natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Appelkammeret mente således, at det »ældre varemærkes« langvarige brug og det udbredte kendskab til det i Italien gav dette varemærke en særlig grad af særpræg, og at der henset hertil samt til den begrebsmæssige lighed mellem de to varemærker i hvert fald i de italienske forbrugeres bevidsthed var risiko for forveksling.
Thus, it held that the prolonged use and wellknown nature in Italy of the ‘earlier mark’ gave it a particularly distinctive character and that there was, having regard to that distinctiveness and the conceptual similarity between the two marks, a likelihood of confusion, at least on the part of the Italian public.
For at nå frem til denne konklusion lagde appelkammeret dels oplysninger om reklamer for og salg af Sämanns luftfriskere til biler, dels den omstændighed, at varemærket CAR-FRESHNER havde været beskyttet siden 1954, til grund.
To reach that conclusion, it relied, first, on data relating to Sämann’s advertising and sales of car air fresheners and, secondly, on the fact that the CAR-FRESHNER mark had been protected since 1954.
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 14. maj 2004 anlagde L & D sag med påstand om annullation af den anfægtede afgørelse. Til støtte for denne påstand gjorde selskabet to anbringender gældende vedrørende tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), og af artikel 73 i forordning nr. 40/94. Med den appellerede dom frifandt Retten Harmoniseringskontoret. I - 5766
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 14 May 2004, L & D brought an action against the contested decision. It raised two pleas to that end, alleging infringement of Articles 8(1)(b) and 73 of Regulation No 40/94 respectively. By the judgment under appeal, the Court of First Instance dismissed that action. I - 5766
Hvad angår det første anbringende bemærkede Retten indledningsvis i præmis 70, at appelkammerets konstatering om, at varemærke nr. 91 991 havde en særlig grad af særpræg i Italien, var baseret på anerkendelsen af, at der var gjort langvarig brug af og var et udbredt kendskab til varemærket ARBRE MAGIQUE.
As regards the first plea, the Court first observed, in paragraph 70 of the judgment under appeal, that the finding of the Board of Appeal to the effect that mark No 91 991 had a particularly distinctive character in Italy was based on the acceptance of the prolonged use and wellknown nature of the ARBRE MAGIQUE mark.
I den appellerede doms præmis 72-77 efterprøvede den herefter, hvorvidt synspunktet, i henhold til hvilket varemærke nr. 91 991’s særpræg var udledt af brugen af et andet varemærke, var gyldigt.
In paragraphs 72 to 77 of the judgment under appeal, it then examined whether that finding, according to which the distinctive character of mark No 91 991 is inferred from the use of another mark, was legitimate.
Under henvisning til præmis 30 og 32 i Domstolens dom af 7. juli 2005, Nestlé (sag C-353/03, Sml. I, s. 6135), fastslog Retten, at dette spørgsmål skulle besvares bekræftende, såfremt varemærke nr. 91 991 kunne anses for at være en bestanddel af varemærket ARBRE MAGIQUE.
Referring to paragraphs 30 and 32 of the judgment in Case C-353/03 Nestlé [2005] ECR I-6135, the Court held that the answer to that question was yes if mark No 91 991 could be regarded as part of the ARBRE MAGIQUE mark.
I denne henseende mente Retten, at appelkammeret med rette havde anført, at gengivelsen af omridset af grantræet, der spiller en betydningsfuld eller endda dominerende rolle i varemærket ARBRE MAGIQUE, svarer til tegnet i varemærke nr. 91 991.
It considered in that regard that the Board of Appeal was right to hold that the representation of the silhouette of the fir tree, which plays a significant or even predominant role in the ARBRE MAGIQUE mark, corresponds to the sign of mark No 91 991.
Følgelig fastslog Retten, at det var med rette, at appelkammeret fandt, at varemærke nr. 91 991 udgjorde en bestanddel af varemærket ARBRE MAGIQUE.
As a result, it held that the Board of Appeal had been fully entitled to hold that mark No 91 991 constituted part of the ARBRE MAGIQUE mark.
Førstnævnte varemærke kunne således have fået fornødent særpræg som følge af dets brug som en bestanddel af sidstnævnte varemærke.
Accordingly, the first mark could have acquired a distinctive character following its use as part of the second mark.
Heraf konkluderede Retten, at det var korrekt, at appelkammeret vurderede alle beviser vedrørende brugen af og kendskabet til varemærket ARBRE MAGIQUE med henblik på at fastslå, om der var gjort langvarig brug af, var udbredt kendskab til og dermed forelå en særlig grad af særpræg for varemærke nr. 91 991.
The Court concluded that the Board of Appeal had rightly examined all the evidence relating to the use and wellknown nature of the ARBRE MAGIQUE mark in order to establish the prolonged use, the wellknown nature and, therefore, the particularly distinctive character of mark No 91 991.
Hvad angår den egentlige undersøgelse af beviserne fastslog Retten i den appellerede doms præmis 78, at det var det med rette, at det i den anfægtede afgørelse var anført, at det af beviserne i sagen fremgår, at varemærke nr. 91 991 som en bestanddel af varemærket ARBRE MAGIQUE havde været genstand for langvarig brug i Italien, var velkendt der og derfor havde en særlig grad af særpræg.
As regards the actual examination of the evidence, the Court of First Instance held, in paragraph 78 of the judgment under appeal, that the contested decision had rightly stated that it was apparent from the evidence in the case-file that mark No 91 991, as part of the ARBRE MAGIQUE mark, had been the subject of prolonged use in Italy, was well known there and therefore had a particularly distinctive character.
I denne henseende forkastede Retten i den appellerede doms præmis 80-84 argumentet, der søgte at rejse tvivl om beviskraften af disse oplysninger, fordi de henviste til tiden efter datoen for sagsøgerens indgivelse af varemærkeansøgningen.
In that regard, in paragraphs 80 to 84 of the judgment under appeal, it rejected the argument seeking to call into question the evidential force of that evidence on the ground that it referred to a period after the appellant’s filing of the application for registration of the trade mark.
Retten fandt derfor, at appelkammeret gyldigt kunne antage, at sådanne efterfølgende omstændigheder gav mulighed for at nå frem til konklusioner om situationen, sådan som den forelå på datoen for L & D’s indgivelse af ansøgningen om registrering af varemærket. 28
It held that the Board of Appeal was able legitimately to hold that the subsequent circumstances enabled conclusions to be drawn on the situation as it was on the date of L & D’s filing of the application for registration. 28
I den appellerede doms præmis 85 forkastede Retten også sagsøgerens argument om, at appelkammeret, idet det alene støttede sig på generelle oplysninger om reklameomfang og salgstal, urigtigt lagde til grund, at det ældre varemærke havde en særlig grad af særpræg i Italien.
In paragraph 85 of the judgment under appeal, the Court also rejected the appellant’s argument to the effect that the Board of Appeal was wrong to find that the earlier mark had a particularly distinctive character in Italy by relying solely on general indications regarding the volume of advertising and sales figures.
I denne henseende fastslog Retten for det første, at den af L & D påberåbte retspraksis ikke vedrørte vurderingen af, hvorvidt et registreret varemærke, der allerede har fået fornødent særpræg, er velkendt, og for det andet, at appelkammeret ikke kun tog hensyn til generelle oplysninger, men ligeledes tog hensyn til den langvarige brug af varemærket ARBRE MAGIQUE. 29
It held, in this connection, first, that the caselaw relied on by L & D did not concern the assessment of whether a registered mark which has already acquired distinctive character is well known and, secondly, that the Board of Appeal took into account not only general indications, but also the prolonged use of the ARBRE MAGIQUE mark. 29
Endelig forkastede Retten i den appellerede doms præmis 86 L & D’s argument om, at appelkammeret med urette støttede sig på den omstændighed, at det ældre varemærke var beskyttet i en udformning, der i det væsentlige havde været den samme siden 1954, idet det derved ligestillede varemærkeregistreringsansøgningstidspunktet med tidspunktet for den faktiske brug af varemærket CAR-FRESHNER. Den fastslog i denne forbindelse, at uanset at den anfægtede afgørelse konstaterer, at varemærket CAR-FRESHNER har været registreret siden 1954, støttede appelkammeret sig med hensyn til den langvarige brug på den brug, som det var fastslået, at der var gjort af varemærket ARBRE MAGIQUE i Italien. I - 5768
Finally, the Court, in paragraph 86 of the judgment under appeal, rejected L & D’s argument to the effect that the Board of Appeal was wrong to rely on the fact that the earlier mark had had protection in an essentially identical form since 1954, thereby placing the date of the application for registration of the mark on the same footing as the date of actual use of the CAR-FRESHNER mark. The Court found in that regard that, even though the contested decision states that the CAR-FRESHNER mark has been registered since 1954, the Board of Appeal, as regards prolonged use, relied on the established use in Italy of the ARBRE MAGIQUE mark. I - 5768
Retten fastslog herefter i den appellerede doms præmis 89-96, at de af varemærket ARBRE MAGIQUE og varemærket Aire Limpio omfattede varer er af lignende art, og at varemærkerne i sig selv ligner hinanden.
The Court then held, in paragraphs 89 to 96 of the judgment under appeal, that the goods designated by the ARBRE MAGIQUE mark and by the Aire Limpio mark, as well as those marks themselves, are similar.
Hvad angår ligheden mellem varemærkerne fastslog Retten, at den grafiske bestanddel, der er indeholdt i varemærket Aire Limpo, på det visuelle plan har en åbenbar dominerende karakter i helhedsindtrykket af tegnet og betydeligt overskygger ordbestanddelen.
So far as the similarity of the marks is concerned, it pointed out that, visually, the graphic element in the Aire Limpio mark has a clearly dominant character in the overall impression given by the sign and noticeably prevails over the word element.
I modsætning til, hvad L & D hævdede, var det helhedsindtryk, der fremkaldtes af den grafiske udformning, ikke af en komisk figur, men snarere af et billede, der lignede et grantræ. Den grafiske gengivelse, der svarer til et grantræ, fremstod derfor på det visuelle plan som den dominerende bestanddel i helhedsindtrykket af det varemærke, der var søgt registreret. På det begrebsmæssige plan var de omhandlede tegn begge knyttet til omridset af grantræet. Henset til det indtryk, de gav, og til, at udtrykket »aire limpio« ikke havde nogen bestemt betydning for den italienske kundekreds, måtte det bekræftes, at der var begrebsmæssig lighed mellem dem. 33
Contrary to L & D’s assertions, the overall impression given by the design is not that of a comical character, but actually that of an image resembling a fir tree. The graphic representation corresponding to a fir tree therefore appears, visually, as the dom -inant element in the overall impression given by the mark in respect of which registration is sought. Conceptually, the signs in question are both associated with the silhouette of a fir tree. In view of the impression given and the fact that the expression ‘aire limpio’ has no particular meaning for the Italian public, their conceptual similarity must be confirmed. 33
I forhold til risikoen for forveksling anførte Retten i den appellerede doms præmis 100-102, at gennemsnitsforbrugeren, som udgør den relevante kundekreds, har tendens til først og fremmest at stole på det billede af varemærket, der er påført disse varer, dvs. omridset af et grantræ.
As regards the likelihood of confusion, the Court, in paragraphs 100 to 102 of the judgment under appeal, considered that the average consumer, which comprises the relevant public, will have a tendency to trust mainly the image of the mark applied to those goods, namely the silhouette of a fir tree.
I betragtning af dels, at de omhandlede varer var af lignende art, og at de omhandlede varemærker visuelt og begrebsmæssigt lignede hinanden, dels at det ældre varemærke havde en særlig grad af særpræg i Italien, havde appelkammeret ikke begået en fejl ved at konkludere, at der var risiko for forveksling.
Consequently, in view of, first, the similarity of the goods in question and the visual and conceptual similarity of the marks in question and, secondly, the fact that the earlier mark has a particularly distinctive character in Italy, the Board of Appeal did not err in finding that there was a likelihood of confusion.
Herefter forkastede Retten i den appellerede doms præmis 104 sagsøgerens argument om, at det ældre varemærke havde en svag grad af særpræg som følge af, at omridset af grantræet var beskrivende for de omhandlede varer, idet Retten konstaterede, at det ældre varemærke ikke blot var en gengivelse af et grantræ, men at det
The Court then, in paragraph 104 of the judgment under appeal, rejected the appellant’s argument to the effect that the earlier mark has a weak distinctive character owing to the fact that the silhouette of the fir tree is descriptive of the goods in question, stating that the earlier mark is not the mere representation of a fir tree but is
Hvad angår det britiske patentkontors retningslinjer, hvori det ifølge sagsøgeren blev bekræftet, at omridset af grantræet havde en beskrivende karakter i forhold til de omhandlede varer, fastslog Retten, at de var irrelevante, eftersom EF-varemærkesystemet er et selvstændigt system.
As regards the guidelines of the United Kingdom Patent Office, which the appellant claims confirm the descriptive character of the silhouette of the fir tree for the goods concerned, the Court held that they were of no relevance because of the autonomous nature of the Community trade mark regime.
Desuden forkastede Retten L & D’s argumenter, hvormed det blev søgt påvist, at det ældre varemærke skulle have været udelukket fra registrering, dels fordi det kun bestod af formen på den vare, som blev markedsført under dette varemærke, dels fordi det ældre varemærkes udformning, dvs. omridset af et grantræ, var nødvendig for at opnå det tekniske resultat, der var tilsigtet med varen. I denne forbindelse fastslog Retten i den appellerede doms præmis 105, at sagsøgeren under alle omstændigheder ikke i en indsigelsessag kunne påberåbe sig en absolut registreringshindring som værende til hinder for, at en national myndighed eller Harmoniseringskontoret gyldigt kunne registrere et tegn. 36
The Court also rejected L & D’s arguments intended to show that the earlier mark should not have been registered because, first, it was made up only of the shape of the product which is marketed under that mark and, secondly, the shape of the earlier mark, namely the silhouette of a fir tree, was necessary to obtain the technical result sought by the product. In this connection, the Court observed in paragraph 105 of the judgment under appeal that the appellant could not, in any event, in opposition proceedings, rely on an absolute ground for refusal precluding valid registration of a sign by a national office or by OHIM. 36
Hvad angår det andet anbringende vedrørende en tilsidesættelse af artikel 73 i forordning nr. 40/94 blev det forkastet i den appellerede doms præmis 113-118.
As regards the second plea, alleging infringement of Article 73 of Regulation No 40/94, that was rejected in paragraphs 113 to 118 of the judgment under appeal.
Retten fandt, at den anfægtede afgørelse klart og utvetydigt angav appelkammerets argumentation, og at det af denne afgørelse fremgik, at sagsøgeren havde haft lejlighed til at udtale sig om alle de oplysninger, som afgørelsen var støttet på, og om appelkammerets anvendelse af beviserne vedrørende brugen af de ældre varemærker.
The Court held that the contested decision showed in a clear and unequivocal manner the reasoning of the Board of Appeal and that it was apparent from that decision that the appellant had had an opportunity to present its comments on all the factors on which the decision was based and on the use, by the Board of Appeal, of the evidence relating to the use of the earlier marks.
IV — Retsforhandlingerne ved Domstolen og parternes påstande
IV — Procedure before the Court of Justice and the forms of order sought
L & D MOD KHIM — Punkt 1 og 3 i konklusionen i den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som det herved blev fastslået dels, at Indsigelsesafdelingens afgørelse skulle annulleres delvist, og at der skulle gives afslag på registrering af varemærket Aire Limpio for varer i klasse 3 og 5, dels at hver af parterne skulle bære deres egne omkostninger i forbindelse med indsigelsessagen og klagesagen.
L & D v OHIM — annul points 1 and 3 of the operative part of the contested decision, in so far as that decision, first, annuls in part the Opposition Division’s decision and refuses to register the Aire Limpio mark for goods in Classes 3 and 5 and, secondly, orders each of the parties to bear its own costs in connection with the opposition and appeal proceedings; and
Harmoniseringskontoret og Sämann har for det første nedlagt påstand om, at appellen afvises, da de har gjort gældende, at L & D’s anbringender tilsigter, at Domstolen skal foretage en fornyet bedømmelse af Rettens bedømmelse af de faktiske omstændigheder. Desuden gentager appelskriftet ifølge Sämann i identisk form begrundelsen for søgsmålet til prøvelse af den anfægtede afgørelse. 40
As a preliminary point, OHIM and Sämann argue that the appeal is inadmissible, claiming that the pleas raised by L & D seek a review of the assessment of the facts made by the Court of First Instance. In addition, Sämann claims, the appeal identically reproduces the grounds of the action against the contested decision. 40
I denne henseende skal det indledningsvis påpeges, at det af artikel 225 EF og artikel 58, stk. 1, i statutten for Domstolen fremgår, at appel er begrænset til retsspørgsmål, og at bedømmelsen af de faktiske omstændigheder således ikke er et spørgsmål, der
First of all, it is clear from Article 225 EC and the first paragraph of Article 58 of the Statute of the Court of Justice that an appeal lies on points of law only and that the appraisal of the facts thus does not constitute, save where they have been distorted, a
I det foreliggende tilfælde skal det imidlertid fastslås, at den af L & D indledte appel ikke kun tilsigter at rejse tvivl om Rettens konstateringer af faktisk karakter, men også tilsigter — i hvert fald delvis — at påvise retlige fejl i den appellerede dom. 42
However, it must be stated that, in the present case, the appeal brought by L & D does not seek only to challenge findings of a factual nature made by the Court of First Instance but seeks, at least in part, a declaration of errors of law in the judgment under appeal. 42
Hvad dernæst angår formalitetsindsigelsen om, at appelskriftet i identisk form gentager begrundelsen for søgsmålet for Retten, hvilket Sämann desuden ikke har præciseret nærmere, skal den også forkastes.
Secondly, the plea of inadmissibility alleging that the appeal identically reproduces the grounds of the action brought before the Court of First Instance, a plea which, moreover, Sämann has not further clarified, must also be rejected.
Det følger nemlig af Domstolens praksis, at retsspørgsmål, som Retten har behandlet, kan diskuteres på ny under en appelsag, såfremt appellanten bestrider Rettens fortolkning eller anvendelse af fællesskabsretten, sådan som L & D gør med sin appel (jf. navnlig dom af 29.4.2004, sag C-496/99 P, Kommissionen mod CAS Succhi di Frutta, Sml. I, s. 3801, præmis 50). 44
It is evident from the Court’s caselaw that, provided that the appellant challenges the interpretation or application of Community law by the Court of First Instance, as L & D does in its appeal, the points of law examined at first instance may be discussed again in the course of an appeal (see, inter alia, Case C-496/99 P Commission v CAS Succhi di Frutta [2004] ECR I-3801, paragraph 50). 44
Det følger heraf, at appellen må antages til realitetsbehandling.
Accordingly, the appeal must be declared admissible.
L & D har til støtte for sin appel påberåbt sig to anbringender vedrørende en tilsidesættelse af henholdsvis artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 73 i forordning nr. 40/94. 1.
In support of its appeal, L & D advances two pleas in law, alleging infringement of Articles 8(1)(b) and 73 of Regulation No 40/94 respectively. 1.
Første anbringende vedrørende en tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94
The first plea, alleging infringement of Article 8(1)(b) of Regulation No 40/94
Dette første anbringende er opdelt i tre led, der bygger på, at varemærke nr. 91 991 mangler fornødent særpræg, at dette varemærke og varemærket Aire Limpio ikke ligner hinanden, og at der ikke er risiko for, at disse to varemærker forveksles.
The first plea is divided into three branches based on the absence, respectively, of distinctiveness of mark No 91 991, of similarities between that mark and the Aire Limpio mark and of a likelihood of confusion between those two marks.
a) Første led af første anbringende
(a) The first branch of the first plea
L & D’s argumentation inden for rammerne af første led af første anbringende drejer sig i det væsentlige om fire klagepunkter vedrørende følgende: — Varemærke nr. 91 991 udleder sin særlige grad af særpræg af oplysninger vedrørende varemærket ARBRE MAGIQUE.
L & D’s arguments, in the context of the first branch of its first plea, essentially hinge on four complaints concerning: — the inference of the particularly distinctive character of mark No 91 991 from data relating to the ARBRE MAGIQUE mark;
— Den beskrivende karakter af varemærke nr. 91 991.
— the descriptive character of mark No 91 991;
— Der foreligger absolutte hindringer for registrering af varemærke nr. 91 991.
— the existence of absolute grounds for refusal of mark No 91 991; and
— Beviserne til støtte for, at varemærket ARBRE MAGIQUE har en særlig grad af særpræg, er utilstrækkelige.
— the insufficiency of the evidence to establish the particularly distinctive character of the ARBRE MAGIQUE mark.
i) Den omstændighed, at varemærke nr. 91 991 udleder sin særlige grad af særpræg af oplysninger vedrørende varemærket ARBRE MAGIQUE
(i) The inference of the particularly distinctive character of mark No 91 991 from data relating to the ARBRE MAGIQUE mark
Med sit første klagepunkt har L & D gjort gældende, at det var med urette, at Retten alene udledte varemærke nr. 91 991’s særlige grad af særpræg af oplysninger vedrørende varemærket ARBRE MAGIQUE. I denne forbindelse har L & D navnlig rejst tvivl om, hvorvidt det overhovedet er muligt under omstændigheder som de i sagen foreliggende at udlede et sådant resultat. 49
By its first complaint, L & D submits that the Court of First Instance was wrong to infer the particularly distinctive character of mark No 91 991 exclusively from data relating to the ARBRE MAGIQUE mark. In this connection, it casts doubt, inter alia, on whether it is actually possible to make such an inference in circumstances such as those of the present case. 49
Sådan som Retten imidlertid har bemærket i den appellerede doms præmis 73, har Domstolen allerede fastslået, at et varemærkes opnåelse af fornødent særpræg ligeledes kan følge af brugen af det som en bestanddel af et andet registreret varemærke.
As the Court of First Instance recalled in paragraph 73 of the judgment under appeal, the Court of Justice has already held that the acquisition of the distinctive character of a mark may also be as a result of its use as part of another registered trade mark.