natgillin/translations-raw huggingface dataset:
28 0 ; tal-koncernen på grund af forlis ud for den franske Atlanterhavskyst af skibet Erika, der var chartret af Total international Ltd, med henblik på erstatning af udgifterne afholdt til rengøring og oprensning af kommunens kystområde. Efter anmodning fra cour de cassation
In Case C-188/07 Commune de Mesquer (judgment of 24 June 2008), following the sinking of f the French Atlantic coast of the Erika, a vessel chartered by Total International Ltd, the commune de Mesquer (Municipality of Mesquer) brought proceedings in reliance upon the waste framework directive (58) against companies in the Total group for recovery of the costs incurred on cleaning and anti-pollution measures along its coast.
Sådanne olieprodukter, som udledes i forbindelse med et skibs forlis, og som blandes med vand og sedimenter og flyder med strømmen langs en medlemsstats kyst, indtil de bliver skyllet i land på denne, anses imidlertid for stoffer, som indehaveren ikke havde til hensigt at fremstille, og som han skiller sig af med – om end uforsætligt – i forbindelse med transporten heraf, hvorfor de må anses for affald i direktivets forstand.
However, such hydrocarbons spilled following a shipwreck, mixed with water and sediment and drifting along the coast of a Member State until being washed upon that coast, are to be regarded as substances which the holder did not intend to produce and which he discards, albeit involuntarily, while they are being transported, so that they must be classified as waste within the meaning of the waste framework directive.
Med henblik på at fastslå, hvem der skulle holdes ansvarlig for omkostningerne forbundet med bortskaffelsen af affald, som var betalt af commune de Mesquer, var Domstolen endvidere af den opfattelse, dels at ejeren af et skib, som transporterer olieprodukter, og som er i besiddelse af disse, umiddelbart før de bliver omdannet til affald, må anses for at have frembragt affaldet og må betegnes som »indehaver« i direktivets forstand, dels at sælgeren af olieprodukterne og befragteren af det skib, hvormed de er transporteret, »frembringer affald[et]«, såfremt den nationale domstol konstaterer, at denne sælger/befragter har medvirket til risikoen for, at der opstod den forurening, som indtraf på grund af skibsforliset, navnlig såfremt han har undladt attræffe foranstaltninger til at forebygge en sådan hændelse, såsom foranstaltninger vedrørende valg af skibet.
Also, for the purpose of determining who had to bear the cost of the Municipality of Mesquer’s disposal of the waste, the Court held, first, that the owner of a ship carrying hydrocarbons, being in possession of them immediately before they become waste, may be regarded as having produced the waste and on that basis be categorised as a‘holder’within the meaning of that directive and, second, that the seller of the hydrocarbons and charterer of the ship carrying them has‘produced’waste if the national court finds that that seller–charterer contributed to the risk that the pollution caused by the shipwreck would occur, in particular if he failed to take measures to prevent such an incident, such as measures concerning the choice of ship.
Endelig fandt Domstolen, at hvis omkostningerne forbundet med bortskaffelse af affald ikke overtages eller kan overtages af den internationale fond for erstatning af skader ved olieforurening (FIPOL), og hvis det ifølge en medlemsstats nationale ret, herunder den ret, der gælder som følge af internationale konventioner, på grund af de fastsatte ansvarsbegrænsninger og/eller ansvarsfritagelser er udelukket, at disse omkostninger kan afholdes af ejeren og befragteren af skibet, selv om disse må anses for »indehavere«, skal en sådan national ret være således udformet, at det kan pålægges »producenten af det produkt, som det frembragte affald hidrører fra«, at bære disse omkostninger til bortskaffelse af affald.
Finally, the Court held that if the cost of disposing of the waste is not borne or cannot be borne by the International Oil Pollution Compensation Fund and, in accordance with the limitations and/or exemptions of liability laid down, the national law of a Member State, including the law derived from international agreements, prevents that cost from being borne by the shipowner and the charterer, even though they are regarded as holders, such a national law then has to make provision for the cost of disposing of the waste to be borne by the producer of the product from which the waste thus spread came.
I henhold til princippet om, at forureneren betaler, kan producenten imidlertid kun forpligtes til at bære disse omkostninger, såfremt han ved sin virksomhed har medvirket til risikoen for, at der opstod den forurening, som er forvoldt på grund af skibets forlis.
By virtue of the ‘polluter pays’principle, however, such a producer cannot be liable to bear that cost unless he has contributed by his conduct to the risk that the pollution caused by the shipwreck will occur.
I to sager om fortolkning af direktiv 85/337 delsesområdet herfor blevet præciseret.
The scope of Directive 85/337 (
I sagen Ecologistas en Acción-CODA fandt Domstolen, at detændrede direktiv skulle fortolkes således, at det foreskriver, at der
), was clarified in two cases relating to its interpretation.
Rådets direktiv 85/337/EØF af 27.6.1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning påmiljøet (EFT L 175, s. 40).
Council Directive 85/337/EEC of 27 June 1985 on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment (OJ 1985 L 175, p. 40).
Rådets direktiv 97/11/EF af 3.3.1997 omændring af direktiv 85/337/EØF om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning påmiljøet (EFT L 73, s. 5).
Council Directive 97/11/EC of 3 March 1997 amending Directive 85/337/EEC on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment (OJ 1977 L 73, p. 5).
Udviklingen og arbejdet skal foretages en vurdering af de indvirkninger på miljøet, som projekter til ombygning og forbedring af byveje kan få, både når det drejer sig om de projekter, der er omhandlet i direktivets bilag I, punkt 7, litra b) eller c), herunder »[a]nlæg af motorveje og motortrafikveje«, og når der er tale om de projekter, som er nævnt i direktivets bilag II, punkt 10, litra e), eller bilag II, punkt 13, første led, som på grund af deres art, dimensioner eller placering i givet fald kan få væsentlig indvirkning påmiljøet som følge af deres samspil med andre projekter.
Court of Justice equivalent, because of its size and the manner in which it is carried out, to construction may be regarded as a construction project for the purposes of Annex I and that it would be contrary to the very purpose of the directive as amended to allow any urban road project to fall outside its scope solely on the ground that the directive does not expressly mention among the projects listed in Annexes I and II those concerning that kind of road.
Domstolen præciserede dels at et projekt, som vedrører ombygning af en vej, som følge af projektets omfang og karakter kan svare til et anlægsprojekt i henhold til nævnte bilag, dels at det vil være i strid med selve formålet med detændrede direktiv, hvis byvejsprojekter falder uden for direktivets anvendelsesområde alene med den begrundelse, at direktivet ikke udtrykkeligt blandt de projekter, som er omhandlet i direktivets bilag I og II, nævner projekter, som vedrører denne vejtype.
In AbrahamandOthers, the Court ruled that point 12 of Annex II, read in conjunction with point 7 of Annex I, to Directive 85/337, in their original version, also encompasses works to modify the infrastructure of an existing airport, without extension of the runway, where they may be regarded, in particular because of their nature, extent and characteristics, as a modification of the airport itself.
I sagen Abrahamm.fl. fandt Domstolen, at bestemmelserne i punkt 12 i bilag II, sammenholdt med bestemmelserne i punkt 7 i bilag I til direktiv 85/337, i deres oprindelige affattelse, ligeledes omfatter arbejder tilændring af en eksisterende lufthavns infrastruktur uden en forlængelse af start- og landingsbanen, så længe de bl.a. som følge af deres karakter, omfang og kendetegn kan anses for enændring af selve lufthavnen.
It explained that it would be contrary to the very objective of that directive to exclude works to improve or extend the infrastructure of an existing airport from the scope of Annex II on the ground that Annex I covers the‘construction of airports’and not‘airports’as such.
Domstolen præciserede, at det ville være i strid med selve formålet med direktivet, hvis arbejder til forbedring eller udvidelse af infrastrukturen inden for en allerede anlagt lufthavn faldt uden for anvendelsesområdet for bilag I I til direktivet med den begrundelse, at bilag I til direktivet omhandler »anlæg af lufthavne« og ikke »lufthavne« som sådan.
In Case C-237/07 Janecek (judgment of 25 July 2008), the Court ruled that Article 7(3) of Directive 96/62 on ambient air quality assessment and management (61), as amended by Regulation
I Janecek-sagen (dom af 25.7.2008, sag C-237/07) fandt Domstolen, at artikel 7, stk. 3, i direktiv 96/62/EF 61 om vurdering og styring af luftkvalitet, somændret ved forordning nr. 1882/2003 62, skal fortolkes således, at i tilfælde af risiko for overskridelse af grænse- værdier eller varslingstærskelværdier skal borgere, der er direkte berørt, kunne opnå, at de kompetente nationale myndigheder udarbejder en handlingsplan, selv om de i henhold til national ret har andre handlingsmuligheder til rådighed med henblik på at opnå, at disse myndigheder træffer foranstaltninger til bekæmpelse af luftforurening.
No 1882/2003 (62), must be interpreted as meaning that, where there is a risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded, persons directly concerned must be in a position to require the competent national authorities to draw up an action plan, even though, under national law, those persons may have other courses of action available to them for requiring those authorities to take measures to combat atmospheric pollution.
Medlemsstaterne er under de nationale retters kontrol alene forpligtede til i forbindelse med en handlingsplan på kort sigt attræffe de foranstaltninger, der kan mindske risikoen for overskridelse af grænseværdier eller varslingstærskelværdier mest muligt, og gradvist at vende tilbage til et niveau, der ligger under disse værdier eller tærskler, under hensyntagen til de faktiske omstændigheder og samtlige de berørte interesser.
The Member States are obliged, subject to judicial review by the national courts, to take suchmeasures — in the context of an action plan and in the short term — as are capable of reducing to a minimum the risk that the limit values or alert thresholds may be exceeded and of ensuring a gradual return to a level below those values or thresholds, taking into account the factual circumstances and all opposing interests.
Samarbejde på det civilretlige område
Judicial cooperation in civil matters
Blandt sagerne for Domstolen for så vidt angår samarbejde på det civilretlige område skal der henvises til Rinau-sagen (dom af 11.7.2008, sag C-195/08 PPU), den første dom, Domstolen afsagde efter afslutningen af den præjudicielle hasteprocedure, der har været gældende siden den 1. marts 2008.
In the field of judicial cooperation in civil matters, Case C-195/08 PPU Rinau (judgment of 11 July 2008) is to be noted in particular. This was the first case decided by the Court under the urgent preliminaryruling procedure, which entered into force on 1 March 2008.
Forelagt en anmodning om ikke-anerkendelse i Litauen af en dom afsagt af en tysk domstol, der tildelte forældremyndigheden over et barn til fade-
Application had been made to the Supreme Court of Lithuania for non-recognition in Lithuania of a decision made by a German court awarding custody of a child to her father, who was resident in Germany, and ordering the mother, who was resident in Lithuania, to return the child to the father.
Rådets direktiv 96/62/EF af 27.9.1996 om vurdering og styring af luftkvalitet (EFT L 296, s. 55).
Council Directive 96/62/EC of 27 September 1996 on ambient air quality assessment and management (OJ 1996 L 296, p. 55).
Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EF) nr. 1882/2003 af 29.9.2003 om tilpasning af Rådets afgørelse 1999/468/EF af bestemmelserne vedrørende de udvalg, der bistår Kommissionen i forbindelse med udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der er fastsat i retsakter omfattet af proceduren i EF-traktatens artikel 251 (EUT L 284, s. 1).
Regulation (EC) No 1882/2003 of the European Parliament and of the Council of 29 September 2003 adapting to Council Decision 1999/468/EC the provisions relating to committees which assist the Commission in the exercise of its implementing powers laid down in instruments subject to the procedure referred to in Article 251 of the ECTreaty (OJ 2003 L 284, p. 1).
Domstolen ren, der var bosat i Tyskland, og beordredemoderen, der var bosat i Litauen, til at tilbagegive barnet til faderen, nærede Litauens højesteret tvivl om, i hvilket omfang eksigibiliteten af en afgørelse om tilbagegivelse, som blev truffet af de tyske domstole, tildelt på grundlag af en attest i henhold til forordning nr. 2201/2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar 63, kunne anfægtes under henvisning til, at de litauiske retsinstanser endeligt havde bestemt, at barnet skulle tilbagegives til Tyskland.
Proceedings of judgments inmatrimonial matters and the matters of parental responsibility (63), could be called into question on the ground that the Lithuanian courts had finally ordered that the child be returned to Germany.
Domstolen fastslog, at når der er truffet en afgørelse om ikke at tilbagegive et barn, og denne afgørelse er bragt til retten i domsstatens kendskab, er det uden betydning for så vidt angår udstedelsen af en attest i henhold til artikel 42 i forordning nr. 2201/2003, om denne afgørelse er blevet udsat, omgjort, ophævet eller under alle omstændigheder ikke er blevet endelig eller er blevet erstattet af en afgørelse om tilbagegivelse, hvis tilbagegivelsen af barnet rent faktisk ikke har fundet sted.
The Court of Justice held that, once a decision that a child not be returned has been taken and brought to the attention of the court of origin, it is irrelevant, for the purposes of issuing the certificate provided for in Article 42 of Regulation No 2201/2003, that that decision has been suspended, overturned, set aside or, in any event, has not become res judicata or has been replaced by a decision ordering return, insofar as the return of the child has not actually taken place.
Da der ikke er rejst tvivl om denne attests autenticitet, og da den er udstedt i overensstemmelse med den formular, som fremgår af bilag IV til forordningen, er det ikke tilladt at gøre indsigelse mod anerkendelsen af afgørelsen om tilbagegivelse af barnet, og det tilkommer alene retten i modtagerstaten at fastslå, at den attesterede afgørelse er eksigibel, og at anordne barnets umiddelbare tilbagegivelse.
Since no doubt had been expressed as regards the authenticity of that certificate and since it was drawn up in accordance with the standard form set out in Annex IV to the regulation, opposition to the recognition of the decision ordering return was not permitted and it was for the requested court only to declare the enforceability of the certified decision and to allow the immediate return of the child.
Hvis dette ifølge Domstolen ikke var tilfældet, ville forordning nr. 2201/2003 risikere at være uden effektiv virkning, idet formålet med tilbagegivelsen af barnet ville være underordnet betingelsen om, at alle processuelle muligheder i den medlemsstat, hvor barnet ulovligt tilbageholdes, er udtømt.
According to the Court, if the position were otherwise, there would be a risk that Regulation No 2201/2003 would be deprived of its useful effect, since the objective of the return of the child would remain subject to the condition that the redress procedures allowed under the domestic law of the Member State in which the child is wrongfully retained have been exhausted.
Politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager og terrorbekæmpelse
Police andjudicial cooperation in criminal matters, and combating terrorism
I Kozłowski-sagen (dom af 17.7.2008, sag C-66/08) vedrørende fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre fortolkede Domstolen artikel 4, nr. 6, i rammeafgørelse 2002/584 64, der tilla- der den fuldbyrdende judicielle myndighed at afslå at fuldbyrde en sådan arrestordre, hvis den eftersøgte person »opholder sig i, er statsborger i eller bosat i den fuldbyrdende medlemsstat«, og denne medlemsstat forpligter sig til selv at fuldbyrde straffen i henhold til sin nationale lovgivning.
In Case C-66/08 Kozłowski (judgment of 17 July 2008), relating to the execution of a European arrest warrant, the Court interpreted Article 4(6) of Framework Decision 2002/584 (64), which permits the executing judicial authority to refuse to execute such a warrant where the requested person‘is staying in, or is a national or a resident of, the executing Member State’and that State undertakes to execute the sentence in accordance with its domestic law.
Domstolen fastslog, at en eftersøgt personer »bosat« i den fuldbyrdende medlemsstat, når vedkommende har etableret sin faktiske bopæl i medlemsstaten.
The Court held that a requested person is‘resident’in the executing Member State when he has established his actual place of residence there.
Personen »opholder sig« der, når han som følge af en fast tilstedeværelse af en vis varighed i den fuldbyrdende medlemsstat har opnået en tilknytning til denne stat, der kan sidestilles med tilknytning som følge af bopæl, hvilket det tilkommer den fuldbyrdende judicielle myndighed af afgøre om foreligger, idet denne skal foretage en samlet vurdering af en række objektive forhold, der kendetegner denne persons situation, heriblandt navnlig varigheden og karakteren af samt omstændighederne ved den eftersøgte persons ophold såvel som den familiemæssige og økonomiske tilknytning.
He is‘staying’there when, following a stable period of presence in the executing Member State, he has acquired connections with that State which are of a similar degree to those resulting from residence; it is for the executing judicial authority to determine whether there are such connections by making an overall assessment of various objective factors characterising the situation of that person, including, in particular, the length, nature and conditions of his presence and his family and economic connections.
I betragtning af, at rammeafgørelsen har til formål at etablere en ordning for overgivelse mellem judicielle myndigheder af dømte eller mistænkte personer med henblik på straffuldbyrdelse eller retsforfølgelse, og at ordningen er baseret på princippet om gensidig anerkendelse, og idet den fuldbyrdende judicielle myndighed kun kan modsætte sig en sådan overgivelse
Since the objective of the framework decision is to put in place a system of surrender, as between judicial authorities, of convicted persons or suspects for the purpose of enforcing judgments or of criminal proceedings, based on the principle of mutual recognition— a surrender which the executing judicial authority can oppose only on one of the grounds for refusal provided for by the framework decision — the terms‘staying’and‘resident’, which determine the scope of the framework decision, must be defined uniformly as they concern autonomous concepts of Union law.
Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27.11.2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og omophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000, somændret ved Rådets forordning nr. 2116/2004 af 2.12.2004 (EUT L 367, s. 1).
Council Regulation (EC) No 2201/2003 of 27 November 2003 concerning jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments inmatrimonial matters and the matters of parental responsibility, repealing Regulation (EC) No 1347/2000, as amended by Council Regulation (EC) No 2116/2004 of 2 December 2004 (OJ 2004 L 367, p. 1).
Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13.6.2002 om den europæiske arrestordre og omprocedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (EFT L 190, s. 1).
Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States (OJ 2002 L 190, p. 1).
I sagen Kommissionenmod Rådet (dom af 20.5.2008, sag C-91/05) annullerede Domstolen afgørelse 2004/833 65 om gennemførelse af fælles aktion 2002/589 66 med henblik på et bidrag fra Den Europæiske Union til Det Økonomiske Fællesskab af Vestafrikanske Stater i forbindelse med et moratorium for håndskydevåben og lette våben.
In Case C-91/05 Commission v Council (judgment of 20 May 2008), the Court annulled Decision 2004/833 (65) implementing Joint Action 2002/589 (66) with a view to a EuropeanUnion contribution to the Economic Community of West African States in the framework of a moratorium on small arms and lightweapons .
Denne afgørelse havde Rådet vedtaget med hjemmel i EU-traktaten inden for rammerne af den fælles uden- rigs- og sikkerhedspolitik (FUSP), snarere end med hjemmel i EF-traktaten, inden for rammerne af politikken for udviklingssamarbejde.
That Council decision had been adopted on the basis of the Treaty on European Union, under the common foreign and security policy (CFSP), rather than on the basis of the EC Treaty, under development cooperation policy.
Selv om formålene med denne politik ikke skal afgrænses over for foranstaltninger, der direkte er rettet mod bekæmpelse af fattigdom, er det ifølge Domstolen ikke desto mindre en betingelse for, at en foranstaltning kan henføres under politikken for udviklingssamarbejde, at den bidrager til at opfylde denne politiks målsætninger om økonomisk og social udvikling.
The Court stated that, while the objectives of development cooperation policy should not be limited to measures directly related to the campaign against poverty, it is nonetheless necessary, if a measure is to fall within that policy, that it contributes to the pursuit of the policy’s economic and social development objectives.
Visse foranstaltninger, der tilsigter at modvirke udviklingslandenes skrøbelighed, herunder den foranstaltning, der er blevet vedtaget inden for rammerne af dette moratorium, kan bidrage til at opfylde disse målsætninger.
Certain measures aiming to prevent fragility in developing countries, including those adopted in the framework of the moratorium, can contribute to the pursuit of these objectives.
For at en konkret foranstaltning, der tilsigter at bekæmpe udbredelsen af håndskydevåben og lette våben, kan vedtages af Fællesskabet inden for rammerne af dets politik for udviklingssamarbejde, kræves det, at den såvel på grund af sit formål som på grund af sit indhold falder ind under anvendelsesområdet for de kompetencer, som EF-traktaten tildeler det på dette område.
A concrete measure aiming to combat the proliferation of small arms and lightweapons may be adopted by the Community under its development cooperation policy only if the measure, by virtue both of its aim and of its content, falls within the scope of the competences conferred by the ECTreaty on the Community in that field.