 February 1996, the applicant brought an action against the Commission for failure to act.
Ved dom af 3. juni 1999, TF1 mod Kommissionen (sag T-17/96, Sml. II, s. 1757), fastslog Retten, at Kommissionen havde tilsidesat sine forpligtelser efter traktaten, da den havde undladt at vedtage en beslutning om den del af sagsøgerens klage, som vedrørte statsstøtte, og dermed havde gjort sig skyldig i passivitet.
In its judgment in Case T-17/96 TF1 v Commission [1999] ECR II-1757, the Court of First Instance declared that the Commission had failed to fulfil its obligations by not adopting a decision regarding the part of the complaint lodged by TF1 concerning state aid.
Den 27. september 1999 indledte Kommissionen en formel undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF vedrørende den investeringsstøtte, som France 2 og France 3 havde modtaget, samt de kapitalindskud, der var foretaget i France 2 i perioden 1988-1994.
On 27 September 1999, the Commission initiated the formal review procedure laid down in Article 88(2) of the Treaty in respect of the investment grants received by France 2 and France 3 and the capital injections received by France 2 between 1988 and 1994.
Ved beslutning 2004/838/EF af 10. december 2003 om Frankrigs statsstøtte til France 2 og France 3 (EUT 2004 L 361, s. 21, herefter »den anfægtede beslutning«) fastslog Kommissionen, at »Frankrigs investeringsstøtte til France 2 og France 3 samt Frankrigs kapitalindskud i France 2 mellem 1988 og 1994 udgør statsstøtte, som er forenelig med fællesmarkedet i medfør af EF-traktatens artikel 86, stk. 2« (den anfægtede beslutnings artikel 1).
In Commission Decision 2004/838/EC of 10 December 2003 on State aid implemented by France for France 2 and France 3 (OJ 2004 L 361, p. 21, ‘the contested decision’), the Commission decided that ‘[t]he investment grants paid by France to France 2 and France 3 and the capital injections granted by France to France 2 between 1988 and 1994 constituted State aid compatible with the common market within the meaning of Article 86(2) of the Treaty’ (Article 1 of the contested decision).
Beslutningen vedrører ikke licensafgiften for retten til at bruge tv-apparater i henhold til den franske lov nr. 49-1032 af 30. juli 1949, da denne licensafgift ikke var omfattet af beslutningen om indledning af den formelle undersøgelsesprocedure (den anfægtede beslutnings betragtning 25).
The contested decision does not deal with the television licence fee introduced by Law No 49-1032 of 30 July 1949, which was excluded from the scope of the decision to initiate the formal review procedure (recital 25 of the contested decision).
Ved skrivelse af 3. februar 2004 tilsendte Kommissionen sagsøgeren en kopi af den anfægtede beslutning, som denne modtog den 4. februar 2004.
By letter dated 3 February 2004, the Commission sent a copy of the contested decision to the applicant, which was received on 4 February 2004.
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor ved fax af 13. april 2004 anlagde sagsøgeren denne sag, idet originalen af stævningen blev indleveret til Justitskontoret den 15. april 2004.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance by fax on 13 April 2004, the original received at the Registry on 15 April, the applicant brought the present action.
Ved skrivelse af 9. juli 2004 anmodede Den Franske Republik om at måtte intervenere i sagen til støtte for Kommissionens påstande.
On 9 July 2004, the French Republic sought leave to intervene in the current proceedings in support of the claims of the Commission.
Denne anmodning blev efterkommet ved kendelse afsagt af formanden for Rettens Fjerde Afdeling den 6. september 2004.
That request was granted by Order of the President of the Fourth Chamber of the Court of First Instance on 6 September 2004.
Som følge af, at sammensætningen af Rettens afdelinger blev ændret med virkning fra den 13. september 2004, blev den refererende dommer tilknyttet Femte Afdeling som afdelingsformand, hvortil denne sag følgelig er blevet henvist.
Following changes made to the composition of the Chambers of the Court of First Instance with effect from 13 September 2004, the Judge-Rapporteur was assigned, as President, to the Fifth Chamber, to which this case was accordingly allocated.
— Sagen antages til realitetsbehandling.
— declare the action to be admissible;
— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger, og afgørelsen vedrørende Den Franske Republiks sagsomkostninger træffes i overensstemmelse med gældende ret.
— order the Commission to pay the costs, and make an appropriate order for costs with respect to the French Republic.
Kommissionen, støttet af Den Franske Republik hvad angår spørgsmålet om sagens formalitet og sagsomkostningerne, har nedlagt følgende påstande:
The Commission, supported by the French Republic, with respect to the admissibility of the action and the question of costs, contends that the Court should:
— Subsidiært frifindelse, da sagen åbenbart mangler ethvert retligt grundlag.
— in the alternative, dismiss the action as being clearly without foundation;
I replikken har sagsøgeren anmodet Retten om at pålægge Kommissionen at fremlægge en skrivelse, som denne tilsendte de franske myndigheder den 10. december 2003, og hvori den opfordrede dem til at fremsætte bemærkninger og forslag til ændring af lovreglerne om licensafgiften.
In its reply, the applicant requested the Court to order the Commission to produce a letter that it allegedly sent to the French authorities, and in which it requested them to provide submissions and proposals with a view to amending the legal status of the fee.
Ifølge artikel 113 i Rettens procesreglement kan Retten på de betingelser, der er fastsat i procesreglementets artikel 114, stk. 3 og 4, til enhver tid af egen drift efter at have hørt parterne efterprøve, om sagen skal afvises, fordi ufravigelige procesforudsætninger ikke er opfyldt. Overholdelsen af søgsmålsfristen og betingelserne i procesreglementets artikel 44, stk. 1, udgør sådanne ufravigelige procesforudsætninger.
Under Article 113 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, the Court may at any time, of its own motion, after hearing the parties, in accordance with Article 114(3) and (4), decide whether there exists any absolute bar to proceeding with an action, including bars in consequence of non-compliance with the time limit for bringing the action and breach of Article 44(1) of the Rules of Procedure.
Endvidere kan Retten ifølge procesreglementets artikel 111, når det er åbenbart, at den ikke har kompetence til at behandle en sag, eller at sagen må afvises, eller at sagen er åbenbart ugrundet, træffe afgørelse ved begrundet kendelse uden at fortsætte sagens behandling.
In addition, under Article 111 of the Rules of Procedure, where it is clear that the Court of First Instance has no jurisdiction to take cognisance of an action or where the action is manifestly inadmissible or manifestly lacking any foundation in law, the Court may, by reasoned order, without taking further steps in the proceedings, give a decision on the action.
Retten finder, at den i kraft af sagens akter og parternes forklaringer er tilstrækkeligt oplyst om sagen til at kunne træffe afgørelse uden at indlede den mundtlige forhandling eller anordne de foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, som sagsøgeren har foreslået.
In the present case, the Court considers that it has sufficient information, in the form of the documents in the case and the explanations provided by the parties, in order to rule on the present action without initiating the oral procedure or ordering the measure of organisation of procedure sought by the applicant.
Spørgsmålet, om sagen kan antages til realitetsbehandling, henset til søgsmålsfristen
Admissibility of the application concerning the timelimit for commencing proceedings
Sagsøgeren og Kommissionen er enige om, at søgsmålsfristen begyndte at løbe fra den dato, da Kommissionen gav sagsøgeren meddelelse om den anfægtede beslutning, dvs. den 4. februar 2004, og at denne frist udløb den 14. april 2004 ved midnat.
The applicant and the Commission agree that the time limit for bringing the action started to run from the moment when the Commission notified the applicant of the contested decision, on 4 February 2004, and that the time limit expired at midnight on 14 April 2004.
Kommissionen henholder sig dog til Rettens afgørelse med hensyn til efterprøvelsen af, om de præceptive bestemmelser i procesreglementets artikel 43, stk. 6, er opfyldt, idet den har fastslået, at sagen blev anlagt ved fax af 13. april 2004, efterfulgt af originaleksemplaret af stævningen den 15. april 2004.
However, the Commission, noting that the action was lodged by fax on 13 April 2004, followed by the lodging of the original of the request on 15 April 2004, asks the Court to determine whether the mandatory provisions under Article 43(6) of the Rules of Procedure have been complied with.
Ifølge artikel 230, stk. 5, EF skal et annullationssøgsmål anlægges inden to måneder efter at retsakten, alt efter sin art, er offentliggjort eller meddelt sagsøgeren eller, i mangel heraf, to måneder efter, at sagsøgeren har fået kendskab til den.
Under the fifth paragraph of Article 230 EC, an action for annulment must be brought within two months of the publication or notification of the contested measure or, in the absence thereof, of the date on which it came to the applicant’s knowledge, as the case may be.
Det følger af selve denne bestemmelses ordlyd, at hvad angår tidspunktet for søgsmålsfristens begyndelse er kriteriet vedrørende den dato, hvor sagsøgeren har fået kendskab til retsakten, subsidiært i forhold til kriterierne vedrørende retsaktens offentliggørelse eller meddelelse (jf. Rettens kendelse af 21.11.2005, sag T-426/04, Tramarin mod Kommissionen, Sml. II, s. 4765, præmis 48 og den deri nævnte retspraksis).
It is clear from the wording of this provision that the criterion of the date on which the applicant became aware of the measure as the start of the period for bringing an action is subsidiary to the criteria of publication or notification of the measure (see the Order of the Court of First Instance T-426/04 Tramarin v Commission ECR II-4765, paragraph 48 and caselaw cited).
Hvad angår retsakter, som efter den pågældende institutions faste praksis offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende, selv om offentliggørelsen ikke er en betingelse for retsaktens anvendelighed, har Domstolen og Retten endvidere anerkendt, at det ikke er kriteriet vedrørende datoen for kendskabet til retsakten, som gælder, men datoen for offentliggørelsen, som er afgørende for, fra hvilket tidspunkt søgsmålsfristen løber.
In addition, with regard to measures which, in accordance with the established practice of the institution concerned, are published in the Official Journal of the European Union, although such publication is not a condition of their applicability, the Court of Justice and the Court of First Instance have recognised that the criterion of the day on which a measure came to the knowledge of an applicant was not applicable and that it was the date of publication which marked the starting point of the period prescribed for instituting proceedings.
I denne situation kan den berørte tredjemand nemlig med rette påregne, at den pågældende retsakt offentliggøres (jf. den ovenfor i præmis 19 nævnte kendelse i sagen Tramarin mod Kommissionen, præmis 49 og den deri nævnte retspraksis).
In those circumstances, the third parties involved can legitimately expect the decision in question to be published (see Order of the Court of First Instance Tramarin v Commission, paragraph 19 above, paragraph 49, and the cited case-law).
I den foreliggende sag offentliggjorde Kommissionen den anfægtede beslutning i Den Europæiske Unions Tidende den 8. december 2004, således som den er forpligtet til ifølge artikel 26, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af [artikel 88 EF] (EFT L 83, s. 1).
In the present case, in implementation of the obligation imposed on it under Article 26(3) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article [88] of the EC Treaty (OJ 1999 L 83, p. 1), the Commission published the contested decision in the Official Journal of the European Union on 8 December 2004.
Ifølge procesreglementets artikel 102, stk. 1, hvorefter søgsmålsfristen begynder at løbe »fra udløbet af fjortendedagen efter datoen for offentliggørelsen af retsakten i Den Europæiske Unions Tidende«, løb fristen i denne sag derfor fra den 22. december 2004 ved midnat og ikke, som antaget med urette af såvel sagsøgeren som Kommissionen, fra den dato, da sagsøgeren modtog meddelelse om den anfægtede beslutning.
It is, therefore, in accordance with the provisions of Article 102(1) of the Rules of Procedure, ‘from the end of the 14th day after publication thereof in the Official Journal of the European Union,’ that is to say from midnight on 22 December 2004, and not, as both the applicant and the Commission wrongly consider, from the date the contested decision was communicated to the applicant, that the time limit for bringing the action began to run.
Søgsmålsfristen udløb derfor fredag den 4. marts 2005 ved midnat ifølge artikel 230, stk. 5, EF, jf. procesreglementets artikel 101 og artikel 102, stk. 2.
That being the case, and in accordance with the combined provisions of the fifth paragraph of Article 230 EC, and Articles 101 and 102(2) of the Rules of Procedure, the time limit for bringing the action expired on Friday 4 March 2005 at midnight.
I denne sag indgav sagsøgeren stævningen den 13. april 2004, dvs. flere måneder inden den dato, da søgsmålsfristen begyndte at løbe.
In the present case, the applicant initiated the action on 13 April 2004, that is to say, several months before even the date from which the time limit for bringing the action began to run.
Sagen må derfor antages til realitetsbehandling, da den er anlagt inden for den fastsatte frist.
The present action is, therefore, admissible insofar as it was initiated within the requisite time limit
Spørgsmålet, om sagen kan antages til realitetsbehandling, henset til procesreglementets artikel 44, stk. 1, og hvorvidt den er åbenbart ugrundet
Admissibility of the application with respect to Article 44(1) of the Rules of Procedure and its clearly unfounded nature
Uden at fremføre en egentlig formalitetsindsigelse i medfør af procesreglementets artikel 114 har Kommissionen, støttet af Den Franske Republik, gjort gældende, at sagen i det hele må afvises, da søgsmålet ikke opfylder betingelserne i procesreglementets artikel 44, stk. 1.
Without raising an objection of inadmissibility under Article 114 of the Rules of Procedure, the Commission, supported by the French Republic, contends that the action is inadmissible in its entirety as being in breach of the conditions in Article 44(1) of the Rules of Procedure.
Subsidiært anfører Kommissionen, at de af sagsøgerens klagepunkter vedrørende realiteten, som den har søgt at imødegå, er åbenbart ugrundede.
In the alternative, the Commission contends that those of the applicant’s claims which it seeks to respond to on their merits are clearly without foundation.
Sagsøgeren har gjort gældende, at sagen må antages til realitetsbehandling, og har til støtte herfor anført, at kravet til præciseringen af søgsmålet svækkes i lighed med, hvad der gælder for forpligtelsen til at begrunde institutionernes retsakter, når den retlige sammenhæng, retsakten indgår i, er kendt.
The applicant submits that its action is admissible. As with the requirement that reasons for acts of the institutions be stated, the requirement to provide details of an action is eased where the act is within a known legal context.
Sagsanlægget er den forudsigelige følge af den meningsforskel mellem sagsøgeren og Kommissionen, som er kommet til udtryk under den administrative procedure.
As it is, the application is only the foreseeable consequence of a difference of opinion between the applicant and the Commission during the administrative procedure.
Stævningen kunne derfor udformes summarisk, da Kommissionen ikke kunne være ubekendt med de anbringender, som er indeholdt heri, selv dem, der fremgår forudsætningsvis, hvilket i øvrigt støttes af, at Kommissionen har taget til genmæle over for anbringenderne vedrørende realiteten.
The application could, thus, be drafted summarily, since the Commission could not fail to be aware of the pleas contained therein, even impliedly, and since it has, in any event, submitted a defence on the merits of the case.
Kommissionen drager tilsyneladende den konklusion af sin manglende forståelse for de fremførte anbringender, at anbringenderne ikke er blevet gjort gældende.
The Applicant argues that the Commission is inferring a lack of pleas from its alleged misunderstanding of the pleas relied on.
Hermed anlægger den en for vid fortolkning af rækkevidden af den prøvelse, som skal foretages af sagens formalitet.
By so doing, it construes the scope of the test of admissibility of an action too extensively.
Retten skal herom for det første bemærke, at anbringendet om afvisning i denne sag ikke vedrører en manglende præcisering i stævningen hvad angår identifikationen af den anfægtede beslutning eller de nedlagte påstande.
The Court points out at the outset that the inadmissibility claimed in the present case does not relate to an inaccuracy in the action with regard to the identification of the contested decision, or to the expression of the forms of order sought by the action.