natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Da det desuden, som man vil se, ikke er åbenbart, hvorledes ordlyden af de to bestemmelser i direktivet skal fortolkes, forekommer det, at hvis man gør brug af artikel 16, stk. 3, for at afklare udtrykket »berøres« i artikel 4, stk. 1, svarer det retligt til at foreslå, at en blind leder en anden blind for at komme ud af en labyrint.
Moreover, given that the meaning of the two provisions of the directive is not absolutely clear, as will be seen, it would appear that recourse to Article 16(3) in order to clarify the term ‘affected’ in Article 4(1) would be the legal equivalent of a blind person leading another blind person out of a labyrinth.
sådan ophævelse af forpligtelser, skal underrettes herom i passende tid i forvejen«, skulle have villet begå en så grov vidtløftighed ved at begrænse forpligtelsen til at give underretning om ophævelse af forpligtelser alene til stærke virksomheder på markedet, som begunstiges af afgørelsen 6.
such a withdrawal of obligations’, would have gone so far beyond what was required as to limit the obligation to notify a decision withdrawing obligations only to the undertakings having significant market power which benefit from that decision.
Den omstændighed, at en virksomhed som Tele2 er en part, der »berøres«, som omhandlet i rammedirektivets artikel 16, stk. 3, kan dog efter min mening ikke indebære, at sagsøgeren i hovedsagen automatisk skal anses for en part, der »berøres«, som omhandlet i artikel 4, stk. 1. Konsekvensen af, at en virksomhed betegnes som part, der berøres, som omhandlet i artikel 4, stk. 1, er nemlig, at den gives adgang til at klage over tilsynsmyndighedens afgørelser, der berører den.
6 However, the fact that an undertaking such as Tele2 is, in my view, an ‘affected’ party within the meaning of Article 16(3) of the Framework Directive does not mean that the applicant in the main proceedings must automatically be regarded as an ‘affected’ party within the meaning of Article 4(1) and for that reason entitled to a right of appeal against decisions of a regulatory authority which affect it.
Der er altså tale om en speciel virkning af artikel 4, som har helt andre formål end formålene med artikel 16, stk. 3, når den giver de »parter, der berøres«, ret til at blive underrettet om afgørelsen.
That is thus a specific effect of Article 4, which is intended to achieve purposes quite distinct from those of Article 16(3) when it confers a right to notification on ‘affected’ parties.
Denne forudgående underretning har til formål at gøre det muligt for parter, der »berøres«, at forberede sig på den ugunstige situation, der skabes ved afgørelsen om at ophæve forpligtelser, som er pålagt den tidligere stærke virksomhed på markedet, før denne ophævelse træder i kraft.
That notice is intended to permit ‘affected’ parties to prepare for the unfavourable situation created by the decision to withdraw the obligations imposed on the undertaking formerly having significant market power, before that withdrawal takes effect.
Ganske vist må en virksomhed som Tele2 efter min opfattelse i det foreliggende tilfælde anses for en »part, der berøres«, som omhandlet i artikel 16, stk. 3, og må følgelig have ret til at bliver underrettet i passende tid i forvejen om afgørelsen om at ophæve forpligtelser.
Obviously, an undertaking such as Tele2 must, in my opinion, be regarded in this case as a ‘party affected’ within the meaning of Article 16(3) and, consequently, as being entitled to an appropriate period of notice of a decision to withdraw obligations.
Den stærke virksomhed på markedet, som er adressat for afgørelsen om ophævelse af specifikke forpligtelser, vil naturligvis blive underrettet om en sådan afgørelse, som berører den, og som den begunstiges direkte af.
Clearly, the undertaking having significant market power to which the decision withdrawing specific obligations is addressed will be notified of such a decision concerning it and from which it benefits directly.
Det er derfor uforståeligt, at fællesskabslovgiver ved udtrykkeligt at sikre, at »parter, der berøres af en
For that reason, it would be impossible to understand why the Community legislature, in expressly providing that ‘an appropriate period of notice shall be given to parties affected by
4 — Således bl.a. den engelske, tyske, italienske, spanske, tjekkiske, græske og svenske udgave.
4 — Thus, in particular, the English, German, Italian, Spanish, Czech, Greek and Swedish versions.
5 — Således anvender den portugisiske udgave i artikel 4, stk. 1, og artikel 16, stk. 3, henholdsvis udtrykkene »prejudicadas« og »abrangidas« til at betegne parterne.
5 — Thus, the Portuguese version uses ‘prejudicadas’ in Article 4(1) and ‘abrangidas’ in Article 16(3).
Den franske udgave anvender ligeledes de forskellige udtryk »affecté(e)« og »parties concernées«.
The French version also uses different terms: ‘affecté(e)’ and parties ‘concerné[e]s’.
På samme måde anvender den nederlandske udgave udtrykkene »getroffen« og »gevolgen«, som også er forskellige.
Likewise, different terms are used in the Dutch version: ‘getroffen’ and ‘gevolgen’.
6 — Dette stk. 3 henviser til stærke virksomheder, som er adressater for afgørelsen.
6 — Article 16(3) refers to the undertakings having significant market power to which the decision is addressed.
Den henviser dernæst til de parter, der berøres af ophævelsen, og tillægger dem ret til at blive underrettet om afgørelsen.
It then mentions parties affected by the withdrawal, entitling them to be notified of the decision.
Hvis denne underretningsforpligtelse kun skulle begunstige virksomheder, der er adressater for ophævelsen, ville det mest naturlige være, at lovgiver i den følgende sætning fastslår, at »disse virksomheder« (og ikke »parter, der berøres«) har ret til at blive underrettet om afgørelsen.
If that obligation to notify was intended to favour only undertakings benefiting from the withdrawal, the most natural thing would have been for the legislature to provide in the following sentence that ‘those undertakings’ (and not the ‘parties affected’) were entitled to be notified of the decision.
TELE2 TELECOMMUNICATION en mekanisme, hvorigennem en bruger eller en virksomhed, der udbyder elektroniske kommunikationsnet og/eller tjenester, kan påklage en afgørelse fra en national tilsynsmyndighed« 9.
TELE2 TELECOMMUNICATION regulatory authority’.
Uafhængigt af disse, ikke ubetydelige, ændringer i ordlyden af artikel 4 er 12. betragtning, hvorefter »alle, der er genstand for en national tilsynsmyndigheds afgørelse, bør kunne påklage afgørelsen«, ikke blevet ændret.
9Independently of these not insignificant changes to the text of Article 4, recital 12 in the preamble, according to which ‘any party who is the subject of a decision by a national regulatory authority should have the right to appeal’ against such a decision, was not modified.
geren er berørt i artikel 4, stk. 1’s forstand, ikke kan være den omstændighed, at den skal anses for en part, der berøres, i den forstand og med den særlige virkning, der følger af artikel 16, stk. 3.
the applicant is affected within the meaning of Article 4(1) cannot be the fact that it is an affected party within the terms and for the specific purposes of Article 16(3).
I mangel af oplysninger i ordlyden af artikel 4, stk. 1, om rækkevidden af begrebet berørt virksomhed må svaret på dette spørgsmål, som den belgiske regering har henvist til i sine skriftlige indlæg, baseres på de formål, der forfølges med artikel 4, set i rammedirektivets kontekst.
In the absence of any indication from the wording of Article 4(1) as to the scope of the concept of an affected undertaking, the answer to such a question must be based, as the Belgian Government points out in its written observations, on an examination of the purposes and objectives of Article 4, viewed in the context of the Framework Directive.
Når en fællesskabsbestemmelses ordlyd er tvetydig, skal betydningen af de ord, hvis fortolkning er omtvistet, søges under hensyn til bestemmelsens kontekst og formålet med den pågældende ordning 7.
When the text of a Community provision is ambiguous, the meaning of the words the interpretation of which is in dispute must be established by taking account of the context of the provision and the purpose of the rules at issue. 7
Ifølge Domstolens faste praksis foreskriver dette almindelige princip, der ligger til grund for medlemsstaternes fælles forfatningstraditioner, at »borgerne skal have adgang til en effektiv domstolsbeskyttelse af de rettigheder, som tilkommer dem i medfør af fællesskabsretten« 10.
The Court has consistently held that that general principle, which underlies the constitutional traditions common to the Member States, requires that ‘individuals must be able to avail themselves of effective judicial protection of the rights they have under the Community legal order’.
Det kræves altså, at der skal være en domstolskontrol af enhver afgørelse truffet af en national myndighed, som nægter en fordel, der tildeles ved fællesskabsretten 11.
10There must therefore be effective judicial scrutiny of all decisions of national authorities refusing the benefit of a right conferred by Community law. 11
Det er klart, at den nævnte artikel 4, stk. 1, har til formål at sikre, at der stilles en effektiv klageadgang til rådighed for »enhver bruger« eller »en virksomhed, der udbyder elektroniske kommunikationsnet og/eller -tjenester, og som berøres af en national tilsynsmyndigheds afgørelse« 8.
It is clear that Article 4(1) seeks to ensure that an effective appeal mechanism is available to ‘any user’ or ‘[any] undertaking providing electronic communications networks and/or services who is affected by a decision of a national regulatory authority’.
Denne artikels ordlyd, således som den oprindeligt blev foreslået af Kommissionen, var mere lakonisk og begrænset og bestemte blot, at »medlemsstaterne sikrer, at der […] findes
8The text of that article, as originally proposed by the Commission, was shorter and more limited inasmuch as it provided simply that ‘Member States shall ensure that a mechanism exists … under which a user or undertaking providing electronic communications networks and/or services has the right of appeal against a decision of a national
9 — Jf. den af Kommissionen foreslåede tekst og Parlamentets ændringer i EFT 2001 C 277, s. 91 og 98.
9 — See the text proposed by the Commission and the Parliament’s amendments in OJ 2001 C 277, pp. 91 and 98.
Jf. dom af 13.7.2006, sag C-438/04, Mobistar, Sml. I, s. 6675, præmis 41.
See Case C-438/04 Mobistar [2006] ECR I-6675, paragraph 41.
Betragtning 12 til rammedirektivet skal netop forstås på baggrund af det princip, som artikel 4 udspringer af. Denne betragtning skal læses mere bredt, end dens ordlyd lader forstå, således at enhver person, hvis rettigheder i henhold til fællesskabsretsordnen rammes af en afgørelse truffet af en tilsynsmyndighed, og ikke kun afgørelsens adressat, skal have tillagt adgang til at klage over denne afgørelse i henhold til rammedirektivets artikel 4, stk. 1 12.
The recital in question must be interpreted in a broader way than its terms would suggest, with the result that any person whose rights under the Community legal order are affected by a decision of a national regulatory authority, and not merely the person to whom the decision is addressed, should have a right of appeal against that decision under Article 4(1) of the Framework Directive. 12
De øvrige konkurrerende udbydere, hvis rettigheder i henhold til specifikke forpligtelser, der indføres, ændres eller ophæves i forhold til den stærke virksomhed, rammes af en afgørelse truffet af den nationale tilsynsmyndighed, ville, i modsætning til virksomheden med en stærk markedsposition, blive berøvet enhver ret til at klage over denne afgørelse.
Secondly, having regard to the general objectives and regulatory principles concerning national regulatory authorities set out in Article 8(2) of the Framework Directive, the objective laid down for regulatory authorities to ‘promote competition in the provision of electronic communications networks, electronic communications
Jeg er således af den opfattelse, at hverken ordlyden af eller det almindelige princip om en effektiv domstolsbeskyttelse, som artikel 4 udspringer af, eller de almindelige formål med og ledende principper for tilsynsmyndighederne — navnlig fremme af en effektiv konkurrence — berettiger, at begrebet »berørt« virksomhed i artikel 4, stk. 1, fortolkes snævert, som den østrigske og den slovenske regering har gjort sig til talsmænd for, således at det kun sigter til de virksomheder, som tilsynsmyndighedens afgørelser er rettet til.
I therefore take the view that neither the terms of Article 4 nor the general principle of effective judicial protection from which that article follows, nor the general objectives and regulatory principles concerning regulatory authorities — in particular, the promotion of effective competition — justify interpreting the concept of an ‘affected’ undertaking within the meaning of Article 4(1) in the restrictive way proposed by the Austrian and Slovenian Governments as meaning only those undertakings to which the regulatory authority’s decisions are addressed.
12 — Det fortjener i denne forbindelse at bemærkes, at artikel 4, stk. 1, omtaler brugere eller virksomheder, som berøres af en national tilsynsmyndigheds afgørelse, og ikke brugere eller virksomheder, der er adressater for en sådan afgørelse.
12 — It is worth pointing out in this context that Article 4(1) refers to users or undertakings affected by a decision adopted by a regulatory authority, and not to users or undertakings to which such a decision is addressed.
13 — Jf. rammedirektivets artikel 8, stk. 2.
13 — See Article 8(2) of the Framework Directive.
14 — Jf. også første betragtning til rammedirektivet, som viser betydningen af, at der består »reel konkurrence i telesektoren i overgangsfasen fra monopolmarkedet til et marked med fuld konkurrence«.
14 — See also recital 1 in the preamble to the Framework Directive, which indicates clearly the importance of ‘effective competition in the telecommunications sector during the transition from monopoly to full competition’.
Det er netop dette ræsonnement om en ikke snæver fortolkning af rammedirektivets artikel 4 i lyset af princippet om en effektiv domstolsbeskyttelse, som Domstolen
See also, on the interpretation of Article 4(1) of the Framework Directive, Mobistar, cited above, paragraphs 40 and 43.
TELE2 TELECOMMUNICATION har tilsluttet sig i dommen af 22. maj 2003, Connect Austria 15, da den skulle fortolke en bestemmelse, der med rette kan anses for en forløber for rammedirektivets artikel 4.
TELE2 TELECOMMUNICATION the principle of effective judicial protection, when it interpreted a provision which may rightly be regarded as a predecessor of Article 4 of the Framework Directive.
Det drejer sig om artikel 5a, stk. 3, i Rådets direktiv 90/387EØF af 28. juni 1990 om oprettelse af det indre marked for teletjenester ved gennemførelse af tilrådighedsstillelse af åbne net 16, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/51/EF af 6. oktober 1997 17.
The provision in question was Article 5a(3) of Council Directive 90/387/EEC of 28 June 1990 on the establishment of the internal market for telecommunications services through the implementation of open network provision, 16 as amended by Directive 97/51/EC of the European Parliament and of the Council of 6 October 1997.
overensstemmelse med direktiv 90/387, og kravet om en effektiv beskyttelse af borgernes rettigheder indebærer, at de nationale retter efterprøver, om de relevante bestemmelser i national ret giver borgerne en klageadgang hvad angår afgørelser truffet af den nationale tilsynsmyndighed, der opfylder kriterierne i artikel 5a, stk. 3, i direktiv 90/387« 19.
17 with Directive 90/387 and that the rights of individuals are effectively protected, national courts must determine whether the relevant provisions of their national law provide individuals with a right of appeal against decisions of the national regulatory authority which satisfies the criteria laid down in Article 5a(3) of Directive 90/387’.
Såfremt en sådan anvendelse af national ret i overensstemmelse med direktivet ikke er mulig, er en national domstol, som ville være kompetent til at behandle søgsmål til prøvelse af afgørelser truffet af den nationale tilsynsmyndighed, hvis den ikke havde været hindret heri som følge af en bestemmelse i national ret, der udtrykkeligt udelukker dens kompetence, forpligtet til at undlade at anvende denne bestemmelse 20.
19If national law cannot be applied in such a way as to comply with the requirements of Article 5a(3), a national court or tribunal which would be competent to hear appeals against decisions of the national regulatory authority if it was not prevented from doing so by a provision of national law which explicitly excluded its competence has the obligation to disapply that provision. 20
Som Kommissionen og Tele2 har fremhævet i deres indlæg, synes Domstolen stiltiende at have anerkendt, at den klageadgang, der er foreskrevet ved artikel 5a, stk. 3, i direktiv 90/387, også skal udvides til at omfatte nogle berørte tredjemænd, der som Connect Austria ikke var adressater for afgørelser truffet af tilsynsmyndighederne, selv om de faktisk berøres af disse afgørelser 21. Jeg mener imidlertid, at den omstændighed, at denne konklusion med rette kunne
As the Commission and Tele2 pointed out in their observations, the Court appears to have implicitly recognised that the right of appeal provided for in Article 5a(3) of Directive 90/387 must also be extended to certain concerned third parties to which, like Connect Austria, the regulatory authorities’ decisions were not addressed although they were in fact affected by those decisions.
Jf. også, allerede om fortolkningen af rammedirektivets artikel 4, stk. 1, Mobistardommen, præmis 40 og 43.
It concluded that ‘in order to ensure that national law is interpreted in compliance
19 — Samme dom, præmis 42.20 — Samme dom, præmis 42.
19 — Ibidem, paragraph 42.20 — Ibidem, paragraph 42.
21 — Dette skønt Domstolen i dommen ikke udtrykkeligt har tilsluttet sig generaladvokat Geelhoeds opfattelse; denne har udtalt meget klart i punkt 48 i forslaget til afgørelse, at »det kan ikke være rigtigt, at tredjemænd, som berøres direkte af afgørelserne, ikke har mulighed for at indklage disse.
21 — That is so even though the Court did not, in its judgment, expressly uphold the views of Advocate General Geelhoed, who stated very clearly, in point 48 of his Opinion, that ‘It certainly cannot be the case that interested third parties who are directly affected by the decision do not have a right of appeal.
Det gælder så meget desto mere, som artikel 5a, stk. 3, netop har til formål at beskytte nytilkomne operatørers interesser, som f.eks. det sagsøgende selskab«.
Indeed, Article 5a(3) is, precisely, intended partly to protect the interests of newcomers to the market such as Connect Austria’.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-426/05 kan fastsættes af tilsynsmyndighederne i henhold til »adgangsdirektivet« artikel 8 22, bl.a. forpligtelsen til ikke at forskelsbehandle konkurrenter (»adgangsdirektivets« artikel 10) og forpligtelsen til at give konkurrenter adgang til netfaciliteter (»adgangsdirektivet« artikel 12).
(Article 10 of the Access Directive) and the obligation to provide competitors with access to network facilities (Article 12 of the Access Directive).
drages af Connect Austria-dommen, ikke i sig selv gør det muligt at afgøre den foreliggende sag.
that that conclusion may properly be drawn from the judgment in Connect Austria does not, as such, make it possible to decide the present case.
I Connect Austria-sagen behandlede Domstolen nemlig det spørgsmål, om artikel 5a, stk. 3, i direktiv 90/387 skulle fortolkes således, at den havde direkte virkning, og ikke det specielle spørgsmål, om begrebet »part, som en afgørelse får virkning for«, i denne artikels forstand omfattede en virksomhed som Connect Austria under de i sagen foreliggende omstændigheder.
In Connect Austria, the Court was dealing with the question whether Article 5a(3) of Directive 90/387 was to be interpreted as having direct effect and not with the specific question of whether the concept of a ‘party affected by a decision’ within the meaning of that article included an undertaking such as Connect Austria in the circumstances of that case.
Domstolen behandlede således ikke specielt spørgsmålet — som er centralt i denne sag — om fastlæggelse af de betingelser, på hvilke en berørt tredjemand, som f.eks. Tele2, kan anses for at have fået sine rettigheder påvirket som følge af en forvaltningsafgørelse truffet af tilsynsmyndigheden.
The Court did not therefore address specifically the question — which is at the heart of the present case — of how to determine the conditions under which the rights of a concerned third party such as Tele2 are to be regarded as being affected by an administrative decision adopted by a regulatory authority.
Hvad navnlig angår forpligtelserne til at give netadgang, som er fastsat ved »adgangsdirektivets« artikel 12, stk. 1, bestemmer denne artikel, at »[d]e nationale tilsynsmyndigheder […] i medfør af bestemmelserne i artikel 8 [kan] pålægge udbydere forpligtelser til at efterkomme rimelige anmodninger om adgang til og anvendelse af specifikke netelementer og tilhørende faciliteter, bl.a. i tilfælde hvor den nationale tilsynsmyndighed er af den opfattelse, at nægtelse af adgang eller urimelige vilkår og betingelser med tilsvarende virkning vil kunne hindre, at der skabes et holdbart konkurrencebaseret marked i detailleddet, eller være i modstrid med slutbrugernes interesser« 23.
With regard, in particular, to the obligations to grant network access laid down in the Access Directive, Article 12(1) thereof provides that ‘[a] national regulatory authority may, in accordance with the provisions of Article 8, impose obligations on operators to meet reasonable requests for access to, and use of, specific network elements and associated facilities, inter alia in situations where the national regulatory authority considers that denial of access or unreasonable terms and conditions having a similar effect would hinder the emergence of a sustainable competitive market at the retail level, or would not be in the enduser’s interest’.
Ligesom forpligtelsen til ikke at forskelsbehandle i rammedirektivets artikel 10 har disse forpligtelser vedrørende adgang til specifikke netfaciliteter og deres brug til formål at gavne de
23 Like the obligation of nondiscrimination laid down in Article 10 of the Framework Directive, these obligations concerning access to, and use of, specific network resources are intended to benefit competitors interested in such access. It is
22 — I følge »adgangsdirektivets« artikel 1, stk. 2, fastlægger dette »rettigheder og pligter for udbydere og for virksomheder, der anmoder om samtrafik og/eller adgang til deres net eller tilhørende faciliteter«.
22 — According to Article 1(2) thereof, the Access Directive ‘establishes rights and obligations for operators and for undertakings seeking interconnection and/or access to their networks or associated facilities’.
23 — Samme bestemmelse fastsætter således talrige specifikke forpligtelser, som kan pålægges udbyderne.
23 — That provision thus lays down many specific obligations which may be imposed on operators.
Blandt disse er navnlig forpligtelsen til at give tredjemænd adgang til specifikke netelementer og/eller tilhørende faciliteter, herunder ubundtet adgang til abonnentledninger og at forhandle i god tro med virksomheder, der ansøger om adgang.
Among them, in particular, are the obligation to give third parties access to specified network elements and/or facilities, including unbundled access to the local loop, and the obligation to negotiate in good faith with undertakings requesting access.