natgillin/translations-raw huggingface dataset:
En retslig immunitet for den omtvistede forordning med hensyn til prøvelsen af dennes forenelighed med de grundlæggende rettigheder, som skulle udspringe af en angiveligt absolut forrang for de sikkerhedsrådsresolutioner, som denne retsakt har til formål at gennemføre, kan heller ikke baseres på den position, som forpligtelserne i medfør af De Forenede Nationers pagt ville indtage i den retlige trinfølge inden for Fællesskabets retsorden, hvis disse forpligtelser var klassificeret inden for dette hierarki.
Nor can an immunity from jurisdiction for the contested regulation with regard to the review of its compatibility with fundamental rights, arising from the alleged absolute primacy of the resolutions of the Security Council to which that measure is designed to give effect, find any basis in the place that obligations under the Charter of the United Nations would occupy in the hierarchy of norms within the Community legal order if those obligations were to be classified in that hierarchy.
Det er således fastsat i artikel 300, stk. 7, EF, at aftaler, der indgås på betingelserne i denne artikel, er bindende for Fællesskabets institutioner og for medlemsstaterne.
Article 300(7) EC provides that agreements concluded under the conditions set out in that article are to be binding on the institutions of the Community and on Member States.
I medfør af denne bestemmelse ville De Forenede Nationer, hvis bestemmelsen fandt anvendelse på denne organisations pagt, have forrang for afledte fællesskabsretsakter (jf. i denne retning dom af 3.6.2008, sag C-308/06, Intertanko m.fl., Sml. I, s. 4057, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis).
Thus, by virtue of that provision, supposing it to be applicable to the Charter of the United Nations, the latter would have primacy over acts of secondary Community law (see, to that effect, Case C-308/06 Intertanko and Others [2008] ECR I-4057, paragraph 42 and caselaw cited).
Denne forrang på fællesskabsplan ville imidlertid ikke gælde for primær ret, herunder de almindelige retsgrundsætninger, som de grundlæggende rettigheder henhører til.
That primacy at the level of Community law would not, however, extend to primary law, in particular to the general principles of which fundamental rights form part.
Denne fortolkning bekræftes af stk. 6 i artikel 300 EF, hvorefter en international aftale ikke kan træde i kraft, hvis Domstolen har afgivet en benægtende udtalelse om dens forenelighed med EF-traktaten, medmindre sidstnævnte først er blevet ændret.
That interpretation is supported by Article 300(6) EC, which provides that an international agreement may not enter into force if the Court has delivered an adverse opinion on its compatibility with the EC Treaty, unless the latter has previously been amended.
Det er imidlertid blevet gjort gældende for Domstolen, bl.a. i retsmødet, at Fællesskabets retsinstanser i lighed med Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol, der i flere afgørelser af nyere dato har erklæret, at den savnede kompetence til at prøve visse retsakter udstedt inden for rammerne af gennemførelsen af resolutioner vedtaget af Sikkerhedsrådet i medfør af kapitel VII i De Forenede Nationers pagt, burde afholde sig fra at prøve lovligheden af den omtvistede forordning under hensyn til de grundlæggende rettigheder, eftersom denne retsakt netop har til formål at gennemføre sådanne resolutioner.
It has however been maintained before the Court, in particular at the hearing, that the Community judicature ought, like the European Court of Human Rights, which in several recent decisions has declined jurisdiction to review the compatibility of certain measures taken in the implementing of resolutions adopted by the Security Council under Chapter VII of the Charter of the United Nations, to refrain from reviewing the lawfulness of the contested regulation in the light of fundamental freedoms, because that regulation is also intended to give effect to such resolutions.
I denne henseende skal det fastslås, at der, som Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i øvrigt selv har bemærket, er en grundlæggende forskel mellem karakteren af de retsakter, som nævnte afgørelser vedrører, med hensyn til hvilke denne retsinstans har erklæret, at den savnede kompetence til at foretage en prøvelse af, om de var i overensstemmelse med EMRK, og karakteren af andre retsakter, med hensyn til hvilke dens kompetence fremtræder ubestridelig (jf. afgørelse af 2.5.2007, Behrami og Behrami mod Frankrig og Saramati mod Frankrig, Tyskland og Norge, endnu ikke trykt i Reports of Judgments and Decisions, præmis 151).
In this respect, it is to be found that, as the European Court of Human Rights itself has noted, there exists a fundamental difference between the nature of the measures concerned by those decisions, with regard to which that court declined jurisdiction to carry out a review of consistency with the ECHR, and the nature of other measures with regard to which its jurisdiction would seem to be unquestionable (see Behrami and Behrami v. France and Saramati v. France, Germany and Norway of 2 May 2007, not yet published in the Reports of Judgments and Decisions, §151).
Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol har ganske vist i visse sager, som er blevet indbragt for den, udtalt, at den savnede personel kompetence, men disse sager vedrørte foranstaltninger, som direkte kunne henføres til FN som en organisation med universelt sigte, der opfylder et ufravigeligt mål om kollektiv sikkerhed, særligt
While, in certain cases before it the European Court of Human Rights has declined jurisdiction ratione personae, those cases involved actions directly attributable to the United Nations as an organisation of universal jurisdiction fulfilling its imperative collective security objective, in particular actions of a subsidiary organ of the UN
KADI OG AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION MOD RÅDET OG KOMMISSIONEN foranstaltninger vedtaget af et underordnet FN-organ oprettet inden for rammerne af kapitel VII i De Forenede Nationers pagt eller foranstaltninger, der ligger inden for rammerne af udøvelsen af beføjelser, der gyldigt er delegeret af Sikkerhedsrådet i henhold til samme kapitel, og ikke foranstaltninger, som kan henføres til de stater, som var sagsøgt for nævnte domstol, idet disse foranstaltninger i øvrigt ikke havde fundet sted på disse staters område, og ikke beroede på en beslutning truffet af disses myndigheder.
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION created under Chapter VII of the Charter of the United Nations or actions falling within the exercise of powers lawfully delegated by the Security Council pursuant to that chapter, and not actions ascribable to the respondent States before that court, those actions not, moreover, having taken place in the territory of those States and not resulting from any decision of the authorities of those States.
Derimod har Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol i præmis 151 i afgørelsen Behrami og Behrami mod Frankrig og Saramati mod Frankrig, Tyskland og Norge bemærket, at den i den sag, som gav anledning til dommen Bosphorus Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Şirketi mod Irland vedrørende en beslaglæggelse foretaget af myndighederne i den sagsøgte stat på dennes nationale område i henhold til en afgørelse truffet af en minister i denne stat, anså sig for at have kompetence, herunder personel kompetence, i forhold til den sagsøgte stat, skønt den omhandlede foranstaltning var blevet besluttet på grundlag af en fællesskabsforordning, der på sin side var vedtaget i medfør af en sikkerhedsrådsresolution.
By contrast, in paragraph 151 of Behrami and Behrami v. France and Saramati v. France, Germany and Norway, the European Court of Human Rights stated that in the case leading to its judgment in Bosphorus Hava Yolları Turizm ve Ticaret Anonim Şirketi v. Ireland, concerning a seizure measure carried out by the authorities of the respondent State on its territory following a decision by one of its ministers, it had recognised its competence, notably ratione personae, vis-à-vis the respondent State, despite the fact that the source of the contested measure was a Community regulation taken, in its turn, pursuant to a resolution of the Security Council.
I den foreliggende sag skal det fastslås, at den omtvistede forordning ikke kan anses for en retsakt, der direkte kan henføres til FN som en foranstaltning, som er truffet af et underordnet FN-organ oprettet inden for rammerne af kapitel VII i De Forenede Nationers pagt, eller som ligger inden for rammerne af udøvelsen af beføjelser, der gyldigt er delegeret af Sikkerhedsrådet i henhold til samme kapitel.
In the instant case it must be declared that the contested regulation cannot be considered to be an act directly attributable to the United Nations as an action of one of its subsidiary organs created under Chapter VII of the Charter of the United Nations or an action falling within the exercise of powers lawfully delegated by the Security Council pursuant to that chapter.
Desuden og under alle omstændigheder er spørgsmålet om Domstolens kompetence til at tage stilling til gyldigheden af den omtvistede forordning opstået i en fundamentalt anderledes sammenhæng.
In addition and in any event, the question of the Court’s jurisdiction to rule on the lawfulness of the contested regulation has arisen in fundamentally different circumstances.
Som der allerede er henvist til i denne doms præmis 281-284, skal Domstolens prøvelse af gyldigheden af enhver fællesskabsretsakt under hensyn til de grundlæggende rettigheder betragtes som udtryk, inden for et retsfællesskab, for en
As noted above in paragraphs 281 to 284, the review by the Court of the validity of any Community measure in the light of fundamental rights must be considered to be the expression, in a community based on the rule of law, of a constitutional
Spørgsmålet om Domstolens kompetence opstår således inden for rammerne af Fællesskabets interne og selvstændige retsorden, hvortil den omtvistede forordning hører, og inden for hvilken Domstolen har kompetence til at prøve gyldigheden af Fællesskabets retsakter under hensyn til de grundlæggende rettigheder.
The question of the Court’s jurisdiction arises in the context of the internal and autonomous legal order of the Community, within whose ambit the contested regulation falls and in which the Court has jurisdiction to review the validity of Community measures in the light of fundamental rights.
Det er desuden blevet fremført, at Domstolen, henset til den respekt, som fællesskabsinstitutionerne skylder De Forenede Nationers institutioner, bør give afkald på at udøve en legalitetsprøvelse af den omtvistede forordning under hensyn til de grundlæggende rettigheder, også selv om en sådan prøvelse er mulig, eftersom de grundlæggende rettigheder er tilstrækkeligt beskyttede inden for rammerne af den sanktionsordning, som De Forenede Nationer har indført, navnlig henset til proceduren for revurdering, som for nylig er blevet afgørende forbedret ved en række sikkerhedsrådsresolutioner.
It has in addition been maintained that, having regard to the deference required of the Community institutions vis-à-vis the institutions of the United Nations, the Court must forgo the exercise of any review of the lawfulness of the contested regulation in the light of fundamental rights, even if such review were possible, given that, under the system of sanctions set up by the United Nations, having particular regard to the re-examination procedure which has recently been significantly improved by various resolutions of the Security Council, fundamental rights are adequately protected.
Ifølge Kommissionen bør Domstolen på ingen måde gribe ind, så længe de berørte enkeltpersoner eller enheder inden for nævnte sanktionsordning har en acceptabel adgang til at blive hørt takket være en administrativ kontrolmekanisme, der indgår i De Forenede Nationers retsorden.
According to the Commission, so long as under that system of sanctions the individuals or entities concerned have an acceptable opportunity to be heard through a mechanism of administrative review forming part of the United Nations legal system, the Court must not intervene in any way whatsoever.
I denne henseende skal det først og fremmest bemærkes, at selv om der faktisk, som følge af Sikkerhedsrådets vedtagelse af en række resolutioner, er blevet foretaget nogle ændringer af den ordning med restriktive foranstaltninger, som De Forenede Nationer har indført, med hensyn til såvel optagelse på den konsoliderede liste som sletning fra denne (jf. særligt resolution 1730 (2006) af 19.12.2006 og 1735 (2006) af 22.12.2006), er disse ændringer sket efter vedtagelsen af den omtvistede forordning, således at der principielt ikke kan tages hensyn til dem inden for rammerne af de foreliggende appelsager.
In this connection it may be observed, first of all, that if in fact, as a result of the Security Council’s adoption of various resolutions, amendments have been made to the system of restrictive measures set up by the United Nations with regard both to entry in the summary list and to removal from it [see, in particular, Resolutions 1730 (2006) of 19 December 2006, and 1735 (2006) of 22 December 2006], those amendments were made after the contested regulation had been adopted so that, in principle, they cannot be taken into consideration in these appeals.
Under alle omstændigheder kan den omstændighed, at den procedure for revurdering, der finder sted for sanktionskomitéen, eksisterer inden for rammerne af denne FN-ordning, ikke medføre en generel retslig immunitet inden for rammerne af Fællesskabets interne retsorden, heller ikke hvis der tages hensyn til de ændringer, som for nylig er foretaget af denne procedure.
In any event, the existence, within that United Nations system, of the re-examination procedure before the Sanctions Committee, even having regard to the amendments recently made to it, cannot give rise to generalised immunity from jurisdiction within the internal legal order of the Community.
En sådan immunitet, der udgør en betydelig fravigelse fra den ordning til retslig beskyttelse af de grundlæggende rettigheder, som er fastsat i EF-traktaten, forekommer ikke begrundet, eftersom proceduren for revurdering klart ikke opfylder de garantier, som er forbundet med en retslig beskyttelse.
Indeed, such immunity, constituting a significant derogation from the scheme of judicial protection of fundamental rights laid down by the EC Treaty, appears unjustified, for clearly that re-examination procedure does not offer the guarantees of judicial protection.
I denne henseende må det fastslås, at selv om det nu er muligt for enhver person eller enhed at henvende sig direkte til sanktionskomitéen ved at indgive en anmodning om at blive slettet af den konsoliderede liste til et såkaldt »focal point«, er proceduren for denne komité fortsat i det væsentlige af diplomatisk og mellemstatslig karakter, eftersom de berørte personer eller enheder ikke har nogen reel mulighed for at forsvare deres rettigheder, og nævnte komité træffer sine beslutninger ved konsensus, idet hvert enkelt medlem har vetoret.
In that regard, although it is now open to any person or entity to approach the Sanctions Committee directly, submitting a request to be removed from the summary list at what is called the ‘focal’ point, the fact remains that the procedure before that Committee is still in essence diplomatic and intergovernmental, the persons or entities concerned having no real opportunity of asserting their rights and that committee taking its decisions by consensus, each of its members having a right of veto.
Det fremgår i denne henseende af sanktionskomitéens retningslinjer, som senest ændret den 12. februar 2007, at en ansøger, der har indgivet en anmodning om at blive slettet af listen, på ingen måde selv kan gøre sine rettigheder gældende under proceduren for sanktionskomitéen eller lade sig repræsentere i dette øjemed, idet alene regeringen i den stat, hvor han bor eller er statsborger, har adgang til eventuelt at indgive bemærkninger vedrørende denne anmodning.
The Guidelines of the Sanctions Committee, as last amended on 12 February 2007, make it plain that an applicant submitting a request for removal from the list may in no way assert his rights himself during the procedure before the Sanctions Committee or be represented for that purpose, the Government of his State of residence or of citizenship alone having the right to submit observations on that request.
Desuden pålægger disse retningslinjer ikke sanktionskomitéen at meddele nævnte ansøger de grunde og de beviser, som begrunder, at han er optaget på den konsoliderede liste, og heller ikke at give ham adgang, end ikke en begrænset adgang, til disse oplysninger.
Moreover, those Guidelines do not require the Sanctions Committee to communicate to the applicant the reasons and evidence justifying his appearance in the summary list or to give him access, even restricted, to that information.
Endelig påhviler der ikke denne komité nogen begrundelsespligt i tilfælde af, at den afslår anmodningen om at blive slettet.
Last, if that Committee rejects the request for removal from the list, it is under no obligation to give reasons.
Det fremgår af det ovenstående, at Fællesskabets retsinstanser i overensstemmelse med de kompetencer, som er blevet tildelt dem i medfør af EF-traktaten, skal sikre en — principielt fuldstændig — legalitetsprøvelse af alle fællesskabsretsakter under hensyn til de grundlæggende rettigheder, der udgør en integrerende del af fællesskabsrettens almindelige retsgrundsætninger, herunder fællesskabsretsakter, der som den omtvistede forordning har til formål at gennemføre resolutioner vedtaget af Sikkerhedsrådet i medfør af kapitel VII i De Forenede Nationers pagt.
It follows from the foregoing that the Community judicature must, in accordance with the powers conferred on it by the EC Treaty, ensure the review, in principle the full review, of the lawfulness of all Community acts in the light of the fundamental rights forming an integral part of the general principles of Community law, including review of Community measures which, like the contested regulation, are designed to give effect to the resolutions adopted by the Security Council under Chapter VII of the Charter of the United Nations.
Følgelig har Retten begået en retlig fejl ved i præmis 212-231 i den appellerede Kadidom og 263-282 i den appellerede Yusuf og Al Barakaat-dom at have fastslået, at det følger af de principper, der gælder for forholdet mellem den internationale retsorden, som udgår fra De Forenede Nationer, og Fællesskabets retsorden, at den omtvistede forordning, eftersom den har til formål at gennemføre en resolution vedtaget af Sikkerhedsrådet i medfør af kapitel VII i De Forenede Nationers pagt, som ikke levner plads til nogen margin i denne henseende, skal nyde retslig immunitet med hensyn til dens materielle lovlighed, undtagen for så vidt angår dens forenelighed med de normer, der henhører under jus cogens.
The Court of First Instance erred in law, therefore, when it held, in paragraphs 212 to 231 of Kadi and 263 to 282 of Yusuf and Al Barakaat, that it followed from the principles governing the relationship between the international legal order under the United Nations and the Community legal order that the contested regulation, since it is designed to give effect to a resolution adopted by the Security Council under Chapter VII of the Charter of the United Nations affording no latitude in that respect, must enjoy immunity from jurisdiction so far as concerns its internal lawfulness save with regard to its compatibility with the norms of jus cogens.
Appellanternes anbringender skal således tages til følge på dette punkt, således at de appellerede domme skal ophæves i denne henseende.
The appellants’ grounds of appeal are therefore well founded on that point, with the result that the judgments under appeal must be set aside in this respect.
Heraf følger, at der ikke længere er grund til at undersøge de kritikpunkter, som er rettet mod den del af de appellerede domme, der vedrører prøvelsen af den omtvistede forordning under hensyn til de folkeretlige regler, der henhører under jus cogens, og at det dermed heller ikke er fornødent at behandle Det Forenede Kongeriges kontraappel på dette punkt.
It follows that there is no longer any need to examine the heads of claim directed against that part of the judgments under appeal relating to review of the contested regulation in the light of the rules of international law falling within the ambit of jus cogens and that it is, therefore, no longer necessary to examine the United Kingdom’s cross-appeal on this point either.
Eftersom Retten i den efterfølgende del af de appellerede domme vedrørende de specifikke grundlæggende rettigheder, som sagsøgerne havde påberåbt sig, begrænsede sig til at undersøge lovligheden af den omtvistede forordning alene under hensyn til nævnte regler, mens det påhvilede den at gennemføre en, principielt fuldstændig,
Furthermore, given that in the latter part of the judgments under appeal, relating to the specific fundamental rights invoked by the appellants, the Court of First Instance confined itself to examining the lawfulness of the contested regulation in the light of those rules alone, when it was its duty to carry out an examination, in principle a full
KADI OG AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION MOD RÅDET OG KOMMISSIONEN undersøgelse under hensyn til de grundlæggende rettigheder, der henhører under fællesskabsrettens almindelige retsgrundsætninger, skal denne efterfølgende del af nævnte domme ligeledes ophæves.
KADI AND AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION examination, in the light of the fundamental rights forming part of the general principles of Community law, the latter part of those judgments must also be set aside.
I overensstemmelse med artikel 61, stk. 1, andet punktum, i statutten for Domstolen kan Domstolen, når den ophæver den af Retten trufne afgørelse, selv træffe endelig afgørelse, hvis sagen er moden til påkendelse.
As provided in the second sentence of the first paragraph of Article 61 of the Statute of the Court of Justice, the latter, when it quashes the decision of the Court of First Instance, may give final judgment in the matter where the state of proceedings so permits.
I det foreliggende tilfælde finder Domstolen, at sagerne er modne til påkendelse, og at der skal træffes endelig afgørelse.
In the circumstances, the Court considers that the actions for annulment of the contested regulation brought by the appellants are ready for judgment and that it is necessary to give final judgment in them.
I første række skal der foretages en gennemgang af de kritikpunkter, som Yassin Abdullah Kadi og Al Barakaat her fremsat vedrørende den tilsidesættelse af retten til forsvar, navnlig retten til kontradiktion, og af retten til en effektiv domstolsprøvelse, som den indefrysning af midler, som de er blevet pålagt ved den omtvistede forordning, har medført.
It is appropriate to examine, first, the claims made by Mr Kadi and Al Barakaat with regard to the breach of the rights of the defence, in particular the right to be heard, and of the right to effective judicial review, caused by the measures for the freezing of funds as they were imposed on the appellants by the contested regulation.
I denne henseende skal det, henset til de konkrete omstændigheder i forbindelse med optagelsen af appellanternes navne på den liste over personer og enheder, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger, som er indeholdt i bilag I til den omtvistede forordning, fastslås, at deres ret til forsvar, navnlig retten til kontradiktion, og deres ret til en effektiv domstolsprøvelse klart ikke er blevet overholdt.
In this regard, in the light of the actual circumstances surrounding the inclusion of the appellants’ names in the list of persons and entities covered by the restrictive measures contained in Annex I to the contested regulation, it must be held that the rights of the defence, in particular the right to be heard, and the right to effective judicial review of those rights, were patently not respected.