natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Fremmede skibe skal i henhold til artikel 21, stk. 4, overholde disse love under den uskadelige passage.
Under Article 21(4), foreign ships must comply with these laws during innocent passage.
Der er heller ikke her i princippet fastsat nogen forpligtelse til at overholde alment anerkendte internationale standarder.
Here too no provision is made in principle for the binding effect of generally accepted international standards.
Den gælder i henhold til artikel 21, stk. 2, kun for fremmede skibes udformning, konstruktion, bemanding eller udstyr.
Under Article 21(2), such binding effect applies only in regard to the design, construction, manning or equipment of foreign ships.
Havretskonventionens artikel 2 fastslår, at kyststaternes suverænitet også omfatter søterritoriet (stk. 1), og at suveræniteten skal udøves på de betingelser, der er fastsat i konventionen og andre folkeretlige regler (stk. 3).
Article 2 of the Convention on the Law of the Sea states that the sovereignty of a coastal State extends to the territorial sea (paragraph 1) and is to be exercised subject to the convention and to other rules of international law (paragraph 3).
I henhold til artikel 211, stk. 4, kan kyststaterne under udøvelsen af deres suverænitet inden for deres søterritorium udstede love og forskrifter til forebyggelse, begrænsning og kontrol af havforurening fra fremmede fartøjer.
Under Article 211(4), coastal States may, in the exercise of their sovereignty within their territorial sea, adopt laws and regulations for the prevention, reduction and control of marine pollution from foreign vessels.
Dette gælder udtrykkeligt også for fartøjer, der udøver retten til uskadelig passage. I henhold til kapitel II, afsnit 3, i havretskonventionen må disse love og forskrifter ikke lægge hindringer i vejen for fremmede fartøjers uskadelige passage.
This applies expressly also to vessels exercising the right of innocent passage.
I modsætning til, hvad der gælder uden for søterritoriet, mangler enhver henvisning til alment anerkendte internationale standarder.
By contrast to the situation outside the territorial sea, there is no reference to generally accepted international standards.
Sagsøgerne, Malta, Grækenland og Cypern mener, at der med ansvaret for grov uagtsomhed er sket en krænkelse af retten til uskadelig passage.
The claimants, Malta, Greece and Cyprus take the view that liability for serious negligence infringes the right of innocent passage.
De påberåber sig navnlig havretskonventionens artikel 19, stk. 2, litra h).
They rely in particular on Article 19(2)(h) of the Convention on the Law of the Sea.
Ifølge denne anses en passage ikke længere for uskadelig, såfremt fartøjet forårsager en forsætlig og alvorlig forurening stridende imod konventionen. Derfor
Under that provision, passage is no longer innocent where a vessel causes wilful and serious pollution contrary to the
Det behøver ikke undersøges her, hvor grænsen for kyststaternes lovgivningskompetence går. Muligvis kan den ikke omfatte miljøbestemmelser, hvis disse helt ville hindre en passage.
It is not necessary to examine here to what point this rule-making power of the coastal States extends.
Også gennemførelsen af sanktioner mod skibe på havet kan vel medføre begrænsninger i kyststaternes suverænitet.
Restrictions on the sovereignty of coastal States could also affect the enforcement of penalties on vessels at sea.
Så langt går artikel 4 i direktiv 2005/35 dog ikke, især tales der ikke om hindring af passage, ej heller kræves der konkrete gennemførelsesforanstalt-
Article 4 of Directive 2005/35, however, does not go that far. In particular, passage is not prohibited and no particular enforcement measures against vessels
Dette resultat er uomgængeligt allerede af den grund, at søterritoriet henregnes under kyststatens territorium, og at staten derfor principielt ikke behøver nogen bemyndigelse via havretskonventionen til at udstede regler.
INTERTANKO AND OTHERS the territorial sea is deemed to be part of the territory of the coastal State and the latter therefore does not require to be authorised by the Convention on the Law of the Sea to make rules.
ninger over for sejlende skibe.
en route are required.
Tværtimod må medlemsstaterne kun forbyde bestemte adfærdsformer, som ikke er nødvendige for en gennemsejling.
Rather, the Member States are merely to prohibit certain acts which are not necessary for passage.
På dette punkt er der blot tale om en svag skærpelse af det relativt milde agtsomhedskriteriet i Marpol 73/78.
In this respect the relatively low standard of care laid down in Marpol 73/78 is raised only slightly.
Dette må være tilladt som en regulering med henblik på forebyggelse og begrænsning af miljøforurening som omhandlet i havretskonventionens artikel 21, stk. 1, litra f).
That must be possible as a rule on prevention and reduction of environmental pollution within the meaning of Article 21(1) (f) of the Convention on the Law of the Sea.
Sagsøgerne, Malta, Grækenland og Cypern har desuden gjort gældende, at Marpol 73/78 også for søterritoriets vedkommende hindrer de stater, der er kontraherende parter i aftalen, i at udstede strengere bestemmelser.
The claimants, Malta, Greece and Cyprus further submit that Marpol 73/78 precludes the contracting States from adopting stricter provisions in the territorial sea also.
Marpol 73/78 er ifølge denne opfattelse et endeligt kompromis med hensyn til retsforfølgning af miljøforurening forårsaget af udtømning fra skibe.
They claim that Marpol 73/78 constitutes a definitive compromise with regard to the prosecution of environmental pollution resulting from discharges from ships.
Disse procesdeltagere går åbenbart ud fra, at Marpol 73/78 tillader de udtømninger, som aftalen ikke forbyder.
Therefore, these parties to the proceedings clearly conclude that Marpol 73/78 permits discharges that are not prohibited by the convention.
I modsætning til, hvad Cypern har gjort gældende, medfører henvisningen til de øvrige folkeretlige regler i havretskonventionens artikel 2, stk. 3, og artikel 21, stk. 1, litra f), heller ikke, at Fællesskabet inden for søterritoriet er bundet til Marpol 73/78.
Contrary to the submissions of Cyprus, the reference to other rules of international law in Article 2(3) and Article 21(1)(f) of the Convention on the Law of the Sea does not mean that the Community is bound by Marpol 73/78 in the territorial sea.
Da Fællesskabet ikke er kontraherende part i denne aftale, og da havretskonventionen ikke henviser til Marpol 73/78, indeholder aftalen ingen yderligere folkeretlige regler for Fællesskabet 76.
Since the Community is not party to that convention and the Convention on the Law of the Sea does not refer to Marpol 73/78 in respect of the territorial sea, it does not contain any separate rule of international law in respect of the Community. 76
Ifølge den her fremsatte opfattelse 77kan dette anbringende imidlertid ikke rejse
In my view, 77however, this submission cannot bring into question the validity of Directive 2005/35 because under that directive Marpol 73/78 is not binding on the Community unless reference is made to it in the Convention on the Law of the Sea.
Derfor har Estland, Danmark, Spanien, Frankrig, Sverige, Det Forenede Kongerige, Parlamentet, Rådet og Kommissionen med rette anført, at havretskonventionen, i modsætning til, hvad der gælder for de havzoner, der blev undersøgt med henblik på besvarelsen af det første spørgsmål, ikke begrænser lovgivningsbeføjelserne vedrørende miljøbeskyttelse på søterritoriet til tvivl om gyldigheden af direktiv 2005/35 alene af den grund, at Marpol 73/78 ikke er bindende for Fællesskabet uden en henvisning i havretskonventionen.
Consequently, Estonia, Denmark, Spain, France, Sweden, the United Kingdom, the Parliament, the Council and the Commission are correct in their respective submissions that the Convention on the Law of the Sea does not restrict the power to make laws on environmental protection within the territorial sea, by contrast to the sea areas examined in the response to the first question, to the implementation of internationally accepted standards, and in particular not to the implementation of Marpol 73/78.
76 — Se ovenfor, punkt 37 ff.
76 — See point 37 et seq. above.
77 — Se ovenfor, punkt 71 ff.
77 — See point 71 et seq. above.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT KOKOTT — SAG C-308/06 ning, der anlægges på begivenheder uden for søterritoriet.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06 restrictive interpretation for events outside the territorial sea should also be applied in regard to the territorial sea.
nemlig forbuddet mod udtømning af olie i regel 9 i bilag I, som muligvis kunne opfattes som en udtrykkelig tilladelse til visse udtømninger.
discharge of oil set out in Regulation 9 of Annex I, that could possibly be construed as express authorisation for certain forms of discharge.
Det hedder nemlig der, at enhver udtømning er forbudt, »medmindre følgende betingelser alle er overholdt«.
That is because that provision states that discharges are prohibited ‘except when all the following conditions are satisfied’.
Disse betingelser angår udtømningen af små mængder olie under skibets drift.
These conditions concern the discharge of small amounts of oil during navigation.
De er heller ikke forbudt ifølge direktiv 2005/35, da artikel 5, stk. 1, helt overtager denne undtagelse.
Nor are they prohibited by Directive 2005/35 since Article 5(1) incorporates this exception in full.
Derfor kan det i den foreliggende sag ikke afgøres, om Marpol 73/78 faktisk tillader disse udtømninger.
Therefore, in this case it is not necessary to decide whether Marpol 73/78 actually allows such discharges.
Det fremgår ikke af ordlyden af Marpol 73/78, at den også inden for søterritoriet ønsker at fastlægge en endelig ordning om ulovlige udtømninger fra skibe.
The wording of Marpol 73/78 does not indicate that it seeks to establish definitive rules on prohibited discharges from ships also within the territorial sea.
Marpol 73/78 kræver, at visse udtømninger forbydes, undersøges og retsforfølges.
Marpol 73/78 requires that certain discharges be prohibited, investigated and prosecuted.
De hertil svarende bestemmelser findes i artikel 1, 4 og 6 i aftalen, samt i regel 9 i bilag I og regel 5 i bilag II.
The relevant provisions are to be found in Articles 1, 4, and 6 of the Convention and in Annex I, Regulation 9, and Annex II, Regulation 5.
Som anført i den præjudicielle anmodning, men også fremført af sagsøgerne, Malta og Cypern, er bilag I og II i henhold til artikel 14, stk. 1, bindende for samtlige kontraherende stater.
As is submitted in the order for reference and also by the claimants, Malta and Cyprus, under Article 14(1) the contracting States are bound by Annexes I and II in their entirety.
Ansvarskriteriet i henhold til regel 11, litra b), nr. ii), i bilag I til Marpol 73/78 har derimod lovteknisk set en helt anden funktion end den undtagelse, der er indeholdt i regel 9.
By contrast, the standard of liability laid down by Regulation 11(b)(ii) of Annex I to Marpol 73/78 has, in terms of regulation, an entirely different function from the exception contained in Regulation 9.
Hvis ejeren eller skibsføreren ikke har handlet enten i den hensigt at volde skade eller skødesløst og med viden om, at der sandsynligvis ville opstå skade, finder regel 9 nemlig ikke anvendelse.
Regulation 9 does not apply unless the owner or the master acted with intent to cause damage or recklessly and with knowledge that damage would probably result.
Det samme gælder for samspillet mellem regel 5 i bilag II med regel 6, litra b), nr. ii).
The same applies with regard to the interaction between Regulation 5 of Annex II and Regulation 6(b)(ii).
Under disse omstændigheder indeholder Marpol 73/78 derfor slet ingen regler for en utilsigtet udtømning.
Consequently, in these circumstances Marpol 73/78 contains no rules on discharge caused by damage.
Fravær af regler kan normalt ikke forstås som tilladelse.
The absence of rules cannot normally be construed as authorisation.
Disse bestemmelser fastlægger en bindende minimumsstandard for beskyttelsesbestemmelser mod udtømning af skadelige stoffer fra skibe i havet, som er bindende for de stater, der er kontraherende parter i Marpol 73/78.
These provisions define a minimum standard for provisions to protect against discharges of polluting substances from ships into the sea which is binding on the States that are parties to Marpol 73/78.
Som allerede påvist, bliver denne minimumsstandard på grund af samspillet med bestemmelser i havretskonventionen den eneste tilladte beskyttelsesstandard i den eksklusive økonomiske zone, i stræder og på åbent hav.
As has already been shown, by reason of the interaction with provisions of the Convention on the Law of the Sea this minimum standard is the only permitted standard of protection in the exclusive economic zone, in straits and on the high seas.
Blandt de nævnte bestemmelser i Marpol 73/78 findes der imidlertid kun én,
However, among the provisions of Marpol 73/78 referred to there is only one, that is to say, the prohibition on the
Mens det altså ikke er muligt at få øje på en tilladelse, findes der i ordlyden af Marpol 73/78 derimod holdepunkter for,
Thus, whilst no authorisation can be discerned, there is evidence in the wording of Marpol 73/78 that stricter rules are to be
udtrykkeligt åbner mulighed for det. Selv om de kontraherende stater ikke kunne blive enige om en sådan strengere ordning, sådan som Grækenland og sagsøgerne har fremført, kan man absolut ikke deraf slutte, at de med Marpol 73/78 har aftalt en endelig beskyttelsesstandard for alle havområder.
Even though the contracting States were unable to agree on such stricter rules, as Greece and the claimants submit, it by no means follows that in Marpol 73/78 they agreed on a definitive standard of protection for all areas of the sea.
at strengere regler under visse omstændigheder kan accepteres.
permitted under certain circumstances.
Især fastslår artikel 9, stk. 2, udtrykkeligt, at Marpol 73/78 ikke skal gribe ind i kyststaters suverænitet (jurisdiction), sådan som den er fastsat inden for rammerne af havretskonventionen. Men som allerede anført, tillader havretskonventionen strengere beskyttelsesbestemmelser på søterritoriet.
In particular, Article 9(2) states expressly that Marpol 73/78 is not to prejudice the jurisdiction of coastal States as laid down within the framework of the Convention on the Law of the Sea.
Derudover anføres det i andet afsnit i præamblen til Marpol 73/78, at forsætlig, uagtsom eller hændelig udtømning udgør en alvorlig kilde til forurening. Det ville derfor være overraskende, hvis Marpol 73/78 friholdt disse former for udtømning under alle omstændigheder.
Furthermore, the second paragraph in the preamble to Marpol 73/78 recognises that, inter alia, negligent and accidental release constitutes a serious source of pollution.
Ganske vist blev ifølge sagsøgernes fremstilling et forslag fra Canada om at indføje en bemyndigelse i Marpol 73/78 til at udstede strengere bestemmelser i sin tid forkastet, men Kommissionen har med rette betonet, at allerede det materiale, som sagsøgerne har fremlagt om Marpol 73/78’s tilblivelseshistorie, snarere taler for, at spørgsmålet om strengere beskyttelsesstandarder efter mange forhandlingsdeltageres mening burde reguleres gennem havretskonventionen 78.
Although, according to the claimants’ submissions, a proposal by Canada to lay down the power to adopt stricter provisions in Marpol 73/78 was rejected at the time, the Commission correctly points out that the material on the history of Marpol 73/78 submitted by the claimants indicates instead that the issue of stricter standards of protection should, in the view of many of the parties to the negotiations, be governed by the Convention on the Law of the Sea. 78
Den af sagsøgerne fremhævede universelle gyldighed i henhold til det femte afsnit i præamblen er ikke til hinder for dette.
This is not precluded by the universal purport within the meaning of the fifth paragraph in the preamble, which is highlighted by the claimants.
Den vedrører kun de omhandlede stoffer, nemlig således, at reglerne om olieforurening suppleres med regler om udtømning af kemikalier.
This relates only to the substances covered, namely to supplementing the rules on oil pollution with rules on the discharge of chemicals.
Derimod kan det af dette afsnit ikke udledes, om ansvarsnormerne skal gælde endeligt og universelt.
On the other hand, this paragraph does not make it clear whether the standards of liability are to apply in a definitive and universal manner.
Med hensyn til diskussionen om strengere standarder drejede det sig under forhandlingerne i det væsentlige for staterne om at sikre sig, at de krav, Marpol 73/78 fastsatte for skibe, ikke blev skærpet ensidigt.
In so far as stricter standards were discussed, during the negotiations the States were essentially concerned with ensuring that the requirements on vessels laid down in Marpol 73/78 were not unilaterally rendered more stringent.
Dette sikres i dag for søterritoriers vedkommende af en henvisning i
This is at present ensured, with regard to the territorial sea, by a reference in Article 21(2) of the Convention on the Law of the Sea to international shipping standards, that is to say, in particular Marpol
78 — Således også Tan, nævnt i fodnote 43, s. 184 ff.
78 — See also Tan, cited in footnote 43 above, p. 184 et seq.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT KOKOTT — SAG C-308/06 havretskonventionens artikel 21, stk. 2, til de internationale skibsstandarder, dvs. især til Marpol 73/78 79.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06
Sammenfattende skal det derfor konstateres, at gennemgangen af andet og tredje spørgsmål intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af bestemmelser i direktiv 2005/35.
79By contrast, there is precisely no such reference with regard to the standards disclosed no factor of such a kind as to bring into question the validity of provisions of Directive 2005/35.
D — Fjerde spørgsmål — retssikkerhedsprincippet
D — Fourth question — the principle of legal certainty
Derfor taler Marpol 73/78’s tilblivelseshistorie også mod, at Marpol 73/78 har indført en endelig ordning.
Therefore, the background to Marpol 73/78 also suggests that it did not lay down definitive rules.
Langt snarere må man tage udgangspunkt i, at kyststaternes beføjelser skal udledes af havretskonventionen, som for søterritoriets vedkommende ikke fastsætter nogen binding til Marpol 73/78.
It must instead be concluded that the coastal States’ powers derive from the Convention on the Law of the Sea, which does not make Marpol 73/78 binding in respect of the territorial sea.
Med det fjerde spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om anvendelsen af begrebet grov uagtsomhed i artikel 4 i direktiv 2005/35 er i strid med retssikkerhedsprincippet.
By the fourth question, the High Court wishes to find out whether use of the concept of serious negligence in Article 4 of Directive 2005/35 infringes the principle of legal certainty.
Retten tager navnlig sigte på den risiko, der består for, at en medlemsstat ikke gennemfører og anvender dette begreb på en ensartet måde.
In this respect it has particularly in mind the danger that the Member States will not implement and apply this concept in a uniform manner.
Efter dens mening er der brug for præciserende elementer for at vejlede medlemsstaternes praksis.
In its view, further clarifications are necessary to guide the practice of the Member States.
79 — Det var strengere krav til skibe og deres besætning, og ikke et strengere ansvarskriterum, det drejede sig om i et af sagsøgerne nævnt fælles skriftligt indlæg fra forskellige medlemsstater til brug ved en retssag for den amerikanske Supreme Court (bilag 16 til sagsøgernes processkrift). Denne sag handlede om strengere bestemmelser i forbundsstaten Washington (se Petition for a Writ of Certiorari fra De Forenede Stater i sag nr. 98-1701, United States of America v. Gary Locke et al., http://www.usdoj.gov/osg/briefs/1998/2pet/7pet/98-1701.pet.aa.pdf, s. 9).
79 — Moreover, a joint statement by various Member States in respect of a case before the US Supreme Court, to which the claimants refer, related to stricter requirements on ships and their crew but not to a stricter standard of liability (Annex 16 to the claimants’ written observations).
Ingen af procesdeltagerne synes at anfægte begrebet grov uagtsomhed, når det — som det her gøres gældende med hensyn til stræder, den eksklusive økonomiske zone og åbent hav — forstås i overensstemmelse med Marpol 73/78 som hensynsløshed forbundet med viden om, at der sandsynligvis vil opstå en skade.
None of the parties appears to object to the concept of serious negligence where it is construed — as advocated here in respect of the high seas, the straits and the exclusive economic zone — in conformity with Marpol 73/78 as recklessness in the knowledge that damage will probably result.
Men heller ikke den forelæggende ret behøvede for så vidt at have indvendinger, eftersom betydningen af grov uagtsomhed tydeligt præciseres ved denne fortolkning.
Nor is it likely that the referring court would have any objections in this regard since the meaning of serious negligence is specified clearly by this interpretation.
lov«), som især er nedfældet i artikel 7, stk. 1, i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (EMRK) 81.
INTERTANKO AND OTHERS poena sine lege) which is laid down in particular in Article 7(1) of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms (ECHR).
Det følger af dette princip, at loven klart skal definere de strafbare handlinger og den straf, de medfører.
81 This principle implies that legislation must define clearly offences and the penalties which they attract.
Denne betingelse er opfyldt, når borgerne ud fra den relevante bestemmelses ordlyd og om fornødent, ved hjælp af retternes fortolkning heraf, kan vide, hvilke handlinger og undladelser der medfører strafansvar 82.
That condition is met in the case where the individual concerned is in a position, on the basis of the wording of the relevant provision and with the help of the interpretative assistance given by the courts, to know which acts or omissions will make him criminally liable. 82
Dette standpunkt er bemærkelsesværdigt, da heller ikke terminologien i Marpol 73/78 sikrer nogen ensartet anvendelse inden for Fællesskabet.
This position is noteworthy since even the terminology of Marpol 73/78 does not ensure uniform application within the Community.
Faktisk viser en undersøgelse foretaget af Domstolens Forsknings- og Dokumentationstjeneste, at begrebet »Leichtfertigkeit« (hensynsløshed) ikke kendes i alle Fællesskabets retsordener.
In fact, a survey undertaken by the Research and Documentation Service of the Court shows that the notion of recklessness does not exist in all legal systems of the Community.
Begrebet omsættes delvis til grov uagtsomhed.
It is sometimes implemented as serious negligence.
Den tyske udgave af Marpol 73/78 anvender normen »einfache Fahrlässigkeit« (simpel uagtsomhed), selv om kriteriet »Leichtfertigkeit« (hensynsløshed) kendes i tysk strafferet.
The German implementation of Marpol 73/78 uses the standard of simple negligence even though the standard of recklessness does exist in German criminal law.
I sammenligning med denne forvirrende tilstand bidrager direktiv 2005/35 i overensstemmelse med sin betragtning 3 til en ensartet anvendelse af Marpol 73/78 i Fællesskabet.
In comparison with this disparate situation Directive 2005/35 contributes to the uniform application of Marpol 73/78 in the Community in accordance with recital (3) in its preamble.
Direktiv 2005/35 behøver imidlertid ikke opfylde dette kriterium, da det som direktiv ikke kan indeholde umiddelbart anvendelige straffenormer 83.
However, Directive 2005/35 does not have to meet this criterion since it cannot, as a directive, contain directly effective penal provisions.
Disse skal derimod udstedes af medlemsstaterne.
83 Such provisions must be adopted by the Member States.