natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Fjerde klagepunkt om tilsidesættelse af artikel 49 EF på grund af de pågældende virksomheders forpligtelse til at udpege en ad hocbefuldmægtiget person til at opbevare de dokumenter, der er nødvendige for de kompetente nationale myndigheders kontrol
The fourth complaint: infringement of Article 49 EC by reason of the requirement that the undertakings designate an ad hoc agent residing in Luxembourg to retain the documents necessary for monitoring by the competent national authorities
Kommissionens fjerde klagepunkt er, at den nævnte lovs artikel 8 udgør en restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser, idet den forpligter virksomheder, som har hjemsted uden for Luxembourg, og som udstationerer arbejdstagere på dennes område, til, forud for udstationeringen, at deponere de dokumenter hos en ad hocbefuldmægtiget person bosiddende i Luxembourg, som er nødvendige for at føre kontrol med de forpligtelser, som påhviler virksomhederne i medfør af lov af 20. december 2002, og til at lade dokumenterne opbevare hos denne en ubestemt periode, efter at tjenesteydelsen er præsteret.
By its fourth complaint, the Commission takes the view that, by requiring undertakings whose registered office is outside Luxembourg territory and which post workers there to deposit, before the start of the posting, with an ad hoc agent residing in Luxembourg, the documents necessary for monitoring compliance with their obligations under the Law of 20 December 2002 and to leave them there for an indeterminate period after the provision of services has ceased, Article 8 of that Law constitutes a restriction on freedom to provide services.
Den ordning for samarbejde og udveksling af oplysninger, som er fastsat i artikel 4 i direktiv 96/71, overflødiggør nemlig en sådan forpligtelse.
The system of cooperation and exchange of information provided for in Article 4 of Directive 96/71 makes such an obligation superfluous.
Storhertugdømmet Luxembourg har herom for det første anført, at den samarbejdsordning, som Kommissionen henviser til, ikke er tilstrækkelig effektiv til at give de kompetente administrative myndigheder mulighed for at udføre en normal kontrol.
The Grand Duchy of Luxembourg states, first of all, that the cooperation mechanism to which the Commission refers does not enable the competent administrative authorities to carry out ordinary checks with the necessary effectiveness.
Den anfægtede nationale retsforskrift kræver ingen særlige juridiske formkrav hvad angår den ad hoc-befuldmægtigede persons funktion.
Next, it contends that the contested national provision does not require any specific legal form with respect to the role of agent.
Endvidere er det ikke, når bortses fra, at dokumenterne skal være opbevaret i en vis periode efter udstationeringen, nødvendigt at deponere de dokumenter hos den befuldmægtigede, som er nødvendige for kontrollen, før selve den dag, hvor præstationen af den pågældende tjenesteydelse påbegyndes.
Lastly, apart from the deposit of the documents necessary for monitoring with the agent for a period following the posting, the documents do not have to be lodged until the day on when the provision of services concerned begins.
Det er ubestridt, at forpligtelsen ifølge artikel 8 i lov af 20. december 2002 medfører supplerende administrative og finansielle omkostninger samt byrder for de virksomheder, som er etableret i en anden medlemsstat, hvorefter der ikke gælder lige konkurrencevilkår for dem i forhold til de arbejdsgivere, som er etableret i værtsmedlemsstaten, hvilket kan afholde dem fra at præstere tjenesteydelser i denne medlemsstat.
It is not disputed that the obligation provided for in Article 8 of the Law of 20 December 2002 involves an additional administrative and financial burden for undertakings established in another Member State, so that the latter are not on an equal footing, from the point of view of competition, with employers established in the host Member State and they may be dissuaded from providing services in the latter Member State.
For det første er det efter den anfægtede bestemmelse en betingelse, at den befuldmægtigede, som de krævede dokumenter skal deponeres hos, er bosiddende i Luxembourg.
First, the contested provision requires that the agent with whom the documents are lodged reside in Luxembourg.
For det andet fastsætter bestemmelsen en forpligtelse til opbevaring af dokumenterne vedrørende bl.a. de oplysninger, som er nævnt i artikel 7 i lov af 20. december 2002, uden at fastlægge den periode, hvorunder dokumenterne skal opbevares, og uden at præcisere, om denne forpligtelse kun vedrører perioden efter præstationen af tjenesteydelsen, eller om den også vedrører en periode forud herfor.
Second, that provision lays down an obligation to retain the documents relating inter alia to the information referred to in Article 7 of the Law of 20 December 2002, without, however, defining the period over which those documents must be retained or specifying whether that obligation concerns only the period after the service is provided or whether it also concerns a period prior to its commencement.
Storhertugdømmet Luxembourg har som begrundelse for denne restriktion for den fri udveksling af tjenesteydelser anført, at det er nødvendigt, at arbejdstilsynet fører effektiv kontrol med overholdelsen af arbejdslovgivningen.
In order to justify such a restriction on freedom to provide services, the Grand Duchy of Luxembourg cites the need to ensure effective monitoring by the Labour and Mines Inspectorate of compliance with employment legislation.
Hvad dette spørgsmål angår har Domstolen fastslået, at en effektiv beskyttelse af arbejdstagerne kan forudsætte, at visse dokumenter holdes til rådighed for de myndigheder i værtsmedlemsstaten, som udfører kontrollen, på det sted, hvor tjenesteydelsen præsteres, eller i det mindste på et sted i værtsmedlemsstaten, der er tilgængeligt og klart bestemt (jf. i denne retning dommen i sagen Arblade m.fl., præmis 61).
In that connection, the Court has held that the effective protection of workers may require that certain documents are kept at the place where the service is provided, or at least in an accessible and clearly identified place in the territory of the host Member State, so that they are available to the authorities of that State responsible for carrying out checks (see, to that effect, Arblade and Others, paragraph 61).
Domstolen tilføjede dog i præmis 76 i dommen i sagen Arblade m.fl. vedrørende forpligtelsen til at holde bestemte dokumenter til rådighed og opbevare dem hos en fysisk person, der har bopæl i værtsmedlemsstaten og opbevarer dem som fuldmægtig eller repræsentant for den arbejdsgiver, som har udpeget ham, selv efter at denne er ophørt med at beskæftige arbejdstageren i denne stat, at det ikke for at begrunde en sådan hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser er tilstrækkeligt, at tilstedeværelsen af sådanne dokumenter på værtsmedlemsstatens område generelt kan gøre det lettere for denne stats myndigheder at opfylde deres kontrolopgave.
However, the Court added, in paragraph 76 of Arblade and Others, that where there is an obligation to keep available and retain certain documents at the address of a natural person residing in the host Member State who holds them as the agent or representative of the employer by whom he has been designated, even after the employer has ceased to employ workers in that State, it is not sufficient, for the purposes of justifying such a restriction on the freedom to provide services, that the presence of such documents within the territory of the host Member State may make it generally easier for the authorities of that State to perform their supervisory task.
Det må også kræves, at de pågældende myndigheder ikke kan udføre deres kontrolopgave effektivt, medmindre virksomheden har en fuldmægtig eller repræsentant i denne medlemsstat, som opbevarer de nævnte dokumenter.
It must also be shown that those authorities cannot carry out their supervisory task effectively unless the undertaking has, in that Member State, an agent or representative designated to retain the documents in question.
I så henseende fastslog Domstolen, at forpligtelsen til at opbevare dokumenter hos en fysisk person, der er bosat på værtsmedlemsstatens område, ikke er berettiget (jf. dommen i sagen Arblade m.fl., præmis 77).
In that connection, the Court has held that a requirement that a natural person domiciled in the territory of a host Member State should retain documents cannot be justified (see, Arblade and Others, paragraph 77).
I denne sag har Storhertugdømmet Luxembourg ikke fremført nogen konkrete omstændigheder til støtte for sin opfattelse om, at myndighederne i denne medlemsstat kun har mulighed for at udføre den kontrol, som påhviler dem, såfremt dokumenterne opbevares hos en befuldmægtiget, som er bosiddende i Luxembourg.
In this case, the Grand Duchy of Luxembourg does not submit any specific evidence in support of the argument that only the retention of the documents concerned by an agent residing in Luxembourg enables the authorities to carry out the checks for which they are responsible.
I hvert fald vil det udgøre en foranstaltning, som er mindre restriktiv for den frie udveksling af tjenesteydelser og ligeså effektiv som den anfægtede forpligtelse, at udpege en arbejdstager, som er til stede på det sted, hvor tjenesteydelsen præsteres, til at stille de for kontrollen nødvendige dokumenter til rådighed for de kompetente nationale myndigheder.
In any event, a worker present in the place where the services were provided could be designated to ensure that documents necessary for monitoring purposes were made available to the competent national authorities, which would be a measure less restrictive of freedom to provide services and just as effective as the contested obligation.
I øvrigt bemærkes, at Domstolen i præmis 79 i dommen i sagen Arblade m.fl. fremhævede, at det organiserede system med samarbejde og udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne, der er fastsat i artikel 4 i direktiv 96/71, gør det overflødigt at opbevare dokumenter i værtsmedlemsstaten, når arbejdsgiveren ikke længere beskæftiger arbejdstagere dér.
For the rest, the Court noted, in paragraph 79 of Arblade and Others, that the organised system for cooperation and exchanges of information between Member States provided for in Article 4 of Directive 96/71 renders superfluous the retention of the documents in the host Member State after the employer has ceased to employ workers there.
Storhertugdømmet Luxembourg er derfor ikke berettiget til at kræve af de virksomheder, som udstationerer arbejdstagere, at de sørger for, at de pågældende dokumenter opbevares på luxembourgsk område, efter at de pågældende tjenesteydelser er præsteret.
Consequently, the Grand Duchy of Luxembourg cannot require undertakings which post workers to do what is necessary to retain such documents on Luxembourg territory when the provision of services comes to an end.
Det kan derfor heller ikke kræves, at dokumenterne opbevares af en befuldmægtiget, som er bosiddende i Luxembourg, da den pågældende virksomhed, som er fysisk til stede på luxembourgsk område, mens tjenesteydelserne præsteres, kan opbevare de pågældende dokumenter hos en udstationeret arbejdstager.
Nor can such documents be required to be retained by an agent residing in Luxembourg in so far as, since the undertaking concerned is physically present on Luxembourg territory when the services are provided, the documents in question may be held by a posted worker.
Endelig skal det fremhæves, at artikel 8, stk. 2, i lov af 20. december 2002 ganske vist ikke udtrykkeligt fastsætter nogen forpligtelse til at opbevare de dokumenter, som er nødvendige for kontrollen, i Luxembourg inden arbejdets påbegyndelse, men bestemmer, at der skal gives de kompetente myndigheder meddelelse om, hvem der er den befuldmægtigede person, senest inden den lønnede virksomhed påbegyndes.
Lastly, it must be pointed out that, although Article 8(2) of the Law of 20 December 2002 does not expressly provide that documents necessary for monitoring purposes must be retained in Luxembourg before the commencement of work, that provision states that the identity of the agent must be communicated to the competent authorities prior to the employment activities envisaged at the latest.
Den fortolkning, som Storhertugdømmet Luxembourg har fremført, og hvorefter dokumenterne ikke behøver at være til rådighed før datoen for arbejdets påbegyndelse, har derfor ikke grundlag i den anfægtede bestemmelse.
Therefore, the interpretation put forward by the Grand Duchy of Luxembourg, according to which the documents do not have to be available until the date on which the work commences, has no basis in the provision in question.
Under alle omstændigheder udgør en sådan forpligtelse til at opbevare de pågældende dokumenter inden arbejdets påbegyndelse en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser, som det påhviler Storhertugdømmet Luxembourg at begrunde med andre argumenter end ved blot at betvivle effektiviteten af det organiserede system for samarbejde og udveksling af oplysninger mellem medlemsstaterne, der er fastsat i artikel 4 i direktiv 96/71.
In any event, such an obligation to retain such documents prior to the commencement of work would constitute an obstacle to freedom to provide services which the Grand Duchy of Luxembourg would have to justify by arguments other than mere doubts as to the effectiveness of the organised system of cooperation or exchanges of information between the Member States provided for in Article 4 of Directive 96/71.
Det følger af det anførte, at artikel 8 i lov af 20. december 2002 er uforenelig med artikel 49 EF, hvorfor Kommissionen i det hele må gives medhold i sagen.
It is clear from the foregoing that, since Article 8 of the Law of 20 December 2002 is incompatible with Article 49 EC, the action must be upheld in its entirety.
— ved at have erklæret, at bestemmelserne i artikel 1, stk. 1, nr. 1, 2, 8 og 11, i lov af 20. december 2002 udgør ufravigelige bestemmelser vedrørende den nationale offentlige orden (ordre public)
— by declaring the provisions of points (1), (2), (8) and (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 to be mandatory provisions falling under national public policy;
— ved at have foretaget en ufuldstændig gennemførelse af bestemmelserne i artikel 3, stk. 1, første afsnit, litra a), i direktiv 96/71
— by failing fully to transpose Article 3(1)(a) of Directive 96/71;
— ved i artikel 7, stk. 1, i lov af 20. december 2002 at have fastsat betingelser vedrørende forpligtelsen til at afgive de oplysninger, som er nødvendige for, at de kompetente nationale myndigheder kan føre kontrol, som ikke er tilstrækkeligt klare til at garantere retssikkerheden for de virksomheder, som ønsker at udstationere arbejdstagere i Luxembourg
— by setting out, in Article 7(1) of that Law of 20 December 2002, conditions relating to access to the basic information necessary for monitoring purposes by the competent national authorities with insufficient clarity to ensure legal certainty for undertakings wishing to post workers to Luxembourg; and
I medfør af procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges den part, der taber sagen, at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at Storhertugdømmet Luxembourg tilpligtes at betale sagens omkostninger, og da Storhertugdømmet Luxembourg har tabt sagen, bør det pålægges at betale sagens omkostninger.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been asked that for in the successful party’s pleadings.
— ved at have erklæret, at bestemmelserne i artikel 1, stk. 1, nr. 1, 2, 8 og 11, i lov af 20. december 2002 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71 udgør ufravigelige bestemmelser vedrørende den offentlige orden (ordre public)
— by declaring the provisions of points (1), (2), (8) and (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 transposing Directive 96/71/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 1996 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services and the monitoring of the implementation of labour law to be mandatory provisions falling under national public policy;
— ved at have foretaget en ufuldstændig gennemførelse af bestemmelserne i artikel 3, stk. 1, første afsnit, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser
— by failing fully to transpose Article 3(1)(a) of Directive 96/71/EC of the European Parliament and of the Council of 16 December 1996 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services;
— ved i artikel 7, stk. 1, i nævnte lov af 20. december 2002 at have fastsat betingelser vedrørende forpligtelsen til at afgive de oplysninger, som er nødvendige for, at de kompetente nationale myndigheder kan føre kontrol, som ikke er tilstrækkeligt klare til at garantere retssikkerheden for de virksomheder, som ønsker at udstationere arbejdstagere i Luxembourg
— by setting out, in Article 7(1) of that Law of 20 December 2002, conditions relating to access to the basic information necessary for monitoring purposes by the competent national authorities with insufficient clarity to ensure legal certainty for undertakings wishing to post workers to Luxembourg; and
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesvergabeamt)
(Reference for a preliminary ruling from the Bundesvergabeamt)
»Offentlige aftaler — direktiv 92/50/EØF — fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler — begrebet »indgåelse««
(Public procurement — Directive 92/50/EEC — Procedures for the award of public service contracts — Concept of ‘award of a contract’)
Tilnærmelse af lovgivningerne — fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler — direktiv 92/50 — indgåelse af aftale — begreb — ændringer i bestemmelserne i en offentlig aftale inden for den periode, i hvilken den er gyldig
Approximation of laws — Procedures for the award of public service contracts — Directive 92/50 — Award of a contract — Meaning — Amendments to the provisions of a public contract during the currency of the contract
(Rådets direktiv 92/50, art. 3, stk. 1, art. 8 og 9)
(Council Directive 92/50, Arts 3(1), 8 and 9)
Udtrykket »indgåelse« i artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler og udtrykket »indgås« i samme direktivs artikel 8 og 9 skal fortolkes således, at det ikke omfatter en situation, hvor tjenesteydelser, som blev udført for den ordregivende myndighed af den tidligere tjenesteyder, overføres til en anden tjenesteyder, som er et kapitalselskab, hvori den tidligere tjenesteyder er eneste selskabsdeltager og kontrollerer den nye tjenesteyder gennem instrukser, for så vidt som den tidligere tjenesteyder fortsat påtager sig ansvaret for de kontraktmæssige forpligtelser.
The terms ‘awarding’ and ‘awarded’, used in Articles 3(1), 8 and 9 of Directive 92/50 relating to the coordination of procedures for the award of public service contracts must be interpreted as not covering a situation where services supplied to the contracting authority by the initial service provider are transferred to another service provider established as a limited liability company, the sole shareholder of which is the initial service provider, controlling the new service provider and giving it instructions, provided that the initial service provider continues to assume responsibility for compliance with the contractual obligations.
Selv om det i den forbindelse er korrekt, at udskiftningen med en ny medkontrahent af den, som den ordregivende myndighed oprindeligt havde tildelt kontrakten, skal betragtes som en sådan væsentlig ændring i den pågældende offentlige kontrakt, medmindre der var truffet bestemmelse herom i de oprindelige kontraktbestemmelser, forholder det sig ikke desto mindre således, at en intern omstrukturering hos medkontrahenten ikke i væsentlig grad ændrer de oprindelige kontraktbestemmelser.
Although the substitution of a new contractual partner for the one to which the contracting authority had initially awarded the contract must be regarded as constituting such a material change to one of the essential terms of the public contract in question, unless that substitution was provided for in the terms of the initial contract, the fact remains that an internal reorganisation of the contractual partner does not modify in any fundamental manner the terms of the initial contract.
Såfremt den nye medkontrahent er et 100% ejet datterselskab af den tidligere medkontrahent, sidstnævnte har en ledelsesbeføjelse, og disse enheder er forbundet ved en aftale om overførsel af indtægter og tab, udgør en sådan ordning ikke en ændring af en væsentlig kontraktbestemmelse, der kan kvalificeres som en ny indgåelse af en aftale i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i direktiv 92/50.
Accordingly, when the new contractual partner is a whollyowned subsidiary of the former contractual partner and the latter has the power to instruct the subsidiary in the conduct and management of its business and the two companies are bound by a contract under which profit and loss are transferred, such an arrangement does not constitute a change to an essential term of the contract liable to constitute a new award of contract within the meaning of Directive 92/50.
(jf. præmis 34, 35, 40 og 4345 samt domskonkl. 1)
(see paras 34, 35, 40, 43-45, operative part 1)
Udtrykket »indgåelse« i artikel 3, stk. 1, i direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler og udtrykket »indgås« i samme direktivs artikel 8 og 9 skal fortolkes således, at det ikke omfatter en tilpasning af den oprindelige aftale under hensyn til ændrede ydre omstændigheder, såsom en omregning til euro af de priser, der oprindeligt var
The terms ‘awarding’ and ‘awarded’, used in Articles 3(1) and 8 and 9 of Directive 92/50 relating to the coordination of procedures for the award of public service contracts must be interpreted as not covering an adjustment of
Ændringer i bestemmelserne i en offentlig aftale inden for den periode, i hvilken den er gyldig, udgør indgåelse af en ny aftale i direktiv 92/50’s forstand, når de er afgørende forskellige fra bestemmelserne i den oprindelige aftale og derfor viser, at det var parternes vilje at genforhandle aftalens grundlæggende elementer.
Amendments to the provisions of a public contract during the currency of the contract constitute a new award of a contract within the meaning of Direct ive 92/50 when they are materially different in character from the original contract and, therefore, such as to demonstrate the intention of the parties to renegotiate the essential terms of that contract.
En ændring i en offentlig aftale i dennes løbetid kan betragtes som væsentlig, såfremt den indfører betingelser, der, hvis de havde fremgået af den oprindelige procedure for indgåelse af en aftale, ville have gjort det muligt for andre tilbudsgivere end de oprindeligt antagne at deltage.
An amendment to a public contract during its currency may be regarded as being material when it introduces conditions which, had they been part of the initial award procedure, would have allowed for the admission of tenderers other than those initially admitted.
ved bestemmelserne om indførelsen af euroen tilladte beløb, uden at det fører til en ny indgåelse af en aftale, på betingelse af, at en sådan tilpasning er ubetydelig og kan forklares på en objektiv måde, hvilket er tilfældet, hvis den har til formål at lette gennemførelsen af aftalen, f.eks. ved at forenkle faktureringen.
accompanied by an adjustment of their intrinsic amount, which may even exceed the amount authorised by the rele -vant provisions relating to the introduction of the euro, without giving rise to a new award of a contract, provided the adjustment is minimal and objectively justified; this is so where it tends to facilitate the performance of the contract, for example, by simplifying billing procedures.