natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Forbundsrepublikken Tyskland har kun fremlagt oplysninger vedrørende en del af den udenlandske lovgivning, nemlig den østrigske lovgivning, hvor udtrykket »Parmesan« tilsyneladende anvendes som en artsbetegnelse.
Germany only submitted data on one piece of foreign legislation, namely Austrian legislation, where the word ‘Parmesan’ appears to be used as a generic term.
Parterne har kun henvist til citater fra ordbøger eller speciallitteratur, som ikke giver nogen fuldstændig forklaring på, hvorledes udtrykket »Parmesan« opfattes af forbrugere i og uden for Forbundsrepublikken Tyskland.
The parties merely provided quotations from dictionaries and specialist literature, which do not provide any comprehensive view on how the word ‘Parmesan’ is perceived by consumers in Germany and beyond.
19 — I Feta II-dommen fandt Domstolen, at emballagemateriale, som blev anvendt uden for Grækenland, og som antydede en forbindelse mellem betegnelsen »feta« og kulturelle traditioner i Grækenland og græsk civilisation, måtte anses for bevis for, at udtrykket »feta« ikke er nogen artsbetegnelse.
19 — In Feta II, packaging material used outside Greece and suggesting a connection between the name ‘feta’ and Greek cultural traditions and civilisation was considered to be evidence of the lack of generic character of the word ‘feta’.
I den pågældende sag dækkede det område, inden for hvilket der blev produceret »feta«, en meget stor del af Grækenlands område.
In that case the area of production of ‘feta’ covered a very large part of Greek territory.
Domstolen kunne derfor antage, at forbindelsen mellem betegnelsen »feta« og Grækenland var et gyldigt bevis for forbrugernes associering mellem betegnelsen »feta« og produktionsområdet for den beskyttede oprindelsesbetegnelse »feta«, hvilket således udelukker, at betegnelsen »feta« er en artsbetegnelse.
For that reason the Court could assume that the link between the designation ‘feta’ and Greece was valuable evidence of the connection consumers establish between the name ‘feta’ and the area of production of the PDO ‘feta’ which thus rules out a generic character for the name ‘feta’.
Det er imidlertid tvivlsomt, om der kan anlægges samme synspunkt i den foreliggende sag, fordi produktionsområdet for »Parmigiano Reggiano« kun omfatter en meget begrænset del af Italiens område.
It is however questionable whether such an approach could be followed in the present case, because the area of production of ‘Parmigiano Reggiano’ only covers a very limited part of Italian territory.
Det er derfor tvivlsomt, om det kan udledes af en associering mellem »Parmesan« og Italien, at forbrugerne forventer, at en ost, der benævnes »Parmesan«, har oprindelse i produktionsområdet for »Parmigiano Reggiano« i Emilia-Romagna.
For that reason it is doubtful whether it could be inferred from a connection between ‘Parmesan’ and Italy that consumers expect cheese named ‘Parmesan’ to originate in the area of production of ‘Parmigiano Reggiano’ in Emilia-Romagna.
Der er blevet fremlagt andre beviser i form af materiale vedrørende emballage og markedsføring, som viser, at nogle producenter af ost, som markedsføres under
Another piece of evidence submitted was in the form of packaging and marketing
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MAZÁK — SAG C-132/05
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-132/05 of Article 13(1)(b) of the Basic Regulation which in the present case takes the form of the placing on the market of cheese, under the designation ‘Parmesan’, which does not comply with the specification for the protected designation of origin (‘PDO’) ‘Parmigiano Reggiano’.
Forbundsrepublikken Tyskland har således end ikke fremlagt bevis, som giver nogen væsentlig støtte for dets argument om, at betegnelsen »Parmesan« er blevet en artsbetegnelse i Forbundsrepublikken Tyskland.
It follows that Germany has not even produced evidence to substantiate to any great extent its argument that the name ‘Parmesan’ has become generic in Germany.
Hertil ville det efter min opfattelse have været nyttigt, om der var blevet fremlagt bl.a. fuldstændige oplysninger om forbrugernes opfattelse af betegnelsen »Parmesan«, f.eks. i form af en forbrugerundersøgelse, og oplysninger om forbrug og produktion af ost, der markedsføres som »Parmigiano Reggiano« og »Parmesan«.
For that purpose, it would in my view have been useful to produce inter alia comprehensive information on consumers’ perception of the name ‘Parmesan’, for example in the form of a consumer survey, and consumption and production data concerning cheese marketed as ‘Parmigiano Reggiano’ and as ‘Parmesan’.
Det er imidlertid urealistisk at kræve af en medlemsstat, at den fremlægger fuldstændigt bevis for, at et ord er blevet en artsbetegnelse uden for dens eget område.
It would however be unrealistic to require a Member State to provide complete proof that a word has become generic beyond its own territory.
VI — Er Forbundsrepublikken Tyskland forpligtet til ex officio at retsforfølge tilsidesættelsen af grundforordningens artikel 13, stk. 1, litra b)?
VI — Is Germany under an obligation to prosecute ex officio the infringement of Article 13(1)(b) of the Basic Regulation?
Da Forbundsrepublikken Tyskland — som til sit forsvar i denne sag har gjort gældende, at betegnelsen »Parmesan« er en artsbetegnelse — ikke har fremlagt bevis — selv ikke for Forbundsrepublikken Tysklands vedkommende — som giver nogen væsentlig støtte for medlemsstatens argument om, at betegnelsen »Parmesan« er blevet en artsbetegnelse, må anvendelsen af udtrykket »Parmesan« på ost, som ikke opfylder betingelserne i varespecifikationen for BOB’en »Parmigiano Reggiano«, under den foreliggende sag antages at udgøre en krænkelse af den beskyttelse, som er garanteret denne BOB i medfør af grundforordningens artikel 13, stk. 1, litra b.
Since Germany, which raised the generic nature of the term ‘Parmesan’ as a defence in the present proceedings, has failed to produce, even in respect of Germany, evidence to substantiate to any great extent its argument that the name ‘Parmesan’ has become generic, the use of the word ‘Parmesan’ for cheese which does not comply with the specification for the PDO ‘Parmigiano Reggiano’ must be regarded for the purposes of the present proceedings as infringing the protection provided for that PDO in accordance with Article 13(1)(b) of the Basic Regulation.
Kommissionen har gjort gældende, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser ifølge grundforordningens artikel 13, stk. 1, litra b), idet den udtrykkeligt har afvist at retsforfølge anvendelsen af betegnelsen »Parmesan« på sit område.
The Commission claims that Germany has not complied with the obligations imposed by Article 13(1)(b) of the Basic Regulation by formally refusing to prosecute, on its territory, the use of the designation ‘Parmesan’.
Den har navnlig gjort gældende, at der ex officio skal iværksættes foranstaltninger over for krænkelser af grundforordningens artikel 13, og at det ikke er tilstrækkeligt, at der anlægges private søgsmål ved de nationale domstole.
It argues, in particular, that infringements of Article 13 of the Basic Regulation must be dealt with by ex officio measures and not merely by private actions brought before the national courts.
KOMMISSIONEN MOD TYSKLAND uden at det var nødvendigt, at en privat eller en sammenslutning for forbrugerbeskyttelse indgiver klage eller anlægger sag.
Moreover, in a number of Member States the functions of these structures include the monitoring of compliance with Article 13 of the Basic Regulation.
Efter Kommissionens opfattelse skal medlemsstaterne intervenere ex officio til sikring af, at alle grundforordningens formål opfyldes, som er at beskytte interesserne hos de producenter af varer, som er dækket af en beskyttet oprindelsesbetegnelse, at fremme den økonomiske udvikling inden for de områder af landbruget, hvor produkterne fremstilles, og at beskytte forbrugerne. Det er nødvendigt at udstede foranstaltninger ex officio for at sikre, at produkter, som ikke er i overensstemmelse med kravene i grundforordningen, ikke kommer på markedet.
Member States must intervene ex officio in order to ensure that all the objectives of the Basic Regulation, namely, the protection of the interests of the producers of products covered by a PDO, the promotion of the economic development of the rural areas of production and consumer protection, are achieved.
Til opfyldelse af disse formål skal medlemsstaterne også træffe hensigtsmæssige administrative foranstaltninger og strafferetlige sanktioner.
For these purposes Member States must also take appropriate administrative measures and provide for adequate criminal penalties.
Forpligtelsen til at intervenere ved at iværksætte foranstaltninger ex officio fremgår klart af selve ordlyden af grundforordningens artikel 10, hvorefter medlemsstaterne skal oprette en kontrolinstans, der skal kontrollere, at der ikke sker nogen uretmæssig brug af BOB’er. I nogle medlemsstater omfatter de opgaver, som påhviler denne kontrolinstans, kontrol med overholdelsen af grundforordningens artikel 13.
By not doing so, Germany has failed to fulfil its obligations under Article 13(1)(b) of the Basic Regulation in the same way that France failed to fulfil its obligations by its failure to act in the circumstances which gave rise to the judgment in Commission v France. 20
Det er ikke tilstrækkeligt, at der er mulighed for at anlægge private søgsmål ved domstolene, da formålet hermed alene er at beskytte private økonomiske interesser, hvorved de øvrige formål med grundforordningen bringes i fare.
The possibility of bringing private actions through the courts is inadequate as they merely seek to protect private economic interests, thereby placing the other objectives of the Basic Regulation at risk.
Forbundsrepublikken Tyskland har gjort gældende, at grundforordningens artikel
Germany submits that Article 13 of the Basic Regulation, which lays down the scope
Forbundsrepublikken Tysklands argument om, at der ikke er blevet anlagt nogen retssager ved tyske domstole for at afværge markedsføringen af ost, som ikke opfylder betingelserne i varespecifikationen for BOB’en »Parmigiano Reggiano«, er irrelevant, da medlemsstaterne under alle omstændigheder er forpligtet til af hensyn til den effektive gennemførelse af grundforordningen at iværksætte retsforfølgning ex officio over for den ulovlige markedsføring af produktet, som benævnes »Parmesan«, og som ikke opfylder betingelserne i varespecifikationen for BOB’en »Parmigiano Reggiano«,
Germany’s argument that there have not been any judicial proceedings against the marketing of cheese which does not comply with the specification for the PDO ‘Parmigiano Reggiano’ before German courts is irrelevant because, in order to enforce the Basic Regulation effectively, Member States should, in any event, have prosecuted ex officio the unlawful marketing of products called ‘Parmesan’ which do not fulfil the specification for the PDO ‘Parmigiano Reggiano’ without the need for a complaint or a judicial action brought by a private party or an association for consumer protection.
20 — Dom af 9.12.1997, sag C-265/95, Sml. I, s. 6959.
20 — Case C-265/95 [1997] ECR I-6959.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MAZÁK — SAG C-132/05
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-132/05 of protection of the registered geographical indications and designations of origin, is directly applicable and confers rights on right-holders or legitimate users which the national courts must protect.
Der kan på dette punkt anlægges sager i henhold til varemærkelovgivningen, fødevarelovgivningen og lovgivningen om illoyal konkurrence i tilfælde af en krænkelse af beskyttede oprindelsesbetegnelser.
In this regard actions may be brought under trademark law, foodstuffs law and unfair competition law for breach of the PDO.
Selv om ordlyden af grundforordningens artikel 10, stk. 4, ikke er helt klar, fremgår det ved en sammenligning af dennes forskellige sprogudgaver, at det i betragtning af, at den beskyttede betegnelse »Parmigiano Reggiano« har italiensk oprindelse, påhviler »Consorzio del Formaggio Parmigiano Reggiano« og ikke de tyske kontrolmyndigheder at påse, at betingelserne i den bindende varespecifikation er opfyldt, når betegnelsen anvendes.
Although the terms of Article 10(4) of the Basic Regulation are not entirely clear, it appears from the comparison of its different language versions that, given the Italian origin of the protected designation ‘Parmigiano Reggiano’, it is up to the ‘Consorzio del Formaggio Parmigiano Reggiano’ and not to the German inspection institutions to ensure compliance with the mandatory specification when the designation is used.
I den foreliggende sag henhører det derfor under de tyske domstoles opgave at afgøre, om anvendelsen af betegnelsen »Parmesan« på produkters etikette opfylder betingelserne i den bindende varespecifikation for betegnelsen »Parmigiano Reggiano«, og om de er i strid med grundforordningen.
In the present case it is thus for the German courts to examine whether the use of the designation ‘Parmesan’ on the labels of products does not comply with the mandatory specification for the designation ‘Parmigiano Reggiano’ and thereby breaches the terms of the Basic Regulation.
Forbundsrepublikken Tyskland har truffet alle de nødvendige foranstaltninger til at sikre den fulde efterlevelse af grundforordningens artikel 13, stk. 1, ved at indføre en sådan civilretlig søgsmålsadgang.
By establishing such private enforcement, Germany has taken all necessary measures to guarantee the full effect of Article 13(1) of the Basic Regulation.
Det er ikke nødvendigt for at sikre anvendelsen af grundforordningens artikel 13, stk. 1, litra b), at offentlige myndigheder ex officio retsforfølger sådanne overtrædelser.
The prosecution ex officio by public authorities of such breaches is not required in order to ensure the application of Article 13(1)(b) of the Basic Regulation.
De nuværende retsmidler, der findes efter tysk ret, er tilstrækkelige til at sikre, at grundforordningens formål opfyldes i Forbundsrepublikken Tyskland.
The system of judicial remedies established under German law is sufficient to ensure the effective fulfilment of the objectives of the Basic Regulation in Germany.
Desuden er muligheden for at anlægge sag ved de nationale domstole til afværgelse af en handlemåde, som er i strid med den beskyttelse, der er sikret en registreret oprindelsesbetegnelse, ikke forbeholdt retmæssige brugere af denne betegnelse, men står også åben for konkurrenter, erhvervsorganisationer og forbrugersammenslutninger.
Moreover, the possibility of seeking relief before national courts against any conduct that would be contrary to the protection granted in respect of a registered designation of origin is not reserved to the legitimate user of that designation but is open to competitors, business associations and consumer organisations.
Det brede spektrum af personer, som er søgsmålsberettigede ved domstolene, viser, at de eksisterende foranstaltninger i Forbundsrepublikken Tyskland til at sikre grundforordningens gennemførelse udgør et generelt, effektivt system til at forebygge tilsidesættelser af grundforordningens artikel 13 og pålægge straf herfor.
The wide range of persons who have standing before the courts demonstrates that the measures which exist in Germany to ensure the enforcement of the Basic Regulation establish a general and efficient system to prevent and impose penalties for breaches of Article 13 of the Basic Regulation.
KOMMISSIONEN MOD TYSKLAND tatbrud, og Kommissionen kan ikke herved påberåbe sig nogen formodning 21.
COMMISSION v GERMANY in so doing the Commission may not rely on any presumption. 21
Selv om grundforordningen forfølger flere formål, nemlig beskyttelsen af såvel økonomiske interesser som forbrugerne, er der ikke holdepunkt i forordningen for at antage, at den gældende ordning i Forbundsrepublikken Tyskland for beskyttelse og håndhævelse ved anlæggelse af private søgsmål er utilstrækkelig til at sikre den nødvendige beskyttelse af oprindelsesbetegnelser.
While the Basic Regulation may indeed pursue several objectives, namely the protection of economic interests and consumer protection, nothing in it would suggest that the existing German system of protection and enforcement by means of private judicial action is insufficient to ensure the appropriate protection of designations of origin.
Den tyske ordning for retsbeskyttelse er i overensstemmelse med den måde, hvorpå immaterielle rettigheder og forbrugere beskyttes efter fællesskabsretten mod illoyal konkurrence.
Indeed the German system of protection is consistent with the manner in which intellectual property is enforced and consumers are protected against unfair competition under Community law.
Det er uomtvistet, at der efter det tyske retssystem er mulighed for at anlægge sag for at håndhæve den beskyttelse af oprindelsesbetegnelser, som er garanteret ved grundforordningen.
It is undisputed that the German legal system provides for a range of judicial actions to enforce the protection of designations of origin as laid out in the Basic Regulation.
Endvidere står adgangen til at anlægge sag ved de nationale domstole åben for mange økonomiske aktører.
Moreover, a wide range of economic operators may bring such actions before national courts.
Medlemsstaterne kan vælge at retsforfølge overtrædelser af grundforordningen ved, at de offentlige myndigheder ex officio iværksætter foranstaltninger, men de er ikke forpligtet hertil på fællesskabsrettens nuværende stadium.
Member States may choose to prosecute infringements of the Basic Regulation by the way of ex officio action by public authorities, but, under the current state of Community law, they are not obliged to do so.
B — Sagens genstand og beviset for tilsidesættelsen af en forpligtelse
B — Subjectmatter of the proceedings and proof of the failure to fulfil an obligation
Under sagen har Kommissionen nedlagt påstand om, at Forbundsrepublikken Tyskland udtrykkeligt har afvist at retsforfølge anvendelsen på sit område af betegnelsen »Parmesan« ved etikettering af produkter, der ikke er i overensstemmelse med varespecifikationen for den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Parmigiano Reggiano« og derved har tilsidesat sine forpligtelser ifølge grundforordningens artikel 13, stk. 1, litra b).
In the present case, the Commission claims that Germany has ‘formally refused to prosecute’ on its territory the use of the name ‘Parmesan’ for the labelling of products which do not conform to the specification for the protected designation of origin ‘Parmigiano Reggiano’ and thereby infringed its obligations under Article 13(1)(b) of the Basic Regulation.
Der opstår derfor ikke under den foreliggende traktatbrudssag noget spørgsmål om en national retsforskrifts overensstemmelse med fællesskabsretten.
Thus the present infringement proceedings do not question the consistency of a provision of national law with a rule of Community law.
Når Kommissionen påtaler de administrative foranstaltninger, der er truffet af de tyske myndigheder, er det fordi myndighederne ikke har truffet forholdsregler over for de tilsidesættelser af fællesskabsretten, som erhvervsdrivende hævdes at have begået på en medlemsstats område.
Rather the Commission questions the administrative action of the German authorities, which failed to take action against conduct which allegedly constitutes an infringement of Community law by economic operators on the territory of a Member State.
Jeg skal indledningsvis erindre om, at det fremgår af Domstolens faste praksis, at det under en traktatbrudssag, som er anlagt i medfør af artikel 226 EF, påhviler Kommissionen at godtgøre, at det hævdede traktatbrud foreligger. Det er Kommissionen, der skal fremlægge den dokumentation for Domstolen, som er nødvendig for, at denne kan efterprøve, om der foreligger et trak-
It should be recalled from the outset that, according to the settled caselaw of the Court, in an action for failure to fulfil obligations brought under Article 226 EC it is for the Commission to prove that the obligation has not been fulfilled.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MAZÁK — SAG C-132/05 forbindelserne mellem dette og medlemsstaterne, påhviler det medlemsstaterne at sikre gennemførelsen af fællesskabsbestemmelserne på deres område 23.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-132/05 govern relations between the Community and the Member States, it is for the latter to ensure that Community rules are implemented within their territories.
Som Domstolen gentagne gange har fastslået, skal de nationale myndigheder ved gennemførelsen af fællesskabsbestemmelserne følge de formelle og materielle bestemmelser, som gælder i deres nationale ret, medmindre fællesskabsretten, herunder dennes generelle principper, indeholder fælles regler herfor 24.
23As the Court has consistently held, for the implementation of Community regulations, unless Community law, including its general principles, contains common rules for that purpose, the national authorities act in accordance with the procedural and substantive rules of their own national law. 24
Det fremgår af Domstolens praksis i sager vedrørende en medlemsstats myndigheders anvendelse af en national bestemmelse, at det er nødvendigt til godtgørelse af, at der foreligger et traktatbrud, at der fremlægges andre særlige beviser end dem, der normalt tages i betragtning under en traktatbrudssag, som udelukkende drejer sig om indholdet af en national bestemmelse. Traktatbruddet må i så fald påvises ved at fremlægge tilstrækkeligt dokumenterede og udførlige beviser for den praksis, som den nationale forvaltning kritiseres for at anvende, og som tilskrives den pågældende medlemsstat 22.
According to the Court’s case-law, in a case questioning the application of a national provision by a Member State’s administration, proof of a Member State’s failure to fulfil its obligations requires production of evidence different from that usually taken into account in an action for failure to fulfil obligations concerning solely the terms of a national provision.
Grundforordningen indeholder nogle fælles regler for dens gennemførelse.
The Basic Regulation contains some common rules on its implementation.
Forordningens artikel 10 indeholder således udtrykkeligt bestemmelser om kontrol med producenters overholdelse af varespecifikationerne for beskyttede oprindelsesbetegnelser.
Article 10 of the Basic Regulation expressly deals with the monitoring of compliance by producers with the specifications for PDOs.
Under den foreliggende sag, som ikke vedrører de foranstaltninger, som er truffet af en medlemsstats myndigheder, men disses undladelse af at træffe foranstaltninger, er det efter min opfattelse nødvendigt for at fastslå, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 226 EF, at Kommissionen godtgør, at de tyske myndigheder var forpligtet til at træffe foranstaltninger ex officio, og at de har forsømt dette.
For the purposes of the present case, which does not concern positive action by a Member State’s administration but rather a failure to act, the finding of an infringement under Article 226 EC requires, in my view, that the Commission prove that the German administration was under a duty to take ex officio action and has failed to do so.
Artikel 10, stk. 4, bestemmer, at der skal træffes foranstaltninger til at sikre overholdelsen af forordningen, når det er konstateret, at et landbrugsprodukt, der er forsynet med en BOB, ikke opfylder kravene i varespecifikationen.
Article 10(4) provides that steps must be taken to ensure that the Regulation is complied with when a foodstuff bearing a PDO does not comply with the specification for that PDO.
Det fremgår imidlertid ikke klart af ordlyden af grundforordningens artikel 10,
The wording of Article 10(4) of the Basic Regulation is, however, unclear as to which Member State’s inspection
I overensstemmelse med de almindelige principper, som ligger til grund for Fællesskabet, og som finder anvendelse på
According to the general principles on which the Community is based and which
22 — Jf. herom dom af 12.5.2005, sag C-287/03, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 3761, præmis 28.
22 — See, to that effect, Case C-287/03 Commission v Belgium [2005] ECR I-3761, paragraph 28.