natgillin/translations-raw huggingface dataset:
– skal det overvejes at oprette en virkelig europæisk politimyndighed, der har kompetence for så vidt angår forbrydelser eller strafbare forhold, der skal retsforfølges på europæisk niveau?
Should consideration be given to establishing a truly European police force empowered to deal with criminal or other offences to be prosecuted at European level?
Skal man og kan man i benægtende fald styrke samarbejdet inden for en europæisk ramme mellem medlemsstaternes politimyndigheder og efter hvilke retningslinjer?
If not, is it necessary and possible to step up cooperation between Member States' police forces at European level and how should this be done?
Jf. f.eks. Erwin Teufels bidrag i CONV 24/02 og Andrew Duffs indlæg til støtte for ophævelsen af fordelingen på søjler.
See, for instance, Mr Teufel's contribution in CONV 24/02 and Mr Duff's statement calling for abolition of the division into pillars.
– kan Eurojust være forløber for en europæisk anklagemyndighed?
Can Eurojust prefigure a European prosecutor?
Hvilken ekstra nytteværdi vil en sådan anklagemyndighed give?
What added value would such a prosecutor bring?
Skal denne anklagemyndighed have til opgave at indlede og lede de undersøgelser, der pålægges en europæisk politimyndighed, vedrørende strafbare forhold, der henhører under det europæiske område1, eller bør der overvejes et samarbejde mellem den europæiske anklagemyndighed og medlemsstaternes anklagemyndigheder?
, or should cooperation between the European prosecutor and Member States' prosecutors be envisaged?
Hvis der oprettes en europæisk anklagemyndighed, bør dens kompetence så, som nogle mener, begrænses til beskyttelse af de finansielle interesser eller forfalskning af euroen?
If a European prosecutor were to be appointed, should his powers be confined to protection of financial interests or counterfeiting of the euro, as envisaged by some?
Skal man i benægtende fald overveje at styrke samarbejdet mellem de nationale anklagemyndigheder? Ved at videreudvikle Eurojust eller efter hvilke andre retningslinjer?
Or else, should provision be made for closer cooperation between national prosecutors?
– skal det også overvejes at oprette en europæisk strafferetlig jurisdiktion eller en afdeling for straffesager under Domstolen?
Should consideration also be given to the introduction of a European criminal court or a criminal division at the Court of Justice?
Hvilke kompetencer skal en sådan jurisdiktion i bekræftende fald have?
In that event, what should come within such a court's jurisdiction?
– skal spørgsmålet om kontrol af de fælles grænser tages op og i bekræftende fald hvorledes?
Should the issue of control of common borders be broached and, if so, how?
Skal man for eksempel overveje en europæisk grænsekontrolmyndighed for de ydre grænser, eller skal samarbejdet mellem medlemsstaternes eksisterende grænsekontrolmyndigheder?
For instance, should a European external border control force be envisaged, or should closer cooperation be sought between Member States' existing forces?
– såfremt man går i retning af oprettelse af fælles operative organer (politi, europæisk grænsevagtkorps, anklagemyndighed), efter hvilke procedureregler skal disse så fungere?
Were common operational units (police, European border guard and prosecutor) to be opted for, under what procedural rules should they operate?
Hvilket politisk ansvar på RIA-området skal man overveje i denne forbindelse?
In the same eventuality, what political accountability in the JHA field should be envisaged?
Bør man opretholde det almenretlige ansvar i henhold til traktaterne, eller skal man overveje noget andet?
Should it be as under the Treaties generally, or should it be different?
Jf. f.eks. bidrag fra Alain Barrau, dok. CONV 30/02, Lena Hjelm Wallén, CONV 29/02, og Anne-Marie Idrac, CONV 44/02.
See, for instance, the contributions from Mr Barreau (CONV 30/02), Ms Lena Hjelm Wallén (CONV 29/02) and Ms Idrac (CONV 44/02).
NOTEfra: til: Vedr.: præsidiet konventet EU's optræden udadtil
Praesidium Convention EU External Action
Hermed følger til medlemmerne af konventet et arbejdsdokument om EU's optræden udadtil.
Members of the Convention will find attached a discussion paper on EU External Action.
Det er meningen, at dette dokument og de spørgsmål, det omhandler, skal danne udgangspunkt for debatten på konventets plenarmøde den 11.-12. juli 2002.
This paper, and the questions it identifies, is intended to serve as a basis for the debate in the plenary session of the Convention on 11 and 12 July 2002.
Der er blandt Europas borgere en udbredt erkendelse af, at der kan opnås en række fordele, hvis EU handler kollektivt i global sammenhæng.
There is widespread acknowledgement amongst Europe’s citizens of the potential benefits to be gained when the European Union acts collectively on the global stage.
Samtidig er der en kritik af, at EU i den nuværende situation har mindre international gennemslagskraft, end man med rimelighed skulle forvente i forhold til Unionens økonomiske vægt, dens høje grad af intern integration og de ressourcer, der samlet er til dens rådighed.
At the same time, there is criticism that the Union's international impact currently falls short of what might reasonably be expected given its economic weight, its high degree of internal integration and the resources collectively at its disposal.
Dette spørgsmål blev understreget i Laekenerklæringen og er siden blevet rejst af en række medlemmer af konventet.
This issue was highlighted in the Declaration of Laeken, and has been raised by a number of members of the Convention.
– for det første at gøre rede for de eksisterende rammer for Fællesskabets/Unionens aktion på området eksterne forbindelser.
- first to set out the existing framework for Community/Union action in the field of external relations.
Dette kræver, at man ser på i) retsgrundlaget for denne aktion (dvs. de kompetencer, som er tillagt EF/EU), ii) de instrumenter, der er til rådighed, og iii) det ansvar, der ligger hos de enkelte berørte aktører.
This requires looking at i) the legal basis for such action (i.e. the competences which have been entrusted to the Community/Union), ii) the instruments available, and iii) the responsibilities of each of the various actors involved.
Dette afsnit omfatter en række spørgsmål, der er specifikke for bestemte aspekter af de eksterne forbindelser, og som bør drøftes; og
This section includes some questions, specific to particular aspects of external relations, which merit discussion; and
– for det andet at udpege nogle mere generelle spørgsmål, som ligeledes vil kunne tages op under behandlingen af EU's internationale betydning; samt at foreslå en række mulige områder, der kan indgå i overvejelsen om, hvordan EU's rolle globalt kan videreudvikles.
- second, to identify some more general issues which might also be looked at when considering the Union's international impact; and to suggest a number of possible areas for reflection on how the Union's role globally could be further developed.
DEN NUVÆRENDE SITUATION
THE EXISTING SITUATION
De væsentligste politikker på området eksterne forbindelser, hvor Fællesskabet fra første færd har haft en rolle (som det stadig har i dag), falder ind under to forskellige overskrifter: handel og udviklingssamarbejde.
The main policies in the area of external relations in which the Community was given a role from its inception (and which remain to this day) come under two distinct headings: trade and development cooperation.
Siden har Fællesskabet gradvis fået vigtige nye ansvarsområder inden for andre aspekter af eksterne forbindelser.
Since then, the Community has gradually acquired important additional responsibilities in other aspects of external relations.
I tillæg til en række eksplicitte eksterne fællesskabskompetencer har EF-Domstolen anerkendt en implicit ekstern fællesskabskompetence, hvis internationale aftaler er nødvendige for opfyldelsen af interne mål i henhold til traktaten, eller hvis de berører den interne fællesskabslovgivning.
In addition to a number of explicit external Community competences, the ECJ has recognised an implicit external Community competence if international agreements are necessary for the realisation of internal objectives under the Treaty of if they affect internal Community legislation.
Der udviklede sig oprindeligt et uformelt samarbejde på det udenrigs- og sikkerhedspolitiske område uden for fællesskabsstrukturerne.
Informal cooperation in the area of foreign and security policy developed initially outside the Community structures.
Med vedtagelsen af traktaten om Den Europæiske Union i 1993 blev der imidlertid etableret en ny ramme under betegnelsen den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik.
However with the adoption of the Treaty on European Union in 1993, a new framework was established under the title of Common Foreign and Security Policy.
Dens aktionsområde er for nylig blevet udvidet som følge af beslutningen om at etablere en europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik.
Its scope has recently been expanded following the decision to establish a European security and defence policy.
TEU indeholder ligeledes bestemmelser om eksterne aktioner på området retlige og indre anliggender.
The TEU also provides for external action within the area of Justice and Home Affairs.
Hele denne udvikling har ført til forskellige arrangementer med henblik på repræsentation i internationale organisationer.
All these developments have led to various arrangements for representation in international organisations.
I praksis er de imidlertid tæt forbundet; ifølge TEU skal Unionen sikre, at der er sammenhæng i hele Unionens optræden udadtil som led i de fælles politikker for udenrigsanliggender, sikkerhed, økonomi og udviklingssamarbejde, idet Rådet og Kommissionen har ansvaret for at sikre denne sammenhæng (artikel 3 i TEU).
However, in practice they are closely interlinked; the TEU requires that the Union ensure the consistency of its external activities as a whole in the context of its external relations, security, economic and development policies, with the Council and the Commission responsible for ensuring such consistency (TEU Article 3).
Fællesskabet har enekompetence med hensyn til den fælles handelspolitik (artikel 133, stk. 1, i TEF).
The Community has exclusive competence for the common commercial policy (TCE Article 133 § 1).
Dette udspringer af kravet om, at Fællesskabet tager ansvaret for de eksterne konsekvenser af den interne politik om etablering af en toldunion.
This has its origins in the requirement for the Community to take responsibility for the external consequences of the internal policy to establish a customs union.
Ifølge artikel 133, stk. 1, har Fællesskabet enekompetence især med hensyn til handel med varer, grænseoverskridende tjenesteydelser og visse meget specifikke aspekter af intellektuelle ejendomsrettigheder.
Article 133 § 1provides for exclusive Community competence essentially for trade in goods, cross-border services and some very specific aspects of intellectual property rights.
Det er imidlertid fastsat, at anvendelsesområdet kan udvides til at omfatte al handel med tjenesteydelser samt intellektuel ejendomsret, hvis Rådet med enstemmighed træffer afgørelse herom (denne udvidelse af enekompetencen er yderligere udvidet i Nice-traktaten).
However, there is provision for its scope to be extended to include the full range of trade in services, and intellectual property, should the Council decide unanimously to do so (this widening of exclusive powers is further extended under the Nice Treaty).
De vigtigste handelspolitiske instrumenter er handelssamarbejdsaftaler med en eller flere stater eller internationale organisationer og en række selvstændige retlige instrumenter, bl.a. antidumpingforordningen og den generelle præferenceordning (GSP).
The main trade policy instruments are trade cooperation agreements with one or more states or international organisations, and a number of autonomous legal instruments such as the Anti-dumping Regulation and the Generalised System of Preferences (GSP).
I tilfælde af formelle aftaler forelægger Kommissionen normalt Rådet udkast til forhandlingsdirektiver med henblik på godkendelse.
In the case of formal agreements, draft negotiating directives are normally submitted by the Commission to the Council for approval.
Når disse er vedtaget, danner de grundlag for de forhandlinger, som føres af Kommissionen i samråd med et udvalg nedsat af Rådet i henhold til traktaten (Artikel 133-Udvalget).
Once agreed, these constitute the basis for the negotiations which are conducted by the Commission in consultation with a Committee designated by the Council under the Treaty (the Article 133 Committee).
Rådet har ansvaret for at indgå aftaler.
The Council is responsible for concluding agreements.
Ansvaret for den daglige forvaltning af handelspolitikken ligger hos Kommissionen i tæt kontakt med Rådet.
Responsibility for the day-to-day management of trade policy lies with the Commission, in close contact with the Council.
Kommissionen bistås i denne opgave af Artikel 133-Udvalget, der regelmæssigt holder møde.
The Commission is assisted in this task by the Article 133 Committee, which meets on a regular basis.
Europa-Parlamentet bliver regelmæssigt orienteret om handelspolitiske emner og bliver hørt i centrale spørgsmål, men har ikke nogen formel rolle.
The European Parliament, although regularly briefed on trade policy issues and consulted on key questions, has no formal role.
EF-Domstolen har udviklet en omfattende retspraksis i handelsspørgsmål.
The European Court of Justice has developed an important case law in trade matters.
Oprettelsen af Verdenshandelsorganisationen og indlemmelsen i de multilaterale handelsregler af områder, der falder uden for anvendelsesområdet for den fælles handelspolitik, har ført til en pragmatisk ordning, der bygger på en pligt til samarbejde mellem medlemsstaterne og fællesskabsinstitutionerne, men som giver Kommissionen mulighed for at bevare ansvaret for forhandlinger inden for alle sektorer og for brug af WTO-tvistbilæggelsesmekanismer.
The establishment of the World Trade Organisation and the inclusion within the multilateral trading rules of areas which fall outside the scope of the common commercial policy led to a pragmatic arrangement based on a duty of cooperation between the Member States and the Community institutions, but allowing the Commission to maintain responsibility for negotiating across all sectors and for use of WTO dispute settlement mechanisms.
Fællesskabets indflydelse inden for WTO afspejler dets position som verdens største handelsblok.
The influence of the Community within the WTO reflects its position as the world's largest trading bloc.
Til drøftelse: hvilken lære kan man drage af den relative effektivitet af Fællesskabets eksterne handelspolitik?
For discussion: what lessons can one draw from the relative effectiveness of the Community's external trade policy?
Hvordan kan den gøres endnu mere effektiv?
How could it be made still more effective?
Og kan de faktorer, der medvirker til dens effektivitet, få en videre anvendelse?
And could the factors which contribute to its effectiveness be of wider application?
Traktaten indeholder bestemmelser om Fællesskabets indsats inden for udviklingssamarbejde (artikel 177-181 i TEF).
The Treaty provides for Community action in the area of development cooperation (Articles TCE 177 - 181).
Denne indsats skal ses som et tillæg til medlemsstaternes udviklings- og samarbejdsprogrammer.
This action is in addition to the development and cooperation programmes run by the Member States.
Foruden disse bestemmelser er et andet væsentligt aspekt af Fællesskabets udviklingssamarbejde det langvarige samarbejde mellem EF og lande i Afrika, Vestindien og Stillehavet, der reguleres i Cotonou-konventionen mellem AVS, EF og medlemsstaterne (en selvstændig multilateral aftale baseret på artikel 310 i TEF).
As well as these provisions, another important aspect of Community development cooperation is the longstanding relationship between the EC and the African, Caribbean and Pacific countries, which is regulated by the Cotonou Convention between the ACP, the EC and the Member States (a self-standing multilateral agreement on the basis of TCE Article 310).
Desuden er der en række selvstændige tekniske bistandsprogrammer (jf. Meda, Tacis), der er udarbejdet på grundlag af artikel 308.
In addition, there are a number of autonomous technical assistance programmes (i.e. MEDA, TACIS) which have been developed on the basis of Article 308.
Andre fællesskabspolitikker kan have væsentlige udviklingsaspekter.
Other Community policies can have important development aspects.
Fællesskabet er verdens største yder af udviklings- og samarbejdsbistand.
The Community is the world's largest provider of development and cooperation assistance.
Dets budget til udviklingsbistand beløber sig til over 6 mia. EUR om året (uden at medregne førtiltrædelsesstøtte), herunder ca. 1 mia. EUR i nødhjælp og humanitær bistand.
Its development assistance budget amounts to over Euro 6 billion annually (excluding preaccession aid), including about Euro 1 billion for emergency and humanitarian aid.
Der er herudover en særlig fond til bistand til AVS-lande (Den Europæiske Udviklingsfond), der falder uden for EF-budgettet og er underlagt sine egne særlige procedurer.
There is in addition a separate fund for assistance to ACP countries (European Development Fund) which falls outside the Community budget and is subject to its own distinct procedures.
Lån til tredjelande ydes af Den Europæiske Investeringsbank.
Loans to third countries are provided by the European Investment Bank.
Arrangementer med henblik på Fællesskabets udviklingssamarbejde kan også være omfattet af interne retlige instrumenter samt aftaler med tredjelande eller internationale organisationer.
The arrangements for Community development cooperation may also be the subject of internal legal instruments as well as agreements with third countries or international organisations.
Rådet har på grundlag af forslag fra Kommissionen og efter den fælles beslutningsprocedure med Europa-Parlamentet ansvaret for at fastlægge de retlige rammer for ydelsen af Fællesskabets udviklings- og samarbejdsbistand samt for at opstille den samlede finansielle ramme.
The Council is responsible, on the basis of a Commission proposal and in codecision with the European Parliament, for establishing the legal framework for the allocation of Community development and cooperation assistance, as well as for setting the overall financial envelope.
Den fælles beslutningsprocedure finder ikke anvendelse på indgåelsen af internationale aftaler, der indgås af Rådet.
The codecision procedure does not apply to the conclusion of International agreements, which are concluded by the Council.
Kommissionen er ansvarlig for gennemførelse og forvaltning, som der er fastsat regler for i de retlige rammer, og som normalt omfatter en vis kontrol fra medlemsstaternes side efter udvalgsproceduren.
The Commission is responsible for implementation and management, for which the rules are set out in the legal framework, and which normally include some degree of Member State oversight under the comitology procedure.
Til drøftelse: kan man gøre udviklingspolitikken mere effektiv ved til en vis grad at sammenlægge de forskellige instrumenter?
For discussion: could one improve the effectiveness of Development Policy by some fusion of the different instruments?
Kan man i lyset af de afgørelser, der for nylig er truffet i Sevilla, forbedre sammenhængen mellem udviklingspolitikken og andre eksterne politikker yderligere gennem strukturændringer inden for a) Kommissionen og/eller b) Rådet og/eller ved at øge Parlamentets rolle?
Noting recent Seville decisions, could one further improve coherence between Development Policy and other External Policies by structural changes within (a) the Commission and/or (b) the Council, and/or by increasing the role of the Parliament?
ANDRE ASPEKTER AF FÆLLESSKABETS EKSTERNE FORBINDELSER
OTHER ASPECTS OF COMMUNITY EXTERNAL RELATIONS
Det er udtrykkeligt fastsat i traktaten, at Fællesskabet/medlemsstaterne har delt ekstern kompetence på følgende områder: monetær politik (artikel 111 i TEF), forskning (artikel 170 i TEF) og miljø (artikel 174 i TEF).
The Treaty explicitly provides for shared Community/Member State external competence in the following areas: monetary policy (TCE Article 111), research (TCE Article 170) and environment (TCE Article 174).
Ud over disse områder har Domstolen anerkendt en implicit ekstern fællesskabskompetence, hvis internationale aftaler er nødvendige for gennemførelsen af interne mål i henhold til traktaten, eller hvis de berører intern fællesskabslovgivning, f.eks. fiskeri, transport og landbrug.
In addition to these areas, the ECJ has recognised an implicit Community competence externally if international agreements are necessary for the realisation of internal objectives under the Treaty or if they affect internal community legislation, e.g. fisheries, transport and agriculture.
Artikel 310 indeholder bestemmelser om forhandling og indgåelse af associeringsaftaler.
Article 310 provides for the negotiation and conclusion of Association agreements.
De væsentligste retlige instrumenter til forvaltning af de eksterne aspekter af Fællesskabets politikker er aftaler med en eller flere stater eller internationale organisationer, for hvilke procedurerne fremgår af artikel 300 i TEF.
The main legal instruments for managing the external aspects of Community policies are agreements with one or more states or international organisations, for which the procedures are set out in TCE Article 300.
Disse aftaler samler ofte i et og samme dokument en bred vifte af redskaber til forvaltning af forbindelserne (f.eks. handel, udviklingssamarbejde, miljøpolitikker, forskningssamarbejde og politisk dialog).
These agreements frequently bring together in one document a wide range of tools for managing the relationship (e.g. trade, development cooperation, environment policies, research cooperation, and political dialogue).
I årenes løb har Fællesskabet udviklet et netværk af aftaler med enkeltlande, grupper af lande og internationale organisationer.
Over the years the Community has developed a network of agreements with individual countries, groups of countries, and international organisations.
De tidlige aftaler er i mange tilfælde blevet ajourført, deres anvendelsesområde er blevet udvidet, og i visse tilfælde er de blevet erstattet af associeringsaftaler, der medfører gensidige rettigheder og forpligtelser, fælles aktioner og særlige procedurer.
The early agreements have in many cases been updated, their scope extended, and in some cases replaced by association agreements which involve reciprocal rights and obligations, common action and special procedures.
Resultatet er, at Fællesskabet har et ekstensivt og heterogent netværk af aftaleforhold, der strækker sig over hele kloden.
The result is that the Community has an extensive and heterogeneous network of contractual relationships spanning the globe.
Disse aftaler omfatter næsten altid forpligtelser til regelmæssige konsultationer både på ministerplan og på embedsmandsplan, idet der afhængigt af den enkelte aftale kan være forskelle med hensyn til hyppighed, niveau og arten af EF/EU-repræsentation (dvs. Rådet eller Kommissionen) samt bestemmelser om tvistbilæggelse.
These agreements almost invariably include obligations for regular consultations at both ministerial and official level, differing depending on the agreement as to frequency, level, and type of EC/EU representation (i.e. Council or Commission), as well as provisions on dispute settlement.
Forvaltningen af de eksterne aspekter af disse politikområder er i praksis delt mellem Kommissionen, Rådet og medlemsstaterne.
The management of external aspects of these policy areas is in practice shared between the Commission, Council and Member States.