natgillin/translations-raw huggingface dataset:
9 — Domstolen har fastslået, at artikel 9, stk. 2, tredje afsnit, er ugyldig, »for så vidt som den indeholder en sanktion om, at enhver overskridelse af den frist, destilleriet skal overholde ved betaling af minimumsopkøbsprisen til producenten, medfører fortabelse af hele støttebeløbet«, jf. dom af 27.6.1990, sag C-118/89, Lingenfelser, Sml. I, s. 2637.
9 — The third subparagraph of Article 9(2) has been declared invalid by the Court of Justice ‘in so far as it penalises with total loss of aid any failure to meet the timelimit within which the distiller must pay the minimum buyingin price to the producer’: see Case C-118/89 Lingenfelser [1990] ECR I-2637.
— og at destilleriet, såfremt dette har fået udbetalt et forskud, har betalt producenten minimumsopkøbsprisen som omhandlet i artikel 5, stk. 1, første afsnit […]
— and, if the advance has been paid to the distiller, that the latter has paid the producer the minimum buyingin price referred to in the first subparagraph of Article 5(1).
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT SHARPSTON — SAG C-51/05 P
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P
Fremlægges de i første afsnit nævnte beviser først efter den i samme afsnit fastsatte dato, men inden den 1. juni 1984, frigives 80% af sikkerheden, og differencen inddrages.
However, if the proofs referred to in the first subparagraph are furnished after the date specified therein but before 1 June 1984, the amount to be released shall be 80% of the security, the difference being forfeit.
Disse kontrakter blev godkendt af AIMA i henhold til bestemmelserne i artikel 1 i forordning nr. 2499/82.
Those contracts were approved by AIMA in accordance with Article 1 of Regulation No 2499/82.
Fremlægges beviserne ikke inden den 1. juni 1984, inddrages hele sikkerheden.«
If such proofs are not furnished before 1 June 1984, the security shall be forfeit in its entirety.’
I henhold til artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 352/78 10skal medlemsstaternes betalingsmyndigheder eller -organer i fuldt omfang trække inddraget sikkerhedsstillelse fra de udgifter, som er påført Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL).
Article 2(1) of Regulation No 352/78 10provides that any security which is forfeited is to be used in its entirety by the paying authorities or bodies in the Member States to reduce the expenditure of the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (‘EAGGF’).
Størrelsen af den »AIMA-præmie« (»premio AIMA« eller »premio comunitario, a carico della AIMA«), som er indeholdt i den mindsteopkøbspris i henhold til forordning nr. 2499/82, som DAI skulle betale for vin, produceret af sagsøgerne og leveret med henblik på forebyggende destillation i vinproduktionsåret 1982/1983, er udtrykkeligt angivet i fakturaerne. Det fremgår heraf, at fællesskabsstøtten beløb sig til i alt 866 860 142 ITL (svarende til 447 696 EUR) 11for en mindsteopkøbspris på i alt 1 275 523 803 ITL (658 753 EUR) inkl. moms for så vidt angår vin leveret af alle sagsøgerne.
Invoices produced by the applicants, expressly mentioning the ‘AIMA premium’ (‘premio AIMA’ or ‘premio comunitario, a carico della AIMA’) included in the minimum buyingin price laid down by Regulation No 2499/82 to be paid by DAI for wine delivered for preventive distillation in respect of the 1982/83 marketing year, show that the amount of Community aid was ITL 866 860 142 in total (equivalent to EUR 447 696) 11for a minimum buyingin price of ITL 1 275 523 803 (EUR 658 753), including VAT, for wine delivered by all the applicants.
Fællesskabsstøtten udgjorde således ca. 68% af den samlede mindsteopkøbspris 12.
The Community aid thus represented some 68% percent of the total minimum buyingin price. 12
Ifølge de oplysninger, som er afgivet af sagsøgerne, og som Kommissionen ikke har bestridt, blev vinen leveret mellem januar og
According to information supplied by the applicants and not challenged by the Commission, the wine was delivered
11 — Det fremgår klart, at de begivenheder, som appellen vedrører, fandt sted længe før indførelsen af euroen. Da læseren nok bedre vil kunne forholde sig til euro end til italienske lire som måleenhed, har jeg angivet de tilsvarende tal i euro, således at det ses, hvor store beløb der er på spil.
11 — Self-evidently, the events with which this appeal is concerned took place well before the advent of the euro.
Sagsøgerne er vinkooperativer, som producerer vin på Sardinien (Italien). I
The applicants, who are wine cooperatives, are producers of wine in Sardinia
Jeg har fulgt Rettens sprogbrug, da det klart fremgår af sammenhængen, hvad der menes.
I have followed that usage, on the basis that it is clear from the context what is meant.
10 — Rådets forordning (EØF) af 20.2.1978 om tilkendelse af sikkerhed, kautioner og garantier, der stilles inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik, og som fortabes (EFT L 50, s. 1).
10 — Council Regulation (EEC) No 352/78 of 20 February 1978 on the crediting of securities, deposits and guarantees furnished under the common agricultural policy and subsequently forfeited (OJ 1978 L 50, p. 1).
marts måned 1983. Destillationen blev foretaget inden for den i artikel 4 i forordning nr. 2499/82 fastsatte frist.
Distillation took place within the timelimit laid down in Article 4 of Regulation No 2499/82.
Den i forordningens artikel 9, stk. 1, fastsatte frist for DAI’s betaling af mindsteopkøbsprisen til producenterne udløb således i juni måned 1983.
The timelimit laid down in Article 9(1) of that regulation for DAI to pay the producers therefore expired in June 1983.
Tribunale d’Oristano, som er den retsinstans, for hvilken sagen efterfølgende blev indbragt, imødekom denne begæring, og destilleriet standsede derfor samtlige betalinger, herunder også de betalinger, som de producenter, der havde leveret vin til det, havde krav på.
DAI therefore suspended all its payments, including those owed to the producers who had delivered wine to it.
Den 22. juni 1983 anmodede DAI i medfør af artikel 11 i forordning nr. 2499/82 AIMA om forudbetaling af fællesskabsstøtte for den vin, som var leveret af bl.a. sagsøgerne, og som var blevet destilleret.
On 22 June 1983 DAI asked AIMA to make an advance payment of Community aid, under Article 11 of Regulation No 2499/82, in respect of the wine which had been delivered, by the applicants in particu- lar, and distilled.
Med henblik herpå stillede DAI den foreskrevne sikkerhed på 110% af støttebeløbet i form af en police udstedt af Assicuratrice Edile SpA (herefter »Assedile«) til fordel for AIMA.
To that end, DAI provided the required security equal to 110% of the amount of the aid, in the form of a bond issued by Assicuratrice Edile SpA (‘Assedile’) for the benefit of AIMA.
Sikkerhedsstillelsen lød på 1 169 040 262 ITL (603 759 EUR).
That security was ITL 1 169 040 262 (EUR 603 759).
AIMA var blevet underrettet om indledningen af denne procedure, men anmodede alligevel DAI om tilbagebetaling af den forudbetalte fællesskabsstøtte med fradrag af eventuelle beløb, som i henhold til forskrifterne allerede var blevet udbetalt til de ovennævnte producenter, idet organet begrundede dette med, at DAI ikke inden for den i artikel 9, stk. 2, i forordning nr. 2499/82 fastsatte frist havde fremlagt bevis for, at mindsteopkøbsprisen var blevet betalt inden for fristen på 90 dage efter levering til destilleriet, jf. forordningens artikel 9, stk. 1.
Although it had been informed that that procedure had been initiated, AIMA requested DAI to reimburse the advance of Community aid that it had received, less any sums already duly paid to the abovementioned producers, on the ground that DAI had not supplied it within the timelimit laid down in Article 9(2) of Regulation No 2499/82 with proof that it had paid the minimum buyingin price for wine within the time-limit, laid down in Article 9(1) of that regulation, of 90 days after the entry of the wine into the distillery.
DAI tilbagebetalte ikke det forudbetalte beløb, og AIMA anmodede derfor Assedile om udbetaling af sikkerheden.
DAI did not reimburse the advance. AIMA therefore applied to Assedile for payment of the security.
Den 10. august 1983 udbetalte AIMA 1 062 763 876 ITL (548 872 EUR) til DAI som forudbetaling af fællesskabsstøtte i henhold til artikel 11 i forordning nr. 2499/82.
On 10 August 1983 AIMA paid ITL 1 062 763 876 (EUR 548 872) to DAI, under Article 11 of Regulation No 2499/82, by way of an advance on the Community aid.
På anmodning fra DAI afsagde Pretore di Terralba den 26. juli 1984 en kendelse om foreløbige forholdsregler, hvorved der blev nedlagt forbud mod, at Assedile udbetalte sikkerheden til AIMA.
At DAI’s request, on 26 July 1984 the Pretore (Magistrates’ Court) di Terralba made an interim order prohibiting Assedile from paying the security to AIMA.
DAI blev samtidig pålagt at anlægge en justifikationssag inden 60 dage.
It gave DAI 60 days to bring an action on the merits of the case.
På grund af økonomiske vanskeligheder undlod DAI enten helt eller delvist at betale de producenter, herunder sagsøgerne, som havde leveret vin til destillation.
Owing to financial difficulties, DAI failed to pay, either in full or in part, the producers, including the applicants, who had delivered wine for distillation.
DAI nedlagde bl.a. påstand om, at det blev fastslået, at producenterne var de endelige modtagere af sikkerheden, inden for de beløb, som de havde krav på, subsidiært at det blev fastslået, at AIMA højst kunne gøre krav gældende på den resterende del af beløbet, som DAI endnu ikke havde udbetalt til
It claimed inter alia that that court should declare that the producers were the intended ultimate recipients of the security, to the extent of the sums remaining to be paid to them, and, in the alternative, that AIMA’s rights could at most be exercised in respect of the residual amount
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT SHARPSTON — SAG C-51/05 P i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 1 i forordning nr. 2499/82, ifølge AIMA kun havde fremlagt bevis som omhandlet i fællesskabsbestemmelserne for betaling af mindsteopkøbsprisen til tre producenter. Disse betalinger beløb sig til i alt 111 602 075 ITL (57 638 EUR).
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P approved in accordance with the provisions of Article 1 of Regulation No 2499/82, DAI supplied proof, under the terms set out in the Community regulations, of payment of the minimum buyingin price to only three producers, for a total of ITL 111 602 075 (EUR 57 638).
AIMA gjorde gældende, at DAI bortset fra disse tre producenter ikke havde betalt mindsteopkøbsprisen til producenterne, at DAI under alle omstændigheder ikke havde ført bevis for, at betalingen var sket inden for den frist, som var fastsat i artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 2499/82, og endelig, at DAI ikke havde fremlagt dette bevis inden for den i forordningens artikel 9, stk. 2, fastsatte frist. AIMA understregede herved, at »sikkerheden i henhold til artikel 11 i den omhandlede forordning skulle inddrages i sin helhed, og at de producenter, som ikke var blevet betalt, følgelig ikke kunne gøre krav gældende over for destilleriet […]«.
AIMA pleaded that, with the exception of those three producers, DAI had not paid the minimum buyingin price to the producers, that it had not in any event proved that the payment had been made within the timelimit laid down in Article 9(1) of Regulation No 2499/82 and, lastly, that it had not supplied that proof within the timelimit laid down in Article 9(2) of that regulation.
AIMA fremsatte herefter modkrav med påstand om, at Assedile blev tilpligtet at udbetale 1 047 084 185 ITL (540 774 EUR) af sikkerheden med tillæg af renter til AIMA.
It therefore submitted a counterclaim seeking an order that Assedile should pay it ITL 1 047 084 185 (EUR 540 774) from the security, plus interest.
producenterne.
of the price which DAI had not yet paid to the producers.
Destilleriet gjorde gældende, at det havde udbetalt ca. halvdelen af den forudbetaling, det havde modtaget fra AIMA, til producenterne. Tribunale civile di Roma fremhæver dog i sin dom af 27. januar 1989, at DAI ikke over for retten gjorde gældende, at destilleriet havde foretaget disse betalinger inden for den frist, som var fastsat i forordning nr. 2499/82 (jf. punkt 29 nedenfor).
It argued that in that instance it had paid the producers approximately half of the advance which had been paid to it by AIMA, without however claiming before the court — as the latter observes in its judgment of 27 January 1989 — that it had made those payments within the timelimit laid down in Regulation No 2499/82 (see point 29 below).
DAI foreslog, at Domstolen blev forelagt præjudicielle spørgsmål om fortolkningen af de gældende fællesskabsforordninger, og gjorde gældende, at destilleriet ikke havde gjort sig skyldig i misligholdelse, idet der forelå umulighed med hensyn til opfyldelse af dets betalingsforpligtelser.
It proposed that questions concerning the interpretation of the Community regulations should be referred to the Court of Justice for a preliminary ruling. It could not be accused of non-compliance, because it was not in a position to make all the payments.
DAI gjorde endvidere gældende, at sikkerhedsstillelsen skulle garantere betaling af mindsteopkøbsprisen til producenterne, i forhold til den leverede produktion, i tilfælde af at destilleriet misligholdt sine forpligtelser.
It maintained that the security was intended to guarantee payment of the minimum buyingin price to producers, in proportion to the amount of production delivered, in the event of the distiller failing to comply with its obligations.
DAI anførte, at det fulgte af gældende fællesskabsret, at støtten, hvis den blev tilbagebetalt til AIMA, skulle tilbageføres til det kompetente fællesskabsorgan.
It pointed out that, under the relevant Community provisions, if aid was repaid to AIMA it would have to be refunded to the relevant Community body.
Producenternes chancer for at få støtten udbetalt ville således — trods deres subjektive ret hertil — blive hindret som følge af tredjemands handlinger (dvs. en anden juridisk person end DAI).
It argued that the chances of producers who had an individual entitlement to aid would thus be undermined by the action of a third party (that is to say a person other than DAI).
Intervenienterne i sagen for Tribunale civile di Roma 13tilsluttede sig DAI’s
The interveners in the proceedings before the Tribunale civile di Roma 13
Justifikationssagen var anlagt mod Assedile og AIMA, og de berørte producenter — dvs. sagsøgerne i sagen for Retten, et andet vinkooperativ og en sammenslutning af vinkooperativer — indtrådte i sagen.
Assedile and AIMA were the defendants. The producers concerned — namely the applicants, another wine cooperative and a consortium of wine cooperatives — were interveners in those proceedings.
opfattelse (jf. punkt 24 ovenfor). De gjorde gældende, at de beløb, som var omfattet af den af Assedile afgivne garanti, tilkom dem i forhold til den leverede vin. De nedlagde derfor påstand om, at Assedile blev tilpligtet at betale dem et beløb svarende til deres ubetalte fordringer på DAI inkl. godtgørelse for devaluering og med tillæg af renter, subsidiært, at AIMA blev tilpligtet at betale dem disse beløb.
supported DAI’s case (see point 25 above).
13 — Dvs. sagsøgerne i sagen for Retten, et andet vinkooperativ og en sammenslutning af vinkooperativer.
13 — Namely, the present applicants, another wine cooperative and a consortium of wine cooperatives.
Det følger af dom afsagt den 27. januar 1989 af Tribunale civile di Roma, at DAI ud af de 12 kontrakter om køb af vin, som var indgået af DAI og godkendt
The judgment of the Tribunale civile di Roma of 27 January 1989 states that, according to AIMA, of the 12 contracts for buying in wine concluded by DAI and
valgt [proceduren i artikel 9 i forordning nr. 2499/82] — de umiddelbare støttemodtagere, mens producenterne af vin og vindruer er de endelige modtagere af støtten.
[the procedure provided for in Article 9 of Regulation No 2499/82] — the intended recipients of the aid whilst the wine and grape producers are the intended ultimate recipients.
Det følger af det ovenfor anførte, at fortolkningen af den omhandlede forordning er klar, og at det ikke er nødvendigt at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål.
It is clear from this that the regulation in question is easy to interpret and that it is not necessary to refer a question to the Court of Justice for a preliminary ruling.
støttedes på kontrakter, der var godkendt i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning nr. 2499/82, beløb sig til 106 571 589 ITL (55 040 EUR) for Cantina sociale di Dolianova, til 79 483 181 ITL (41 050 EUR) for Cantina Trexenta, til 506 921 061 ITL (261 803 EUR) for Cantina sociale Marmilla, til 192 954 189 ITL (99 653 EUR) for Cantina sociale Santa Maria La Palma og til 54 812 419 ITL (28 308 EUR) for Cantina sociale del Vermentino.
interest, and, in the alternative, that AIMA was required to pay them those sums. In particular, the applicants stated that the amount of their unpaid debts resulting from contracts approved in accordance with the provisions of Regulation No 2499/82 was ITL 106 571 589 (EUR 55 040) in the case of Cantina sociale di Dolianova, ITL 79 483 181 (EUR 41 050) in the case of Cantina Trexenta, ITL 506 921 061 (EUR 261 803) in the case of Cantina sociale Marmilla, ITL 192 954 189 (EUR 99 653) in the case of Cantina sociale Santa Maria La Palma and ITL 54 812 419 (EUR 28 308) in the case of Cantina sociale del Vermentino.
Der var således udestående fordringer på i alt 940 742 439 ITL (485 854 EUR).
The total sum at stake was thus ITL 940 742 439 (EUR 485 854).
I mellemtiden havde Tribunale d’Oristano ved dom af 27. februar 1986 erklæret DAI konkurs.
Meanwhile, by judgment of 27 February 1986, the Tribunale d’Oristano declared DAI insolvent.
For så vidt angår forholdet mellem Assedile og AIMA er det i [kautionsdokumentet udstedt af Assedile] i § 2 i de almindelige forsikringsbetingelser bestemt, at Assedile over for AIMA stiller sikkerhed for tilbagebetaling af de beløb, som medkontrahenten [DAI] måtte blive AIMA skyldig, dog højst for det forsikrede beløb (dvs. 1 169 040 262 ITL [603 759 EUR], som hel eller delvis tilbagebetaling af den forudbetaling, AIMA har foretaget, såfremt det konstateres, at der ikke forelå nogen ret til den særlige støtte til destillation for så vidt angår alle eller en del af de mængder, som var anført i anmodningen om forudbetaling eller i kontrakten om destillation.
As regards relations between Assedile and AIMA, Article 2 of the general conditions of insurance of [the security bond issued by Assedile] provides that Assedile guarantees AIMA, up to the value of the sum insured (which is ITL 1 169 040 262 [EUR 603 759]), reimbursement of any sums which may be owed to it by the contracting party [DAI] as a refund in whole or in part of the advance paid by AIMA in the event of it being found that there is no entitlement to exceptional aid for distillation for all or some of the quantities shown in the application for an advance or in the distillation contract.
»Forordning […] nr. 2499/82 betinger retten til at modtage støtte af, at de fastsatte strenge frister og betingelser overholdes, idet manglende overholdelse af disse frister og betingelser medfører en hel eller delvis tilbagesøgning af den forudbetalte støtte.
‘In short, Regulation … No 2499/82 confers entitlement to aid on condition that the strictly imposed timelimits and conditions are observed; failure to observe those timelimits and conditions entails recovery in whole or in part of the aid paid in advance.
§ 3 bestemmer, at AIMA skal fremsætte anmodningen om tilbagebetaling af det uretmæssigt modtagne beløb over for DAI, som er forpligtet til at udbetale det forlangte beløb inden 15 dage.
Article 3 of the general conditions provides that AIMA must send DAI the request for repayment of the sum unduly paid; DAI is required to pay the sum sought within 15 days.
Hvis anmodningen ikke er blevet efterkommet ved udløbet af denne frist, kan AIMA anmode selskabet [Assedile] om udbetaling af dette beløb, og selskabet
If on expiry of this timelimit no action has been taken on that request AIMA may request the company [Assedile] to pay that sum; the company is required to make that
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT SHARPSTON — SAG C-51/05 P er forpligtet til at foretage denne udbetaling inden 15 dage efter modtagelsen af anmodningen uden at kunne rejse nogen form for indsigelser.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P payment within 15 days of receipt of that request and may raise no objection to so doing.
Ifølge § 4 indtræder selskabet [Assedile] inden for det udbetalte beløb i alle rettigheder og indsigelser, AIMA måtte kunne gøre gældende over for kontraktparten og dennes successorer, samt i sager anlagt af AIMA mod de nævnte parter.
Under Article 4, the company [Assedile] is subrogated, to the extent of the amount paid, to all the rights, grounds and actions of AIMA against the contracting party and its successor in title.
Det er derfor godtgjort, at det sagsøgende destilleri har tilsidesat sine forpligtelser i tre henseender, nemlig 1) ved ikke at have betalt mindsteopkøbsprisen til producenterne ud over 110 795 870 ITL [57 221 EUR] (hvilket fremgår af, at der ikke under sagen er fremlagt bevis for udbetaling), 2) ved ikke at have udbetalt støtte til producenterne inden for en frist på 90 dage efter levering af vinen til destilleriet (hvilken frist udløb i juni 1983) og — under alle omstændigheder — 3) ved ikke senest den 1. juni 1984 at have fremsendt bevis for, at det havde gennemført betalingerne.
It is established that the applicant distillery failed to meet its obligations on three different counts: (1) it did not pay (as is shown by the absence of any proof of payment among the documents before the Court) the minimum price to the producers, apart from ITL 110 795 870 [EUR 57 221]; (2) it did not pay the aid to the producers within 90 days of the entry of the wine into the distillery (a timelimit which expired in June 1983) and, whether it did or not, (3) it did not provide proof before 1 June 1984 that it had made the payments.
Den sanktion, som er fastsat for denne misligholdelse, består i en inddragelse af hele sikkerheden.
The penalty for such failures is that the security is to be forfeited in its entirety.
De nævnte kontraktbestemmelser forekommer klare og letforståelige: Det står navnlig fast, at garantien er afgivet til fordel for AIMA og ikke til fordel for andre personer, herunder f.eks. producenterne, og at disse derfor ikke kan gøre krav på garantisummen gældende over for Assedile.
The contractual clauses cited above are clear and easy to interpret: it is accepted in particular that the guarantee is given for the benefit of AIMA and not for the benefit of other persons such as the producers and that therefore the latter do not have any rights against Assedile in respect of the sum guaranteed.
Desuden bemærkes, at retten ikke kan godtage de begrundelser, hvormed destilleriet søger at fralægge sig ansvaret for de ikke gennemførte betalinger (umulighed med hensyn til at foretage betalingerne som følge af, at virksomheden var placeret under tilsyn i forbindelse med betalingsstandsningen, og overholdelse af princippet om ligebehandling af kreditorerne), eftersom udløbet af fristerne for gennemførelse af disse betalinger (juni 1983) og for tilbagebetaling af støtten (juli 1983) ligger forud for den dato, hvor det blev besluttet at indgive anmodning om betalingsstandsning (oktober 1983).
Furthermore, the court cannot accept the points put forward in mitigation by the distillery in order to justify the failure to make the payments (that it was impossible for it to make the payments because it was in administration, and respect for the principle of equal treatment for creditors), since the expiry of the timelimits for making those payments (June 1983) and for repaying the aid (July 1983) was before the date on which the decision had been taken to apply for it to go into administration (October 1983).