natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den tyske regering underrettede den 2. februar 2000 Kommissionen om den fremskredne behandling af disse nødvendige foranstaltninger og anmeldte en Uste over regioner, der udgjorde 17,73% af den tyske befolkning, men bekræftede, at den fastholdt sin juridiske vurdering vedrørende procentsatsen på 23,4%.
Bearing in mind the possibility that a formal examination procedure might be opened and the risk that, in the absence of Commission authorisation, it might be temporarily unable to grant any regional aid, the German Government, by letter of 24 August 1998, finally approved the appropriate measure consisting in the adaptation, on 31 December 1999, of existing aid schemes, while at the same time expressing anew its opposition to the method for calculating the ceiling for eligible regions.
Den 21. januar 1999 blev der i De Europæiske Fællesskabers Tidende offentliggjort et dokument fra Kommissionen med overskriften »De nationale lofter over regionalstøttedækningen i henhold til undtagelsesbestemmelser i traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) og c), i årene 20002006«, hvori der var fastsat et loft på 34,9% for Tyskland. Det blev i dette dokument angivet, at nævnte lofter var fastsat »i henhold til bestemmelserne i retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte«.
Following extensive correspondence, and at the insistence of the Federal Republic of Germany, the Commission acknowledged, at the end of 1999, that it would consider closing the procedure for the examination of that portion of the regions coming under Article 92(3)(c) of the Treaty and representing 17.7% of the German population, on the ground of the similarity between that percentage and that laid down by the Commission in its letter of 30 December 1998.
Ved skrivelse af 30. marts 1999 tilstillede den tyske regering Kommissionen forslaget til det regionale støttekort, som indeholdt regioner, der udgjorde 17,6% af den tyske befolkning efter traktatens artikel 92, stk. 3, litra a), og 23,4% efter traktatens artikel 92, stk. 3, litra c) (i delstaterne i Vesttyskland og i Berlin).
The German Government informed the Commission on 2 February 2000 of how far the measures required for this purpose had
Beslutningens artikel 1 bestemmer følgende: »Regionalstøttekortet for perioden 1. januar 2000 til 31. december 2003 vedrørende de områder, der er støtteberettigede i medfør af EF-traktatens artikel 87, stk. 3, litra c), er foreneligt med fællesmarkedet med forbehold af de i artikel 2 nævnte betingelser«.
By a further letter of 30 December 1998 the Commission informed the Federal Republic of Germany that the ceiling updated on 16 December 1998 for that Member State was to be fixed henceforth at 34.9% of its population, that is to say, 17.3% pursuant to Article 92(3) (a) of the Treaty and 17.6% on the basis of Article 92(3)(c) thereof.
Kommissionen fastslog ved skrivelse af 17. august 1999, at de indgivne forslag vedrørende regionerne, som var omfattet af traktatens artikel 92, stk. 3, litra a), var forenelige med
Annex A to that letter indicated that the Commission had initially fixed this latter figure at 23.4% and that the reduction resulted from a compensatory adjustment to take account of corrections made in favour of other Member States.
Forbundsrepublikken Tyskland har anført, at beslutningerne kun var forberedende og foreløbige.
Examination of this objection of inadmissibility will involve the Court in ruling on the precise nature and scope of the contested decision.
Kommissionen mener, at søgsmålet, hvorved Forbundsrepublikken Tyskland hovedsagelig tilsigter at anfægte størrelsen af det befolkningsloft, der er omfattet af traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), må afvises af to grunde.
progressed and forwarded a list of regions representing 17.73% of the German population, while at the same time confirming that it was maintaining its position in law with regard to the figure of 23.4%.
Kommissionen har først anført, at den anfægtede beslutning, hvorved den liste over regioner, som Forbundsrepublikken Tyskland anmeldte den 2. februar 2000, blev erklæret forenelig med fællesmarkedet, reelt udgør en beslutning, der er begunstigende for denne medlemsstat, og derfor ikke kan udgøre et klagepunkt. Søgsmålet er derfor uden genstand.
The Commission submits that the decision of 16 December 1997 on coverage ceilings and that contained in the letter of 30 December 1998 updating that decision are separate decisions in law and do not come within the scope of 'appropriate measures' as referred to in Article 93(1) of the Treaty.
Det bemærkes hertil, at de nævnte »beslutninger« udgjorde et nødvendigt supplement til retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte, skønt de materielt var forskellige herfra, og at den anden af beslutningerne blev truffet omtrent et år efter. Forbundsrepublikken Tyskland blev først bekendt med Kommissionens kriterium, nemlig loftet for den støtteberettigede befolkningsandel, som var angivet i nævnte retningslinjer, på det tidspunkt, hvor denne befolkningsandel blev meddelt Forbundsrepublikken Tyskland ved skrivelse af 30. december 1998.
Those decisions, taken pursuant to the guidelines on regional aid but distinct from them, proceed upon the discretionary power of the Commission in determining whether regional aid schemes are compatible with the common market.
Kommissionen har dernæst og subsidiært anført, at den anfægtede beslutning må anses for en stiltiende afvisning af en yderligere ansøgning fra Forbundsrepublikken Tyskland om at medregne yderligere 5,67% af befolkningen.
Article 1 of that decision states that '[t]he regional aid map for the period 1 January 2000 to 31 December 2003 in relation to the regions eligible under Article 87(3)(c) [EC] is compatible with the common market, subject to the conditions set out in Article 2'.
Denne del af den anfægtede beslutning bekræfter alene Kommissionens tidligere beslutning om fastsættelse af lofterne for dækningen, som blev truffet den 16. december 1997 og ajourført den 16. december 1998, og som ikke er blevet bestridt, hvorfor den altså er blevet endelig.
Article 2 of that decision states inter alia that 'Germany shall introduce at national level measures which quite clearly distinguish those regions which are eligible under Article 87(3)(a) [EC] from those regions which are eligible under Article 87(3)(c) [EC] and which clearly establish that only these regions are entitled to receive regional aid within the meaning of the guidelines on national regional aid'.
Nærværende søgsmål er derfor for sent anlagt.
The admissibility of the application
Undersøgelsen af denne formalitetsindsigelse indebærer, at Domstolen træffer afgørelse vedrørende den nøjagtige karakter og rækkevidden af den anfægtede beslutning.
For its part, the Federal Republic of Germany submits that these decisions could, in regard to it, only be preparatory in nature and amounted to intermediate measures.
Desuden bemærkes, at der ikke forud for de nævnte »beslutninger«, hvilket Kommissionen selv har erkendt, blev gennemført nogen formel vedtagelsesprocedure.
In its defence, the Commission raises, as its main submission, an objection of inadmissibility.
Formålet med beslutningerne var i virkeligheden ikke at vurdere, om støtteforanstaltninger, der allerede var anmeldt til Kommissionen, kunne forenes med fællesmarkedet.
It takes the view that the application, which seeks essentially to challenge the level of the population ceiling covered by Article 92(3)(c) of the Treaty, is inadmissible on two grounds.
Beslutningerne udgør en etape i den procedure, hvorved de almindelige betingelser for en fællesskabsundersøgelse af støtteordninger med regionalt sigte skal fastsættes.
First, the Commission submits that the contested decision, which declared the list of regions notified by the Federal Republic of Germany on 2 February 2000 to be compatible with the common market, is in reality favourable to that Member State and does not adversely affect it. That being so, the action serves no purpose.
Under disse omstændigheder må de nævnte »beslutninger« anses for at udgøre en del af retningslinjerne for statsstøtte med regionalt sigte og er derfor kun bindende, såfremt de er blevet accepteret af medlemsstaterne (jf. Ijssel-Vliet-dommen, præmis 42 og 43).
Only when it received that letter and Annex A thereto, setting out in detail the method for calculating those ceilings and, in particular, the effect of the 'corrections' provided for in Annex III to those guidelines, was that Member State in a position to appreciate the true effect of those guidelines for it and to prepare its submission of the map of eligible regions.
Kommissionen har anført, at beslutningen af 16. december 1997 om støtteloftet, og beslutningen af 30. december 1998 om ajourføring er selvstændige juridiske beslutninger, som derfor ikke henhører under »sådanne foranstaltninger«, som omhandlet i traktatens artikel 93, stk. 1.
Second, the Commission argues, in the alternative, that the contested decision should be construed as an implied rejection of a further request by the Federal Republic of Germany that an additional 5.67% of its population be taken into account.
Beslutningerne er truffet i henhold til retningslinjerne om statsstøtte med regionalt sigte, men er forskellige herfra, idet de er baseret på Kommissionens skønsbeføjelser med hensyn til foreneligheden af faste støtteordninger med fællesmarkedet.
This part of the contested decision, the Commission argues, merely confirms its earlier decision fixing the ceilings for coverage, taken on 16 December 1997 and updated on 16 December 1998, which was not the subject of a legal challenge and therefore became definitive.
Modsat de nævnte retningslinjer, som henhører under samarbejdet mellem Kommissionen og medlemsstaterne, afhænger beslutningernes bindende karakter ikke af medlemsstaternes accept.
The present action, it submits, is thus invalid on the ground that it was brought out of time.
foreløbige beslutninger af 16. december 1997 og 30. december 1998.
stages in a process designed to lay down the general conditions governing Community examination of regional aid schemes.
På dette grundlag kan der ikke gives Kommissionen medhold i dens formalitetsindsigelse, som er støttet på, at søgsmålet er anlagt til prøvelse af en beslutning, der bekræfter Kommissionens tidligere retsakter, der er blevet endelige, idet de ikke er blevet anfægtet af Forbundsrepublikken Tyskland.
That being so, those 'decisions' should be construed as forming an integral part of the guidelines on regional aid and as having, in themselves, binding force only on condition that they have been accepted by the Member States (see IJssel-Vliet, paragraphs 42 and 43).
Kommissionen har dog anført, at søgsmålet må afvises af en anden grund, nemlig fordi der med søgsmålet tilsigtes annullation af en beslutning, hvorved Kommissionen erklærede den anmeldte liste over regioner af 2. februar 2000 for forenelig med Fællesskabet, hvorfor beslutningen ikke var bebyrdende for Forbundsrepublikken Tyskland.
Contrary to the Commission's assertion, the first decision binding in its effects on the Federal Republic of Germany is thus indeed the decision under challenge in the present action, in which the Commission declared a map of the regions representing 17.7% of the German population to be compatible with the common market, and not the intermediate measures of 16 December 1997 and of 30 December 1998.
Som Kommissionen har anført, risikerede Forbundsrepublikken Tyskland, såfremt den ikke havde forelagt dette nye forslag, at Kommissionen ville træffe en beslutning, hvorefter hele regionalkortet over 23,4% af befolkningen ville blive erklæret uforeneligt med fællesmarkedet, således at Kommissionen ikke selv ville have kunnet fastsætte rækkefølgen af de regionale interventioner under overholdelse af loftet, således som dette fremgik af retningslinjerne for støtte med regionalt støtte.
The documents on the case-file disclose that, after maintaining its initial notification in letters of 17 September and 4 October 1999, the Federal Republic of Germany, during discussions at the end of 1999 with the Commission's services, itself proposed to forward to the Commission a revised list of regions representing 17.7% of the German population.
Den tyske regering kan derfor ikke med føje hævde, at dens anmodning om støtteloftet indtil vedtagelsen af den anfægtede beslutning fortsat havde samme indhold som anmeldelsen af 30. marts 1999.
The German Government thus wished to secure a decision recognising the compatibility of that first list with the Treaty, while reserving to itself the possibility of submitting, at a later date, an additional list going beyond the ceiling of 17.7%.
Det bemærkes først, at den anfægtede beslutning, som Kommissionen har anført, reelt er baseret på den liste over regioner, som den tyske regering tilstillede Kommissionen den 2. februar 2000.
The letter of 2 February 2000 also points out that the proposal forwarded relates 'initially* to a list of regions taking account of that ceiling.
Det bemærkes dernæst, at den omstændighed, som hævdet af Forbundsrepublikken Tyskland, at den anmeldte oversigt den 30. marts 1999 kun kunne ændres ved en afgørelse fra planlægningskomitéen Bund-Länder, som endnu ikke var truffet den 2. februar 2000, er irrelevant for rækkevidden af den anfægtede beslutning.
The Commission, however, argues that the application is inadmissible on a separate ground inasmuch as it seeks annulment of a decision which declared the list of regions notified on 2 February 2000 to be compatible with the common market and which therefore does not adversely affect the Federal Republic of Germany.
Eftersom Kommissionen aldrig hverken i retsakterne af 16. december 1997 og 30. december 1999, der ikke var bindende, eller i den anfægtede beslutning havde taget stilling til Forbundsrepublikken Tysklands oprindelige anmodning om at kunne yde støtte til regioner, der udgjorde 23,4% af dens befolkning, kunne denne medlemsstat stadig anmelde en supplerende liste over regioner, der udgør 5,67% af dens befolkning.
However, since the Commission has never ruled, either in the non-binding measures of 16 December 1997 and 30 December 1998 or in the contested decision, on the initial request by the Federal Republic of Germany that it be allowed to grant aid to regions representing 23.4% of its population, that Member State might still notify an additional list of regions covering 5.67% of its population.
Kommissionen måtte da undersøge dette forslags forenelighed med traktaten.
It would then be for the Commission to examine whether that proposal was compatible with the Treaty.
Følgelig fremgår det såvel af indholdet af den anfægtede beslutning, som af den sammenhæng, den er truffet i, at den hverken havde til formål eller til virkning forudsætningsvis at afslå en anmodning fra Forbundsrepublikken Tyskland om en supplerende liste over regioner, der udgjorde 5,67% af dens befolkning.
First, it must be stated that the contested decision is indeed based, as the Commission states, on the list of regions which the German Government forwarded to the Commission on 2 February 2000.
Under disse betingelser må søgsmålet til prøvelse af denne beslutning, som ikke i sig selv er ugunstig for Forbundsrepublikken Tyskland, og som derfor ikke er bebyrdende for den, afvises.
Second, while the Federal Republic of Germany argues that the list notified on 30 March 1999 could be amended only by a decision of the Joint Federal Government/Lander Planning Committee, which had not yet been taken on 2 February 2000, that fact has no bearing on the scope of the contested decision.
Det fremgår nemlig af sagens akter, at Forbundsrepublikken Tyskland, efter at have opretholdt sin oprindelige anmeldelse i skrivelserne af 17. september og 4. oktober 1999, under forhandlingerne ved udløbet af året 1999 med Kommissionens tjenestegrene selv foreslog denne at tilsende den en ændret oversigt over regioner, der repræsenterede 17,7% af den tyske befolkning.
It follows, both from the content of the contested decision and from the context of its adoption, that that decision had neither the purpose nor the effect of rejecting implicitly a request by the Federal Republic of Germany concerning an additional list of regions representing 5.67% of its population.
Generaladvokat J. Mischo fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet ("Domstolens plenum) den 12. marts 2002.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 12 March 2002.
Sag C-60/01 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Franske Republik Miljø- og forbrugerbeskyttelse
Case C-60/01 Commission of the European Communities ν French Republic Environment and consumers
»Traktatbrud — direktiv 89/369/EØF og 89/429/EØF — luftforurening affaldsforbrændingsanlæg —forbrændingsanlæg i Frankrig« (Domstolens plenum)
(Failure of a Member State to fulfil its obligations - Directives 89I369IEEC and 89 1429I EEC — Air pollution — Municipal waste incineration plants — Incinerators in France) (Full Court) operate by the due date, namely 1 December 1990 as regards new plants and 1 December 19% as regards existing plants, the French Republic has failed to fulfil its obligations under Article 4(1) of Directive 89/369, Articles 2(a) and 4 of Directive 89/429 and the third paragraph of Article 249 EC.
Kommissionen modtog en klage, ifølge hvilken forbrændingsanlægget i Maubeuge (Frankrig) ikke opfyldte de forbrændingskrav, som er fastsat i direktiv 89/369 og 89/429.
By application lodged at the Court Registry on 12 February 2001, the Commission of the European Communities brought an action under Article 226 EC for a declaration that, by failing to adopt all the necessary and appropriate measures to ensure that all incinerators currently operating in France are operated in accordance with the combustion conditions laid down by Council Directive 89/369/EEC of 8 June 1989 on the prevention of air pollution from new municipal waste incineration plants and Council Directive 89/429/EEC of 21 June 1989 on the reduction of air pollution from existing municipal waste incineration plants or that they ceased to
Undersøgelsen viste, at der på det pågældende tidspunkt var 40 forbrændingsanlæg, som behandlede mere end seks tons affald i timen, der ikke opfyldte driftsbetingelserne i henhold til nævnte direktiver, og som udledte mere støv og tungmetal end tilladt i henhold til maksimalgrænseværdierne.
The Commission received a complaint stating that the incinerator at Maubeuge (France) did not comply with the combustion conditions laid down by Directives 89/369 and 89/429.
TEQ/m3, hvilket ifølge Kommissionen indebærer, at ovnene ikke opfyldte forbrændingskravene i artikel 4, stk. 1, i direktiv 89/369 samt i artikel 2, stk. 1, litra a), og artikel 4 i direktiv 89/429.
The survey revealed that, as at that date, 40 incinerators handling more than six tonnes of waste per hour were not complying with the operating conditions imposed by Directives 89/369 and 89/429 and were discharging dust and heavy metals exceeding the maximum permitted values.
træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at efterkomme sine forpligtelser inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af udtalelsen.
The Commission considered that, by that reply, the French Government had not denied the existence of the infringements set out in its letter of formal notice.
Det fremgik desuden af samme pressemeddelelse, at der den 15. februar 1999 var 12 af de 75 forbrændingsanlæg i Frankrig, som endnu ikke opfyldte betingelserne i ministeriel bekendtgørelse af 25. januar 1991 om forbrændingsanlæg for byaffald, som gennemførte direktiv 89/369 og 89/429. Det drejede sig om anlæg i Maubeuge samt La Rochelle, Blois, Angers, Mulhouse, Mans, Rouen, Le Havre, Belfort, Rungis, Douchy og Noyelles-sous-Lens (Frankrig).
The Commission also became aware of a press release dated 18 February 1999 issued by the same ministry showing that seven incineration plants had discharged into the atmosphere quantities of dioxins and furans exceeding 10 ng I-TEQ/m3, a fact which, according to the Commission, means that those furnaces did not comply with the combustion conditions prescribed in Article 4(1) of Directive 89/369 and Articles 2(a) and 4 of Directive 89/429.
Den franske regering besvarede den begrundede udtalelse ved skrivelse af 22. december 1999, idet den gjorde gældende, at der som følge af lukninger og forbrændingsanlæggenes tilpasning til standarderne var sket en nedbringelse af antallet af forbrændingsanlæg, som ikke opfyldte kravene i henhold til bekendtgørelsen af 25. januar 1991 samt i henhold til direktiv 89/369 og 89/429, fra 27 anlæg i 1998 til 7 i slutningen af 1999, nemlig anlæggene i Angers, Douchy, La Rochelle, Le Havre, Le Mans, Maubeuge og Rouen.
The French Government replied to the reasoned opinion by letter of 22 December 1999, stating that, as a result of incinerators' shutting down or being modified so as to comply with the rules, the number of incinerators not meeting the conditions prescribed by the order of 25 January 1991 and by Directives 89/369 and 89/429 had gone down from 27 in 1998 to seven at the end of 1999, namely those at Angers, Douchy, La Rochelle, Le Havre, Le Mans, Maubeuge and Rouen.
Den franske regering anførte, at den betydelige forbedring viste, at de foranstaltninger, den havde truffet, hverken var ineffektive eller utilstrækkelige.
It contended that this significant improvement in the position proved that the measures adopted by it were neither ineffective nor insufficient.
Under disse omstændigheder tilstillede Kommissionen den 28. april 1999 Den Franske Republik en åbningsskrivelse, hvori den opfordrede Den Franske Republik til at fremsætte sine bemærkninger, idet Den Franske Republik efter Kommissionens opfattelse ikke havde truffet alle nødvendige og hensigtsmæssige foranstaltninger med henblik på at sikre, at alle affaldsforbrændingsanlæg, som var i drift i Frankrig, blev drevet i overensstemmelse med de forbrændingskrav, som er fastsat i direktiv 89/369 og 89/429.
It was also apparent from that press release that, as at 15 January 1999, 12 of the 75 incineration plants in France did not yet comply with the ministerial order of 25 January 1991 concerning urban waste incineration plants, which transposed Directives 89/369 and 89/429. The plants concerned were those at Maubeuge and La Rochelle, Blois, Angers, Mulhouse, Le Mans, Rouen, Le Havre, Belfort, Rungis, Douchy and Noyelles-sous-Lens (France).
Den franske regering anførte endvidere, at der ikke i fællesskabsretten var fastsat nogen grænser for udslippet af dioxin fra forbrændingsanlæg for husholdningsaffald.
The French Government also maintained that no limit on dioxin discharges then existed in European legislation for household refuse incinerators.
Den havde imidlertid forpligtet sig til at sørge for, at forbrændingsanlæggene ikke udledte dioxinmængder som oversteg 10 ng I-TEQ/m3, og de seneste undersøgelser på området viste, at der kun havde været fire tilfælde, hvor dette ikke var overholdt.
Nevertheless, it had imposed upon itself the obligation to ensure that incineration plants did not discharge quantities of dioxins of more than 10 ng I-TEQ/m3 and the most recent assessment carried out revealed only four cases where this was exceeded.
Da Kommissionen er af den opfattelse, at den franske regering ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger med henblik på at efterkomme sine forpligtelser i henhold til den begrundede udtalelse, har den anlagt denne sag.
Since the Commission considered that the French Government had not adopted the measures required in order to comply with the reasoned opinion, it brought the present action.
Den franske regering besvarede åbningsskrivelsen ved skrivelse af 22. september 1999, idet den gjorde gældende, at direktiv 89/369 og 89/429 var blevet gennemført i fransk ret ved bekendtgørelsen af 25. januar 1991.
The French Government replied by letter of 22 September 1999, stating that Directives 89/369 and 89/429 had been transposed into French law by the order of 25 January 1991.