natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hoechst havde været vært for møderne i Europa, som Hoechst havde tilrettelagt og finansieret.
It acted as host for the meetings in Europe, which it organised and paid for.
Hoechst havde ligeledes tilrettelagt en række møder uden for Fællesskabet.
Hoechst also organised some meetings outside the Community.
Hoechst havde haft regelmæssig kontakt med Daicel med henblik på at udveksle oplysninger.
It had regular contacts with Daicel in order
Desuden havde Hoechst taget flere initiativer med henblik på at sikre effektiv kontrol med, at volumenkvoterne blev overholdt (f.eks. havde Hoechst stillet forslag om et neutralt organ i Schweiz, der skulle have til opgave at indsamle salgstallene for de japanske producenter, og havde ensidigt føjet 600 tons til sin kvote i 1995, fordi der forekom »grå mængder«).
In addition, Hoechst took several initiatives to ensure effective monitoring of volume quotas (for example, by proposing the creation in Switzerland of a neutral organisation responsible for collecting the sales figures of the Japanese producers or by unilaterally adding 600 tonnes to its quota in 1995 on account of the existence of ‘grey material’).
Endvidere havde Hoechst som medlem af Chemical Industrial Products Export Co-operative (CIPEC) haft adgang til statistik over den japanske eksport.
Furthermore, as a member of the Chemical Industrial Products Export Cooperative (CIPEC), Hoechst had access to statistics on Japanese exports.
Ifølge beslutningen lykkedes det ligeledes Hoechst at sikre sig kontrol med den europæiske gren af kartellet, bl.a. ved at opretholde regelmæssig og eksklusiv kontakt med den eneste anden europæiske virksomhed inden for denne sektor.
Hoechst also succeeded, according to the Decision, in ensuring control of the European branch of the cartel, in particular by maintaining regular and exclusive contacts with the only other European undertaking in the sector.
Endelig anførte Kommissionen i beslutningen, at Hoechst i november 1996, hvor det sidste fælles møde fandt sted, sammen med Daicel havde forsøgt at overtale de øvrige medlemmer til at fortsætte møderne og aftalerne.
Last, the Commission states in the Decision that in November 1996, when the last joint meeting took place, Hoechst, along with Daicel, tried to convince the other members to continue with the meetings and the agreements.
På denne baggrund og for at tage hensyn til Hoechsts førende rolle forhøjede Kommissionen grundbeløbet for bøden med 30% på grund af skærpende omstændigheder.
In the light of those factors, and in order to take account of Hoechst’s role as a leader of the cartel, the Commission increased the basic amount of the fine by 30% to take account of the aggravating circumstances.
Hoechst har bemærket, at Kommissionen tog selskabets angivelige rolle som en af de to anførere i betragtning, da den fastsatte dets bøde.
Hoechst observes that the Commission took account of what it alleged to have been the applicant’s position as ‘co-leader’ when setting its fine.
Hoechst har kritiseret Kommissionen for, at den ikke hørte Hoechst vedrørende den retlige vurdering, Kommissionen agtede at foretage af Hoechsts angivelige førende adfærd.
Hoechst takes issue with the Commission for not having heard it on the legal assessment which it proposed to make of the applicant’s alleged conduct as a leader.
Hoechst har navnlig gjort gældende, at Kommissionen ikke tilsendte selskabet nogen klagepunktsmeddelelse vedrørende dette spørgsmål.
In particular, Hoechst submits that the Commission did not address a statement of objections to it on that point.
Før Kommissionen vedtager en beslutning, hvori der pålægges en bøde, skal den give de berørte virksomheder lejlighed til at forsvare sig i tilstrækkelig grad mod de klagepunkter, der gøres gældende over for dem.
Before adopting a decision imposing a fine, the Commission ought to give the undertakings the opportunity to defend themselves sufficiently against the objections made in respect of them.
Det betyder, at de senere adressater for beslutningen skal oplyses om, hvilke faktiske og retlige påtalepunkter Kommissionen agter at rette mod dem, gennem en klagepunktsmeddelelse (Hoechst har i den forbindelse henvist til dommen i sagen Atlantic Container Line m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 70 ovenfor, præmis 193 og 194).
That means that the criticisms in fact and in law that the Commission intends to address to them must be communicated to the future addressees of the decision by means of a statement of objections (Hoechst refers, in that regard, to Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above, paragraphs 193 and 194).
I det foreliggende tilfælde blev det ikke angivet noget sted i den klagepunktsmeddelelse, der blev fremsendt til Hoechst, at Kommissionen agtede at gøre den skærpende omstændighed gældende, at Hoechst havde spillet en førende rolle.
In the present case, there was nothing in the statement of objections addressed to Hoechst to indicate that the Commission would apply the aggravating circumstance of leader of the cartel.
Heller ikke efter fremsendelsen af klagepunktsmeddelelsen oplyste Kommissionen, at den agtede at udvide sine klagepunkter over for Hoechst ved at kvalificere selskabets rolle som førende.
Nor did the Commission, after issuing the statement of objections, inform the applicant that it intended to extend its objections in respect of Hoechst by characterising it as a leader.
Desuden anførte Hoechst, at selskabet ikke fandt det nødvendigt at forholde sig til spørgsmålet om kvalificeringen af selskabets rolle som førende (Hoechst har henvist til sit svar på klagepunktsmeddelelsen), da der ikke forelå nogen klagepunkter herom.
Hoechst also emphasised that, in the absence of objections on that point, it saw no need to address the question of characterisation as a leader (Hoechst refers to its response to the statement of objections).
Hoechst fremsatte de samme bemærkninger under høringen den 24. april 2003.
Hoechst submits that it made the same observations at the hearing on 24 April 2003.
Denne skjulte fremgangsmåde fra Kommissionens side er så meget mere uforståelig, som de argumenter, den har gjort gældende i denne forbindelse i beslutningen, kunne have været fremsat i klagepunktsmeddelelsen, idet de ikke bygger på oplysninger, som Kommissionen først fik kendskab til på et senere tidspunkt.
That oblique approach on the Commission’s part is all the more incomprehensible because the arguments relied on in that regard in the Decision could have been presented at the time of the statement of objections, since they are not based on matters which only subsequently came to the Commission’s attention.
Den tilsidesatte således ikke kun Hoechsts ret til forsvar, men også retten til en retfærdig rettergang.
The Commission has not only breached Hoechst’s rights of defence but has also breached the right to a fair trial.
Princippet om parternes processuelle ligestilling kræver, at de væsentlige punkter i den efterfølgende beslutning oplyses samtidig med klagepunktsmeddelelsen; det gælder ikke kun de faktiske omstændigheder og det bevismateriale, der senere påberåbes, men også den retlige vurdering heraf.
The principle of equality of arms requires that the essential elements of the subsequent decision be transmitted at the same time as the statement of objections only with respect to facts and evidence invoked later, but also with respect to their legal assessment.
Det er indlysende, at Hoechst ville have forsvaret sig allerede under den administrative procedure, hvis selskabet havde haft kendskab til, at et sådan klagepunkt ville blive gjort gældende over for det, og ikke afventet den retslige procedure.
It is clear that if Hoechst had been aware of such an objection against it, it would not have awaited the judicial proceedings but would have defended itself at the stage of the administrative procedure.
HOECHST MOD KOMMISSIONEN ville det være urimeligt, om de berørte parter skulle fremsætte bemærkninger pro domo, i forebyggende øjemed, om, at de krævede faktiske forudsætninger ikke var opfyldt.
HOECHST v COMMISSION should submit observations pro domo, as a precautionary measure, on the fact that the requisite factual conditions are not satisfied.
Hoechst har udledt heraf, at Kommissionens kvalificering i beslutningen af Hoechsts rolle som førende ikke kan opretholdes.
Hoechst concludes that the characterisation as a leader applied by the Commission in the Decision cannot be maintained.
Den forhøjelse af bøden, der bygger på denne kvalifikation, er følgelig retsstridig.
The increase in the fine on the basis of that characterisation is therefore unlawful.
Det samme gælder de argumenter i betragtningerne til beslutningen, hvorefter det som følge af denne »førende rolle« var retligt udelukket at anvende afsnit B i samarbejdsmeddelelsen af 1996.
The same applies to the arguments put forward in the grounds of the Decision that, owing to its position as a ‘leader’, the application of Title B of the 1996 Leniency Notice was precluded by law.
Kommissionen har gjort gældende, at retten til forsvar er iagttaget, hvis beslutningen ikke beskylder de pågældende for andre overtrædelser end de i fremstillingen af klagepunkter nævnte og kun tager hensyn til faktiske forhold, som de pågældende har haft lejlighed til at udtale sig om.
The Commission contends that the rights of the defence have been respected since, in the Decision, it does not hold the undertakings concerned responsible for different infringements from those referred to in the account of the objections and had regard only to facts on which those concerned had the opportunity to provide an explanation.
Fremstillingen af klagepunkter opfylder dette krav, når den, selv summarisk, men dog klart, angiver de væsentligste faktiske forhold, som Kommissionen støtter sig på (Kommissionen har henvist til Domstolens dom af 15.7.1970, sag 41/69, ACF Chemiefarma mod Kommissionen, Sml. 1970, s. 107, org.ref.: Rec. s. 661, præmis 26 og 94, og dommen i sagen Atlantic Container Line m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 70 ovenfor, præmis 138 og 191 ff.).
The account of the objections satisfied that requirement since it sets out, albeit succinctly, but clearly, the essential facts on which the Commission relies (the Commission refers to Case 41/69 ACF Chemiefarma v Commission [1970] ECR 661, paragraphs 26 and 94, and to Atlantic Container Line and Others v Commission, paragraph 70 above, paragraphs 138 and 191 et seq.).
I det foreliggende tilfælde indeholdt klagepunktsmeddelelsen allerede en beskrivelse af de faktiske og retlige omstændigheder, der blev taget i betragtning i beslutningen ved udmålingen af bøden.
In the present case, the statement of objections already contained a description of the circumstances of law and of fact taken into account in the Decision for the purposes of the calculation of the fine.
Kommissionen anførte således i punkt 296 i klagepunktsmeddelelsen, at den bl.a. ville tage »hver enkelt deltagers rolle, herunder navnlig visse virksomheders førende rolle« i betragtning.
Thus, at paragraph 295 of the statement of objections, the Commission stated that it would take account, in particular, of ‘the role played by each participant, in particular the leading role played by some companies’.
I punkt 60 i klagepunktsmeddelelsen blev det udtrykkeligt foreholdt Hoechst, at selskabet havde spillet »en førende rolle« sammen med Daicel under de fælles møder (Kommissionen har ligeledes henvist til punkt 64 i klagepunktsmeddelelsen).
At paragraph 60 of the statement of objections, Hoechst is expressly criticised for having been a ‘leader’ of joint meetings together with Daicel (the Commission also refers to paragraph 64 of the statement of objections).
I punkt 282 i klagepunktsmeddelelsen blev Hoechst fremstillet som en af kartellets »primære deltagere«.
At paragraph 282 of the statement of objections, Hoechst is presented as one of the ‘main actors’ in the cartel.
Endvidere blev Hoechst på forhånd oplyst om alle de omstændigheder, der lå til grund for, at selskabet blev karakteriseret som førende i kartellet, gennem klagepunktsmeddelelsen (navnlig i meddelelsens punkt 60, 77, 79, 94, 166, 178, 179, 210 ff. og 282).
Furthermore, Hoechst was given advance notice of all the facts on the basis of which it was characterised as a leader of the cartel, by means of the statement of objections (in particular paragraphs 60, 77, 79, 94, 166, 178, 179, 210 et seq. and 282 of the statement of objections).
Kommissionen har ligeledes henvist til betragtning 347-367 til beslutningen, hvori der henvises til betragtning 92-95.
The Commission also refers to recitals 347 to 367 to the Decision, where there is a reference to recitals 92 to 95.
Kommissionen har draget den konklusion af det ovenstående, at Hoechst havde mulighed for at tage stilling til klagepunktet om, at selskabet havde haft en førende rolle, før beslutningen blev vedtaget, hvilket Hoechst i øvrigt gjorde, både i sit svar på klagepunktsmeddelelsen og under høringen.
The Commission concludes that Hoechst had the opportunity before the Decision was adopted to express its views on the objection relating to its role as leader, and did so, moreover, both in its response to the statement of objections and at the hearing.
At Hoechst ikke var enig i dette klagepunkt, og at Hoechst forsøgte at tilbagevise det i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, ændrer ikke ved, at det blev gjort gældende over for selskabet.
The fact that Hoechst did not agree with that objection and that it sought to refute it in its response to the statement of objections does not alter the fact that the objection was levelled against it.
Det er et grundlæggende princip i fællesskabsretten, at der skal indrømmes ret til forsvar i enhver procedure, som kan føre til, at der pålægges sanktioner, navnlig bøder eller tvangsbøder, og dette princip skal overholdes, også når der er tale om en procedure af administrativ karakter (Domstolens dom af 13.2.1979, sag 85/76, Hoffmann-Laroche mod Kommissionen, Sml. s. 461, præmis 9, og af 2.10.2003, sag C-176/99 P, Arbed mod Kommissionen, Sml. I, s. 10687, præmis 19, samt dommen i sagen Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied og Technische Unie mod Kommissionen, nævnt i præmis 216 ovenfor, præmis 32).
It must be borne in mind that respect for the rights of the defence in any proceedings which might lead to the imposition of penalties, notably fines or periodic penalties, constitutes a fundamental principle of Community law, which must be observed, even in the context of administrative proceedings (Case 85/76 Hoffmann-Laroche v Commission [1979] ECR 461, paragraph 9; Case C-176/99 P Arbed v Commission [2003] ECR I-10687, paragraph 19; and Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission, paragraph 216 above, paragraph 32).
Det følger navnlig af dette princip, at den klagepunktsmeddelelse, som Kommissionen adresserer til en virksomhed, som den påtænker at pålægge en bøde for overtrædelse af konkurrencereglerne, skal indeholde de væsentlige faktiske forhold, der gøres gældende over for denne virksomhed, såsom de påtalte faktiske omstændigheder, hvorledes disse kvalificeres, og de beviser, Kommissionen støtter sig på, således at virksomheden er i stand til effektivt at gøre sine argumenter gældende under den administrative procedure, der er indledt mod den (jf. dommen i sagen Arbed mod Kommissionen, nævnt i præmis 420 ovenfor, præmis 20 og den deri nævnte retspraksis).
That principle requires, in particular, that the statement of objections which the Commission sends to an undertaking on which it envisages imposing a penalty for an infringement of the competition rules contain the essential elements used against it, such as the facts, the characterisation of those facts and the evidence on which the Commission relies, so that the undertaking may submit its arguments effectively in the administrative procedure brought against it (see Arbed v Commission, paragraph 420 above, paragraph 20 and the caselaw cited).
Hvad nærmere angår bødeudmålingen bemærkes, at når Kommissionen i klagepunktsmeddelelsen udtrykkeligt anfører, at den vil undersøge, om de berørte virksomheder bør pålægges bøder, og den anfører de væsentligste faktiske og retlige forhold, som kan medføre bødepålæg, herunder den formodede overtrædelses grovhed og varighed samt spørgsmålet om, hvorvidt den er begået »forsætligt eller uagtsomt«, opfylder den sine forpligtelser til at respektere virksomhedernes ret til at blive hørt.
As regards, more particularly, the calculation of the fines, the Commission fulfils its obligation to respect the undertakings’ right to be heard provided that it indicates expressly in the statement of objections that it is going to consider whether it is appropriate to impose fines on the undertakings concerned and provided that it sets out the main elements of fact and of law which might entail a fine, such as the gravity and duration of the alleged infringement and the fact that the infringement was committed ‘deliberately or negligently’.
Dermed giver Kommissionen virksomhederne tilstrækkelige oplysninger til at kunne tage til genmæle, ikke blot for så vidt angår konstateringen af, at der foreligger en overtrædelse, men også for så vidt angår bødepålægget (dommen i sagen Dansk Rørindustri m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 344 ovenfor, præmis 428; jf. Rettens dom af 20.3.2002, sag T-23/99, LR af 1998 mod Kommissionen, Sml. II, s. 1705, præmis 199 og den deri nævnte retspraksis, og dommen af 15.6.2005 i sagen Tokai Carbon mod Kommissionen, nævnt i præmis 118 ovenfor, præmis 139; jf. også i denne retning Domstolens dom af 7.6.1983, forenede sager 100/80-103/80, Musique diffusion française m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1825, præmis 21).
In doing so, the Commission provides the undertakings concerned with the necessary material to defend themselves not only against a finding of infringement but also against the imposition of a fine (Dansk Rørindustri and Others v Commission, paragraph 344 above, paragraph 428; see also Case T-23/99 LR AF 1998 v Commission [2002] ECR II-1705, paragraph 199 and the caselaw cited; judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon v Commission, paragraph 118 above, paragraph 139; see also, to that effect, Joined Cases 100/80 to 103/80 Musique Diffusion française and Others v Commission [1983] ECR 1825, paragraph 21).
Det bemærkes ligeledes, at en eller flere virksomheders rolle som kartellets »hovedmænd« skal tages i betragtning ved beregningen af bøden, eftersom disse virksomheder på grund af deres rolle bærer et særligt ansvar i forhold til de øvrige virksomheder (dommen af 29.4.2004 i sagen Tokai Carbon m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 165 ovenfor, præmis 301, og i sagen BASF mod Kommissionen, nævnt i præmis 120 ovenfor, præmis 281; jf. også i denne retning Rettens dom af 14.5.1998, sag T-347/94, Mayr-Melnhof mod Kommissionen, Sml. II, s. 1751, præmis 291).
It must also be borne in mind that the role of ‘leader’ played by one or more undertakings in a cartel must be taken into account for the purposes of calculating the fine, since the undertakings which have played such a role must for that reason bear particular responsibility by comparison with the other undertakings (judgment of 29 April 2004 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above, paragraph 301, and BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 281; see also, to that effect, Case T-347/94 Mayr-Melnhof v Commission [1998] ECR II-1751, paragraph 291).
I overensstemmelse med disse principper opstilles der i retningslinjernes punkt 2 under overskriften »Skærpende omstændigheder« en ikke-udtømmende liste over omstændigheder, der kan begrunde, at grundbeløbet for bøden forhøjes, og som bl.a. omfatter det forhold, at den pågældende virksomhed har »spillet en førende rolle eller har tilskyndet til overtrædelsen« (tredje led).
In accordance with those principles, Section 2 of the Guidelines establishes, under the heading ‘Aggravating circumstances’, a non-exhaustive list of circumstances which may justify an increase in the basic amount of the fine, including, inter alia, the ‘role of leader in, or instigator of the infringement’ (third indent).
I den forbindelse skal virksomheden for at blive kvalificeret som anfører have været en væsentlig drivende kraft bag kartellet (jf. i denne retning dommen i sagen BASF mod Kommissionen, nævnt i præmis 120 ovenfor, præmis 374).
In that context, in order to be characterised as a leader, the undertaking in question must have represented a significant driving force in the cartel (see, to that effect, BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 374).
I det foreliggende tilfælde bemærkes for det første, at selv om alle de faktiske omstændigheder, Kommissionen lagde til grund i beslutningen for klagepunktet om Hoechsts førende rolle i beslutningen, allerede forekom i klagepunktsmeddelelsen, blev de angivet forskellige steder heri, uden at der blev etableret nogen forbindelse mellem dem, og uden at Kommissionen på nogen måde kvalificerede dem.
In the present case, first, it must be observed that, although all the elements of fact on which the Commission relied in the Decision to substantiate the objection that the applicant was a leader of the cartel were already to be found in the statement of objections, they were set out at various points in that statement of objections, without any link being established between them and without being characterised in any particular way by the Commission.
Det var først i beslutningen, at de nævnte omstændigheder blev samlet i ét enkelt afsnit, og at klagepunktet om Hoechsts førende rolle fremstod klart.
It was only at the stage of the Decision that those elements were brought together in a single part and that the objection that Hoechst was a leader was clearly apparent.
Nærmere bestemt var det af de punkter i klagepunktsmeddelelsen, hvortil Kommissionen har henvist til støtte for sit forsvar, kun i punkt 60, at der om Hoechst blev anvendt udtrykket »førende rolle« (»leader« i den engelske version og »führende Rolle« i den tyske version af meddelelsen).
More specifically, only paragraph 60 of the statement of objections, among the paragraphs on which the Commission relies in support of its defence, uses the word ‘leader’ (‘führende Rolle’ in the German version of the statement of objections) with respect to Hoechst.
Denne fortolkning bekræftes desuden af, at Kommissionen ændrede formuleringen i beslutningen.
That interpretation is borne out, furthermore, by the fact that the Commission changed the terminology used in the Decision.
Den anførte således følgende i betragtning 92: »Hoechst var, sammen med Daicel, ansvarlig for at planlægge og lede de fælles møder.« Den samme ændring blev foretaget for så vidt angår Daicel, idet Kommissionen anførte følgende i beslutningen: »Daicel var, sammen med Hoechst, ansvarlig for at planlægge og lede de fælles møder« (betragtning 89).
Thus, at recital 92 to the Decision the Commission states: ‘Along with Daicel, Hoechst was in charge of scheduling and chairing the joint meetings’. The same change was made with respect to Daicel; the Commission states in the Decision: ‘Along with Hoechst, [Daicel] was in charge of scheduling and chairing the joint meetings’ (recital 89).
Ydermere anførte Kommissionen ganske vist i beslutningen, at Hoechst, sammen med Daicel, havde været ansvarlig for at »planlægge« de fælles møder, men i klagepunktsmeddelelsen syntes denne funktion udelukkende at være tillagt Daicel, således som det fremgår af punkt 64, der har følgende ordlyd: »[Daicel] tilrettelagde de forberedende møder, var ansvarlig for at planlægge de fælles møder og spillede, sammen med Hoechst, en førende rolle på de fælles møder.«
In addition, although the Commission states in the Decision that Hoechst, along with Daicel, was in charge of ‘scheduling’ the joint meetings, in the statement of objections that role seemed to be attributed solely to Daicel, as may be seen from paragraph 64 of the statement of objections, which reads: ‘[Daicel] organised the pre-meetings, it was in charge of scheduling the joint meetings and was a leader of the joint meetings, along with Hoechst’.