natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2) Afgørelsen truffet den 6. august 2004 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) annulleres.
(2) annul the decision of the Fourth Board of Appeal of the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) of 6 August 2004;
3) Harmoniseringskontoret pålægges at betale sagsomkostningerne for begge instanser.
(3) order OHIM to pay the costs of the two actions.’
DOMSTOLENS DOM (Første Afdeling)
JUDGMENT OF THE COURT (First Chamber)8 May 2008 *
Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM), ved G. Schneider og J. Weberndörfer, som befuldmægtigede, sagsøgt i første instans, har
Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM), represented by G. Schneider and J. Weberndörfer, acting as Agents, defendant at first instance,
DOMSTOLEN (Første Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne A. Tizzano (refererende dommer), A. Borg Barthet, M. Ilešič og E. Levits, generaladvokat: V. Trstenjak justitssekretær: fuldmægtig J. Swedenborg, på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 4. oktober 2007, og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 8. november 2007, afsagt følgende
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann, President of the Chamber, A. Tizzano (Rapporteur), A. Borg Barthet, M. Ilešič and E. Levits, Judges,
I appelskriftet har selskabet Eurohypo AG (herefter »appellanten«) nedlagt påstand om ophævelse af den dom, der blev afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 3. maj 2006, Europhypo mod KHIM (EUROHYPO) (sag T-439/04, Sml. II, s. 1269, herefter »den appellerede dom«), hvorved Retten ikke gav selskabet medhold i dets søgsmål, der var anlagt til prøvelse af afgørelse truffet af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (herefter »Harmoniseringskontoret«) den 6. august 2004 (sag R 829/2002-4, herefter »den anfægtede afgørelse«).
By its appeal, Eurohypo AG (‘the appellant’) seeks to have set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 3 May 2006 in Case T-439/04 Eurohypo v OHIM (EUROHYPO) [2006] ECR II-1269 (‘the judgment under appeal’) in which the Court of First Instance dismissed the appellant’s action brought against the decision of the Fourth Board of Appeal of the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) of 6 August 2004 (Case R 829/2002-4) (‘the contested decision’).
Harmoniseringskontoret havde ved den anfægtede afgørelse nægtet at registrere ordmærket EUROHYPO som EF-varemærke for tjenesteydelser i klasse 36 i Nicearrangementet af 15. juni 1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret (herefter »Nicearrangementet«), hvilken klasse svarer til følgende beskrivelse: »[f]inansiel virksomhed, valutarisk virksomhed; ejendomsmæglervirksomhed; finansielle tjenesteydelser, finansiering […]«.
By the contested decision, OHIM had refused to register the word sign EURO-HYPO as a Community trade mark for services in Class 36 of the Nice Agreement of 15 June 1957 concerning the International Classification of Goods and Services for the Purposes of the Registration of Marks, as revised and amended (‘the Nice Agreement’), corresponding to the following description: ‘financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial services; financing …’.
[…] b) varemærker, som mangler fornødent særpræg c) varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed, mængde, anvendelse, værdi, geografiske oprindelse, tidspunktet for varens fremstilling eller for præstationen af tjenesteydelsen eller andre egenskaber ved disse
(c) trade marks which consist exclusively of signs or indications which may serve, in trade, to designate the kind, quality, quantity, intended purpose, value, geographical origin or the time of production of the goods or of rendering of the service, or other characteristics of the goods or service;
EUROHYPO MOD KHIM d) varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der i daglig sprogbrug eller efter redelig og almindelig markedsføringsskik er blevet almindelige som betegnelse for varerne eller tjenesteydelserne
(d) trade marks which consist exclusively of signs or indications which have become customary in the current language or in the bona fide and established practices of the trade;
»Er mærket udelukket fra registrering i henhold til artikel 7 for alle eller en del af de varer eller tjenesteydelser, for hvilke EF-varemærket søges registreret, afslås ansøgningen for de pågældende varer eller tjenesteydelser.«
‘Where, under Article 7, a trade mark is ineligible for registration in respect of some or all of the goods or services covered by the Community trade mark application, the application shall be refused as regards those goods or services.’
»Finansiel virksomhed, valutarisk virksomhed; ejendomsmæglervirksomhed; finansielle tjenesteydelser, finansiering, finansielle analyser; investeringer; forsikringer«.
‘Financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial services; financing; financial analysis; investment affairs; insurance affairs’.
Da undersøgeren ved afgørelse af 30. august 2002 afslog denne ansøgning i henhold til forordningens artikel 7, stk. 1, litra b) og c), og artikel 7, stk. 2, påklagede appellanten afgørelsen til Harmoniseringskontoret.
Since the application was rejected by the OHIM examiner by decision of 30 August 2002, pursuant to Article 7(1)(b) and (c) and Article 7(2) of Regulation No 40/94, the appellant filed an appeal at OHIM.
Ved den anfægtede afgørelse gav Harmoniseringskontoret delvist medhold i klagen og annullerede undersøgerens afgørelse i forhold til tjenesteydelserne »finansielle analyser; investeringer; forsikringer«.
In the contested decision OHIM partially upheld the appeal and annulled the examiner’s decision as regards ‘financial analysis; investment affairs; insurance affairs’.
Derimod blev der givet afslag på klagen i forhold til de andre tjenesteydelser i klasse 36, hvilket vil sige i forhold til »finansiel virksomhed, valutarisk virksomhed; ejendomsmæglervirksomhed; finansielle tjenesteydelser, finansiering«.
The appeal was, however, dismissed as regards the other services in Class 36, namely, ‘financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial affairs; provision of financial services; financing’.
EUROHYPO var beskrivende for »[f]inansiel virksomhed, valutarisk virksomhed; ejendomsmæglervirksomhed; finansielle tjenesteydelser, finansiering«. Derfor fandt det, at ordmærket manglede fornødent særpræg som omhandlet i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, og at dette i hvert fald gjorde sig gældende i alle tysksprogede lande, hvilket i henhold til artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 40/94 var tilstrækkelig begrundelse for at afslå registrering.
EUROHYPO v OHIM descriptive of ‘financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial services; financing’ and that it was, therefore, devoid of any distinctive character within the meaning of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94, at least in Germanspeaking countries, and that that ground was sufficient, under Article 7(2) of that regulation, to justify a refusal of protection.
Retsforhandlingerne ved Retten og den appellerede dom
The proceedings before the Court of First Instance and the judgment under appeal
Den 5. november 2004 anlagde appellanten sag ved Retten med påstand om annullation af den anfægtede beslutning.
On 5 November 2004, the appellant brought an action before the Court of First Instance for annulment of the contested decision.
Til støtte for sin påstand gjorde selskabet to anbringender gældende, nemlig tilsidesættelse af artikel 74, stk. 1, og af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94.
In support of that action, the appellant raised two pleas in law claiming, respectively, infringement of Article 74(1), and of Article 7(1)(b), of Regulation No 40/94.
Appellanten gjorde med sit første anbringende vedrørende en tilsidesættelse af artikel 74, stk. 1, i forordning nr. 40/94 gældende, at Harmoniseringskontoret ikke havde foretaget en tilbundsgående undersøgelse af offentlighedens opfattelse af ordmærket EUROHYPO.
By its first plea, alleging infringement of Article 74(1) of Regulation No 40/94, the appellant claimed that, in the contested decision, OHIM did not exhaustively examine the public’s perception of the word sign EUROHYPO.
Retten forkastede dette anbringende, idet den i appellerede doms præmis 20 fastslog, at »[d]en omstændighed, at appelkammeret, der var tilstrækkeligt overbevist om, at bestanddelene »EURO« og »HYPO« og udtrykket »EUROHYPO« er beskrivende, og herefter konkluderede, at der foreligger en registreringshindring, ikke valgte at foretage yderligere undersøgelser, ikke [er] i strid med artikel 74, stk. 1, første punktum, i forordning nr. 40/94«.
The Court of First Instance rejected that plea, holding, at paragraph 20 of the judgment under appeal that ‘… the fact that the Board of Appeal, being sufficiently convinced of the descriptiveness of the elements “euro” and “hypo” and the word “eurohypo” to refuse registration, chose not to carry out further research is not contrary to the first sentence of Article 74(1) of Regulation No 40/94’.
Hvad angår grundlaget for den anfægtede afgørelse fastslog Retten i den appellerede doms præmis 41, 43 og 44 indledningsvis følgende:
As regards the basis of the contested decision, the Court of First Instance first observed, at paragraphs 41, 43 and 44 of the judgment under appeal:
»41 Det bemærkes, at i modsætning til, hvad Harmoniseringskontoret har påstået, følger det af den anfægtede afgørelses punkt 12 ff., at afgørelsen om afslag på ansøgningen om registrering af ordmærket EUROHYPO for tjenesteydelserne »finansiel virksomhed, valutarisk virksomhed; ejendomsmæglervirksomhed; finansielle tjenesteydelser, finansiering« udelukkende omhandler artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94.
‘41 … contrary to OHIM’s submissions, it is clear from paragraph 12 et seq. of the contested decision that the decision to refuse registration of the word sign EUROHYPO, in respect of “financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; financial services; financing”, refers only to Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
Den analyse i punkt 13-16, der ligger til grund for afgørelsen om afslag, vedrører dog ordmærket EUROHYPO’s beskrivende karakter.
However, the analysis carried out in paragraphs 13 to 16 underpinning that decision to refuse registration concerns the descriptiveness of the word sign EUROHYPO.
43 Der er dog en åbenbar overlapning mellem de respektive anvendelsesområder for registreringshindringerne i den nævnte bestemmelses litra b)-d) […]
43 However, there is a clear overlap between the scope of the grounds for refusal set out in subparagraphs (b) to (d) of that provision ….
44 Det følger også af Domstolens og Rettens praksis, at et ordmærke, som er beskrivende for egenskaberne ved de omhandlede varer eller tjenesteydelser i henhold til artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, af denne grund nødvendigvis
44 It is also clear from the caselaw of the Court of Justice and the Court of First Instance that a word mark which is descriptive of the characteristics of the goods or services concerned for the purposes of Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94
EUROHYPO MOD KHIM mangler det fornødne særpræg i forhold til de samme varer eller tjenesteydelser i henhold til forordningens artikel 7, stk. 1, litra b) […]«
EUROHYPO v OHIM is, on that account, necessarily devoid of any distinctive character in relation to those goods or services within the meaning of Article 7(1)(b) …’
I den appellerede doms præmis 45 anførte Retten herefter, at »[…] bedømmelsen af den anfægtede afgørelses lovlighed [indebærer] en efterprøvelse af, om appelkammeret har godtgjort, at ordmærket EUROHYPO er beskrivende for tjenesteydelserne »finansiel virksomhed, valutarisk virksomhed; ejendomsmæglervirksomhed; finansielle tjenesteydelser, finansiering« fra klasse 36; [h]vis dette er tilfældet, følger afslaget på registrering både af en korrekt anvendelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 og en korrekt anvendelse af samme forordnings artikel 7, stk. 1, litra c), og den anfægtede afgørelse må stadfæstes […]«
The Court of First Instance then stated at paragraph 45 of the judgment under appeal that ‘… the assessment of the legality of the contested decision requires verification as to whether the Board of Appeal has established that the word sign EUROHYPO was descriptive of “financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; financial services; financing” within Class 36. If that is the case the refusal to register is the result of a correct application of both Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 and Article 7(1) (c) and the contested decision must be upheld. …’.
For det andet undersøgte Retten, hvorvidt den beskrivende karakter af de bestanddele, som ordmærket EUROHYPO er sammensat af, også forelå i forhold til det sammensatte ord i sig selv. I den appellerede doms præmis 55 fastslog den af følgende grunde, at dette var tilfældet:
Second, the Court of First Instance examined whether the descriptive character of the components which comprised the word sign EUROHYPO also existed for the compound word itself.
»55 I den foreliggende sag er ordmærket EUROHYPO på den ene side en enkel kombination af to beskrivende bestanddele, der ikke skaber et indtryk, der ligger
‘In the present cases the word sign EUROHYPO is a straightforward combination of two descriptive elements, which does not create an impression sufficiently far
På den anden side har sagsøgeren ikke godtgjort, at dette sammensatte ord er blevet en del af den daglige sprogbrug og heri har fået sin egen betydning.
The applicant has not shown that that compound word had become part of everyday language and had acquired a meaning of its own.
Sagsøgeren har derimod hævdet, at ordmærket EUROHYPO ikke er blevet en del af den daglige, tyske sprogbrug til beskrivelse af finansielle tjenesteydelser.«
It argues, to the contrary, that the word sign EUROHYPO has not become part of everyday German for describing financial services.’
I den appellerede doms præmis 56 fastslog Retten desuden, at afgørelsen i Domstolens dom af 20. september 2001, Procter & Gamble mod KHIM, kaldet »BABY-DRY-dommen« (sag C-383/99 P, Sml. I, s. 6251), ikke kunne overføres til det foreliggende tilfælde, eftersom »[o]rdkombinationen i denne sag udgjorde en leksikal opfindelse med en usædvanlig struktur, hvilket ikke er tilfældet for ordmærket EUROHYPO«. 21
In addition, at paragraph 56 of the judgment under appeal the Court of First Instance held that the solution identified in the judgment of the Court of Justice in Case C-383/99 P Proctor & Gamble v OHIM [2001] ECR I-6251 (‘Baby-dry’) could not be transposed to the present case given that ‘… the term at issue in that case was a lexical invention which had an unusual structure, which is not the case for the word sign EUROHYPO’. 21
»Appelkammeret har […] lovligt fastslået, at ordmærket EUROHYPO er beskrivende for »finansiel virksomhed, valutarisk virksomhed; ejendomsmæglervirksomhed; finansielle tjenesteydelser, finansiering« fra klasse 36 og derfor mangler fornødent særpræg.
‘The Board of Appeal … lawfully found that the word sign EUROHYPO was descriptive of “financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; financial services and financing” in Class 36 and was, therefore, devoid of any distinctive character.
Heraf følger, at det i overensstemmelse med det i præmis 45 ovenfor anførte ikke er fornødent at efterprøve, om appelkammeret har fremført andre begrundelser for, at det ansøgte tegn mangler fornødent særpræg.«
It follows that, in accordance with the findings in paragraph 45 above, there is no need to examine whether the Board of Appeal put forward other grounds for finding that the mark applied for was devoid of any distinctive character.’
Endelig fastslog Retten i den appellerede doms præmis 58, at klagepunktet vedrørende den intensive brug af varemærket ikke kunne antages til realitetsbehandling, da dette blev fremført for første gang for Retten.
Finally, at paragraph 58 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the claim based on the widespread use of the mark was inadmissible as that claim was raised for the first time before the Court of First Instance.
Appellanten har til støtte for appellen gjort to anbringender gældende, nemlig tilsidesættelse af henholdsvis artikel 74, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94.
In support of its appeal, the appellant relies on two pleas in law alleging, respectively, infringement of Article 74(1), and of Article 7(1)(b), of Regulation No 40/94.
I det foreliggende tilfælde havde Harmoniseringskontoret ifølge appellanten begrænset bedømmelsen til den beskrivende karakter af de enkelte bestanddele EURO og HYPO, uden at det fremlagde konstateringer af faktiske omstændigheder vedrørende ordmærket EUROHYPO betragtet i sin helhed.
In the present case, OHIM restricted itself to an analysis of the descriptive character of the individual components EURO and HYPO without making findings of fact on the word mark EURO-HYPO as a whole.
Appellanten har desuden kritiseret Harmoniseringskontoret for i forhold til varemærket EUROHYPO at have lavet søgninger på internettet og for bevidst at have skjult resultaterne, i det omfang de ikke gjorde det muligt at godtgøre, at dette varemærke var blevet anvendt beskrivende.
In addition, the appellant criticises OHIM for having carried out internet research in relation to the mark EUROHYPO and that it knowingly concealed the results in so far as they did not show that the mark was used in a descriptive way.
Harmoniseringskontoret havde herved forvansket de faktiske omstændigheder.
In so doing, OHIM misrepresented the facts.
Ifølge appellanten har Retten således begået en retlig fejl, da den fastslog, at den anfægtede afgørelses manglende henvisning til søgninger på internettet vedrørende den beskrivende karakter af varemærket EUROHYPO ikke var i strid med artikel 74, stk. 1, i forordning nr. 40/94.
The Court of First Instance accordingly erred in law by holding that the absence of references to Internet research in relation to the descriptive character of the mark EUROHYPO in the reasoning of the contested decision was not contrary to Article 74(1) of Regulation No 40/94.
Navnlig kan det i henhold til princippet om fri bevisbedømmelse og efter sin egen bedste overbevisning bedømme, om det anser en faktisk omstændighed for godtgjort.
In particular, under the principle of unfettered evaluation of the evidence, it may make its decision on the basis of its own belief whether it considers a fact has been proved.
Når Harmoniseringskontoret først mener at have tilstrækkelige beviser for at kunne træffe afgørelse, er det således ikke forpligtet til at gå videre i sin undersøgelse og efterprøvelse.
Therefore, once it considers that it has sufficient evidence to make a decision, it is not obliged to continue its investigation and analysis.
Harmoniseringskontoret har desuden understreget, at den beskrivende anvendelse af et nyskabt ord ikke er et relevant kriterium for anvendelsen af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, og at appelkammeret derfor ikke kan kritiseres for ikke at have omtalt det.
OHIM contends, in addition, that the descriptive use of a newly-created word is not a relevant criterion in the application of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 and, therefore, that the Board of Appeal could not be criticised for not mentioning it.
Det skal indledningsvis fastslås, at appellanten med sit første anbringende — uanset at selskabet formelt set påberåber sig en retlig fejl — i det væsentlige søger at anfægte Rettens vurdering af de faktiske omstændigheder og navnlig at bestride bevisværdien af visse faktiske omstændigheder, der har ledt Retten til at konkludere, at Harmoniseringskontoret ikke var forpligtet til at foretage yderligere undersøgelser, eftersom det var tilstrækkeligt overbevist om den beskrivende karakter af bestanddelene EURO og HYPO og af ordet EUROHYPO.
It should be stated, at the outset, that by its first plea, even though it has formally pleaded an error in law, the appellant is seeking, in essence, to call into question the factual assessment carried out by the Court of First Instance and, in particular, to dispute the probative value of a number of facts which led the Court of First Instance to find that OHIM was not obliged to undertake additional research where it was sufficiently certain as regards the descriptive character of the components EURO and HYPO and of the word EUROHYPO.
Det fremgår af fast retspraksis, at Domstolen ikke har kompetence til at fastlægge de faktiske omstændigheder og i princippet heller ikke til at bedømme de beviser, Retten har lagt til grund ved fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder.
It follows from settled caselaw that the Court of Justice has no jurisdiction to establish the facts or, in principle, to examine the evidence which the Court of First Instance accepted in support of those facts.
Når disse beviser er blevet forskriftsmæssigt tilvejebragt, og de almindelige retsgrundsætninger og de processuelle regler om bevisbyrde og bevisførelse er blevet overholdt, er det alene Retten, der har kompetence til at vurdere, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, den har fået forelagt.
Provided that the evidence has been properly obtained and the general principles of law and the rules of procedure in relation to the burden of proof and the taking of evidence have been observed, it is for the Court of First Instance alone to assess the value which should be attached to the evidence produced to it.
I forbindelse med nærværende anbringende skal det derfor fastslås, at appellanten har begrænset sig til at anfægte bedømmelsen af de faktiske omstændigheder, som Harmoniseringskontoret foretog i den anfægtede afgørelse, og navnlig til at påstå, at denne bedømmelse ikke skulle have været udtømmende.
However, it must be pointed out that, in the context of the first plea, the appellant limits itself to challenging the assessment of the facts carried out by OHIM in the contested decision and, in particular, the alleged incomplete nature of that assessment.
Derimod har appellanten hverken bevist eller påstået, at Retten har foretaget en åbenbar urigtig vurdering af beviserne.
By contrast, it has not shown, nor even alleged, that the Court of First Instance carried out a clearly incorrect assessment of the evidence.
Det første anbringende bør således afvises.
Therefore, the first plea in law must be held to be inadmissible.
Det andet anbringende
The second plea in law
Appellantens andet anbringende er, at Retten har begået en retlig fejl ved fortolkningen af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94.
By its second plea, the appellant claims that the Court of First Instance erred in law in the interpretation of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
Dette anbringende falder i tre særskilte led.
That plea is divided into three separate parts.
Med det første af disse led har appellanten kritiseret Retten for ikke at have taget hensyn til det helhedsindtryk, som varemærket EUROHYPO fremkalder.
By the first part, the appellant criticises the Court of First Instance for failing to take into account the overall impression produced by the EUROHYPO mark.
EUROHYPO MOD KHIM fortolkning af kriterierne for at give afslag på registrering i artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning nr. 40/94.
EUROHYPO v OHIM second part, the appellant claims that the Court of First Instance incorrectly interpreted the criteria for refusal of registration set out in Article 7(1)(b) and (c) of Regulation No 40/94.