natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det bemærkes i øvrigt, at erklæringen ikke har bevirket, at en person, der ikke falder ind under definitionen af Det Forenede Kongeriges statsborgere, er blevet berøvet rettigheder, den pågældende ville have kunnet påberåbe sig i medfør af fællesskabsretten, men at den har haft til følge, at der aldrig er opstået sådanne rettigheder for den pågældendes vedkommende.
The United Kingdom has defined those rights in its domestic legislation, in particular in the Immigration Act 1971, which became applicable from 1 January 1973 — the same date as that on which the Treaty on the Accession of the United Kingdom entered into force.
»Afgøreisen af, om en person er statsborger i Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland i fællesskabsrettens forstand, skal træffes på grundlag af 1982-erklæringen fra regeringen for Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland vedrørende definitionen
Furthermore, adoption of that declaration did not have the effect of depriving any person who did not satisfy the definition of a national of the United Kingdom of rights to which that person might be entitled under Community law. The consequence was rather that such rights never arose in the first place for such a person.
af udtrykket 'statsborgere', som erstattede 1972erklæringen fra regeringen f or Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland vedrørende definitionen af udtrykket 'statsborgere', som er optaget som bilag til slutakten til traktaten vedrørende Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse af De Europæiske Fællesskaber.*
'In order to determine whether a person is a national of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland for the purposes of Community law, it is necessary to refer to the 1982 Declaration by the Government of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland on the definition of the term "nationals" which replaced the 1972
Han foreslog Domstolen følgende besvarelse:
Page 5
»EF-traktatens artikel 8 A, stk 1 (efter ændring nu artikel 18, stk. 1, EF), finder ikke anvendelse på en situation, hvor
'Article 8a(l) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 18(1) EC) is not applicable in a situation where:
— en person, som er statsborger i en medlemsstat, og som ikke befinder sig i en anden medlemsstat, anfægter den første medlemsstats afslag på opholdsret i staten
— a person who holds the nationality of one Member State and who is not present in the territory of another Member State challenges the refusal by the first Member State to grant her leave to remain within its territory;
— en person, som er statsborger i en tredjestat, anfægter en medlemsstats afslag på opholdsret i staten.«
— a person who holds the nationality of a non­member country challenges the refusal by a Member State to grant her leave to remain within its territory.'
Præjudiciel »Fri udveksling af tjenesteydelser — cabotagesejlads - betingelser for meddelelse og opretholdelse af administrativ godkendelse — samtidig pålæggelse af forpligtelser til offentlig tjeneste og indgåelse af kontrakter om offentlig tjeneste« (Domstolens plenum)
Preliminary ruling (Freedom to provide services — Maritime cabotage — Conditions for the grant and continuation of prior administrative authorisation — Concurrent application of the methods of imposing public service obligations and of concluding public service contracts) (Full Court)
Ved kendelse af 12. maj 1999, indgået til Domstolen den 31. maj 1999, har Tribunal Supremo i medfør af artikel 234 EF forelagt Domstolen tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 1, 2 og 4 i Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads).
By order of 12 May 1999, received at the Court on 31 May 1999, the Tribunal Supremo (Supreme Court), Spain referred for a preliminary ruling under Article 234 EC three questions on the interpretation of Articles 1, 2 and 4 of Council Regulation (EEC) No 3577/92 of 7 December 1992 applying the principle of freedom to provide services to maritime transport within Member States (maritime cabotage).
Spørgsmålene er blevet rejst under fire retssager, som Asociación Profesional de Empresas Navieras de Líneas Regulares (Analir), Mena de Navegación SA (Isnäsa), Fletamientos de Baleares SA og Unión Sindical Obrera (USO) har anlagt mod Administración General del Estado med påstand om annuUation af kongeligt dekret nr. 1466/1997 af 19. september 1997 om retsforskrifter om rutedrift i cabotagesejlads og
Those questions have been raised in four sets of proceedings between Asociación Profesional de Empresas Navieras de Líneas Regulares (Analir), Isleña de Navegación SA (Isnäsa), Fletamientos de Baleares SA and Unión Sindical Obrera (USO), respectively, on the one hand, and Administración General del Estado, on the other, concerning applications by the applicants for annulment of Royal Decree No 1466/1997 of 19 September 1997 on the legal rules governing
Det første præjudicielle spørgsmål om søtransport af offentlig interesse (BOE nr. 226 af 20.9.1977, s. 27712, herefter »kongeligt dekret nr. 1466«) under anbringende af, at dekretet er i strid med fællesskabsretten.
The first question regular maritime cabotage lines and publicinterest shipping (BOE No 226 of 20 September 1997, p. 27712; «Royal Decree No 1466') on the ground that it is contrary to Community legislation.
Det bemærkes indledningsvis, at efter EF-traktatens artikel 3, litra c) (efter ændring nu artikel 3, stk. 1, litra c), EF) indebærer Fællesskabets virke oprettelse af et indre marked, der bla. kendetegnes af fjernelsen af hindringerne for den frie bevægelighed for tjenesteydelser.
The first point to be noted here is that, under Article 3(c) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 3(l)(c) EC), the activities of the Community are to include an internal market characterised, in particular, by the abolition, as between Member States, of obstacles to the free movement of services.
Sagsøgerne i hovedsagen har hver især anlagt sag ved Tribunal Supremo, der er den kompetente ret på området i første og sidste instans, med påstand om ophævelse af kongeligt dekret nr. 1466.
Analir and Others brought separate actions, which were subsequently joined, before the Tribunal Supremo, which in this case is the court with jurisdiction at first and last instance, for annulment of Royal Decree No 1466.
Analir m.fl. har til støtte for påstanden anført, at kongeligt dekret nr. 1466 er i strid med fællesskabsretten og navnlig med forordning nr. 3577/92.
They submitted, in support of their claims, that Royal Decree No 1466 was inconsistent with Community law, in particular Regulation No 3577/92.
Efter EF-traktatens artikel 61 (efter ændring nu artikel 51 EF) omfattes den frie udveksling af tjenesteydelser på transportområdet af bestemmelserne i traktatens afsnit vedrørende transport, det vil bl.a. sige af EF-traktatens artikel 84, stk. 2 (efter ændring nu artikel 80, stk. 2, EF), hvorefter Rådet for Den Europæiske Union kan træffe beslutning om passende bestemmelser for søfart.
Under Article 61 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 51 EC), freedom to provide services in the field of transport is to be governed by the provisions of the title of that treaty relating to transport, which include Article 84(2) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 80(2) EC), which permits the Council of the European Union to lay down appropriate provisions for sea transport.
Tribunal Supremo finder det for at afgøre sagen nødvendigt at fortolke nævnte forordning, hvorfor retten har udsat sagen og anmodet Domstolen om en præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:
Since it considered that the outcome of the proceedings before it depended on the interpretation of that regulation, the Tribunal Supremo decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Rådet har med hjemmel i sidstnævnte bestemmelse vedtaget forordning nr. 3577/92, der har til formål at gennemføre fri udveksling af tjenesteydelser i cabotagesejlads på de i forordningen fastlagte vilkår og med forbehold af de deri fastlagte undtagelser.
On the basis of Article 84(2) of the Treaty, the Council adopted Regulation No 3577/92, the aim of which is to implement freedom to provide services for maritime cabotage under the conditions and subject to the exceptions which it lays down.
Med henblik herpå fastsætter artikel 1 i denne forordning klart princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i Fællesskabet.
To that end, Article 1 of that regulation clearly establishes the principle of freedom to provide maritime cabotage services within the Community.
»1) Kan artikel 4, jf. artikel 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads) fortolkes således, at den indeholder hjemmel til at kræve en forudgående administrativ godkendelse til præstation af tjenesteydelser i forbindelse med ø-cabotage af de virksomheder, som driver faste overfarter?
May Article 4, in conjunction with Article 1, of Council Regulation (EEC) No 3577/92 of 7 December 1992 applying the principle of freedom to provide services to maritime transport within Member States (maritime cabotage) be interpreted as permitting the provision of island cabotage services by undertakings covering regular shipping lines to be made subject to prior administrative authorisation?
Det må fastslås, at en national bestemmelse som artikel 4 i kongeligt dekret nr. 1466, hvorefter præstering af tjenesteydelser inden for cabotagesejlads kræver forudgående administrativ godkendelse, kan være til gene for præsteringen af sådanne tjenesteydelser eller gøre den mindre interessant, hvorfor den udgør en restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser.
It is clear that national legislation, such as Article 4 of Royal Decree No 1466, which makes the provision of maritime cabotage services subject to prior administrative authorisation, is liable to impede or render less attractive the provision of those services and therefore constitutes a restriction on the freedom to provide them.
Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, kan meddelelsen og opretholdelsen af en sådan administrativ godkendelse gøres betinget af opfyldelsen af visse krav — såsom at virksomheden er ajour med betaling af skatter og bidrag til social sikring - som er forskellige fra dem, der er nævnt i forordningens artikel 4, stk. 2?
If so, may the grant and continuation of such administrative authorisation be made subject to conditions, such as having no outstanding tax or social security debts, other than those set out in Article 4(2) of the regulation?
Det må herefter undersøges, om indførelse af en ordning med forudgående administrativ godkendelse kan være begrundet som middel til at pålægge forpligtelser til offentlig tjeneste.
May Article 4(1) of Regulation No 3577/92 be interpreted as permitting public service obligations to be imposed on some shipping companies and public service contracts within the meaning of Article 1(3) of the regulation to be concluded with others at the same time for the same line or route, in order to ensure the same regular traffic to, from or between islands?'
Kan artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 3577/92 fortolkes således, at den indeholder hjemmel til på den samme overfart eller sørute at pålægge nogle rederier forpligtelser til offentlig tjeneste og til samtidig at indgå kontrakter om offentlig tjeneste med andre i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i forordningens artikel 1, pkt. 3, med henblik på udførelse af den samme rutetransport til eller fra øer eller mellem øer?«
If a prior administrative authorisation scheme is to be justified even though it derogates from a fundamental freedom, it must, in any event, be based on objective, non-discriminatory criteria which are known in advance to the undertakings concerned, in such a way as to circumscribe the exercise of the national authorities' discretion, so that it is not used arbitrarily. Accordingly, the
situation — som kan være indiceret ved hans manglende betaling af skatter eller socialsikringsbidrag — godtgøre, at han ikke på kortere eller længere sigt vil have kapacitet til at præstere de tjenesteydelser i offentlig tjeneste, der er blevet pålagt ham.
The third question nature and the scope of the public service obligations to be imposed by means of a prior administrative authorisation scheme must be specified in advance to the undertakings concerned. Furthermore, all persons affected by a restrictive measure based on such a derogation must have a legal remedy available to them.
Det tredje præjudicielle spørgsmål bliver udtryk for vilkårlighed.
It should be noted at the outset that there is an obvious typing error in this last question.
Således skal arten og rækkevidden af de forpligtelser til offentlig tjeneste, som skal pålægges ved hjælp af en ordning med forudgående administrativ godkendelse, oplyses på forhånd over for de pågældende virksomheder.
The reference to 'Article 1(3)' of Regulation No 3577/92 must be understood as meaning 'Article 2(3)' of the regulation, since Article 1 is not relevant for the purposes of the answer to the question.
Desuden skal enhver person, der udsættes for en restriktiv foranstaltning, ifølge en sådan fravigelse, kunne have retsmidler til rådighed.
There is, in any event, no paragraph (3) in Article 1.
Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge og afgøre, om den i hovedsagen omhandlede ordning med forudgående administrativ godkendelse opfylder disse betingelser og kriterier.
It is for the national court to consider and determine whether the prior administrative authorisation scheme at issue in the case before it satisfies those conditions and those criteria.
Det andet præjudicielle spørgsmål
The second question
Det skal indledningsvis påpeges, at det følger af besvarelsen af det første spørgsmål, at et krav fra medlemsstaternes side vedrørende forpligtelser til offentlig tjeneste i forbindelse med visse ydelser i cabotagesejlads, der gennemføres ved at stille krav om en forudgående administrativ godkendelse, kan være lovligt efter fællesskabsretten, når visse betingelser er opfyldt.
The first point to be noted here is that it follows from the answer to the first question that the public service obligations imposed by Member States for certain maritime cabotage services by means of prior administrative authorisation may be compatible with Community law provided that certain conditions are satisfied.
Det må fastslås, at det ikke på grundlag af ordlyden af artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 3577/92 kan afgøres, om de to grundlag for udførelse af offentlig tjeneste ifølge disse bestemmelser, nemlig kontrakt om offentlig tjeneste eller pålæggelse af forpligtelser til offentlig tjeneste, kan benyttes samtidig af medlemsstaterne eller kun alternativt.
In the light of the features of the two methods in question and their shared purpose, there is no reason why they should not be used concurrently in respect of one line or transport route in order to ensure a certain level of public service.
Henset til særegenhederne ved de to omtalte grundlag samt til disses formål er der ingen grund til at afvise en samtidig anvendelse af dem for én og samme distance eller én og samme rute med det formål at sikre et vist niveau for den offentlige tjeneste.
The national court is essentially asking, by its second question, whether in such a case a Member State may, where it intends to impose public service obligations for maritime cabotage to, from and between islands, make authorisation relating to such a service subject to the condition that the shipowner have no outstanding tax or social security debts.
Den forelæggende ret har med sit andet spørgsmål under forudsætning af, at det forholder sig som nævnt, nærmere bestemt spurgt, om en medlemsstat, når den påtænker at pålægge forpligtelser til offentlig tjeneste ved øcabotage, retmæssigt som betingelse for at godkende sådan sejlads kan stille krav til rederen om, at han skal være ajour med betaling af skatter og socialsikringsbidrag.
Regulation No 3577/92, and more specifically Article 4 thereof, does not preclude national legislation such as that at issue in the main proceedings, which allows the public service contract method to be employed where the public service obligations imposed on the shipowner in respect of the regular maritime cabotage transport services on a certain line or route to, from and between islands have proved to be insufficient to ensure an adequate level of transport, such application of those two methods concurrently in a concrete case will be compatible with Community law only if a number of specific conditions are met.
Der erindres i den forbindelse om, at de forpligtelser til offentlig tjeneste, der kan pålægges i medfør af artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 3577/92 er begrænset til krav om, hvilke havne der skal anløbes, regelmæssighed, kontinuitet, hyppighed, kapacitet, tariffer og bemanding.
In that regard, it must be borne in mind that the public service obligations which may be imposed under Article 4(2) of Regulation No 3577/92 relate to requirements concerning ports to be served, regularity, continuity, frequency, capacity to provide the service, rates to be charged and manning of the vessel.
Blandt disse krav nævnes ikke et krav om, at rederen skal være ajour med betaling af skatter eller socialsikringsbidrag.
No condition according to which the shipowner must have no outstanding tax or social security debts is expressly mentioned among those requirements.
Et sådant krav kan i og for sig ikke isoleret anses for en forpligtelse til offentlig tjeneste.
Clearly, such a condition, taken in isolation, cannot itself be characterised as a public service obligation.
Herved må der for det første henvises til præmis 34 til nærværende dom, hvorefter medlemsstaterne kun kan pålægge EF-redere forpligtelser til offentlig tjeneste, såfremt det kan
Where a Community shipowner is subject to public service obligations, such as ensuring the regularity of the maritime cabotage service to be supplied, the fact that he is in a precarious financial position — of which failure to pay his tax or social security debts could be an indication — may show that he would not be capable, in the more or less long term, of providing the public services imposed on him.
Såfremt en EF-reder pålægges forpligtelser til offentlig tjeneste med krav som f.eks. regelmæssighed af den cabotagesejlads, der skal præsteres, kan således den omstændighed, at den pågældende reder er i en økonomisk vanskelig
Second, as is also clear from Article 4(1) and (2) of Regulation No 3577/92, any application of the two methods concurrently must be on a non-
godtgøres, at der foreligger et faktisk behov for offentlig tjeneste.
discriminatory basis in respect of all Community shipowners.
anvendelse af de to grundlag, der jo udgør en hindring for fri udveksling af tjenesteydelser inden for cabotagesejlads, for at være begrundet og lovlig efter artikel 4, stk. 1 og 2, i nævnte forordning, sammenholdt med dens artikel 1, være i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.
Third, as an obstacle to the freedom to provide maritime cabotage services is involved, any application of the two methods concurrently must, if it is to be justified and compatible with Article 1 in conjunction with Article 4(1) and (2) of that regulation, be consistent with the principle of proportionality.
En kombineret anvendelse af de to grundlag for udførelse af de omhandlede tjenester skal med andre ord være et passende middel til at sikre et tilfredsstillende ydelsesniveau og må ikke have begrænsende virkninger på den frie udveksling af tjenesteydelser inden for cabotagesejlads, der går videre end strengt nødvendigt for at nå det tilstræbte mål.
In other words, the combination of the two methods of having those services performed must be such as to ensure an adequate level of the services and not have restrictive effects on the freedom to provide maritime cabotage services which would go beyond what is necessary in order to attain the objective pursued.
Fællesskabsretten afskærer ikke en medlemsstat fra ved meddelelse og opretholdelse af forudgående administrativ godkendelse, hvorigennem der pålægges en EF-reder forpligtelser til offentlig tjeneste, bla at stille krav, der gør det muligt at vurdere den pågældendes betalingsdygtighed — såsom et krav om, at han skal have betalt skatter og socialsikringsbidrag — og hvorved den pågældende medlemsstat får mulighed for at kontrollere denne reders 'kapacitet. Et sådant krav skal dog anvendes uden forskelsbehandling.
Community law permits a Member State to include in the conditions for granting and maintaining prior administrative authorisation as a means of imposing public service obligations on a Community shipowner a condition enabling account to be taken of lus solvency, such as the requirement that he have no outstanding tax or social security debts, thus giving the Member State the opportunity to check the shipowner's "capacity to provide the service", provided that such a condition is applied on a non-discriminatory basis.
på en måde, der ikke er udtrykforforslæbbehandling, og er begrundet efter det tilstræbte almennyttigeformål «
or between islands, provided that a real public service need can be demonstrated and in so far as that application of the two methods concurrently is on a non-discriminatory basis and is justified in relation to the publicinterest objective pursued'
Generaladvokat J. Mischo fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet ("Domstolens plenuml den 30. november 2000.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 30 November 2000.
Præjudiciel »Proceduren for aktiv forædling — forordning (EØF) nr. 1999/85 — udbyttesatsen for forædlingsprocessen — bevilling meddelt af den kompetente toldmyndighed — myndighedens adgang til ensidigt at ændre udbyttesatsen« (Anden Afdeling) grundlag af en bevilling udstedt af de portugisiske toldmyndigheder.
Preliminary ruling (Inward processing relief arrangements — Regulation (EEC) No 1999/85 — Rate of yield of the processing operation —Authorisation issued by the competent customs authority — Power ofthat authority unilaterally to alter the rate of yield) (Second Chamber) intended for processing. The cheese was imported under the inward processing arrangements under an authorisation issued by the Portuguese Customs authorities.
I overensstemmelse med Eru Portuguesa's ansøgning var udbyttesatsen ved forarbejdning af den importerede ost til revet ost i bevillingen fastsat til 97%.
That authorisation had fixed the rate of yield for turning the imported cheese into grated cheese at 97%, which was the rate which Eru Portuguesa had applied for.
Ved dom af 28. april 1999, indgået til Domstolen den 20. maj samme år, har Supremo Tribunal Administrativo i medfør af artikel 234 EF forelagt fire præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets forordning (EØF) nr. 1999/85 af 16. juli 1985 om aktiv forædling, navnlig forordningens artikel 11.
By judgment of 28 April 1999, received at the Court on 20 May 1999, the Supremo Tribunal Administrativo (Supreme Administrative Court) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC four questions on the interpretation of Council Regulation (EEC) No 1999/85 of 16 July 1985 on inward processing relief arrangements and, in particular, Article 11 thereof.
Spørgsmålene er blevet rejst under en sag anlagt af osteproducenten Fábrica de Queijo Eni Portuguesa L^ mod Fazenda Pública angående den udbyttesats, der under proceduren for aktiv forædling blev fastsat i forbindelse med forarbejdning af ost, som Eru Portuguesa havde importeret, til reven ost.
Following an inspection carried out at Eru Portuguesa's premises by direction of the Secretary of State for Fiscal Matters of 31 August 1988, it was found that the rate of waste for that kind of cheese was only 1%, giving a rate of yield of 99%, and not 97% as stated in the authorisation. The inspection was completed on 12 June 1990.