natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved stævning indleveret på Domstolens Justitskontor den 17. juli 1998 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Portugisiske Republik har undladt at opfylde sine forpligtelser i medfør af artikel 7 i Rådets direktiv 76/464/EØF af 4. maj 1976 (herefter »direktivet«), og i medfør af EF-traktatens artikel 189, stk. 3, (nu artikel 249, stk. 3, EF) idet den ikke har vedtaget programmer til formindskelse af forureningen med kvalitetsmålsætninger for de 99 højestprioriterede stoffer, der er omhandlet i liste II, første led, i bilaget til direktivet og/eller meddelt dem og resultaterne heraf i sammenfattet form.
By application lodged at the Registry of the Court on 17 July 1998, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to adopt or communicate a summary of the pollution reduction programmes laying down quality objectives and the results thereof for the 99 priority substances referred to in the first indent of List II of the Annex to Council Directive 76/464/EEC of 4 May 1976 (hereinafter 'the Directive'), the Portuguese Republic has failed to fulfil its obligations under Article 7 of the Directive and Article 189(3) of the EC Treaty (now Article 249(3) EC).
Sagens baggrund procedure
Legal background
I den foreliggende sag udløb den frist, der var fastsat i den begrundede udtalelse, den 25. juli 1993.
In this case, the period laid down in the reasoned opinion expired on 25 July 1993.
Da disse skrivelser henstod ubesvarede, og Kommissionen ikke havde andre oplysninger til
As it received no reply to those letters and had no other information available to it, it charged the Portuguese Republic with having failed to
Det fremgår af sagen, at den portugisiske regering første gang tilsendte Kommissionen
It is clear from the case-file that the Portuguese Government sent to the Commission first, on 25 June 1992, the results of a technical study of chemical substances produced, imported or exported at national level. That study is merely
Denne undersøgelse udgør kun en forberedende foranstaltning af generel art. Den kan derfor ikke anses for at være et program i direktivets artikel 7's forstand.
It cannot therefore be considered to constitute a programme within the meaning of Article 7 of the Directive.
Hvad for det andet angår dokumentet med overskriften »Direktiv 76/464/EØF -Programmer til formindskelse af forureningen«, der også blev tilsendt Kommissionen den 25. juni 1992, bemærkes, at de fem programmer, som dokumentet omfatter — ud over at de kun vedrører visse geografisk begrænsede områder —
As regards, secondly, the document entitled 'Directive 76/464/EEC Pollution reduction programmes', which was also sent to the Commission on 25 June 1992, the five programmes contained in that document, apart from the fact that they relate to certain locations only, describe in very broad terms the plans to be implemented but give no indication either as to
For det tredje gør det samme sig gældende med hensyn til dokumentet med overskriften »Programmer til formindskelse af forureningen«, der blev sendt til Kommissionen den 9. juni 1993.
The same is true, thirdly, as regards the document entitled 'Pollution reduction programmes' sent to the Commission on 9 June 1993.
»1) Den Portugbbke Republik har undladt at opfylde sine forptigteber i medfør af artikel 7 i Rådets direktiv 76/464/EØF af 4. maj 1976 om forurening, der er forårsaget af udledning af vbse farlige stoffer i Fællesskabets vandmiljø, idet den ikke har fastlagt programmer til formindskebe afvandforureningen indeholdende kvalitetsmåbætninger med henblik på at formindske forureningen med de stoffer, der er omhandlet i liste II, første led, i bilaget til direktivet.
Declares that, by failing to adopt water pollution reduction programmes laying down quality objectives to reduce pollution by the substances falling within the first indent of List II of the Annex to Council Directive 76/464/EEC of 4 May 1976 on pollution caused by dangerous substances discharged into the aquatic environment of the Community, the Portuguese Republic has failed to fulfil its obligations under Article 7 of that directive.
Generaladvokat A. Saggio fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Anden Afdeling) den 9. marts 2000.
Advocate General A. Saggio delivered his Opinion at the sitting of the Second Chamber on 9 March 2000.
Præjudiciel »Landbrug — fælles markedsordning — frugt og grønsager — producentorganbationer — bidragspligt for ikke-tibluttede producenter af friske produkter — fritagelse af ikke-tibluttede producenter af produkter til forarbejdning for bidragspligt —fritagelsens lovlighed« (Femte Afdeling) besluttede den at udsætte sagen og at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af forordningens artikel 15b, stk. 8.
(Agriculture — Common organisation of the markets — Fruit and vegetables - Producers' organisations — Imposition of fees on non-member producers of fresh products — Exemption for non-member producers of products intended for processing Lawfulness of the exemption) (Fifth Chamber) option to make non-member producers subject to the obligation to pay the fees.
Det præjudicielle spørgsmål
Since it was unsure as to the scope of Article 15b(8) of Regulation No 1035/72, the Cour de Cassation decided to stay proceedings and to refer a question to the Court for a preliminary ruling on the interpretation of that provision.
Ved dom af 6. april 1999 har Cour de cassation forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 15b, stk. 8, i Rådets forordning (EØF) nr. 1035/72 af 18. maj 1972, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 3284/83 af 14. november 1983 (herefter »forordning nr. 1035/72«).
By judgment of 6 April 1999, the Cour de Cassation (Court of Cassation) referred for a preliminary ruling a question concerning the interpretation of Article 15b(8) of Regulation (EEC) No 1035/72 of the Council of 18 May 1972, as amended by Council Regulation (EEC) No 3284/83 of 14 November 1983 ('Regulation No 1035/72').
Medlemsstaterne — på de betingelser, som er opstillet i artikel 15b i forordning nr. 1035/72 -råder over et skøn, som de kan udøve inden for de grænser, som følger af fællesskabsretten.
Subject to the conditions laid down in Article 15b of Regulation No 1035/72, Member States enjoy a discretion which they may exercise within the limits imposed by Community law.
Spørgsmålet er rejst i en sag mellem på den ene side Union nationale interprofessionnelle des légumes transformés (herefter »Unilet«) og Gilles le Bars og på den anden side sammenslutningen Comité économique régional agricole fruits et légumes de Bretagne (herefter »Cerafel«). Sagen angår bidrag, som Gilles le Bars hævdes at skulle betale for 1994 i forbindelse med hans produktion af blomkål til forarbejdningsindustrien.
That question has arisen in proceedings between the Union Nationale Interprofessionnelle des Légumes Transformés ('Unilet') and Mr Le Bars, on the one hand, and the Association Comité Économique Régional Agricole Fruits et Légumes de Bretagne ('Cerafel'), on the other, concerning the fees for 1994 allegedly due from Mr Le Bars to Cerafel in respect of the production of cauliflower intended for the processing industry.
Spørgsmålet om, hvorvidt en medlemsstat, når den anvender artikel 15b, stk. 1, i forordning nr. 1035/72, er bemyndiget til at fritage producenter af produkter til forarbejdning fra at betale de bidrag, som pålægges producenter af friske produkter, skal vurderes i lyset af disse betragtninger.
It is in the light of those considerations that the question must be addressed whether a Member State is empowered, when applying Article 15b(l) of Regulation No 1035/72, to exempt producers of products intended for processing from payment of the membership fees to which producers of fresh products are subject.
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
The dispute in the main proceedings and the question submitted for preliminary ruling
Gilles le Bars, som er producent af blomkål til forarbejdning, blev af Cerafel indstævnet for Tribunal d'instance de Saint-Brieuc (Frankrig) med påstand om betaling af bidrag i forbindelse med hans blomkålsproduktion for 1994.
Cerafel brought proceedings before the Tribunal d'Instance (District Court), Saint Brieuc (France), against Mr Le Bars, who produces cauliflower for processing, seeking payment of fees in respect of his cauliflower production for 1994.
Unilet fik tilladelse til at intervenere i sagen til støtte for Gilles Le Bars' påstande.
Unilet was granted leave to intervene in the proceedings in support of Mr Le Bars.
Efter Domstolens faste praksis kræver princippet om forbud mod enhver forskelsbehandling af producenter i Fællesskabet, som er opstillet i EF-traktatens artikel 40, stk. 3 (efter ændring nu artikel 34, stk. 2, EF), at ensartede situationer ikke må behandles forskelligt og forskellige situationer ikke behandles ens, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet.
According to settled caselaw of the Court, the principle whereby all discrimination between producers in the Community, laid down in Article 40(3) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 34(2) EC) requires that comparable situations must not be treated differently and that different situations must not be treated in the same way unless such treatment is objectively justified.
Ved dom af 11. september 1996 fastslog retten, at Gilles le Bars skulle betale de omtvistede bidrag, hvilket den navnlig begrundede med, at bekendtgørelserne af henholdsvis 5. juli 1993 og 24. juni 1994, hvorefter der ikke er bidragspligt for producenter af blomkål, som særligt er bestemt til forarbejdningsindustrien, er uforenelige med forordning nr. 1035/72.
By judgment of 11 September 1996, the Tribunal d'Instance ruled that Mr Le Bars was required to pay the fees in question, in particular on the ground that the Decrees of 5 July 1993 and 24 June 1994 were incompatible with Regulation No 1035/72 in so far as they excluded producers of cauliflower specifically intended for the processing industry from the obligation to pay those fees.
Produkter til forarbejdning vil kun delvis eller aldrig være omfattet af reglerne om oplysning om produktionen, om produktion og afsætning samt af reglerne om tilbagekøb.
The rules on notifying production, on production and marketing and the rules on market withdrawal apply only partially, indeed may not even apply at all, to products intended for processing.
Ligeledes drager disse produkter kun delvis eller aldrig fordel af den forskning, de markedsundersøgelser og de salgsfremmende foranstaltninger, som kan iværksættes af en producentorganisation eller af en sammenslutning af producentorganisationer.
Similarly, those products benefit only partially, or indeed not at all, from the research, market research and sales promotion measures undertaken by a producers' organisation or an association of producers' organisations.
Gilles le Bars og Unilet indgav kassationsanke.
Mr Le Bars and Unilet appealed in cassation.
Da Cour de cassation var i tvivl om rækkevidden af artikel 15b, stk. 8, i forordning nr. 1035/72,
They submit that Article 15b(8) of Regulation No 1035/72 confers on Member States a simple
Eftersom de pågældende situationer således er objektivt forskellige, er det forhold, at de behandles forskelligt, således ikke i strid med det almindelige princip om forbud mod forskelsbehandling.
Since the situations in issue are thus objectively different, the fact that they are treated differently does not therefore infringe the general principle
»Artikel 15b, stk 8, i Rådets forordning (EØF) nr. 1035/72 af 18. maj 1972 om den fælles markedsordning for frugt oggrønsager, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 3284/83 af 14. november 1983, skal fortolkes således, at en medlemsstat, når den har gjort brug af bestemmebens stk 1 — dvs. når den har gjort vbse regler f or produktion og for afsætning som er fastsat af en producentorganbation, obligatoriskefor de i området etablerede producenter, som ikke er tilsluttet organisationen — er berettiget til f or et bestemt produkt at beslutte, at vbse ikke-tibluttede producenter ikke skal være omfattet af bidragspligten, i det omfang deres produktion ikke er bestemt for markedet f or friske produkter, men for markedet for industriel forarbejdning.« «
'Article 15b(8) of Regulation (EEC) No 1035/72 of the Council of 18 May 1972 on the common organisation of the market in fruit and vegetables, as amended by Council Regulation (EEC) No 3284/83 of 14 November 1983, must be interpreted as meaning that, where a Member State has applied Article 15b(l) of that regulation, that is to say where it has made certain rules on production and marketing adopted by a producers' organisation binding on producers established in the district who do not belong to that organisation, it is entitled to exempt certain non-member producers from the payment of fees, in respect of a given product, in so far as the goods produced by them are intended for industrial processing rather than for the fresh-product market.'
Generaladvokat S. Alber fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling') den 24. februar 2000.
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 24 February 2000.
Ved beslutning af 5. marts 1999 har Frankrigs Conseil d'État stillet to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 2 og 5 i Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF af 6. december 1979 (herefter »ottende direktiv«).
Preliminary ruling (Turnover tax — Common system of value added tax Refund of the tax to taxable persons not established in the country — Article 17 of the Sixth Directive 77I3881EEC and Articles 2 and 5 of the Eighth Directive 79/1072/EEC) (Fifth Chamber)
Økonomi- og Finansministerium vedrørende tilbagebetaling af merværdiafgift (herefter »moms«), som dette selskab har betalt i forbindelse med udgifter afholdt i Frankrig, men vedrørende dets aktiviteter i Italien.
Those questions were raised in proceedings between Monte Dei Paschi Di Siena, established in Italy, and the Ministre du Budget and the Ministre de l'Economie et des Finances (Minister for the Budget and Minister for the Economy and Finance) in relation to refund of value added tax (hereinafter 'VAT') paid by that company in
Disse spørgsmål er rejst under en sag mellem selskabet Monte Dei Paschi Di Siena, Italien, og det franske Budgetministerium og det franske
By decision of 5 March 1999, the Conseil d'État (Council of State) referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Articles 2 and 5 of the Eighth Council Directive 79/1072/EEC of 6 December 1979 (hereinafter 'the Eighth Directive').
hvorfor det besluttede at udsætte sagen og at stille Domstolen præjudicielle spørgsmål.
The main proceedings and the questions referred to the Court the VAT paid by it in France and as to the proper method of calculating the amount of any such refund, the Conseil d'État stayed proceedings and referred to the Court a number of questions for a preliminary ruling.
Selskabet Monte Dei Paschi Di Siena er en bankog finansieringsvirksomhed, der har hjemsted i Italien og et repræsentationskontor i Frankrig.
Monte dei Paschi di Siena is a banking and financial establishment whose business headquarters is in Italy and which has a representative office in France.
I henhold til artikel 271 i den franske code général des impôts og artikel 242 OM i dennes lovs bilag II, hvorved bestemmelserne i det ottende direktiv er blevet gennemført i den franske retsorden, ansøgte selskabet om tilbagebetaling af den moms, der påhvilede de udgifter, som selskabet havde afholdt i Frankrig til oprettelse af dette kontor i løbet af 1988 og 1989.
On the basis of Article 271 of the French General Tax Code and Article 242 OM of Annex II to that code, which transposed the Eighth Directive into French law, it applied for refund of the VAT charged on the expenditure incurred by it in France in connection with the setting up of that office during 1988 and 1989.
Den forelæggende ret spørger nærmere bestemt, om artikel 2 og 5 i det ottende direktiv skal fortolkes således, at de giver afgiftspligtige, som er etableret i en medlemsstat, hvor de kun udfører en del af de afgiftspligtige transaktioner, ret til delvis tilbagebetaling af den moms, som i en medlemsstat, hvor de ikke er etableret, har været pålagt goder eller tjenesteydelser, som anvendes til deres transaktioner i etableringsmedlemsstaten, og i givet fald på hvilken måde det momsbeløb, der skal tilbagebetales, skal beregnes.
The national court seeks essentially to ascertain whether Articles 2 and 5 of the Eighth Directive must be interpreted as granting taxable persons established in a Member State where only some of their transactions are taxed the right to partial refund of the VAT charged, in a Member Slate where they are not established, on goods or services which are used for the purposes of their transactions in the Member Slate of establishment and, if so, how the amount of the VAT to be refunded must be calculated.
Da afgiftsmyndighederne afslog at efterkomme en sådan ansøgning, anlagde sagsøgte i hovedsagen dernæst sag ved Tribunal administratif de Paris (Frankrig) med påstand om en sådan tilbagebetaling, men fik ikke medhold ved dommen, der blev afsagt den 24. november 1992.
The tax authorities refused to grant that application, whereupon the defendant in the main proceedings brought an action seeking the same relief before the Tribunal Administratif de Paris (Administrative Court, Paris), which was dismissed by judgment of 24 November 1992.
Det sjette direktivs artikel 17 behandler fradragsrettens indtræden og omfang.
Article 17 of the Sixth Directive deals with the origin and scope of the right to deduct VAT.
Retten til at fradrag moms kan udøves, såfremt de goder og de tjenesteydelser, som har givet anledning til betaling af moms, anvendes til den afgiftspligtiges afgiftspligtige transaktioner.
That right may be exercised to the extent to which the goods and services which gave rise to the payment of VAT are used for the purposes of the taxable person's transactions.
Sagen blev appelleret til Cour administrative d'appel de Paris, der ved dom af 30. marts 1995 ophævede dommen og konstaterede, at selskabet Monte Dei Paschi Di Siena havde ret til at få momsen tilbagebetalt i Frankrig med et beløb på 125 244,60 FRF.
A taxable person who benefits from exemption and is consequently not entitled to deduct input tax is not, in accordance with the objective pursued by the VAT directives, entitled to a refund of VAT paid in another Member State either.
Dette beløb var blevet fastsat ved at anvende en procentsats svarende til den del af selskabets omsætning i Italien, der er pålagt afgift, på det momsbeløb, som selskabet har betalt i Frankrig.
By judgment of 13 March 1995 setting aside the previous judgment, the Cour Administratif d'Appel de Paris (Administrative Appeal Court, Paris) held that Monte dei Paschi di Siena was entitled to refund of VAT in France in the sum of FRF 125 244.60.
En afgiftspligtig person, som er omfattet af en afgiftsfritagelse, og som følgelig ikke har ret til fradrag for indgående moms betalt i etableringsmedlemsstaten, i overensstemmelse med målsætningen for ordningen i momsdirektivet, har heller ikke ret til tilbagebetaling af moms betalt i en anden medlemsstat.
That sum was arrived at by applying to the amount of VAT paid by the company in France a percentage corresponding to the proportion of its turnover in Italy which was taxed.
I det særlige tilfælde, at goderne og tjenesteydelserne benyttes af den afgiftspligtige person såvel til transaktioner, der giver ret til fradrag, som til transaktioner, der ikke giver ret til fradrag, bestemmer det sjette direktivs artikel 17, stk. 5, at fradrag kun er tilladt for den del af momsen, der forholdsmæssigt svarer til beløbet for de fradragsberettigede transaktioner.
In the particular case where the goods and services are used by the taxable person both for transactions giving rise to a right to deduction and for transactions not giving rise to any such right, Article 17(5) of the Sixth Directive provides that only such proportion of the VAT shall be deductible as is attributable to the former transactions.
Denne pro rata-sats beregnes for samtlige transaktioner, som udføres af den afgiftspligtige i overensstemmelse med det nævnte direktivs artikel 19.
That proportion is to be determined, in accordance with Article 19 of the Sixth Directive, for all the transactions carried out by the taxable person.
Det franske Økonomi- og Finansministerium indgav kassationsanke af Cour administrative d'appel's dom til Conseil d'État med den begrundelse, at den måde, hvorpå Cour administrative d'appel havde anvendt artikel 271 i code général des impôts samt artikel 242 OM og 242 ON i samme lovs bilag II, set på baggrund af ottende direktiv, var behæftet med en retsvildfarelse.
The Ministre de l'Economie et des Finances then the appealed in cassation against the judgment of the Cour Administratif d'Appel on the ground that it had erred in law in its application of Article 271 of the General Tax Code and Articles 242 OM and 242 ON of Annex II to that code, considered in the light of the Eighth Directive.
Ministeriet gjorde gældende, at disse bestemmelser har til formål at sikre den rette gennemførelse i national fransk ret af bestemmelserne i det ottende direktiv, og at dette ikke definerer de nærmere regler for delvis tilbagebetaling af den moms, der har været pålagt goder eller tjenesteydelser, som i en anden medlemsstat anvendes til at gennemføre transaktioner, som dér ikke alle er pålagt moms.
The Minister contended that those provisions are intended to transpose correctly into domestic French law the rules laid down by the Eighth Directive and that the latter does not contain detailed arrangements for partial refund of VAT which has been charged on goods or services used, in another Member State, for transactions which are not all subject to VAT there.
Når en afgiftspligtig person udfører både afgiftspligtige transaktioner og fritagne transaktioner i etableringsmedlemsstaten, har han altså ret til delvis fradrag i denne stat.
Provided that the taxable person carries out both taxed transactions and exempt transactions in the Member State of establishment, he therefore enjoys a right to partial deduction in that State.
Såfremt denne afgiftspligtige person afholder udgifter i en anden medlemsstat end
Entertaining doubts as to whether Monte dei Paschi di Siena was entitled to partial refund of
etableringsmedlemsstaten til brug for såvel sine afgiftspligtige transaktioner som sine fritagne transaktioner i sidstnævnte stat, har han ret til delvis tilbagebetaling i den førstnævnte stat.
establishment for the purposes both of his taxed transactions and his exempt transactions in the latter State, he has a right of partial refund in the first State.
til fradrag i den medlemsstat, der skal foretage tilbagebetalingen, såfremt de var blevet udført dér.
not the case, the said taxed transactions cannot be taken into account in calculating the amount of the refund.
Den pro rata-sats, der fastsættes efter bestemmelserne i det sjette direktivs artikel 19, skal følgelig eventuelt tilpasses efter de transaktioner, som ville give ret til fradrag, hvis de var blevet udført i den medlemsstat, der skal foretages tilbagebetalingen.
The apportionment carried out in accordance with Article 19 of the Sixth Directive must therefore, if necessary, be adjusted by reference to the transactions which would give rise to a right to deduction if they were carried out in the Member State of refund.
Ved bestemmelsen af størrelsen af den eventuelle tilbagebetaling i et tilfælde som det i hovedsagen foreliggende er det det sjette direktivs artikel 17, stk. 3, litra a), der skal anvendes, og det må undersøges, om de pågældende transaktioner giver ret til fradrag i den medlemsstat, der skal foretage tilbagebetalingen.
In order to determine the amount of any refund in circumstances such as those in point in the main proceedings it is appropriate to apply the provisions of Article 17(3)(a) of the Sixth Directive and verify whether the transactions in question would give rise to a right to deduction in the Member State of refund.