natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I rapportens andet og tredje afsnit har de spanske myndigheder således kun anført, at »i overensstemmelse med artikel 3 og 4 i lov nr. 21/1992 om industrien« var en godkendelse fra Consejería de Industria y Comercio del Gobierno de Canarias ikke nødvendig, uden at myndighederne dermed bekræftede, at andre forudgående godkendelser af driften for de pågældende anlæg var nødvendige.
The Court holds that the Commission's argument that the Spanish Government admitted in its response of 3 February 1999 to the reasoned opinion that no authorisation in accordance with Article 2 of Directive 89/369 had been granted to the plants in question, is based upon an incorrect reading of the report annexed to the response.
Desuden har de i rapportens fjerde afsnit anført, at »vedrørende den industrielle forurening burde Consejería de Industria y Comercio have skredet ind i løbet af godkendelsesfasen vedrørende ibrugtagningen«, uden at de imidlertid erkender, at der ikke havde været en godkendelsesfase vedrørende ibrugtagningen af forbrændingsanlæggene i Mazo og Barlovento.
It is sufficient to note that the Spanish Government explained at the hearing that, in this case, the prior authorisations to operate which it regards as complying with Article 2 of Directive 89/369 were the authorisations of 9 January 1992 granted by the Cabildo Insular of La Palma for the plants in question on the basis of the Reglamento de Actividades Molestas, Insalubres, Nocivas y Peligrosas (Regulation on nuisance, unhealthy, noxious and dangerous activities), approved by Decree No 2414 of 30 November 1961.
Da de spanske myndigheder i rapporten ikke har erkendt, at der ikke var givet en forudgående godkendelse af driften ifølge kravene i artikel 2 i direktiv 89/369 af forbrændingsanlæggene i Mazo og Barlovento, kan Kommissionen ikke påberåbe sig denne rapport som tilstrækkeligt bevis for det påstående traktatbrud vedrørende denne bestemmelse.
In paragraphs 2 and 3 of the report, the Spanish authorities merely mentioned that, 'in compliance with Articles 3 and 4 of Law 21/1992 on industry', an authorisation in that respect trom the Consejería de Industria y Comercie» of the Government of the Canaries was not necessary, but did not, however, assert that no other prior authorisation to operate was required for the plants in question.
Af ovenstående fremgår det desuden, at den spanske regerings argument om, at de omtvistede anlæg ikke var nye anlæg, således at direktiv 89/369 ikke fandt anvendelse, ligeledes skal forkastes.
In addition, it follows that the Spanish Government's argument that the plants in question were not new plants, so that Directive 89/369 does not apply to them, must also be dismissed.
Et nyt anlæg er således ifølge artikel 1, nr. 5, og artikel 12, stk. 1, i direktiv 89/369, et forbrændingsanlæg, hvortil der er udstedt driftstilladelse efter den 1. december 1990.
A new plant within the meaning of Directive 89/369 is, under Articles 1(5) and 12(1), an incineration plant whose authorisation to operate was issued after 1 December 1990.
Eftersom den spanske regering har bekræftet, at det er tilladelserne af 9. januar 1992, der skal anses for at være de forudgående godkendelser af driften i overensstemmelse med artikel 2 i direktiv 89/369, er de omtvistede anlæg således nye anlæg i direktiv 89/369's forstand, og dette direktiv finder således anvendelse på dem.
Since the Spanish Government has stated that it was the authorisations of 9 January 1992 which must be considered prior authorisations to operate in accordance with Article 2 of Directive 89/369, the plants in question are therefore new within the meaning of Directive 89/369, and it applies to them.
Det skal således undersøges, om tilsidesættelsen af artikel 2 i direktiv 89/369 kan godtgøres på grundlag af andre omstændigheder i betragtning af, at den spanske regering hævder, at den har handlet i overensstemmelse med denne bestemmelse ved at give tilladelserne af 24. april 1990 og af 9. januar 1992.
Therefore, since the Spanish authorities did not admit in the report that no prior authorisation to operate meeting the requirements of Article 2 of Directive 89/369 had been issued for the incineration plants at Mazo and Barlovento, the Commission cannot refer to that report as sufficient proof of the alleged infringement of that provision.
For at bevise, at der er tale om en tilsidesættelse af artikel 2 i direktiv 89/369, skal det endvidere godtgøres, at tilladelserne af 9. januar 1992 ikke kan betragtes som forudgående godkendelser af driften, der opfylder betingelserne i denne bestemmelse.
It is therefore necessary to consider whether infringement of Article 2 of Directive 89/369 can be demonstrated on the basis of other information, in the light of the fact that the Spanish Government maintains that it complied with that provision by granting the authorisations of 24 April 1990 and those of 9 January 1992.
Indledningsvis bemærkes, at i henhold til artikel 2 i direktiv 89/369 skal den forudgående godkendelse af driften af et nyt kommunalt affaldsforbrændingsanlæg, som allerede kræves i henhold til andre direktiver, omfatte alle de i artikel 3 til 10 i dette direktiv fastsatte betingelser.
None the less, in order to establish an infringement of Article 2 of Directive 89/369, it is still necessary to establish that the authorisations of 9 January 1992 cannot be considered to be prior authorisations to operate which satisfy the conditions which follow from that provision.
For så vidt angår tilladelserne af 24. april 1990 har Kommissionen gjort gældende, at de henhører under kontrollen med områdeanvendelsen.
As concerns the authorisations of 24 April 1990, the Commission states that they relate to regional planning controls.
Kommissionen har derfor anført, at tilladelserne af 24. april 1990 ikke kan betragtes som forudgående godkendelser af driften, der opfylder betingelserne i artikel 2 i direktiv 89/369.
Such authorisations were necessary in this case because the land allocated for the construction of the incinerator furnaces at Mazo and Barlovento was classified
I den forbindelse er det tilstrækkeligt at fastslå, at den spanske regering under den mundtlige forhandling har præciseret, at de forudgående godkendelser af driften, der ifølge regeringen var i overensstemmelse med artikel 2 i direktiv
First of all, it should be borne in mind that under Article 2 of Directive 89/369, the granting of a prior authorisation to operate a new municipal waste-incineration plant, which is already required on the basis of other directives, must be conditional on compliance with the
med henblik på at efterprøve, om anlæggene opfylder de betingelser, der er fastsat i national ret på dette område. Det fremgår ligeledes af de pågældende tilladelser, at de kompetente myndigheder skal besigtige de pågældende anlæg, inden de tages i brug, for at efterprøve, om de korrigerende foranstaltninger er blevet anvendt.
have an objective comparable to that of the authorisations required under Article 2 of Directive 89/369, comply with one, several or even all the conditions laid down in Articles 3 to 10 of that directive.
Desuden har den spanske regering i de pågældende skrivelser ifølge Kommissionen ligeledes erkendt, at forbrændingsanlæggene i Mazo og Barlovento ikke var udstyret med hjælpebrændere i overensstemmelse med dette direktivs artikel 7.
Therefore, assuming that authorisations granted on the basis of the Regulation of 1961 have an objective comparable to that of the authorisations referred to in Article 2 of that Directive, they must also meet the requirements which follow from that provision.
Det skal således fastslås, at det på grundlag af indholdet af tilladelserne af 9. januar 1992 ikke kan udelukkes, at under hensyntagen til de korrigerende foranstaltninger, som skulle træffes i henhold til tilladelserne, i det mindste nogle af de i artikel 3 til 10 i direktiv 89/369 fastsatte betingelser er opfyldt i denne sag.
Consequently, it must be held that the Commission has not established to the requisite legal standard that the Spanish Government has failed to fulfil its obligations under Article 2 of Directive 89/369.
I den forbindelse skal det bemærkes, at under den administrative procedure har den spanske regering ikke reageret på disse påstande fra Kommissionens side. Det skal derfor fastslås, at regeringen ikke har bestridt dem.
Examination of the contents of the authorisations of 9 January 1992 shows that the incineration plants at Mazo and Barlovento were made subject to remedial measures such as periodic measurements, by the competent authorities, of fumes, gas and ash emissions in order to determine whether the plants are fulfilling the relevant conditions laid down in the national law currently in force.
Desuden er der intet i sagens akter, der tyder på, at ibrugtagningen og driften af forbrændingsanlæggene i Mazo og Barlovento har opfyldt de i artikel 6 og 7 i direktiv 89/369 fastsatte betingelser.
Those authorisations also show that the competent authorities must visit the plants in question prior to their commissioning, in order to ascertain whether the remedial measures have been carried out.
For at kunne efterprøve dette ville det have været nødvendigt dels at behandle indholdet af de nationale retsforskrifter, der henvises til i tilladelserne af 9. januar 1992, dels at undersøge, om kravene i henhold til disse retsforskrifter er forenelige med de i artikel 3 til 10 i direktiv 89/369 fastsatte betingelser.
The Commission claims that the Spanish Government admitted, in its response of 3 February 1999 to the reasoned opinion, that, in breach of Article 6 of Directive 89/369, it had not taken periodic measurements of combustion gases from the incineration plants at Mazo and Barlovento, approved sampling and measurement procedures or laid down measurement programmes for those plants.
I den forbindelse bemærkes, at det fremgår af fast retspraksis, at det under en traktatbrudssag i medfør artikel 226 EF påhviler Kommissionen at godtgøre, at det påståede traktatbrud foreligger.
In addition, the Spanish Government also admitted in that response that the incineration plants at Mazo and Barlovento had not been equipped with auxiliary burners in accordance with Article 7 of that directive.
En medlemsstat har kun opfyldt sine forpligtelser i henhold til direktiv 89/369 og således nået det resultat, der påhviler den i henhold til direktivet, såfremt de forbrændingsanlæg, der befinder sig på medlemsstatens område, er taget i drift og drives i overensstemmelse med kravene i bestemmelserne i dette direktiv.
Therefore, on the basis of the contents of the authorisations of 9 January 1992, it cannot be excluded that, taking account of the remedial measures set out therein, at least some of the conditions laid down in Articles 3 to 10 of Directive 89/369 have in fact been met in the present case.
Da Kommissionen i denne sag imidlertid kun har anført, at tilladelserne af 9. januar 1992 er af en anden type og har et andet formål end dem, der er omhandlet i artikel 2 i direktiv 89/369, har Kommissionen ikke fremlagt de oplysninger for Domstolen, der gør det muligt at foretage den ovenfor nævnte prøvelse. Domstolen kan således ikke fastslå, om tilladelserne af 9. januar 1992, der kunne have et formål, som kan sidestilles med formålet med de godkendelser, der omhandles i artikel 2 i direktiv 89/369, opfylder en eller flere eller måske alle de i artikel 3 til 10 i dette direktiv fastsatte betingelser.
In these proceedings, before the Court, the Spanish Government did not respond to those charges by the Commission. It must be concluded that the Spanish Government does not dispute them.
Kommissionen har gjort gældende, at den spanske regering i sin besvarelse af 3. februar 1999 af den begrundede udtalelse har erkendt, at
A Member State has complied with its obligations under Directive 89/369 and thus achieved the result laid down by the Directive only if the incineration plants located in its territory have been
Med hensyn til den spanske regerings argument om, at de omtvistede ovne er blevet revet ned og lukket i september 2000, bemærkes, at ifølge fast retspraksis skal spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, vurderes på baggrund af forholdene, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, og ændringer af forholdene i tiden derefter kan ikke tages i betragtning af Domstolen.
In this case, the Commission, by asserting merely that the authorisations of 9 January 1992 are of a different kind from and have an objective other than those referred to in Article 2 of Directive 89/369, has not provided the Court with the information which would enable it to carry out the examination described above.
Da nedrivningen og lukningen af forbrændingsanlæggene i Mazo og Barlovento er sket efter udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, dvs. efter den 24. oktober 1998, skal dette argument forkastes.
The Court is therefore not in a position to establish whether the authorisations of 9 January 1992, which could
Det hedder i domskonklusionen:
commissioned and operate in accordance with the requirements of the provisions of that directive.
»1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 89/369/EØF af 8. juni 1989 om forebyggelse af luftforurening fra nye kommunale affaldsforbrændingsanlæg, idet det med hensyn til de tre forbrændingsovne i Mazo og Barlovento på øen La Palma (Spanien) ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til at sikre anvendelsen af direktivets artikel 6, for så vidt som de kompetente myndigheder med hensyn til disse ovne ikke har foretaget de periodiske målinger af de i denne bestemmelse nævnte parametre ikke på forhånd har godkendt prøveudtagnings- og målemetoderne eller fastsat målestederne ikke har fastsat noget måleprogram direktivets artikel 7, for så vidt som de tre ovne ikke er udstyret med nogen hjælpebrænder, hvorved der ikke sikres en minimal forbrændingstemperatur på 850 °C, navnlig i start- og stopfaserne.
As to the argument of the Spanish Government based on the dismantling of the furnaces in question and their closure in September 2000, it is settled case-law that the question whether a Member State has failed to fulfil its obligations must be determined by reference to the situation prevailing at the end of the period laid down in the reasoned opinion and that subsequent changes cannot be taken into account by the Court. In the light of the fact that the dismantling of the incineration plants at Mazo and Barlovento and their closure occurred after the period laid down in the reasoned opinion expired, that is, after 24 October 1998, that argument must be dismissed.
3) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler en tredjedel af sagens omkostninger, og Kongeriget Spanien betaler to tredjedele af sagens omkostninger.*
Article 6 of Council Directive 89/369/EEC of 8 June 1989 on the prevention of air pollution from new municipal waste incineration plants, inasmuch as, with regard to those furnaces, the competent authorities have not taken periodic measurements in respect of the parameters prescribed by that article; have not given prior approval for the sampling and measurement procedures and have not determined the location of the measurement points concerned; have not laid down any measurement programme;
Præjudiciel »Landbrug — eksportrestitutioner — urigtig angivelse — sanktion gyldigheden af artikel 11, stk. 1, første afsnit, litra a), i forordning (EØF) nr. 3665/87, som ændret ved forordning (EF) nr. 2945/94 — begrebet »force majeure** (Femte Afdeling)
Preliminary ruling (Agriculture ­ Export refunds — False declaration Penalty — Validity of point (a) of the first subparagraph of Article 11(1) of Regulation (EEC) No 3665/87, as amended by Regulation (EC) No 2945/94 ~ Concept of force majeure) (Fifth Chamber)
Da der var tale om en vare, der ikke var opført i bilag II til EF-traktaten (efter ændring nu bilag I EF), og som ikke berettigede til eksportrestitution, fremsatte Hauptzollamt over for KCH krav om betaling af en bøde i medfør af artikel 11, stk. 1, første afsnit, litra a), i forordning nr. 3665/87.
In 1996, KCH exported, under cover of an export declaration, cheese spread manufactured by a third party, under CAP Goods List Number 0406 3039 9500 and, at its request, received an export refund of around DEM 30 000 as an advance payment from the Hauptzollamt.
Ved kendelse af 4. april 2000, indgået til Domstolen den 26. maj 2000, har Bundesfinanzhof i medfør af artikel 234 EF forelagt to præjudicielle spørgsmål, det første vedrørende gyldigheden af artikel 11, stk. 1, første afsnit, litra a), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2945/94 af 2. december 1994, og det andet vedrørende fortolkningen af begrebet »force majeure« i forordningens artikel 11, stk. 1, tredje afsnit, første led.
By order of 4 April 2000, received at the Court on 26 May 2000, the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) referred for a preliminary ruling under Article 234 EC two questions, the first relating to the validity of point (a) of the first subparagraph of Article 11(1) of Commission Regulation (EEC) No 3665/87 of 27 November 1987 laying down common detailed rules for the application of the system of export refunds on agricultural products, as amended by Commission Regulation (EC) No 2945/94 of 2 December 1994, and the second relating to the interpretation of the concept of 'force majeure' in the first indent of the third subparagraph of Article 11(1) of the same regulation.
Da Finanzgericht Hamburg (Tyskland) frifandt Hauptzollamt i en sag anlagt af KCH med påstand om ophævelse af denne sanktion, iværksatte KCH appel til Bundesfinanzhof.
An examination of a sample taken from one of the consignments at the time of export revealed that the goods contained vegetable fat and ought, as a food preparation, to have been assigned to CAP Goods List Number 2106 9098 0000.
Spørgsmålene er blevet rejst i en sag mellem Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG (herefter »KCH«) og Hauptzollamt Hamburg-Jonas (herefter »Hauptzollamt«) angående den sanktion i henhold til artikel 11, stk. 1, første afsnit, litra a), i forordning nr. 3665/87, som KCH er blevet pålagt for at have ansøgt om en eksportrestitution for en vare, der ikke er berettiget til en sådan restitution. Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål
Those questions have arisen in proceedings between Käserei Champignon Hofmeister GmbH & Co. KG (hereinafter 'KCH') and the Hauptzollamt Hamburg­Jonas (hereinafter the 'Hauptzollamt') concerning the imposition on KCH of the penalty laid down in point (a) of the first subparagraph of Article 11(1) of Regulation No 3665/87 for applying for an export refund in respect of a product which did not give rise to entitlement to such a refund. Since these were goods which were not listed in Annex II to the EC Treaty (now, after amendment, Annex I EC), and thus did not give rise to entitlement to an export refund, the Hauptzollamt demanded from KCH the payment of a penalty under point (a) of the first subparagraph of Article 11(1) of Regulation 3665/87.
hensyn til, under hvilke betingelser eksportører kan påberåbe sig god tro, har Bundesfinanzhof tillige fundet det nødvendigt at spørge Domstolen om, hvordan artikel 11, stk. 1, tredje afsnit, første led, i forordning nr. 3665/87 skal fortolkes.
to ascertain the true composition of the goods exported, of which the plaintiff in the main proceedings maintained it was unaware.
På denne baggrund har Bundesfinanzhof forelagt Domstolen to præjudicielle spørgsmål.
The Finanzgericht Hamburg (Hamburg Finance Court) (Germany) rejected the application brought by KCH to have that decision annulled, and KCH then brought an application for review before the Bundesfinanzhof.
Det første spørgsmål beskaffenhed, der blot ikke opfylder de af eksportøren stiltiende som en selvfølge stillede krav) af en vare, der er fremstillet af en tredjemand, ikke kan udgøre et tilfælde af force majeure for eksportøren i henhold til artikel 11, stk. 1, tredje afsnit, første led, i forordning nr. 3665/87.
Before the Bundesfinanzhof, KCH argued that point (a) of the first subparagraph of Article 11(1) of Regulation 3665/87 was invalid because it infringed the principle of the rule of law and the principle of nondiscrimination.
I sin praksis vedrørende force majeure har Domstolen bl.a. fastslået, at en eksportørs forretningspartners manglende opfyldelse af sine kontraktmæssige forpligtelser ikke kan anses for at være en for eksportøren usædvanlig og uforudsigelig omstændighed, men at eksportøren må træffe passende modforholdsregler enten ved at indføje bestemmelser herom i kontrakten eller ved at tegne en særlig forsikring (jf. dom af 27.10.1987, sag 109/86, Theodorakis, og af 9.8.1994, sag C347/93, Boterlux).
Lastly, in examining whether point (a) of the first subparagraph of Article 11(1) of Regulation 3665/87 infringed fundamental rights, the Bundesfinanzhof took the view that it did not, since the provision did not impose a punishment and did not contravene either the principle of proportionality or the principle of non discrimination.
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 11, stk. 1, første afsnit, litra a), i forordning nr. 3665/87 er gyldig, for så vidt som bestemmelsen fastsætter en sanktion for den eksportør, der uden egen skyld har ansøgt om en eksportrestitution, der er større end den, vedkommende har ret til.
However, considering that it could not itself rule on the question of the validity of point (a) of the first subparagraph of Article 11(1) of Regulation 3665/87, the Bundesfinanzhof decided to refer the matter to the Court.
KCH er af den opfattelse, at denne bestemmelse udgør en tilsidesættelse af grundlæggende strafferetlige principper, der er retsstatsprincippet iboende, nemlig princippet »nulla poena sine culpa« (ingen straf uden skyld), proportionalitetsprincippet og forbuddet mod forskelsbehandling.
The Bundesfinanzhof found, first, that the requirements of point (a) of the first subparagraph of Article 11(1) of Regulation 3665/87 were satisfied, so that the Hauptzollamt had had to impose a penalty, since KCH was not in one of the situations listed in the third subparagraph of that provision, in which penalties are not to apply.
Bundesfinanzhof har endvidere fundet, at artikel 11, stk. 1, tredje afsnit, tredje led, i forordning nr. 3665/87 angående tilfælde af en af myndighederne anerkendt indlysende fejl vedrørende den ansøgte restitution ikke fandt anvendelse i denne sag.
In those conditions, the Bundesfinanzhof referred some questions to the Court for a preliminary ruling.
Eftersom sanktionen i artikel 11, stk. 1, første afsnit, litra a), i forordning nr. 3665/87 kun kan krænke »nulla poena sine culpa«-princippet, hvis den er en straffesanktion, skal det efterprøves, om denne bestemmelse må anses for at have karakter af straf.
Second, the Bundesfinanzhof found that a situation in which the composition of goods manufactured by a third party differs from that stipulated in the contract (or simply does not fulfil the requirements which the exporter tacitly assumed to be self-evident) does not constitute force majeure for the exporter within the meaning of the first indent of the third subparagraph of Article 11(1) of Regulation 3665/87.
Bundesfinanzhof har til slut undersøgt, om artikel 11, stk. 1, første afsnit, litra a), i forordning nr. 3665/87 var i strid med grundrettighederne, og fundet, at dette efter dens opfattelse ikke var tilfældet, idet bestemmelsen ikke foreskrev nogen straf og ikke tilsidesatte proportionalitetsprincippet eller forbuddet mod forskelsbehandling.
In its previous judgments concerning the concept of force majeure, the Court had not regarded a failure by an exporter's business partner to fulfil his contractual obligations as an abnormal and unforeseeable circumstance but required that the trader take proper precautions against such eventualities, either by including appropriate clauses in the contract in question or by effecting specific insurance (Case 109/86 Theodorakis [1987]; Case C-347/93 Boterlux [1994]).