natgillin/translations-raw huggingface dataset:
5) Indebærer artikel 9, artikel 5, stk. 2, andet afsnit, og artikel 7, stk. 3, i direktiv 2002/20/EF […] samt artikel 4 i direktiv 2002/77/EF [Kommissionens direktiv 2002/77/EF af 16. september 2002 om konkurrence på markederne for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester] en pligt for medlemsstaterne til senest og med virkning fra den 25. juli 2003 (jf. tilladelsesdirektivets artikel 17) at påse, at den faktiske anvendelse af frekvenser ophører (drift af systemer uden koncession eller tilladelse, som er udarbejdet efter en sammenligning af ansøgerne) for så vidt angår radio-/tv-sprednings-virksomhed, som den, der er blevet udøvet således, at det ikke er tilladt at drive sådan virksomhed uden en korrekt planlægning af æteren og uden at efterstræbe øget mangfoldighed, hvilket desuden er i strid med de koncessioner, som medlemsstaten har tildelt efter en udbudskonkurrence?
(5) Do Article 9 of Directive 2002/21 …, the second subparagraph of Article 5(2) and Article 7(3) of Directive 2002/20 …, and Article 4 of [Commission Directive 2002/77/EC of 16 September 2002 on competition in the markets for electronic communications networks and services], require the Member States to arrange for the cessation, at least as from 25 July 2003 (see Article 17 of the Authorisation Directive), of a situation of de facto use of frequencies (use of facilities without grant of rights or authorisations issued following a selection procedure), on the basis of the broadcasting system already in place, so that broadcasting cannot be undertaken where there is no proper planning in regard to matters concerning the airwaves and no logical increase in pluralism, in contravention of rights awarded by the Member State following a public procedure?
6) Kunne og kan den undtagelse, der er fastsat i artikel 5, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 2002/20[…] og artikel 4 i direktiv 2002/77[…], kun påberåbes af medlemsstaten med henvisning til hensynet til en alsidig nyhedsformidling og for at garantere formålet om kulturel og sproglig diversitet, og ikke med henvisning til og til fordel for de virksomheder, der driver net, som overskrider de grænser i antitrustbestemmelserne, der allerede er fastsat i den nationale lovgivning?
(6) Is the derogation in the second subparagraph of Article 5(2) of Directive 2002/20 …, and in Article 4 of Directive 2002/77 …, available to be relied on by the Member State solely in order to protect pluralism of information and to guarantee the protection of cultural or linguistic diversity and not in favour of operators of networks in breach of the antitrust limits laid down in national competition legislation?
4) Er den procedure med henblik på tildeling af brugsrettigheder, der er fastsat i artikel 9 i [Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet)] og i tilladelsesdirektivets artikel 5, som bestemmer, at sådanne procedurer skal være åbne, ikkediskriminerende og transparente (artikel 5) og skal bygge på objektive, transparente, ikkediskriminerende og forholdsmæssige kriterier (artikel 9), til hinder for en ordning med generelt samtykke som den, der er fastsat i national ret (artikel 23, stk. 5, første punktum, i lov nr. 112/2004) som — idet der i loven er givet tilladelse til at de såkaldte »overskydende net«, der ikke er udvalgt efter en udbudskonkurrence, fortsætter deres sendevirksomhed — har til virkning at påvirke andre virksomheders rettigheder i henhold til fællesskabsretten (artikel 17, stk. 2, i direktiv 2002/20/EF) […] derved, at sidstnævnte virksomheder bliver udelukket fra muligheden for at drive virksomhed, selv om de har vundet udbudskonkurrencen?
(4) Do Article 9 of [Directive 2002/21/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services (Framework Directive)] and Article 5 of the Authorisation Directive providing for transparent and nondiscriminatory public procedures (Article 5) conducted on the basis of objective, transparent, nondiscriminatory and proportionate criteria (Article 9) preclude a system providing for general authorisation under national law (Article 23(5) of Law No 112/2004); by permitting the continued operation, under that system of networks in breach of limits and not selected under a competitive procedure, do those provisions ultimately impinge on the Community-law rights under (Article 17(2) of Directive 2002/20 …) of other undertakings which are prevented from operating even though they have been successful in competitive procedures?
7) Skal medlemsstaten for at kunne gøre brug af undtagelsen i artikel 5 i direktiv 2002/20[…] oplyse, hvilket formål der faktisk forfølges med den nationale undtagelsesbestemmelse?
(7) attendant accentuating of the scarcity of available frequencies owing to the existence of analogue and digital transmission in parallel (simulcast)?
at processen med henblik på overgang til et digitalt jordbaseret system bliver startet, opstår en risiko for at forværre manglen på disponible frekvenser, hvilket skyldes, at den analoge og digitale radio-/tv-spredning foregår parallelt (simulcast)?
In order to benefit from the derogation under Article 5 of Directive 2002/20 …, does the Member State have to indicate the objectives actually pursued by the national derogatory rules?
8) Kan denne undtagelse, bortset fra det tilfælde, der vedrører koncessionshaveren for public service-tv (RAI i Italien), også finde anvendelse til fordel for private operatører, som ikke har vundet en udbudskonkurrence, og på bekostning af virksomheder, der derimod i overensstemmelse med reglerne er blevet tildelt en koncession efter afholdelse af en udbudskonkurrence?
May that derogation be applied, in addition to the case of the concessionary of the public broadcasting service (RAI in Italy), in favour also of private operators who have been unsuccessful in competitive procedures and to the detriment of undertakings who may have duly been granted rights following a competitive procedure?
10) Sikres hensynet til en alsidig nyhedsformidling og en effektiv konkurrence på området for radio-/tv-spredning, som er garanteret i fællesskabsretten, i en national ordning, der — som den, der er fastsat i lov nr. 112/2004 — fastsætter en ny grænse på 20% af ressourcerne i forbindelse med et nyt og meget omfattende kriterium [det såkaldte SIC, der er fastsat i artikel 2, litra g), og artikel 15, stk. 1, i lov nr. 112/2004], og som også omfatter virksomhed, der ikke er relevant for alsidig nyhedsformidling, når »det relevante marked« i antitrustbestemmelser normalt defineres ud fra en sondring mellem forskellige markeder på området for radio-/tv-spredning for på den måde at skelne mellem betalingstv og ikke betalings-tv, der opererer via jordbaserede transmissionsteknologier (jf. eksempelvis Kommissionens beslutning [af 21.3.2000, hvorved en fusion erklæres forenelig med fællesmarkedet, sag nr.]
(10) Lastly, is the pluralism of sources of information and of competition in the broadcasting sector, which is guaranteed by European law, secured by national rules, such as Law No 112/2004 providing for a new limit of 20 per cent of resources linked to a new very wide criterion (the ICS — integrated communications system — Article 2(g) and Article 15 of Law No 112/2004).
COMP/JV.37, BSKYB/Kirch-PayTV, [på grundlag af Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser], Merger Procedure 21/03/2000 og [Komissionens beslutning af 2.4.2003, hvorved en fusion erklæres forenelig med fællesmarkedet og med EØS-aftalen, sag nr.] COMP/M.2876-NEWSCORP/TELEPIU, [på grundlag af] forordning (EØF) nr. 4064/89, Merger Procedure 2/4/2003)?«
This criterion also brings in activities which do not affect media pluralism, whereas under antitrust law the “relevant market” is constructed normally by differentiating the markets in the broadcasting sector by drawing a distinction between pay/TV and non-pay TV operating via the airwaves (reference is made inter alia to [Commission Decision of 21 March 2000 declaring a concentration to be compatible with the common market (Case No COMP/JV.
II — Indledende betragtninger om Domstolens kompetence til at prøve national lovgivnings forenelighed med grundlæggende rettigheder foranstaltninger er forenelige med de grundlæggende rettigheder.
II — Preliminary remarks on the jurisdiction of the Court to review national acts for their conformity with fundamental rights
I sit forslag til afgørelse i Konstantinidis-sagen udtrykte generaladvokat Jacobs det synspunkt, at enhver statsborger i en medlemsstat, der udøver økonomisk virksomhed i en anden medlemsstat, kan gøre beskyttelsen af sine grundlæggende rettigheder gældende som en del af fællesskabsretten:
Member State measures in order to assess their conformity with fundamental rights. In his Opinion in Konstantinidis, Advocate General Jacobs expressed the view that any national of one Member State who pursues an economic activity in another Member State may, as a matter of Community law, invoke the protection of his fundamental rights:
Med sit første spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, hvorledes EMRK’s artikel 10 skal fortolkes, og anmoder Domstolen om at gøre det klart, hvilke forpligtelser der påhviler medlemsstaterne i kraft af retten til ytringsfrihed og det dertil knyttede princip om et alsidigt medieudbud.
By its first question, the referring court seeks an interpretation of Article 10 of the ECHR and asks the Court of Justice to clarify the obligations that apply to the Member States by virtue of the right to freedom of expression and the corollary notion of pluralism of the media.
»Efter min opfattelse har en statsborger i fællesskabet, som i egenskab af arbejdstager eller selvstændig erhvervsdrivende i henhold til artikel 48, 52 eller 59 tager til en anden medlemsstat, ikke blot ret til at udøve sit erhverv eller arbejde og have de samme leve- og arbejdsvilkår som statsborgere i værtslandet; den pågældende har ligeledes lov til at gå ud fra, at han, lige meget hvor han tager hen for at tjene til livets ophold i Det Europæiske Fællesskab, vil blive behandlet i overensstemmelse med en fælles kodeks af grundlæggende værdier, især de, der er fastsat i den europæiske menneskerettighedskonvention.
‘In my opinion, a Community national who goes to another Member State as a worker or selfemployed person … is entitled not just to pursue his trade or profession and to enjoy the same living and working conditions as nationals of the host State; he is in addition entitled to assume that, wherever he goes to earn his living in the European Community, he will be treated in accordance with a common code of fundamental values, in particular those laid down in the European Convention of Human Rights.
Han er med andre ord berettiget til at sige »civis europeus sum« og påberåbe sig denne status over for enhver form for krænkelse af sine grund[læggende] rettigheder« 12.
In other words, he is entitled to say “civis europeus sum” and to invoke that status in order to oppose any violation of his fundamental rights.’ 12
Respekten for ytringsfriheden er et princip, som ligger til grund for Den Europæiske Union. Det betyder imidlertid ikke automatisk, at EF-Domstolen har kompetence til at prøve, om en medlemsstat har tilsidesat retten til ytringsfrihed.
Respect for freedom of expression constitutes a principle on which the European Union is founded.
Som Domstolen ved adskillige lejligheder har fastslået, har den kun kompetence til at prøve spørgsmålet, om nationale bestemmelser er forenelige med grundlæggende rettigheder, såfremt de er omfattet af fællesskabsrettens anvendelsesområde 11.
As the Court has held on numerous occasions, it only has power to examine the compatibility with fundamental rights of national rules which fall within the scope of Community law. 11
Der har tidligere været fremsat argumenter til støtte for at udvide Domstolens rolle ved afgørelsen af, om medlemsstaternes
Arguments have been made in the past to extend the role of the Court in reviewing
Med andre ord tilsluttede Domstolen sig ikke det synspunkt, at enhver tilsidesættelse af en grundlæggende rettighed for en statsborger fra en medlemsstat, som værtsmedlemsstaten gør sig skyldig
In other words, the Court did not endorse the view that any violation, by the host State, of a fundamental right of a national from another Member State may hamper the exercise of the right to free movement. Though I do not wish to propose
12 — Forslag til afgørelse fremsat den 9.12.1992 i sag C-168/91, dom af 30.3.1993, Sml. I, s. 1191, punkt 46.
12 — Case C-168/91 [1993] ECR I-1191, at paragraph 46.
CENTRO EUROPA 7 i, kan bringe udøvelsen af retten til fri bevægelighed i fare. Selv om jeg ikke vil foreslå Domstolen at ændre det synspunkt, som den har fastholdt gennem lang tid vedrørende dette spørgsmål, mener jeg, at tiden er moden til at præcisere denne retspraksis.
CENTRO EUROPA 7 that the Court reverse its long-established viewpoint in this matter, I believe that the time is ripe to introduce a refinement into this line of case-law.
I denne henseende er selve Den Europæiske Unions eksistens afhængig af respekten for grundlæggende rettigheder.
In that sense, the very existence of the European Union is predicated on respect for fundamental rights.
Beskyttelse af det »fælles kodeks« over grundlæggende rettigheder er således et væsentligt krav i EU’s retsorden.
Protection of the ‘common code’ of fundamental rights accordingly constitutes an existential requirement for the EU legal order.
Siden vedtagelsen af Amsterdamtraktaten har respekten for grundlæggende rettigheder været en formel retlig betingelse for medlemskab af Den Europæiske Union 13.
Since the adoption of the Treaty of Amsterdam, respect for fundamental rights is a formal legal requirement for membership of the European Union.
Artikel 6 EU, som ændret ved Amsterdamtraktaten, fastslår nu klart, at Unionen bygger på principperne om frihed, demokrati og respekt for menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet, der alle er principper, som medlemsstaterne har til fælles.
13Article 6 EU, as amended by that Treaty, now firmly proclaims that the Union is founded on the principles of liberty, democracy, respect for human rights and fundamental freedoms, and the rule of law, principles which are common to the Member States.
Artikel 7 EU fastsætter en mekanisme til at sanktionere medlemsstater, når der er en klar risiko for en grov tilsidesættelse af disse principper, hvorved det bekræftes, at respekten for grundlæggende rettigheder er en nødvendig betingelse for EU-medlemskab.
Article 7 EU sets out a mechanism for imposing sanctions on a Member State where there is a clear risk of a serious breach of those principles, thus confirming that respect for fundamental rights is an indispensable condition of EU membership.
På denne baggrund opfylder Domstolen sin rolle ved at sikre, at medlemsstaterne iagttager grundlæggende rettigheder i kraft af deres status som generelle retsprincipper 14.
Against this background, the Court fulfils its function of ensuring the observance, by the Member States, of fundamental rights as general principles of law.
I denne henseende skal der sondres mellem på den ene side kompetencen til at prøve enhver national foranstaltning i lyset af grundlæggende rettigheder og på den anden side kompetencen til at vurdere, om medlemsstaterne indrømmer et tilstrækkeligt niveau af beskyttelse af grundlæggende rettigheder for fuldt ud at opfylde deres forpligtelser som unionsmedlemmer.
14 In this respect, a distinction must be drawn between, on the one hand, jurisdiction to review any national measure in the light of fundamental rights and, on the other hand, jurisdiction to examine whether Member States provide the necessary level of protection in relation to fundamental rights in order to be able adequately to fulfil their other obligations as members of the Union.
Den første type prøvelse eksisterer endnu ikke og ligger ikke inden for Unionens aktuelle kompetencer.
The first type of review does not yet exist and is not within the Union’s current competences.
Den anden type prøvelse følger imidlertid logisk af selve den europæiske integrationsproces.
However, the second type of review flows logically from the nature of the process of European integration.
Den tjener til at sikre, at de grundlæggende betingelser er opfyldt for at sikre den korrekte funktion af EU’s retsorden og den effektive udøvelse af mange af de rettigheder, Europas
It serves to guarantee that the basic conditions are in place for the proper functioning of the EU legal order and for the effective exercise of many of the rights granted to European citizens.
Disse bestemmelser har ganske vist ikke til formål fællesskabsretligt at udvide anvendelsesområdet for de grundlæggende rettigheder i forhold til foranstaltninger, som iværksættes af medlemsstaterne.
Certainly, these provisions do not aim to extend the scope of application of fundamental rights, as a matter of EU law, to any Member State measure.
Det kan dog ikke nægtes, at de udtrykker det grundlæggende synspunkt, at respekten for grundlæggende rettigheder er uløseligt forbundet med EU’s retsorden, og at uden denne respekt ville
Yet, it cannot be denied that they give expression to the profound conviction that respect for fundamental rights is intrinsic in the EU legal order and that, without it, common action by and for the peoples of Europe would be unworthy
For god ordens skyld skal det nævnes, at de tre sidstnævnte sager vedrørte forpligtelsen for Fællesskabets institutioner til at respektere grundlæggende rettigheder.
For good measure, it should be noted that these last three cases concerned the obligation of Community institutions to respect fundamental rights.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-380/05 borgere er tillagt. Selv om graden af beskyttelse af de grundlæggende rettigheder på nationalt plan ikke behøver at være nøjagtig modsvarende den grad af beskyttelse, som gælder for grundlæggende rettigheder på unionsplan, skal der være en vis grad af ækvivalens for at sikre, at fællesskabsretten kan anvendes effektivt i den nationale retsorden.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-380/05 the same as the degree of protection of fundamental rights at the level of the European Union, there must be some measure of equivalence in order to ensure that the law of the Union can operate effectively within the national legal order.
Så længe beskyttelse af grundlæggende rettigheder i en medlemsstat ikke er groft uegnet i denne henseende, mener jeg imidlertid, at Domstolen kun skal vurdere spørgsmålet om nationale foranstaltningers forenelighed med grundlæggende rettigheder, i det omfang disse foranstaltninger falder inden for Domstolens kompetenceområde, således som det til dato er defineret i retspraksis 15.
as the protection of fundamental rights in a Member State is not gravely inadequate in that sense, I believe the Court should review national measures for their conformity with fundamental rights only when these measures come within the scope of application of the Court’s jurisdiction as defined in its caselaw to date. 15
Hvad angår den foreliggende sag foreslår jeg, at Domstolen holder sig til sin sædvanlige tilgangsvinkel.
As to the present case, I propose that the Court remain faithful to its conventional approach.
Det vil ikke sige, at den forelæggende rets første spørgsmål om ytringsfrihed er uden relevans.
This is not to say that the first question asked by the national court, as regards the right to freedom of expression, is devoid of relevance.
Derimod er dets relevans knyttet til spørgsmålet, om der er tale om begrænsning af den frie bevægelighed.
However, as we shall see, its relevance is auxiliary to the issue whether there has been a restriction of free movement.
Scenariet kan synes usandsynligt for en umiddelbar betragtning, men jeg vil ikke med det samme afvise tanken om, at der kan forekomme en grov og vedvarende overtrædelse af de grundlæggende rettigheder i en medlemsstat, hvorved det er umuligt for denne stat at opfylde mange af sine fællesskabsforpligtelser, og der reelt opstår en begrænsning af privatpersoners mulighed for fuldt ud at drage fordel af de rettigheder, fællesskabsretten tillægger dem.
The scenario may seem unlikely at first sight, but I do not discount, offhand, the idea that a serious and persistent breach of fundamental rights might occur in a Member State, making it impossible for that State to comply with many of its EU obligations and effectively limiting the possibility for individuals to benefit fully from the rights granted to them by EU law.
Det ville eksempelvis være vanskeligt at forestille sig unionsborgere gøre brug af deres ret til fri bevægelighed i en medlemsstat, som systematisk undlader at beskytte grundlæggende rettigheder.
For instance, it would be difficult to envisage citizens of the Union exercising their rights of free movement in a Member State where there are systemic shortcomings in the protection of fundamental rights.
Sådanne systematiske undladelser ville faktisk føre til en tilsidesættelse af reglerne om fri bevægelighed.
Such systemic shortcomings would, in effect, amount to a violation of the rules on free movement.
III — Omformulering af de præjudicielle spørgsmål
III — Rephrasing the questions referred for a preliminary ruling
Dette bringer mig til den forelæggende rets øvrige spørgsmål.
This brings us to the other questions asked by the national court.
Desværre er den måde,
Unfortunately,
15 — Jf. navnlig dom af 13.7.1989, sag 5/88, Wachauf, Sml. s. 2609, ERT-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 14, dom af 25.3.2004, sag C-71/02, Karner, Sml.
15 — See, in particular, Case 5/88 Wachauf [1989] ECR 2609; ERT, cited in footnote 14; Case C-71/02 Karner [2004] ECR I-3025; and Pupino, cited in footnote 14.
Jeg foreslår ikke, at enhver tilsidesættelse af grundlæggende rettigheder i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 6, stk. 2, EU, i sig selv udgør en tilsidesættelse af reglerne om fri bevægelighed.
My suggestion is not that any violation of fundamental rights within the meaning of Article 6(2) EU constitutes, of itself, an infringement of the rules on free movement.
Kun grove og vedvarende overtrædelser, som understreger problemet med systematisk undladelse af at beskytte grundlæggende rettigheder i
Only serious and persistent violations which highlight a problem of systemic nature in the protection of fundamental rights in the Member State at issue, would, in my view, qualify as violations of the rules on free movement, by virtue of the direct threat they would pose to the transnational dimension of European citizenship and to the integrity of the EU legal order. However, so long
En anden del af de præjudicielle spørgsmål kan af andre grunde ikke antages til realitetsbehandling.
Another part of the request for a preliminary ruling is inadmissible for a different reason.
I forbindelse med en præjudiciel sag er det afgørende, at den forelæggende ret definerer de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for dens spørgsmål, således at Domstolen kan give en brugbar fortolkning af de relevante fællesskabsbestemmelser 18. Som Domstolen fastslog i Telemarsicabruzzo-dommen, er dette »særligt påkrævet på konkurrenceområdet, hvor de faktiske og retlige omstændigheder ofte er indviklede « 19.
In the context of the preliminary ruling procedure, it is important that the referring court defines the factual circumstances of the questions it asks, so that the Court of Justice can give a useful interpretation of the relevant provisions of Community law.
Det forekommer mig, at når den forelæggende ret i sit andet spørgsmål beder om en fortolkning af traktatens konkurrenceregler, ønsker den primært en sådan fortolkning af artikel 86, stk. 1, EF i sammenhæng med artikel 82 EF.
It would seem that, where the referring court asks, by its second question, for an interpretation of the Treaty rules on competition, it does so primarily with a view to Article 86(1) EC, read in conjunction with Article 82 EC.