natgillin/translations-raw huggingface dataset:
»Gennemgangen af de stillede spørgsmål har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 2, nr. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 925/1999 af 29. april 1999 om registrering og anvendelse i Fællesskabet af visse typer civile subsoniske jetflyvemaskiner, som er blevet ombygget og omcertificeret, for at opfylde normerne i bind I, del II, kapitel 3, i bilag 16 til konventionen angående international civil luftfart, tredje udgave (juli 1993).*
Council Regulation (EC) No 925/1999 of 29 April 1999 on the registration and operation within the Community of certain types of civil subsonic jet aeroplanes which have been modified and recertificated as meeting the standards of volume I, Part II, Chapter 3 of Annex 16 to the Convention on International Civil Aviation, third edition (July 1993) is invalid, in so far as in Articles 2 and 3 it prohibits the operation in the Community of civil subsonic jet aeroplanes which have been modified to meet Chapter 3 standards by being completely reengined with engines having a bypass ratio below three.
Præjudiciel »Sukker —prisordning —produktionsåret 1997/1998 — regionalisering — underskudsområder — klassificering af Italien — gyldigheden af forordning (EF) nr. 1188/97 og (EØF) nr. 1785/81* (Sjette Afdeling) sukkerroer, samt refusionsbeløbet til udligning af lageromkostninger, og af Rådets forordning (EØF) nr. 1785/81 af 30. juni 1981 om den fælles markedsordning for sukker, som affattet ved Rådets forordning (EF) nr. 1101/95 af 24. april 1995.
Preliminary ruling (Sugar — Price regime — Marketing year 1997/98 — Régionalisation — Deficit areas — Classification of Italy - Validity of Regulation (EC) No 1188/97 and Regulation (EEC) No 1785/81) (Sixth Chamber)
Ved kendelse af 28. marts 1998, indgået til Domstolen den 22. april 1998, har Giudice di pace di Genova i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende gyldigheden af artikel 1, litra f), i Rådets forordning (EF) nr. 1188/97 af 25. juni 1997 om fastsættelse for produktionsåret 1997/1998 af de afledte interventionspriser for hvidt sukker, interventionsprisen for råsukker, minimumspriserne for A-sukkerroer og B-
By order of 28 March 1998, received at the Court on 22 April 1998, the Giudice di Pace di Genova (Magistrate, Genoa) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 177 EC of the EC Treaty (now Article 234 EC) two questions on the validity of Article 1(f) of Council Regulation (EC) No 1188/97 of 25 June 1997 fixing, for the 1997/98 marketing year, the derived intervention prices for white sugar, the intervention price for raw sugar, the minimum prices for A and Β beet, and the amount of compensation for storage costs and of Council Regulation (EEC) No 1785/81 of 30 June 1981 on the common organisation of the markets in the sugar sector, as amended by Council Regulation (EC) No 1101/95 of 24 April 1995.
Spørgsmålene er blevet rejst under en sag, der føres af Eridania SpA (herefter »Eridania«), som er sukkerproducent i Italien, mod
Those questions were raised in proceedings between Eridania SpA (hereinafter 'Eridania'), a producer of sugar in Italy, and Azienda Agricola San Luca di Rumagnoli Viannj
Den for sene udstedelse af forordning nr. 1188/97 og den manglende begrundelse for anvendelsen af regionaliseringen på Italien
The late adoption of Regulation No 1188/97 and inadequate statement of reasons as regards the application of régionalisation to Italy
Eridania betalte følgelig minimumspriserne for sukkerroer, forhøjet i henhold til artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 1785/81. Disse priser var derfor højere end de minimumspriser, der var gældende i de områder, hvor der ikke var underskud.
By the action that it brought before the national court, Eridania claimed repayment of ITL 1 224 242, which it had paid Agricola in respect of the increase of the beet price brought about by régionalisation.
I hovedsagen nedlagde Eridania påstand om tilbagebetaling af det beløb på 1 224 242 ITL, som selskabet havde betalt til Agricola i medfør af den forhøjelse af sukkerroepriserne, der var en følge af regionaliseringen.
It must be observed that the Court has already answered the first question in its judgment of 6 July 2000, in so far as Eridania had already complained in that case about the allegedly late adoption, in breach of Article 3(4) and (5) of Regulation No 1785/81, of Council Regulation (EC) No 1580/96 of 30 July 1996, and about the inadequate statement of reasons in that regulation as regards the application of régionalisation to Italy.
For så vidt angår det første spørgsmål bemærkes, at Domstolen har besvaret det i dommen af 6. juli 2000, idet Eridania allerede under den sag gjorde gældende, at Rådets forordning (EF) nr. 1580/96 af 30. juli 1996 var udstedt for sent, hvilket ifølge Eridania var i strid med artikel 3, stk. 4 og 5, i forordning nr. 1785/81, og at forordningen ikke indeholdt nogen begrundelse for, at regionaliseringen fandt anvendelse på Italien.
Since Eridania has not, on that point, put forward any arguments other than those considered by the Court in its judgment of 6 July 2000, the question may be adequately answered by referring to that judgment and affirming the answer given there.
Da Eridania ikke i den sammenhæng har fremført andre argumenter end dem, Domstolen tog stilling til i dommen af 6. juli 2000, er det på det punkt tilstrækkeligt at henvise til den nævnte dom og for så vidt fastholde besvarelsen.
The national court observes, with regard to the state of the sugar market in Italy, that in the past Italy manufactured less sugar than it consumed. As a result of the restructuring that has taken place in the Italian sugar industry over the past 25 years, the situation has gradually changed and the conditions for régionalisation have not been met since 1990.
Den forventede underskudsproduktion produktionsåret 1997/1998
It was in those circumstances that the Giudice di Pace di Genova, who entertained the same doubts as Eridania about the legality of maintaining the system of régionalisation for Italy, stayed proceedings and referred questions to the Court for a preliminary ruling.
Den forelæggende ret har med hensyn til situationen på sukkermarkedet i Italien bemærket, at produktionen i Italien tidligere var utilstrækkelig i forhold til forbruget.
It is appropriate to recall at the outset that on 6 July 2000 the Court delivered its judgment in Case C-289/97 Eridania [2000] (hereinafter 'the judgment of 6 July 2000'), in which it answered questions similar to those raised in the case before the national court.
Som følge af en omstrukturering af den italienske industri i de seneste 25 år har situationen imidlertid ændret sig gradvis, således at forudsætningerne for regionaliseringen ikke har været opfyldt efter 1990.
By letter of 25 September 2000, the Court asked the Giudice di Pace di Genova to state whether, in the light of that judgment, it wished to maintain the present reference for a preliminary ruling.
Ifølge retten er regionaliseringsordningen i henhold til forordning nr. 1101/95 blevet opretholdt for så vidt angår produktionsårene 1995/19% og 1996/1997 på trods af de oplysninger, som fællesskabsmyndighederne rådede over.
By letter of 20 October 2000, the national court informed the Court that, having regard in particular to the fact that the two cases concerned different marketing years, the reference would not be withdrawn.
Giudice di pace di Genova, der var enig med Eridania i, at der kan være tvivl med hensyn til, om det har været lovligt at opretholde regionaliseringsordningen for Italien, har herefter udsat sagen og forelagt Domstolen to præjudicielle spørgsmål.
In that letter the Italian Government confined itself to stating that the total of
Selv om det er ubestrideligt, at ministeren ved skrivelse af 16. juni 1997 meddelte Kommissionen, at perspektiverne for den kommende høst sandsynligvis måtte revideres i opadgående retning, kan der ikke rejses kritik af, at Rådet ikke ændrede sit overslag.
Faced with that situation, the Commission had no alternative but to accept the figures provided by the Italian Government.
Den italienske regering har således i skrivelsen blot anført, at mængden på 1 568 250 tons, svarende til summen af de A- og B-kvoter, Italien var tildelt, under ingen omstændigheder ville blive overskredet, mens regeringen ikke har fremlagt et præcist tal, eftersom det indenlandske udbytte notorisk var behæftet med en vis usikkerhed. Eridania har i øvrigt ikke anfægtet, at der ikke var sat tal på overslaget.
The latter, when it forwarded those figures, was complying with an obligation laid down by Regulation No 779/96 and, could, on that occasion, not act otherwise than by rigorously complying with the obligation to cooperate in good faith embodied in Article 5 of the EC Treaty (now Article 10 EC).
Kvalificeringen af Italien som underskudsområde kan heller ikke antages at være ugyldig, fordi Rådet afviste at ændre sin vurdering, efter at den italienske regering den 3. juli 1997 havde meddelt, at den forventede produktion ville udgøre 1 568 000 tons.
The Italian Government did not produce any further figures at the last meeting of the Management Committee for Sugar on 18 June 1997, at which the intention was to check the forecasts for the last time.
Den italienske regering fremlagde ikke nye overslag på et sidste møde den 18. juni 1997 i Forvaltningskomitéen for Sukker, hvor overslagene en sidste gang skulle kontrolleres.
Nor can the classification of Italy as a deficit area be regarded as invalid on the ground that the Council refused to alter its assessment after the Italian Government had, on 3 July 1997, provided it with figures putting estimated production at 1 568 000 tonnes.
Det fremgår af alle ovennævnte bemærkninger, at den vurdering af overslaget over den disponible sukkerproduktion for produktionsåret 1997/1998, som Kommissionen foretog på tidspunktet for fastsættelsen af den interventionspris, der var gældende for Italien, og som Rådet som sådan gentog i forordning nr. 1188/97, på det punkt intet har frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af denne forordning.
Consequently, at the time when Regulation No 1188/97 was adopted by the Council, all that the Commission had available were the official figures obtained pursuant to Regulation No 779/96 and therefore it had no reason to revise the proposal for a Council regulation drawn up by it at the end of March 1997.
På det tidspunkt, hvor Rådet udstedte forordning nr. 1188/97, havde Kommissionen derfor kun de officielle oplysninger til rådighed, der var meddelt i henhold til forordning nr. 779/96, og havde derfor ikke anledning til at tage det forslag til rådsforordning, som den havde fremsat i slutningen af marts 1997, op til fornyet overvejelse.
It follows from all the above findings that consideration of the estimate of sugar production available for 1997/98, made by the Commission at the time when intervention prices applicable to Italy were fixed and adopted by the Council, without modification, in Regulation No 1188/97, discloses no factor of such a kind as to affect the validity of the regulation.
Det er ubestridt, at Assozucchero og CEFS lige fra januar 1997 i en række skrivelser underrettede Kommissionen og Rådet om, at de italienske sukkerproducenter forventede en produktion på 1 560 000 tons, en mængde, der således var højere end det forbrug på 1 483 000 tons, der var lagt til grund.
It is common ground that the Assozucchero and CEFS sent numerous letters to the Commission and the Council, informing them that, from as early as January 1997, Italian sugar manufacturers had been forecasting sugar production of 1 560 000 tonnes, a production greater, consequently, than anticipated consumption of 1 483 000 tonnes.
Tilsvarende bestred den italienske sukkerindustri på det bestemteste de forslag, som Kommissionen fremsatte i marts 1997, og hvorefter der måtte forventes et underskud.
Similarly, sugar manufacturers vigorously disputed the Commission's March 1997 proposals, which were based on the forecast that there would be a deficit.
Disse mange tilkendegivelser af, at Italien burde klassificeres som overskudsområde, var imidlertid i strid med, hvad repræsentanterne for
Neither the specific circumstances of the 1997/98 marketing year nor Eridania's arguments, identical to those put forward in the case giving rise to that judgment, are such as to alter or qualify the Court's answer.
Det er ikke længere fornødent at foretage en detaljeret behandling af det andet spørgsmål, eftersom Domstolen allerede reelt behandlede det samme spørgsmål i dommen af 6. juli 2000 og herved fastslog, at gennemgangen intet havde frembragt, der kunne rejse tvivl om gyldigheden af forordning nr. 1785/81.
However, the representatives of the sugarbeet growers took issue with those repeated statements of the view that Italy should be classified as a surplus area.
Hverken de særlige omstændigheder vedrørende produktionsåret 1997/1998 eller de argumenter, som Eridania har fremført, og som er de samme som dem, selskabet fremførte i den sag, der var baggrunden for ovennævnte dom, kan medføre, at Domstolens besvarelse skal ændres eller nuanceres.
'Consideration of the questions submitted has disclosed no factor of such a kind as to affect the validity of Council Regulation (EC) No 1188/97 of 25 June 1997 fixing, for the 1997/98 marketing year, the derived intervention prices for white sugar, the intervention price for raw sugar, the minimum prices for A and Β beet, and the amount of compensation for storage costs or of Council Regulation (EEC) No 1785/81 of 30 June 1981 on the common organisation of the markets in the sugar sector, as amended by Council Regulation (EC) No 1101/95 of 24 April 1995.'
Generaladvokat J. Mischo fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 15. februar 2001.
Examination of the questions submitted has not revealed any factor which might affect the validity of Council Regulation (EC) No 1188/97 of 25 June 1997 fixing, for the 1997/98 marketing year, the derived intervention prices for white sugar, the intervention price for raw sugar, the minimum prices for A and Β beet, and the amount of compensation for storage costs or of Council Regulation (EEC) No 1785/81 of 30 June 1981 on the common organisation of the markets in the sugar sector.
Sag C-168/00 Simone Leitner / TUI Deutschland GmbH & Co. KG Tilnærmelse af lovgivningerne 12. marts 2002
Case C-168/00 Simone Leitner v TUI Deutschland GmbH & Co. KG Approximation of laws 12 March 2002 holidays and package tours —
Præjudiciel »Direktiv 90/314/EØF -pakkerejser, herunder pakkeferier ogpakketure — godtgørelse for ikkeøkonomisk skade* (Sjette Afdeling)
Preliminary ruling (Directive 90/314/EEC - Package travel, package Compensation for nonmaterial damage) (Sixth Chamber)
Hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
The main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Ved kendelse af 6. april 2000, indgået til Domstolen den 8. maj 2000, har Landesgericht Linz i medfør af artikel 234 EF forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 5 i Rådets direktiv 90/314/EØF af 13. juni 1990 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure.
The family of Simone Leitner (who was born on 7 July 1987) booked a package holiday (allinclusive stay) with TUI at the 'Pamfiliya' Robinson club in Side, Turkey ('the club') for the period 4 to 18 July 1997.
Familien til Simone Leitner (født den 7.7.1987) bestilte hos TUI en pakkerejse (All Inclusiveophold) til Club Robinson »Pamfiliya« i Side, Tyrkiet (herefter »klubben«), for tiden fra den 4. juli 1997 til den 18. juli 1997.
By order of 6 April 2000, received at the Court on 8 May 2000, the Landesgericht (Regional Court) Linz (Austria) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC a question on the interpretation of Article 5 of Council Directive 90/314/EEC of 13 June 1990 on package travel, package holidays and package tours.
Simone Leitner ankom den 4. juli 1997 med sine forældre til bestemmelsesstedet.
On 4 July 1997 Simone Leitner and her parents arrived at the club.
Hele det efterfølgende ferieophold fandt sted på klubbens område, og alle måltider blev indtaget inden for klubben.
There they spent the entire holiday and there they took all their meals.
Spørgsmålet er blevet rejst under en retssag mellem Simone Leitner og TUI Deutschland GmbH & Co. KG vedrørende godtgørelse for ikkeøkonomisk skade, der er lidt under en pakkerejse. Page 12
That question was raised in proceedings between Simone Leitner and TUI Deutschland GmbH & Co. KG concerning compensation for nonmaterial damage sustained during a package holiday. Page 12
retten besluttet at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
following question to the Court for a preliminary ruling: poisoning.
Årsagen til forgiftningen var den mad, der blev serveret i klubben.
The poisoning was attributable to the food offered in the club.
Sygdommen, som varede ud over feriens afslutning, viste sig ved høj feber over flere dage, kredsløbsforstyrrelser, diarré og opkastning såvel som angsttilstande.
The illness, which lasted beyond the end of the holiday, manifested itself in a fever of up to 40 degrees over several days, circulatory difficulties, diarrhoea, vomiting and anxiety.
Simone Leitner's forældre måtte passe hende i den tid, der var tilbage af ferien.
Her parents had to look after her until the end of the holiday.
Et stort antal af de andre ferierejsende i klubben blev syge med de samme symptomer.
Many other guests in the club also fell ill with the same illness and presented the same symptoms.
Det præjudicielle spørgsmål
The first question
To-tre uger efter feriens afslutning fremsendtes en skriftlig klage vedrørende Simone Leitner's sygdom til TUL Da denne skrivelse forblev ubesvaret, anlagde Simone Leitner, der var repræsenteret ved sine forældre, den 20. juli 1998 sag med påstand om betaling af en erstatning på 25 000 ATS.
The first subparagraph of Article 5(2) of the Directive requires the Member States to take the necessary steps to ensure that the holiday organiser compensates 'the damage resulting for the consumer from the failure to perform or the improper performance of the contract'.
I den forbindelse skal det bemærkes, at det af direktivets anden og tredje betragtning fremgår, at direktivet bla. har til formål at fjerne de konstaterede afvigelser mellem de enkelte medlemsstaters lovgivning og praksis inden for pakkerejseområdet, som vil kunne medføre konkurrenceforvridninger mellem rejsearrangørerne i forskellige medlemsstater.
In that regard, it is clear from the second and third recitals in the preamble to the Directive that it is the purpose of the Directive to eliminate the disparities between the national laws and practices of the various Member States in the area of package holidays which are liable to give rise to distortions of competition between operators established in different Member States.
Retten i første instans tildelte kun Simone Leitner et beløb på 13 000 ATS for svie og smerte (»Schmerzensgeld«) som følge af fødevareforgiftningen og frifandt i øvrigt sagsøgte for kravet, som vedrørte godtgørelse for ikkeøkonomisk skade for de mistede ferieoplevelser (»entgangene Urlaubsfreude«).
The court of first instance awarded the claimant only ATS 13 000 for the physical pain and suffering ('Schmerzensgeld') caused by the food poisoning and dismissed the remainder of the application, which was for compensation for the nonmaterial damage caused by loss of enjoyment of the holidays ('entgangene Urlaubsfreude').
På dette punkt fastslog retten, at selv om det med skuffelsen forbundne ubehag og misfornøjelsen efter østrigsk ret falder ind under ikkeøkonomisk skade, berettiger disse følelser ikke til en skadeserstatning, da der ikke findes en østrigsk lovbestemmelse, der udtrykkelig fastsætter en godtgørelse for en sådan ikkeøkonomisk skade.
That court considered that, if the feelings of dissatisfaction and negative impressions caused by disappointment must be categorised, under Austrian law, as nonmaterial damage, they cannot give rise to compensation because there is no express provision in any Austrian law for compensation for nonmaterial damage of that kind.
Desuden skal det bemærkes, at direktivet og navnlig artikel 5 har til hensigt at beskytte forbrugerne, der i forbindelse med turistrejser tillægger godtgørelse for skade som følge af de mistede ferieoplevelser særlig betydning.
Furthermore, the Directive, and in particular Article 5 thereof, is designed to offer protection to consumers and, in connection with tourist holidays, compensation for nonmaterial damage arising from the loss of enjoyment of the holiday is of particular importance to consumers.
Appelinstansen, Landesgericht Linz, deler førsteinstansens opfattelse for så vidt angår østrigsk ret, men finder, at anvendelsen af direktivets artikel 5 kunne føre til et andet resultat.
The claimant appealed to the Landesgericht Linz, which concurs with the court of first instance so far as regards Austrian law, but considers that application of Article 5 of the Directive could lead to a different outcome.
I den forbindelse har Landesgericht Linz henvist til dommen af 16. juli 1998 i sagen Silhouette International Schmied (sag C-355/96, præmis 36), hvori Domstolen har fastslået, at selv om et direktiv ikke i sig selv kan skabe forpligtelser for private og derfor ikke som sådan kan påberåbes over for sådanne personer, er en national domstol forpligtet til at fortolke de nationale retsforskrifter i lyset af et direktivs ordlyd og formål for at opnå det med direktivet tilsigtede resultat.
In that connection, the Landesgericht cites Case C-355/96 Silhouette International Schmied [1998], paragraph 36, where the Court ruled that, while a directive cannot of itself impose obligations on an individual and cannot therefore be relied upon as such against an individual, a national court is required to interpret the provisions of national law in the light of the wording and the purpose of the directive so as to achieve the result it has in view.
Da Landesgericht Linz finder, at formuleringen af direktivets artikel 5 ikke er tilstrækkelig klar til, at der heraf kan drages en entydig konklusion for så vidt angår ikkeøkonomisk skade, har
Taking the view that the wording of Article 5 of the Directive is not precise enough for it to be possible to draw from it any definite conclusion as to nonmaterial damage, the Landesgericht Linz decided to stay proceedings and to refer the
Det er i lyset af disse betragtninger, at direktivets artikel 5 skal fortolkes.
It is in light of those considerations that Article 5 of the Directive is to be interpreted.
Selv om artikel 5, stk. 2, første afsnit, begrænser til sig til generelt at henvise til begrebet skader, skal det bemærkes, at idet artikel 5, stk. 2, fjerde afsnit, fastsætter muligheden for, at medlemsstaterne for så vidt angår andre skader end legemlige skader kan tillade, at erstatningen begrænses i henhold til kontrakten under forudsætning af, at
Although the first subparagraph of Article 5(2) merely refers in a general manner to the concept of damage, the fact that the fourth subparagraph of Article 5(2) provides that Member States may, in the matter of damage other than personal injury, allow compensation to be limited under the contract provided that such limitation is not
begrænsningen ikke er urimelig, anerkender direktivet stiltiende et krav på godtgørelse for andre skader end legemlige skader, herunder ikkeøkonomisk skade.
unreasonable, means that the Directive implicitly recognises the existence of a right to compensation for damage other than personal injury, including nonmaterial damage.