natgillin/translations-raw huggingface dataset:
»Appel — erklæring om stiftelse af en gruppe i henhold til artikel 29, stk 1, i Europa-Parlamentetsforretningsorden — manglende politisk tilhørsforhold — opløsning med tilbagevirkende kraft af TDI-gruppen — åbenbart, at appellen skal delvis afvises og delvis forkastes· (Domstolens plenum)
(Appeal — Statement of formation of a group under Rule 29(1) of the Rules of Procedure of the European Parliament — Lack of political affinities — Retroactive dissolution of the TDI Group - Appeal manifestly inadmissible in part and manifestly unfounded in part) (Full Court)
Præjudiciel — Svea Hovrätt —fortolkning af artikel 12, stk 2, litra a), i Rådets første direktiv af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (89/104/EØF) — degeneration af et varemærke — varemærke der er blevet en almindelig betegnelse i handelen — definition af »handel· i tilfælde, hvor en vare forhandles i flere led, før den når den endelige forbruger
Svea Hovrätt — Interpretation of Artide 12(2)(a) of First Council Directive to approximate the laws of the Member States relating to trademarks (89/104/EEC) — Degeneration of a trade mark — Mark which has become the usual name in the trade — Definition of 'trade' in the case of a product handled at several stages before reaching the final consumer
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 13. november 2003.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 13 November 2003.
Originalsprog: fransk Redaktionen afsluttet den 18.2.2004 Katalognr.: QD-AC-03-030-DA-C
Original version: French Completed on 18.02.2004 Catalogue No: QD-AC-03-030-EN-C
Sag C-8/01 Assurandør-Societetet / Skatteministeriet Fiskale bestemmelser
Case C-8/01 Assurandør-Societetet v Skatteministeriet Taxation
Sag C-296/01 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Franske Republik Miljø- og forbrugerbeskyttelse
Case C-296/01 Commission of the European Communities ν French Republic Environment and consumers
Sag C-356/01 Republikken Østrig / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Nye staters tiltrædelse
Case C-356/01 Republic of Austria ν Commission of the European Communities New accessions
Sag T-63/02 Maria Concetta Ceratogli og Paolo Poloni / Den Europæiske Centralbank Tjenestemandsvedtægten
Case T-63/02 Maria Concetta Cerafogli and Paolo Poloni ν European Central Bank Staff Regulations of Officials
Sag T-235/02 Strongline A/S / Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), Scala Inc. Intellektuel ejendomsret
Case T-235/02 34 Strongline A/S ν Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM), Scala Inc. Intellectual property
Sag T-383/02 31 GD Searle LLC / Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM), Phyto-Esp SL Intellektuel ejendomsret
Case T-383/02 GD Searle LLC ν Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM), Phyto-Esp SL Intellectual property
Sag C-304/01 Kongeriget Spanien / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
Case C-304/01 Kingdom of Spain ν Commission of the European Communities
Sag C-159/02 Turner
Case C-159/02 Turner
Sag C-164/01 Ρ G. van den Berg / Rådet for Den Europæiske Union Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
Case C-164/01 Ρ G. van den Berg ν Council of the European Union, Commission of the European Communities
Ved kendelse af 26. februar 2001, indgået til Domstolen den 25. maj 2001, har Handelsgericht Wien forelagt fire præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 28 EF, 30 EF og 307 EF samt af Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992.
By order of 26 February 2001 the Handelsgericht Wien (Commercial Court, Vienna) referred to the Court for a preliminary ruling four questions on the interpretation of Articles 28 EC, 30 EC and 307 EC, and Council Regulation (EEC) No 2081/92 of 14 July 1992.
Budvar markedsfører øl, navnlig under varemærkerne Budëjovick^ Budvar og Budweiser Budvar, og eksporterer »Budweiser Budvar«, navnlig til Østrig.
Budvar markets beer, in particular under the names Budejovicky Budvar and Budweiser Budvar, and exports a beer called 'Budweiser Budvar' in particular to Austria.
Ammersin markedsfører navnlig øl afmærket American Bud, fremstillet af bryggeriet Anheuser-Busch, som selskabet køber hos firmaet Josef Sigi KG (herefter »Josef Sigi«) med hjemsted i Obertrum (Østrig), der er eneimportør af den nævnte øl i Østrig.
Ammersin markets inter alia a beer called American Bud, produced by the brewery Anheuser-Busch, which it buys from Josef Sigi KG ('Josef Sigi'), a company established in Obertrum (Austria) which is the sole Austrian importer of that beer.
Ved stævning af 22. juli 1999 har Budvar ved den forelæggende ret nedlagt påstand om, at Ammersin inden for rammerne af sin erhvervsmæssige virksomhed i Østrig tilpligtes at undlade at anvende betegnelsen Bud eller en betegnelse, der kan forveksles hermed, for øl eller lignende varer eller i forbindelse med disse varer, såfremt der ikke er tale om Budvars produkter.
By act of 22 July 1999, Budvar brought proceedings before the national court requesting that Ammersin be ordered to refrain from using on Austrian territory, in the course of its commercial activities, the name Bud, or similar designations likely to cause confusion, for beer or similar goods or in connection with such goods, save where Budvar products were concerned.
Budvar har endvidere nedlagt påstand om, at anvendelse af samtlige betegnelser i strid med dette forbud bringes til ophør, samt at der skal fremlægges et regnskab, og at dommen skal offentliggøres.
In addition, Budvar also sought the suppression of all designations conflicting with that prohibition, the rendering of accounts and publication of the judgment.
Samtidig med søgsmålet indgav Budvar en begæring om foreløbige forholdsregler.
The action was accompanied by an application for interim measures.
Den 15. oktober 1999 anordnede den forelæggende ret de foreløbige forholdsregler, som Budvar havde indgivet begæring om.
On 15 October 1999, the national court granted the interim measures sought by Budvar.
Ammersin fik ikke medhold i det for Oberlandesgericht Wien (Østrig) indbragte kæremål herover og heller ikke under appellen til Oberster Gerichtshof (Østrig).
The appeal brought by Ammersin before the Oberlandesgericht Wien (Higher Regional Court, Vienna) (Austria) against those measures was not successful and leave to appeal to the Oberster Gerichtshof (Supreme Court) (Austria) was refused.
Efter at sagen vedrørende foreløbige forholdsregler er afsluttet, skal Handelsgericht Wien nu træffe afgørelse i hovedsagen.
Now that the interlocutory proceedings have ended, the Handelsgericht Wien is hearing the main application.
Den forelæggende ret har bemærket, at Budvar, allerede før det anlagde hovedsagen ved Landesgericht Salzburg (Østrig), har anlagt en — både med hensyn til sagens genstand og retsgrundlag — identisk sag mod Josef Sigi.
The national court observes that before bringing the action in the main proceedings, Budvar had already brought an action before the Landesgericht Salzburg (Regional Court, Salzburg) (Austria) which was identical with regard to both its purpose and its legal basis, but which was directed against Josef Sigi.
I denne parallelle sag har Landesgericht Salzburg anordnet de foreløbige forholdsregler, som Budvar havde indgivet begæring om, og Oberlandesgericht Linz (Østrig) har ikke givet Josef Sigi medhold i kæremålet.
In that parallel case, the Landesgericht Salzburg ordered the interim measures sought by the claimant, and the Oberlandesgericht Linz (Higher Regional Court, Linz) (Austria) dismissed the appeal brought against that order.
Ved kendelse af 1. februar 2000 har Oberster Gerichtshof afslået at give tilladelse til revision af den kærede kendelse og har stadfæstet afgørelsen om foreløbige forholdsregler.
By order of 1 February 2000, the Oberster Gerichtshof dismissed the appeal brought on a point of law against the order made in the initial appeal proceedings, and upheld the interim measures.
Handelsgericht Wien har derfor besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen fire præjudicielle spørgsmål.
In those circumstances, the Handelsgericht Wien decided to stay proceedings and refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om forordning nr. 2081/92 eller artikel 28 EF er til hinder for anvendelsen af en bestemmelse i en bilateral traktat, som er indgået mellem en medlemsstat og et tredjeland, og hvorefter en ren og indirekte geografisk oprindelsesangivelse fra dette tredjeland nyder en beskyttelse i importmedlemsstaten, der er uafhængig af en mulig risiko for vildledning, og som gør det muligt at hindre import af en vare, der lovligt er bragt i omsætning i en anden medlemsstat.
By its first question, the national court is asking essentially whether Regulation No 2081/92 or Article 28 EC precludes the application of a provision of a bilateral agreement between a Member State and a nonmember country, under which a simple and indirect indication of geographical source from that nonmember country is accorded protection in the importing Member State, irrespective of whether there is any risk of consumers being misled, and the import of a product lawfully marketed in another Member State may be prevented.
Forordning nr. 2081/92 til formål at sikre en ensartet beskyttelse i Fællesskabet af de geografiske betegnelser, der er omfattet af forordningen, og den indfører en forpligtelse til registrering af disse på fællesskabsplan, således at de kan nyde beskyttelse i samtlige medlemsstater, hvorimod en medlemsstats nationale beskyttelse af geografiske betegnelser, som ikke opfylder betingelserne for at blive registreret i henhold til forordning nr. 2081/92, er reguleret i denne stats nationale ret og forbliver begrænset til denne medlemsstats område.
The aim of Regulation No 2081/92 is to ensure uniform protection within the Community of the geographical designations which it covers; it introduced a requirement of Community registration in respect of those designations so that they could enjoy protection in every Member State, whereas the national protection which a Member State accords to geographical designations that do not meet the conditions for registration under Regulation No 2081/92 is governed by the national law of that Member State and is confined to its territory.
Den omstændighed, at den i hovedsagen omhandlede nationale beskyttelsesordning for geografiske oprindelsesangivelser fastsætter en absolut beskyttelse — dvs. en beskyttelse, der er uafhængig af en mulig risiko for vildledning — kan ikke rejse tvivl om denne fortolkning.
No doubt is cast on that interpretation by the fact that the national system of protection of indications of geographical source at issue in the main proceedings provides for absolute protection, that is to say, irrespective of whether there is any risk of consumers being misled.
Anvendelsesområdet for forordning nr. 2081/92 fastsættes nemlig ikke på grundlag af en sådan omstændighed, men afhænger i det væsentlige af betegnelsens art, da det er begrænset til betegnelser vedrørende et produkt, med hensyn til hvilket der er en særlig forbindelse mellem dets egenskaber og geografiske oprindelse, samt af rækkevidden af den tillagte fællesskabsretlige beskyttelse.
The scope of Regulation No 2081/92 is not determined by reference to such factors, but depends essentially on the nature of the designation, in that it covers only designations of products for which there is a specific link between their characteristics and their geographic origin, and by the fact that the protection conferred extends to the Community.
Med hensyn til det tænkte tilfælde, der er omhandlet i det første spørgsmål, er det imidlertid ubestridt, at den i hovedsagen omhandlede betegnelse ikke henhører under de betegnelser, der falder ind under anvendelsesområdet for forordning nr. 2081/92. Den beskyttelse, som betegnelsen nyder i henhold til de omhandlede bilaterale traktater, er endvidere begrænset til Østrig.
It is common ground that, for the purposes of the hypothesis to which the first question refers, the name at issue in the main proceedings is not a designation which comes within the scope of Regulation No 2081/92.
Hvis det følger af det af den forelæggende ret anførte, at betegnelsen Bud, henset til de faktiske omstændigheder og den begrebsmæssige forståelse i Den Tjekkiske Republik, betegner en region eller et sted på denne stats område, og at dens beskyttelse er begrundet i henhold til kriterierne i artikel 30 EF, er denne artikel heller ikke til hinder for, at denne beskyttelse udvides til en medlemsstats område, som i den foreliggende sag Republikken Østrigs område.
If the findings of the national court show that according to factual circumstances and perceptions in the Czech Republic the name Bud designates a region or a place located on the territory of that State and its protection is justified there on the basis of the criteria laid down in Article 30 EC, that does not preclude such protection from being extended to the territory of a Member State such as, in this case, the Republic of Austria.
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om forordning nr. 2081/92 eller artikel 28 EF er til hinder for anvendelsen af en bestemmelse i en bilateral traktat, som er indgået mellem en medlemsstat og et tredjeland, og hvorefter en betegnelse, der i dette land hverken direkte eller indirekte henviser til produktets geografiske oprindelse, nyder en beskyttelse i den pågældende medlemsstat, der er uafhængig af en mulig risiko for vildledning, og som gør det muligt at hindre import af en vare, der lovligt er bragt i omsætning i en anden medlemsstat.
By its second question, the national court is asking essentially whether Regulation No 2081/92 or Article 28 EC precludes the application of a provision of a bilateral agreement between a Member State and a nonmember country under which a name which in that country does not directly or indirectly refer to the geographical source of the product is accorded protection in the Member State concerned, whether or not there is any risk of consumers being misled, and the import of a product lawfully marketed in another Member State may be prevented.
Hvis det følger af det af den forelæggende ret anførte, at betegnelsen Bud, henset til de faktiske omstændigheder og den begrebsmæssige forståelse i Den Tjekkiske Republik, ikke direkte eller indirekte betegner en region eller et sted på denne stats område, opstår spørgsmålet, om en absolut beskyttelse af denne betegnelse som den, der er fastsat ved den bilaterale konvention, der udgør en hindring for de frie varebevægelser (jf. denne doms præmis 96 og 97), fællesskabsretligt kan begrundes i henhold til artikel 30 EF eller på anden måde.
If the findings of the national court show that according to factual circumstances and perceptions prevailing in the Czech Republic, the name Bud does not directly or indirectly identify any region or place in the territory of that State, the question then arises whether the absolute protection of that name, as provided for by the bilateral convention, which constitutes an obstacle to the free movement of goods (see paragraphs 96 and 97 above) can be justified under Community law by reference to Article 30 EC or on some other ground.
I dette tilfælde kan beskyttelsen af den nævnte betegnelse — uanset en eventuel beskyttelse af særlige rettigheder såsom varemærkerettigheder — ikke begrundes ud fra hensynet til beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret i artikel 30 EFs forstand (jf. i denne retning Exportur-dommen, præmis 37, og dom af 7.5.1997, forenede sager C-321/94 til C-324/94, Pistre m.fl., præmis 53).
In that case, and without prejudice to any protection under specific rights such as trade mark rights, the protection of that name cannot be justified on the grounds of protection of industrial and commercial property within the meaning of Article 30 EC (see, to that effect, Exportur, paragraph 37, and Joined Cases C-321/94 to C-324/94 Pistre and Others [1997], paragraph 53).
Under disse omstændigheder skal det efterprøves, om denne hindring kan begrundes i tvingende almene hensyn, f.eks. god handelsskik og forbrugerbeskyttelse.
In those circumstances, the Court must examine whether such an obstacle can be justified by an imperative requirement in the general interest such as fairness in commercial transactions or consumer protection.
Hvis det godtgøres, at betegnelsen Bud ikke indeholder nogen henvisning til den geografiske oprindelse for de produkter, som den betegner, følger det ikke af nogen af de oplysninger, som den forelæggende ret har forelagt Domstolen, at beskyttelsen af denne betegnelse kan forhindre, at erhvervsdrivende opnår en ugrundet fordel, eller at forbrugerne vildledes på grund af en eller anden egenskab ved de nævnte produkter.
If it were established that the name Bud does not contain any reference to the geographical source of the products that it designates, the Court would have to hold that none of the information supplied to it by the national court shows that protection of that name is susceptible of preventing economic operators from obtaining an unfair advantage or consumers from being misled as to any of the characteristics of those products.
Det tredje og det fjerde spørgsmål
The third and fourth questions
Med det tredje og det fjerde spørgsmål, der behandles under ét, har den forelæggende ret nærmere bestemt anmodet om at få oplyst, om artikel 307, stk. 1, EF skal fortolkes således, at den gør det muligt for en ret i en medlemsstat at anvende bestemmelser i bilaterale traktater som dem, der er omhandlet i hovedsagen, der er indgået mellem denne stat og et tredjeland, vedrørende beskyttelse af en betegnelse i dette tredjeland, selv hvis disse bestemmelser viser sig at være i strid med traktatens bestemmelser, fordi der er tale om en forpligtelse, der følger af konventioner, som er indgået forud for tidspunktet for den pågældende medlemsstats tiltrædelse af Den Europæiske Union, samt om artikel 307, stk. 2, EF pålægger denne nationale ret at fortolke disse bestemmelser i overensstemmelse med fællesskabsretten.
By its third and fourth questions, which should be examined together, the national court is asking essentially whether the first paragraph of Article 307 EC is to be interpreted as permitting a court of a Member State to apply the provisions of bilateral agreements such as those at issue in the main proceedings, concluded between that State and a nonmember country and according protection to a name from the nonmember country, even where those provisions prove to be contrary to the Treaty rules, on the ground that they concern an obligation resulting from agreements concluded before the date of the accession of the Member State concerned to the European Union, and whether the second paragraph of that article requires that national court to interpret those provisions in such a way that they are consistent with Community law.
Dette spørgsmål skal besvares, da det fremgår af svaret på det andet spørgsmål, at i det tænkte tilfælde, hvor betegnelsen Bud ikke kan anses for direkte eller indirekte at henvise til den geografiske oprindelse for de produkter, som den betegner, er artikel 28 EF til hinder for den beskyttelse, som de omhandlede bilaterale traktater yder den nævnte betegnelse.
The Court must answer this question because it is clear from the answer to the second question that, in the event that the name Bud cannot be regarded as directly or indirectly referring to the geographical source of the products that it designates, Article 28 EC precludes the protection accorded to that name by the bilateral instruments at issue.
Det fremgår af artikel 307, stk. 1, EF, at de rettigheder og forpligtelser, der følger af konventioner, som er indgået før en medlemsstats tiltrædelse mellem denne medlemsstat og en tredjestat, ikke berøres af traktatens bestemmelser.
It follows from the first paragraph of Article 307 EC that rights and obligations under an agreement concluded between a Member State and a nonmember country before the date of accession of that Member State are not affected by the Treaty provisions.
Imidlertid opstår spørgsmålet, om også Den Tjekkiske Republik kan aflede rettigheder af de nævnte traktater, som den fortsat kan kræve opfyldt af Republikken Østrig.
However, the question arises whether under those instruments the Czech Republic has acquired rights which it can still require the Republic of Austria to respect.
Det bemærkes, at Den Tjekkiske og Slovakiske Føderative Republik, der var trådt i stedet for Den Socialistiske Republik Tjekkoslovakiet, efter sin opløsning den 1. januar 1993 ophørte med at eksistere, og blev efterfulgt af to nye uafhængige stater på de respektive dele af dens område, nemlig Den Tjekkiske Republik og Den Slovakiske Republik.
It should be recalled that following its break-up on 1 January 1993, the Czech and Slovak Federative Republic, which had itself replaced the Czechoslovak Socialist Republic, ceased to exist and that two new independent States, namely the Czech Republic and the Slovak Republic, succeeded it on the respective parts of its territory.
Som det bla. fremgår af det tjekkiske nationalråds resolution af 17. december 1992 og af artikel 5 i forfatningslov nr. 4/1993, har Den Tjekkiske Republik udtrykkeligt accepteret det automatiske kontinuitetsprincip for traktater.
As is clear from, in particular, the resolution of the Czech National Council of 17 December 1992 and from Article 5 of Constitutional Law No 4/1993, the Czech Republic expressly accepted the principle of the automatic continuity of treaties.
Hvad angår Republikken Østrig har denne stat traditionelt været fortaler for »tabula rasa«-princippet, hvorefter den omstændighed, at en ny stat efterfølger en kontraherende stat, indebærer, at de traktater, der er indgået af sidstnævnte, automatisk ophører, bortset fra traktater af territorial karakter eller såfremt der foreligger en overenskomst, der bestemmer det modsatte.
As to the Republic of Austria's position, it appears traditionally to have advocated what is known as the 'tabula rasa' principle, whereby, with the exception of treaties relating to territory or cases where there is an express agreement to the contrary, the succession of a new State to a contracting State automatically results in the expiry of the treaties concluded by the latter.
I denne forbindelse tilkommer det den forelæggende ret at undersøge, om Republikken Østrig på et tidspunkt mellem opløsningen af Den Tjekkiske og Slovakiske Føderative Republik den 1. januar 1993 og forbundskanslerens meddelelse af 1997, tilkendegav sin vilje til at genforhandle eller opsige de omhandlede bilaterale traktater.
In that regard, it is for the national court to ascertain whether, at any time between the break-up of the Czech and Slovak Federative Republic, which took place on 1 January 1993, and the Federal Chancellor's communication in 1997, the Republic of Austria indicated its intention to renegotiate or denounce the bilateral instruments at issue.