natgillin/translations-raw huggingface dataset:
ved at have givet indtryk af, at en mærkevare havde særlige egenskaber, når alle lignende levnedsmidler har de samme egenskaber, i det konkrete tilfælde ved at anføre, at mælk hverken indeholdt tilsætningsstoffer eller konserveringsmidler, og
The dispute in the main proceedings failed, in the advertising for the product, to use in a clearly visible manner a description of the foodstuff 'thereby misleading consumers as to the nature of the foodstuff, having in the present case described the product as pasteurised whole fresh milk'.
Selskabet English Shop Wholesale SA (herefter »ESW«), Anderlecht (Belgien), indfører levnedsmidler fra Storbritannien, som sælges i detailhandel i Belgien til en kundekreds, der består af EF-tjenestemænd.
English Shop Wholesale SA ('ESW), established in Anderlecht, Belgium, imports foodstuffs from Great Britain for retail sale in Belgium where its clientele consists of European civil servants.
ved i en reklame for levnedsmidlet at have undladt at benytte en tydelig benævnelse for varen, »således at forbrugeren bliver vildledt med hensyn til, hvilken type levnedsmiddel der er tale om, i det konkrete tilfælde ved at have benyttet produktbenævnelsen frisk pasteuriseret sødmælk«.
Since Mrs Bellamy has applied to have the judgment in default set aside and has contended that the provisions of national law on the basis of which she was charged are contrary to Article 28 EC, the Tribunal de Première Instance de Bruxelles has decided to stay proceedings and to refer a number of questions to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Christina Bellamy har begæret udeblivelsesdommen genoptaget og har anført, at
A judgment in default was delivered by the Tribunal de première instance de Bruxelles on 9 December 1998 against Mrs Bellamy, the director of ESW, in particular, for having, in contravention of the 1980 and 1985 Decrees:
De præjudicielle spørgsmål
The first question
Første spørgsmål
Member States.
Direktiv 79/112 har således til formål at tilnærme medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger.
Directive 79/112 seeks to approximate the laws of the Member States on labelling and presentation of foodstuffs for sale to the ultimate consumer.
Med sit første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 28 EF er til hinder for nationale bestemmelser som dem, der er indeholdt i artikel 3, nr. 2, i anordningen af 1985, og i givet fald om sådanne bestemmelser kan være begrundede i henhold til artikel 30 EF.
By its first question, the national court is essentially asking whether Article 28 EC precludes the application of a national rule such as that laid down in Article 3(2) of the 1985 Decree and, if so, whether such a rule may be justified under Article 30 EC.
Som Kommissionen har anført, udgør en national bestemmelse, der korrekt gennemfører en fællesskabsnorm, der harmoniserer nationale bestemmelser om beskyttelse af forbrugerne mod vildledning gennem konkret afgrænsede handlinger, ikke en hindring af den frie bevægelighed i strid med artikel 28 EF.
As the Commission has pointed out, a national legislative provision which correctly transposes a Community rule harmonising the national rules on consumer protection against misleading practices by means of specifically-defined measures does not constitute an obstacle to free movement contrary to Article 28 EC.
Det bemærkes, at Rechtbank van eerste aanleg te Gent (Belgien) allerede tidligere - i en retssag om anvendelsen af de samme nationale bestemmelser på brød, der lovligt fremstilles i en anden medlemsstat — har forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål om fortolkningen af EF-traktatens artikel 30 og 36.
It must be observed that, in the context of proceedings concerning the application of the same national rule to bread lawfully manufactured in another Member State, the Rechtbank van eerste aanleg te Gent (Court of First Instance, Ghent), Belgium, referred a question to the Court for a preliminary ruling on the interpretation of Articles 30 and 36 of the EC Treaty.
I dommen af 14. juli 1994, Van der Veldt (sag C-17/93) har Domstolen således allerede taget stilling til, om disse artikler er til hinder for nationale bestemmelser som dem, der er omhandlet i hovedsagen.
In its judgment in Case C-17/93 Van der Veldt the Court has, therefore, already considered whether those articles preclude a national rule such as that in point in the main proceedings.
Med den anden del af det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 28 EF er til hinder for en national bestemmelse, som den, der er indeholdt i artikel 5 i anordningen af 1980, der kræver, at enhver reklame for levnedsmidler tydeligt skal anvende en eventuelt ved lov eller andre bestemmelser fastsat benævnelse for varen, hvis en undladelse af at anvende denne benævnelse vil kunne vildlede forbrugeren, og i givet fald om en sådan bestemmelse kan være begrundet i henhold til artikel 30 [EF].
By the second part of its third question the national court is essentially asking whether Article 28 EC precludes a national rule, such as Article 5 of the 1980 Decree, which imposes an obligation to use in all advertising material such a description of a foodstuff as may be provided by law or regulation, where the omission of that description might mislead the consumer and, should that be the case, whether such a rule may be justified under Article 30 EC.
Da der i den foreliggende sag ikke er fremført noget argument, der kan rejse tvivl om Domstolens svar i Van der Veldt-dommen, skal i denne sag gives det samme svar.
Since no arguments have been advanced in the present case which are capable of casting doubt on the answer given by the Court in the judgment in Van der Veldt, a ruling must be given in the same terms.
Under hensyn til svaret på det første spørgsmål og i betragtning af, at den forelæggende ret ikke over for Domstolen har forklaret, hvorledes dette spørgsmål adskiller sig fra det første, er det ikke nødvendigt at besvare det andet spørgsmål.
In that regard, it must be borne in mind that in order for the Court, where it has been asked for a preliminary ruling, to provide an interpretation of Community law which will be of use to the national court, the order for reference must contain information on the factual context in which the disputed national rule has been or is to be applied.
Det bemærkes, at det er nødvendigt, for at Domstolen — når den har fået forelagt et præjudicielt spørgsmål — kan nå frem til en fortolkning af fællesskabsretten, som kan anvendes af den nationale ret, at forelæggelsesafgørelsen indeholder oplysninger om de faktiske omstændigheder, hvorpå den omtvistede nationale regel er blevet anvendt eller skal anvendes.
In light of the answer to the first question and in view of the fact that the national court has not provided the Court with any explanation as to how this question may be distinguished from the first one, there is no need to give a ruling on the second question.
Med den første del af det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 28 EF er til hinder for en national bestemmelse som den, der er indeholdt i artikel 4, stk. 2, i anordningen af 1980, der forbyder at give indtryk af, at en mærkevare har særlige egenskaber, når alle lignende levnedsmidler har de samme egenskaber, og i
By the first part of its third question, the national court is essentially asking whether Article 28 EC precludes a national rule such as that laid down in Article 4(2) of the 1980 Decree, which prohibits giving the impression that the branded product possesses particular qualities when in fact all similar foodstuffs have such qualities and, if so, whether such a rule may be justified under Article 30 EC.
I denne sag har den forelæggende ret kun oplyst, at de i hovedsagen omtvistede nationale bestemmelser er blevet anvendt i en straffesag, hvori Christina Bellamy er tiltalt for »ved i en reklame for levnedsmidlet at have undladt at benytte en tydelig benævnelse for varen, således at forbrugeren bliver vildledt med hensyn til, hvilken type levnedsmiddel der er tale om, i det konkrete tilfælde ved at have benyttet
That description of the offence with which Mrs Bellamy is charged fails to clarify the situation sufficiently for the Court to be able to give the national court an answer which will be of use to it.
et svar, der kan anvendes af den forelæggende ret.
Such a rule is likely to hinder trade between Member States and cannot be regarded as justified under Article 30 EC on the ground of protecting public health.
Under disse omstændigheder ser Domstolen sig ikke i stand til at give et anvendeligt svar på den anden del af det tredje spørgsmål,
Article 28 EC does not preclude a national rule which prohibits giving the impression that the branded product possesses particular qualities when in fact aü similar foodstuff s display the same qualities'
Imidlertid giver denne beskrivelse af den overtrædelse, som Christina Bellamy er tiltalt for at have begået, langt fra tilstrækkelige oplysninger til, at Domstolen er i stand til at give
Advocate General P. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Third Chamber on 16 January 2001.
Det hedder i domskonklusionen:
He proposed that that the Court should reply as follows:
Sådanne bestemmelser kan begrænsesamhandelen mellem medlemsstaterne og kan ikke ifølge artikel 30 EF anses for begrundede i hensynet til beskyttelse af den offentlige sundhed.
Article 28 EC precludes the application of a Member State's legislation which prohibits the marketing in its territory of bread and other bakery products whose salt content, calculated by reference to the dry matter, exceeds 2%, where those products have been lawfully manufactured and marketed in another Member State and where that legislation cannot be regarded as justified under Article 30 EC on the ground of the protection of public health.
Artikel 28 EF er ikke til hinder for en national bestemmelse, som forbyder, at der gives indtryk af, aten mærkevare har særlige egenskaber, når alle lignende levnedsmidler har de samme egenskaber.«
Article 28 EC and Article 2 of Council Directive 79/112/EEC of 18 December 1978 on the approximation of the laws of the Member States relating to the labelling, presentation and advertising of foodstuffs for sale to the ultimate consumer do not preclude a national legislative provision such as Article 4(2) of the Royal Decree of 17 April 1980, which prohibits advertising attributing particular qualities to products where all similar products have such qualities.
Generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Tredje Afdeling') den 16. januar 2001.
Article 28 EC and Article 5 of Directive 79/112 do not preclude a national provision such as Article 5 of the Royal Decree of 17 April 1980, which requires any advertising of foodstuffs to use in a clearly visible manner a sales description laid down, where appropriate, by provisions of laws or regulations, such as the words "whole" and "pasteurised" for a product having such characteristics.'
Ved dom af 24. august 1999, indgået til Domstolen den 31. august 1999, har Hoge Raad der Nedelanden forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992.
By judgment of 24 August 1999, received at the Court on 31 August 1999, the Hoge Raad der Nederlanden (Supreme Court of the Netherlands) referred for a preliminary ruling a question concerning the interpretation of Article 6(1) of Council Directive 92/12/EEC of 25 February 1992.
Da Hoge Raad der Nederlanden finder, at sagens afgørelse under de foreliggende omstændigheder afhænger af fortolkningen af direktivets artikel 6, stk. 1, har retten besluttet af udsætte sagen og forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål.
According to the judgment making the reference, that court found that Mr Van de Water had infringed Article 5 of the Law by manufacturing and holding goods subject to excise duty on which that duty had not been charged pursuant to the Law in question.
Spørgsmålet er blevet rejst under en sag mellem G. van de Water og Staatssecretaris van Financiën (den nederlandske statssekretær for finansielle spørgsmål) vedrørende efteropkrævning af punktafgifter.
That question has arisen in proceedings between Mr Van de Water and the Staatssecretaris van Financiën (Netherlands Secretary of State for Finance) concerning an additional assessment to excise duty.
G. van de Water købte af tredjemand, W. Leemhuis, mindst 2 000 liter ren alkohol på 96,2°, som han med bistand fra andre personer anvendte til at fremstille genever i et lejet skur i Barendrecht (Nederlandene).
Mr Van de Water acquired from a third party, Mr Leemhuis, at least 2 000 litres of pure alcohol having a content of 96.2 per cent by volume, which he used in order to manufacture gin with the help of others in a rented shed in Barendrecht (Netherlands).
Den 8. september 1995 foretog de kompetente myndigheder under G. van de Water's tilstedeværelse en undersøgelse af dette skur, under hvilken der blev fundet beholdere indeholdende ren alkohol på 96,2° samt reservedunke og flasker fyldt med genever.
The Hoge Raad der Nederlanden considered in those circumstances that an interpretation of Article 6(1) of the Directive was necessary in order for the dispute to be determined, and therefore decided to stay proceedings and to refer a question to the Court for a preliminary ruling.
Som påpeget af den nederlandske regering og Kommissionen, fremgår det dels af direktivets opbygning, dels af bestemmelserne om definitionen og funktionen af afgiftsoplagene og suspensionsordningen, som f.eks. artikel 4, litra b) og c), artikel 11, stk. 2, artikel 12 og artikel 15, stk. 1, at en afgiftspligtig vare, der oplægges uden for en suspensionsordning, nødvendigvis på et givent tidspunkt på en eller anden måde har været overgået til forbrug i artikel 6, stk. l's forstand.
On 8 September 1995, the competent authorities carried out a search in that shed in the presence of the party concerned, in the course of which they found vats containing pure alcohol having a content of 96.2 per cent by volume and jerry cans and bottles filled with gin.
Det fremgår af forelæggelsesdommen, at ingen af de punktafgiftspligtige varer, som G. van de Water således oplagde, var dækket af tolddokumenter, og at der var ikke udstedt nogen bevilling til at anvende skuret som afgiftsoplag.
By that question, the national court is in essence asking whether Article 6(1) of the Directive is to be interpreted as meaning that the mere holding of a product subject to excise duty within the meaning of Article 3(1) of the Directive constitutes a release for consumption where that duty has not yet been levied on the product concerned in accordance with the applicable provisions of Community law and national legislation.
G. van de Water modtog derfor en efteropkrævning med krav om betaling af punktafgifter på 249 369 NLG for fremstilling af den genever, der var indeholdt i reservedunkene og flaskerne, og 50 543 NLG for de alkoholholdige varer i beholderne.
According to the judgment of the national court, none of the products subject to excise duty which were thus found to be held by Mr Van de Water were covered by customs documents, and the shed was not authorised for use as a tax warehouse.
Under disse betingelser står det fast, at når det først er bevist over for den nationale ret, at en sådan vare har forladt en suspensionsordning, uden at punktafgiften er blevet erlagt, udgør oplægning af den pågældende vare en overgang til forbrug i direktivets artikel 6, stk. l's forstand, og punktafgiften er forfalden.
As the Netherlands Government and the Commission have pointed out, it is clear, first, from the scheme of the Directive and, second, from its provisions concerning the definition and operation of tax warehouses and suspension arrangements, such as Articles 4(b) and (c), 11(2), 12 and 15(1), that a product subject to excise duty which is held outside a suspension arrangement must at some point and in some
myndigheder under alle omstændigheder har pligt til at sørge for, at den skyldige afgift rent faktisk bliver inddrevet
Article 6(1) of the Directive in fact provides that the term 'release for consumption' covers not only any manufacture or importation of products subject to excise duty outside a suspension arrangement but also any departure, including irregular departure, from such an arrangement.
Selv om direktivet i artikel 6 ikke specificerer, hvem der skal erlægge den forfaldne punktafgift, følger det såvel af direktivets opbygning som af dets niende betragtning, at de nationale
Whilst Article 6 of the Directive does not specify the person liable to pay the duty chargeable, it follows from the scheme of the Directive, and from the ninth recital in its preamble, that the national authorities must in any event ensure that the tax debt is in fact collected.
»Artikel 6, stk 1, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed, som ændret ved Rådets direktiv 94/74/EF af 22. december 1994, skal fortolkes således, at den blotte oplægning af en punktafgiftspligtig vare i direktivets artikel 3, stk 1 'sforstand udgør en overgang til forbrug, når der endnu ikke er blevet erlagt punktafgift af varen i overensstemmelse med gældende fællesskabsbestemmelser og national lovgivning.«
•Article 6(1) of Council Directive 92/12/EEC of 25 February 1992 on the general arrangements for products subject to excise duty and on the holding, movement and monitoring of such products, as amended by Council Directive 94/74/EC of 22 December 1994, must be interpreted as meaning that the mere holding of a product subject to excise duty within the meaning of Article 3(1) ofthat directive constitutes a release for consumption where duty has not yet been levied on that product pursuant to the applicable provisions of Community law and national legislation.'
Generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 9. november 2000.
Advocate General P. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 9 November 2000.
Sag T-144/99 Instituttet af Anerkendte Fuldmægtige ved Den Europæiske Patentmyndighed (EPI) / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Konkurrence
'Article 6(1) of Council Directive 92/12/EEC of 25 February 1992 on the general arrangements for products subject to excise duty and on the holding, movement and monitoring of such products does not preclude the mere holding of products subject to excise duty within the meaning of Article 3(1) of the Directive being regarded as a release for consumption when the said products are held outside a suspension arrangement and the excise duty has not already been levied pursuant to the applicable provisions of Community law and national legislation'
28. marts 2001
Court of First Instance
Europæiske
Facts and procedure
»Vejgodstransport — statsstøtte — annullationssøgsmål —påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne og konkurrencefordrejning — betingelser for undtagelse fra forbuddet i EF-traktatens artikel 92, stk 1 (efter ændring nu artikel 87, stk 1, EF) — ny eller enterende støtte —princippet om beskyttelse af den berettigede forventning —proportionalitetsprincippet — begrundelse« (Fjerde Udvidede Afdeling)
On 17 July 1996, the EPI notified the Code of Conduct, as last amended on 7 May 19%, with a view to obtaining negative clearance or, failing that, an exemption, in accordance with Articles 2 and 4 of Regulation No 17 of the Council of 6 February 1962: First Regulation implementing Articles 85 and 86 of the Treaty.
De relevante retsregler og sagens faktiske omstændigheder med henblik på at kunne bedømme foreneligheden af støtteordningen i lov nr. 4/1985 med fællesmarkedet.
(1) comparison of the professional services of one member with those of another;
Efter brevveksling med de italienske myndigheder blev lovteksten til lov nr. 4/1985 overdraget til Kommissionen under et møde den 18. juli 1996, og der blev fremsendt supplerende oplysninger til den den 18. november 1996.
That notification was in reply to the statement of objections sent to EPI by the Commission on 18 November 1995 following a complaint lodged on 8 June 1992 by a patent agent established in the United Kingdom.
I sin beslutning 98/182/EF af 30. juli 1997 angående den støtte, som Friuli-Venezia Giuliaregionen (Italien) har ydet til regionens vejgodstransportvirksomheder erklærede Kommissionen en del af denne støtte uforenelig med fællesmarkedet og traf bestemmelse om tilbagebetaling af støtten med tillæg af renter.
(3) the mention of the name of another professional entity unless there is a written cooperation agreement between the member and that entity; ...
Den pågældende støtte var blevet udbetalt i henhold til en regional støtteordning, som ikke var blevet anmeldt til Kommissionen, til mindre vognmandsvirksomheder i Friuli-Venezia Giuliaregionen, som for størstedelens vedkommende kun udfører lokal eller regional transport med et enkelt køretøj.
On 18 December 19%, the Commission sent a letter of warning to the EPI stating inter alia that an exemption could not be granted either in respect of the provisions of the code of conduct prohibiting advertising, based as they were on vague and imprecise notions, or with regard to the requirement that members charge reasonable fees.
I skrivelse af 14. februar 1997 gav Kommissionen den italienske regering meddelelse om, at den havde besluttet at indlede en procedure i medfør af traktatens artikel 93, stk. 2, med hensyn til støtteordningen til fordel for vognmandsvirksomheder i lov nr. 4/1985 og 28A981.
On 3 April 1997, the EPI transmitted a new version of the Code of Conduct to the Commission, but this was not judged satisfactory. On 14 October 1997, following discussions with the Commission, the EPI submitted a version of the Code of Conduct as last amended on 30 September and 3 October 1997.
Den 30. juli 1997 afsluttede Kommissionen sagen og vedtog den anfægtede beslutning. Beslutningens dispositive del har følgende ordlyd:
The member may inform the other member only if the client agrees.
Da Kommissionen blev bekendt med lov nr. 4/1985 i forbindelse med undersøgelsen af en anden sag vedrørende statsstøtte i en senere regionallov, anmodede den ved skrivelse af 29. september 1995 de italienske myndigheder om at oversende den alle de nødvendige lovbestemmelser, dokumenter og oplysninger
On 7 April 1999, the Commission adopted Decision 1999/267/EC relating to a proceeding
»Artikel 1 beslutning, subsidiært om annullation af beslutningen, i det omfang den i artikel 5 pålægger tilbagesøgning af støtte ydet fra den 1. juli 1990 (sag C-372/97).
pursuant to Article 85 of the EC Treaty (IV/36.147 EPI code of conduct).
Tilskud, der ikke er omfattet af artikel 1 i nærværende beslutning, udgør statsstøtte efter traktatens artikel 92, stk. 1, og er ulovlige, da procedurereglerne i traktatens artikel 93, stk. 3, ikke er overholdt i forbindelse med støttens indførelse...«
There is no need to decide whether the EPI may be classified as body or organisation responsible, under the law of the Member States, for regulating the exercise of a professional activity, within the meaning of Article 7(5) of the Directive.
I sin begrundelse for den anfægtede beslutning sondrede Kommissionen mellem vejgodstransportmarkedet på nationalt, regionalt og lokalt plan og markedet for international vejgodstransport.
Even if that were the case, the principle of the hierarchy of norms precludes this provision in a measure of secondary legislation from permitting a derogation from a Treaty provision.