natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ifølge rammeafgørelsens artikel 2 er det en betingelse for at udstede en europæisk arrestordre med henblik på fuldbyrdelse af en straffedom eller en frihedsberøvende foranstaltning, at der er idømt en straf af en varighed på mindst fire måneder.
Where a European arrest warrant is issued for the purposes of executing a custodial sentence or detention order, the sentence involved must, under Article 2 of the Framework Decision, be of at least four months’ duration.
Artikel 2 indeholder en liste over 32 lovovertrædelser, for hvilke den europæiske arrestordre skal fuldbyrdes, såfremt lovovertrædelsen ifølge lovgivningen i den medlemsstat, som har udstedt arrestordren, kan straffes med frihedsstraf af en maksimal varighed på mindst tre år, selv om de pågældende forhold ikke er strafbare i den fuldbyrdende medlemsstat.
Article 2 of the Framework Decision also lists 32 offences, in respect of which, if they are punishable in the issuing Member State by a custodial sentence for a maximum period of at least three years, the European arrest warrant must be executed even if the facts in question are not punishable in the executing Member State.
For andre lovovertrædelser kan den fuldbyrdende medlemsstat gøre overgivelse af den person, den europæiske arrestordre vedrører, betinget af, at lovovertrædelsen er strafbar ifølge begge medlemsstaters lovgivning.
In the case of other offences, the executing Member State can make the surrender of the person requested conditional upon dual criminality.
Denne fakultative grund til at afslå fuldbyrdelse suppleres af rammeafgørelsens artikel 5, nr. 3, som finder anvendelse, hvis der er udstedt en europæisk arrestordre med henblik på retsforfølgning.
That ground for optional nonexecution is supplemented by Article 5(3) of the Framework Decision, which applies where the European arrest warrant is issued for the purposes of prosecution.
Ifølge denne bestemmelse kan overgivelsen af den person, som arrestordren vedrører, såfremt denne er statsborger i eller bosat i den fuldbyrdende medlemsstat, gøres betinget af, at den pågældende efter at være blevet hørt overføres til denne medlemsstat for dér at afsone den straf eller den anden frihedsberøvende foranstaltning, han er blevet idømt i den udstedende stat.
Under that provision, surrender of the requested person may be made subject to the condition that, where the person is a national or resident of the executing Member State, he must, after being heard, be returned to that State in order to serve there the custodial sentence or detention order passed against him in the issuing Member State.
Rammeafgørelsens artikel 3 og 4 vedrører henholdsvis de obligatoriske og fakultative grunde til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre. Artikel 4, nr. 6, bestemmer:
Articles 3 and 4 of the Framework Decision lay down, respectively, the grounds for mandatory nonexecution of the European arrest warrant and the grounds for optional nonexecution.
Rammeafgørelsen fastsætter endvidere rettighederne for den person, som arrestordren vedrører.
The Framework Decision also sets out the rights of the requested person.
Ifølge artikel 11 informerer den fuldbyrdende judicielle myndighed den pågældende om bl.a. muligheden for at give samtykke til at blive overgivet til den udstedende medlemsstats judicielle myndighed (herefter »den udstedende judicielle myndighed«).
Under Article 11 of the Framework Decision, that person must be informed by the executing judicial authority, for example, that he has the possibility of consenting to his surrender to the judicial authority of the issuing Member State (‘the issuing judicial authority’).
Dette samtykke skal afgives til den fuldbyrdende judicielle myndighed på sådanne vilkår, at det fremgår, at det er afgivet frivilligt, og den pågældende person har ret til juridisk bistand og i givet fald en tolk.
That consent must be given before the executing judicial authority, in such a way as to show that it has been given voluntarily, and the person concerned has the right to be assisted by legal counsel and, where appropriate, by an interpreter.
Samtykket føres til protokols og kan i princippet ikke tilbagekaldes 7.
Such consent is formally recorded and, in principle, may not be revoked.
hvis den europæiske arrestordre er udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en straffedom eller en anden frihedsberøvende foranstaltning, og den eftersøgte opholder sig i, er statsborger i eller bosat i den fuldbyrdende medlemsstat, og denne medlemsstat forpligter sig til selv at fuldbyrde straffen eller den anden frihedsberøvende foranstaltning i henhold til sin nationale lovgivning.«
7 if the European arrest warrant has been issued for the purposes of execution of a custodial sentence or detention order, where the requested person is staying in, or is a national or a resident of the executing Member State and that State undertakes to execute the sentence or detention order in accordance with its domestic law.’
7 — Rammeafgørelsens artikel 11 og 13.
7 — Articles 11 and 13 of the Framework Decision.
Den eftersøgte overgives snarest muligt til den udstedende judicielle myndighed og senest ti dage efter, at den endelige afgørelse om at fuldbyrde den europæiske arrestordre er truffet.
The requested person is to be surrendered as soon as possible to the issuing judicial authority and no later than 10 days after the final decision on the execution of the European arrest warrant.
Hvis den pågældende allerede er dømt for en anden overtrædelse end den, der ligger til grund for den europæiske arrestordre, kan den fuldbyrdende judicielle myndighed udsætte overgivelsen, for at vedkommende kan afsone sin straf i den fuldbyrdende medlemsstat 8.
However, if the person concerned has already been sentenced for an act other than that referred to in the European arrest warrant, the executing judicial authority may postpone the surrender so that the person may serve his sentence in the executing Member State. 8
I henhold til rammeaftalens artikel 15 træffer den fuldbyrdende judicielle myndighed afgørelse om overgivelse af den pågældende inden for de frister og på de betingelser, der er fastsat i rammeafgørelsen.
Under Article 15 of the Framework Decision, the executing judicial authority is to decide, within the timelimits and in accordance with the conditions defined in the Framework Decision, whether the person is to be surrendered.
I samme artikel hedder det, at hvis den fuldbyrdende judicielle myndighed finder, at de oplysninger, den udstedende medlemsstat har fremsendt, ikke er tilstrækkelige, anmoder den om straks at få de nødvendige supplerende oplysninger.
Under that provision, if the executing judicial authority finds the information communicated by the issuing Member State insufficient, it may ask it to provide supplementary information as a matter of urgency.
Artikel 17 fastsætter frister og procedurer i forbindelse med afgørelsen om fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre. Artikel 17 bestemmer:
Article 17 of the Framework Decision lays down the timelimits and procedures for the decision to execute the European arrest warrant. It provides:
En europæisk arrestordre behandles og fuldbyrdes som hastesag.
A European arrest warrant shall be dealt with and executed as a matter of urgency.
Artikel 4, nr. 6, i rammeafgørelsen er i tysk ret gennemført forskelligt for tyske og udenlandske statsborgere.
Article 4(6) of the Framework Decision has been transposed into German law by means of provisions which vary according to whether the person concerned is a German national or a foreign national.
I de tilfælde, hvor den eftersøgte giver sit samtykke til overgivelse, bør der træffes endelig afgørelse om fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre senest ti dage efter, at dette samtykke er givet.
In cases where the requested person consents to his surrender, the final decision on the execution of the European arrest warrant should be taken within a period of 10 days after consent has been given.
I andre tilfælde bør der træffes endelig afgørelse om fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre senest 60 dage efter anholdelsen af den eftersøgte.
In other cases, the final decision on the execution of the European arrest warrant should be taken within a period of 60 days after the arrest of the requested person.
For tyske statsborgere gælder § 80, stk. 3, i lov af 23. december 1982 om international retshjælp i kriminalsager (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen), som ændret ved lov om den europæiske arrestordre (Europäisches Haftbefehlsgesetz) af 20. juli 2006 9.
The situation of German nationals is governed by Paragraph 80(3) of the Law on international mutual legal assistance in criminal matters (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen) of 23 December 1982, as amended by the Law on the European arrest warrant (Europäisches Haftbefehlsgesetz) of 20 July 2006.
Bestemmelsen er affattet således:
9 That provision reads as follows:
8 — Rammeafgørelsens artikel 23 og 24.9 — BGBl. 2006 I, s. 1721, herefter »IRG«.
8 — Articles 23 and 24 of the Framework Decision.9 — BGBl. 2006 I, p.
»Udlevering af en tysk statsborger til fuldbyrdelse af straf er kun tilladt, når domfældte efter domstolens belæring, der tilføres retsbogen, samtykker heri. […]« for udlændinges vedkommende sondrer mellem statsborgere fra andre medlemsstater og statsborgere fra tredjelande, blev vedtaget efter Bundesverfassungsgerichts (Tyskland) afgørelse af 18. juli 2005, hvori den erklærede den tidligere lov for forfatningsstridig, fordi loven indebar en uforholdsmæssig indskrænkning af tyske statsborgeres grundlæggende ret til at nægte udlevering 10.
‘The extradition of a German national for the purposes of execution of sentence is permitted only if the requested person consents (such being minuted by the judge) after being informed of his rights …’ regard to foreign nationals between nationals of other Member States and those of third States, were adopted following a judgment of the Bundesverfassungsgericht (Federal Constitutional Court) (Germany) of 18 July 2005, declaring the earlier law to be unconstitutional on the ground that it infringed, in a disproportionate manner, the fundamental right of every German not to be extradited. 10
For udlændinge gælder derimod IRG’s § 83b, stk. 2, uanset om de er statsborgere i en anden medlemsstat eller en tredjestat. Bestemmelsen har følgende ordlyd:
The situation of foreign nationals, whether nationals of another Member State or of a third State, is governed by Paragraph 83b(2) of the IRG.
»Tilladelse til udlevering af udlændinge, der har deres sædvanlige ophold i indlandet, kan desuden afslås, når
‘Authorisation to extradite a foreign national who has his habitual residence in Germany may in addition be refused, if
Med hensyn til proceduren anfører den forelæggende ret, at afgørelsen om fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre, der er udstedt vedrørende en udenlandsk statsborger, træffes af Generalstaatsanwaltschaft 11, såfremt den pågældende person ikke har givet sit samtykke til at blive overgivet, og at denne beslutning kan prøves af Oberlandesgericht.
At a procedural level, the referring court states that the decision to execute a European arrest warrant issued against a foreign national is taken, where the person does not consent to his surrender, by the Generalstaatsanwaltschaft 11 and that that decision is subject to review by the Oberlandesgericht.
Retten i Bydgoszcz (Polen) har ved en europæisk arrestordre, udstedt den 18. april 2007, anmodet de tyske judicielle myndigheder om overgivelse af Szymon Kozlowski
A request for the surrender of Mr Kozłowski was submitted to the German judicial authorities pursuant to a European arrest warrant issued on 18 April 2007 by the
Der kan ved lov fastsættes undtagelsesbestemmelser vedrørende udleveringer til en medlemsstat i Den Europæiske Union eller til en international domstol, såfremt der er sikkerhed for, at retsstatsprincipper overholdes.«
The law may provide otherwise for extraditions to a member state of the European Union or to an international court, provided that the rule of law is observed.’
Den forelæggende ret har præciseret, at disse bestemmelser, som stiller tyske statsborgere gunstigere end udlændinge og ikke
The national court points out that those provisions, in so far as they favour German nationals and make no distinction with
KOZŁOWSKI til fuldbyrdelse af den frihedsstraf på fem måneder, som han blev idømt ved endelig dom.
Regional Court, Bydgoszcz (Poland), for the purposes of the execution of a five-month prison sentence imposed by a judgment which has become final.
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at Szymon Kozłowski ifølge de tyske domme, hvorved han blev fundet strafskyldig, er ugift og barnløs.
The referring court states that, according to the judgments convicting Mr Kozłowski, he is unmarried and childless.
Han behersker kun i meget begrænset omfang, for ikke at sige slet ikke, det tyske sprog og har været alkoholiker siden 2002.
He has little or even no knowledge of German and has been an alcoholic since 2002.
Han er vokset op i Polen.
He grew up in Poland.
Han har efter endt skolegang været i lære som kok og arbejdet som kok indtil slutningen af 2003.
Following his schooling, he trained as a chef and worked as such until the end of 2003.
Szymon Kozłowski modtog arbejdsløshedsunderstøttelse i Polen i et år på ca. 100 EUR pr. måned.
For approximately one year Mr Kozłowski drew unemployment benefit of roughly EUR 100 per month. His last place of residence in Poland was Sosno, in Województwo kujawsko pomorskie (KujawskoPomorskie Province).
Af dommen af 27. juli 2006 fremgår det, at Szymon Kozłowski i februar 2005 rejste til Tyskland for at arbejde.
According to the judgment of 27 July 2006, Mr Kozłowski went to Germany in February 2005 in order to take up work.
Han har af og til arbejdet inden for byggebranchen og opholdt sig — med en enkelt afbrydelse i julen — i Tyskland, indtil han blev pågrebet den 10. maj 2006.
He was employed on an occasional basis on building sites and stayed in Germany until his arrest on 10 May 2006, with one interruption over the Christmas holiday period.
Szymon Kozłowski har ikke givet sit samtykke til at blive overgivet. Den fuldbyrdende judicielle tyske myndighed, Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart (anklagemyndigheden i Stuttgart), meddelte ham den 18. juni 2007, at den ikke ville fremføre nogen grund til at afslå fuldbyrdelse.
Mr Kozłowski did not consent to his surrender.
Ifølge denne myndighed havde Kozlowski ikke sædvanligt ophold i Tyskland, og hans gentagne ophold i denne medlemsstat igennem forskellige perioder havde han alene udnyttet til at supplere den lave polske arbejdsløshedsunderstøttelse og forældrenes bidrag gennem kriminelle handlinger.
According to that authority, Mr Kozłowski’s habitual residence was not in Germany and his regular visits to that Member State had the sole purpose of adding the amounts earned from the committing of crimes to the limited unemployment benefits received in Poland and to the material assistance provided by his parents.
Generalstaatsanwaltschaft fandt heller ikke, at der var grund til, at den indledte grundige og tidskrævende undersøgelser af hvor, hvornår, hos hvem og med hvilket formål den domfældte har opholdt sig. Derfor har Generalstaatsanwaltschaft anmodet Oberlandesgericht om at give tilladelse til fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre.
The Generalstaatsanwaltschaft also considered that it was not for it to engage on its own initiative in the meticulous and time-consuming investigation of where, when, with whom and for what purpose the requested person had stayed.
Af dommen af 25. januar 2007 fremgår det imidlertid, at Szymon Kozłowski i flere omgange fra januar 2005 havde opholdt sig i Tyskland, men i øvrigt var blevet forsørget af sine forældres familie.
On the other hand, according to the judgment of 25 January 2007, the defendant had visited Germany on numerous occasions since January 2005 but had otherwise been looked after by his parents’ family.
Ved afhøringen fremkom det, at hans mål var at komme til Tyskland og finde arbejde for at få penge til de advokatomkostninger, der var knyttet til den sag, som gav anledning til udstedelsen af den europæiske arrestordre.
At his hearing, he stated that he had intended to go to Germany to find work there in order to pay the lawyers’ fees for the case in which the European arrest warrant had been issued.
Han forklarede endvidere, at han kom i dårligt selskab.
He also stated that he had fallen into bad company and wished to remain in Germany following his release.
GENERALADVOKAT BOTS STILLINGTAGEN — SAG C-66/08
VIEW OF MR BOT — CASE C-66/08 ting crimes, meaning that the lawfulness of his stay in Germany was unclear, and
III — Den præjudicielle forelæggelse er uvist, om han havde lovligt ophold i Tyskland.
III — The reference for a preliminary ruling
Oberlandesgericht har anført, at den skal tage stilling til de følgende to spørgsmål.
The Oberlandesgericht points out that it is confronted with the following two questions.
Den skal for det første afgøre, om Szymon Kozłowski havde eller har sædvanligt ophold på tysk område.
First, it has to determine whether Mr Kozłowski’s habitual residence was in German territory and whether it is still situated there.
Såfremt dette spørgsmål besvares benægtende, skal Oberlandesgericht fastslå, at fuldbyrdelse af arrestordren var lovlig, eftersom alle øvrige betingelser i henhold til tysk ret var opfyldt.
If that question were to be answered in the negative, it would allow execution of the European arrest warrant, since all the other conditions required under German law in that regard are satisfied.
Såfremt spørgsmålet besvares bekræftende, skal Oberlandesgericht annullere Generalstaatsanwaltschafts afgørelse, hvorefter der ikke foreligger nogen grunde til at afslå anmodningen om udlevering, fordi der til grund for denne afgørelse ligger formodningen om, at Szymon Kozlowski ikke har sædvanligt ophold i indlandet.
If, on the other hand, the question were to be answered affirmatively, the Oberlandesgericht would have to set aside the decision of the Generalstaatsanwaltschaft not to invoke the grounds for nonexecution, since it is the lack of habitual residence in Germany which underlies that decision.
For det andet rejser den forelæggende ret spørgsmålet om overensstemmelsen af tysk ret, der gennemfører rammeafgørelsens artikel 4, nr. 6, med princippet om forbud mod forskelsbehandling.
Secondly, the referring court asks whether the German law transposing Article 4(6) of the Framework Decision is compatible with the principle of nondiscrimination.
Den nationale ret ønsker navnlig, at Domstolen tager stilling til spørgsmålet, om det er lovligt — og i givet fald i hvilket omfang — at sondre mellem indenlandske statsborgere og udenlandske statsborgere, som er unionsborgere.
In particular, it would like the Court to rule on the question whether — and, if so, to what extent — it is possible to make a distinction between German nationals and foreign nationals who are citizens of the European Union.
På baggrund af disse betragtninger har Oberlandesgericht forelagt Domstolen følgende to spørgsmål:
It is in view of the foregoing that the Oberlandesgericht asks the Court the following two questions:
— Szymon Kozlowski har afbrudt sit ophold i Tyskland i julen 2005, eventuelt i juni 2005, samt i februar og marts 2006.
— the interruptions of Mr Kozłowski’s stay in Germany during the 2005 Christmas holidays, possibly even in June 2005, and in February and March 2006;
»1) Kan en antagelse om, at en person »opholder sig« eller er »bosat« i en medlemsstat som omhandlet i artikel 4, nr. 6, i [rammeafgørelsen], ikke opretholdes, såfremt den berørte person:
‘(1) Do the following facts preclude the assumption that a person is a “resident” of, or is “staying” in, an [executing] Member State in the sense of Article 4(6) of the [Framework Decision]:
— Mere end tre måneder efter at være rejst ind i Tyskland havde Szymon Kozlowski stadig ikke nogen beskæftigelse i Tyskland, men forsørgede sig hovedsageligt ved at begå lovovertrædelser, hvorfor det a) ikke uden afbrydelse har opholdt sig i den [fuldbyrdende] medlemsstat
— the fact that Mr Kozłowski, more than three months after his entry to Germany, did not carry out any paid work there and earned his living essentially by commit- his stay in the Member State [of execution] has not been uninterrupted;
IV — Gennemgang b) ikke opholder sig i medlemsstaten [i overensstemmelse med den nationale lovgivning om udlændinges indrejse og ophold] c) udøver kriminel virksomhed i den pågældende medlemsstat og/eller
IV — Analysis his stay there does not comply with the national legislation on residence of foreign nationals;
Jeg foreslår Domstolen først at behandle den forelæggende rets andet spørgsmål.
I propose that the Court consider, first, the second question referred by the national court.
En gennemgang af de præjudicielle spørgsmål i denne rækkefølge er efter min mening begrundet ved, at hvis Domstolen skulle besvare det andet spørgsmål således, at princippet om forbud mod forskelsbehandling er til hinder for udlevering af en statsborger fra en anden medlemsstat end Forbundsrepublikken Tyskland, såfremt vedkommende ikke har givet sit samtykke, mens en tysk statsborgers manglende samtykke udelukker en sådan udlevering, vil det første spørgsmål blive uden genstand.
Consideration of the questions referred for a preliminary ruling in this order is justified, in my opinion, by the fact that, were the Court to hold in response to the second question that the principle of nondiscrimination precludes the surrender against his will of a national of a Member State other than the Federal Republic of Germany, given that the lack of consent by a German national rules out such surrender, the first question would not call for a reply.
d) er fængslet i den pågældende medlemsstat?
(d) he is in detention there serving a custodial sentence?
A — Om det andet præjudicielle spørgsmål
A — The second question referred for a preliminary ruling
Den forelæggende ret anmoder med sit andet spørgsmål Domstolen om at tage stilling til overensstemmelsen med fællesskabsretten af den forskellige behandling i henhold til den tyske lovgivning af tyske statsborgere og statsborgere fra de andre medlemsstater med hensyn til virkningerne af manglende samtykke fra den person, som en europæisk arrestordre vedrører.
By its second question, the national court is asking the Court to rule on the conformity with Community law of the difference in treatment provided for by German legislation between German nationals and nationals of other Member States, regarding the effect of the lack of consent of the requested person.
Den forelæggende ret stiller dette spørgsmål, fordi det i IRG’s § 80, stk. 3, er bestemt, at fuldbyrdelsen af en europæisk arrestordre, der vedrører en tysk statsborger,
It asks this question because, under Paragraph 80(3) of the IRG, a European arrest warrant concerning a German national may not be executed if that person does not
2) Er en gennemførelse af artikel 4, nr. 6, i rammeafgørelsen […], således at udlevering af [d]en [fuldbyrdende] medlemsstats egne statsborgere til fuldbyrdelse af straf mod deres vilje altid er ulovlig, hvorimod statsborgere fra andre medlemsstater efter myndighedernes skøn kan udleveres mod deres vilje, forenelig med unionsretten, navnlig med princippet om forbud mod forskelsbehandling og om unionsborgerskab i medfør [af] artikel 6, stk. 1, EU, sammenholdt med artikel 12 EF og 17 EF ff., og i bekræftende fald, skal de nævnte principper i det mindste tages i betragtning ved udøvelsen af dette skøn?«
(2) Is transposition of Article 4(6) of the [Framework Decision] in such a way that the extradition of a national of the [executing] Member State against his will for the purpose of execution of sentence is always impermissible, whereas extradition of nationals of other Member States against their will can be authorised at the discretion of the authorities, compatible with Union law, in particular with the principle of nondiscrimination and with Union citizenship under Article 6(1) EU, read in conjunction with Articles 12 EC and 17 EC et seq., and, if so, are those principles at least to be taken into account in the exercise of that discretion?’