natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Oprettelse af andre specialiserede retsinstanser er fortsat en mulighed, men efter ikrafttrædelsen af Lissabontraktaten sker dette i®henhold til den almindelige lovgivningsprocedure, nemlig fælles beslutningsprocedure med kvaliceret ¯ertal, og ikke som tidligere ved enstemmighed.
The creation of further specialised tribunals remains possible but, following the entry into force of the Treaty of Lisbon, any such tribunals would be created in accordance with the ordinary legislative procedure, that is to say by co-decision with a quali¤ed majority rather than, as hitherto, by unanimity.
Det samme gælder for så vidt angår ændringer af statutten for Domstolen, med undtagelse af bestemmelserne vedrørende dommernes og generaladvokaternes status og Domstolens sprogordning.
The same is true of amendments to the Statute of the Court of Justice, with the exception of the rules on the judges and advocates general and those governing the language arrangements of the Court.
En væsentlig ændring vedrører proceduren for udnævnelse af Domstolens og Rettens medlemmer.
A signi¤cant amendment concerns the procedure for appointment of members of the Court of Justice and the General Court.
Dommerne og generaladvokaterne udnævnes fremover af medlemsstaternes regeringer ved fælles overenskomst efter høring af et udvalg, der skal afgive udtalelse om kandidaternes kvalika-tioner til at udøve embederne som dommer og generaladvokat ved Domstolen og Retten.
Judges and advocates general are henceforth appointed by a conference of representatives of the governments of the Member States after consultation of a panel responsible for giving an opinion on candidates’suitability to perform the duties of Judge and Advocate General of the Court of Justice and the General Court.
Dette udvalg skal bestå af syv personer, der er valgt blandt tidligere medlemmer af de to retsinstanser, medlemmer af de højeste nationale retter og jurister, hvis faglige kvalikationer er almindeligt anerkendt, heraf én foreslået af Europa-Parlamentet.
This panel comprises seven persons chosen from among former members of the two Courts, members of national supreme courts and lawyers of recognised competence, one of whom is proposed by the European Parliament.
For så vidt angår Domstolens kompetence skal det bemærkes, at denne omfatter de områder, der er omfattet af EU-retten, medmindre traktaterne bestemmer andet.
So far as concerns the jurisdiction of the Court of Justice, it is to be noted that its jurisdiction extends to the law of the European Union, unless the Treaties provide otherwise.
Domstolen får således en generel præjudiciel kompetence på området med frihed, sikkerhed og retfærdighed, da søjlerne forsvinder, og fordi®Lissabontraktaten ophæver artikel®35 EU og 86 EF, som fastsatte begrænsninger for dens kompetence.
Thus, the Court of Justice is conferred general jurisdiction to give preliminary rulings in the area of freedom, security and justice, as a result of the disappearance of the pillars and the repeal by the Treaty of Lisbon of Articles 35 EU and 68 EC which imposed restrictions on its jurisdiction.
For det første bliver Domstolens kompetence til at træ©e præjudiciel afgørelse på området for politisamarbejde og retligt samarbejde i®kriminalsager obligatorisk og er ikke længere betinget af, at hver enkelt medlemsstat har afgivet en erklæring om anerkendelse af denne kompetence, som angiver de nationale retter, der kan forelægge Domstolen spørgsmål.
First, as regards police and judicial cooperation in criminal matters, the jurisdiction of the Court of Justice to give preliminary rulings has become obligatory and is no longer subject to a declaration by each Member State recognising that jurisdiction and specifying the national courts that may request a preliminary ruling.
Overgangsbestemmelser fastsætter imidlertid, at denne fulde kompetence først nder anvendelse fem år efter Lissabontraktatens ikrafttrædelse.
Transitional provisions nevertheless provide that that full jurisdiction will not apply until ¤ve years after the entry into force of the Treaty of Lisbon.
For det andet kan Domstolen fremover behandle sager om visum, asyl, indvandring og andre politikker i®forbindelse med den frie bevægelighed for personer (bl.a. samarbejde om civilretlige spørgsmål, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser), der indbringes af alle nationale ret-ter®–®og ikke blot af de højeste retter – og den er fremover kompetent til at udtale sig om foranstaltninger af hensyn til lov og orden, der træ©es inden for rammerne af grænseoverskridende kontroller.
Second, as regards visas, asylum, immigration and other policies related to free movement of persons (in particular, judicial cooperation in civil matters, recognition and enforcement of judgments), any national court or tribunal — no longer just the higher courts — can henceforth request preliminary rulings, and the Court henceforth has jurisdiction to rule on measures taken on grounds of public policy in connection with crossborder controls.
Desuden er det væsentligt at bemærke, at Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder med Lissabontraktatens ikrafttrædelse bliver en bindende lovtekst og får samme juridiske værdi®som traktaterne 1.
Also, it is signi¤cant that, now that the Treaty of Lisbon has entered into force, the Charter of Fundamental Rights of the European Union has become a binding legislative instrument with the same legal value as the Treaties (1).
Endelig har Domstolen på det følsomme område for den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (herefter »FUSP«) undtagelsesvis kompetence til dels at kontrollere afgrænsningen mellem Unionens kompetencer og FUSP, hvis gennemførelse ikke må berøre udøvelsen af Unionens kompetencer eller institutionernes beføjelser til at udøve Unionens enekompetencer eller delte kompetencer, dels til at påkende annullationssøgsmål til prøvelse af afgørelser om restriktive foranstaltninger over for fysiske eller juridiske personer vedtaget af Rådet, f.eks. som led i®bekæmpelse af terrorisme (indefrysning af midler).
Finally, in the sensitive area of the common foreign and security policy (CFSP), the Court, by way of exception, has jurisdiction (i) to monitor the delimitation of the Union’s competences and of the CFSP, the implementation of which must not a¥ect the exercise of the Union’s competences or the powers of the institutions in respect of the exercise of the exclusive and shared competences of the Union, and (ii) over actions for annulment brought against decisions providing for restrictive measures against natural or legal persons adopted by the Council in connection, for example, with combating terrorism (freezing of assets).
Der optræder i®Lissabontraktaten også væsentlige ændringer vedrørende sagsbehandlingen ved Unionens retsinstanser.
The Treaty of Lisbon also contains signi¤cant amendments concerning proceedings before the Courts of the European Union.
Blandt de vigtigste bemærkes lempelsen af søgsmålsbetingelserne for søgsmål anlagt af private til prøvelse af regelfastsættende retsakter vedtaget af Unionens institutioner, organer, kontorer eller agenturer.
The most important of these include, ¤rst, the easing of the conditions for the admissibility of actions brought by individuals against regulatory acts of the institutions, bodies, oces and agencies of the European Union.
Bl.a. kan private anlægge søgsmål med henblik på prøvelse af regelfastsættende retsakter, der berører vedkommende umiddelbart, og som ikke indeholder gennemførelsesforanstaltninger.
In particular, natural or legal persons may henceforth bring proceedings against a regulatory act if they are directly a¥ected by it and it does not entail implementing measures.
Herefter skal de ikke længere godtgøre, at de er individuelt berørt af en sådan retsakt.
Consequently, they no longer have to show that they are individually concerned by an act of this type.
Lissabontraktaten styrker for det andet ordningen med pålæggelse af økonomiske sanktioner (fast beløb eller tvangsbøde) i®tilfælde af manglende opfyldelse af en traktatbrudsdom.
Second, the Treaty of Lisbon strengthens the system of pecuniary sanctions (lump sum and/or penalty payment) in the event of non-compliance with a judgment establishing a failure to ful-¤l obligations.
Det er nærmere bestemt herefter muligt for Domstolen allerede ved den første traktatbrudsdom at pålægge en bøde i®tilfælde af, at medlemsstaten ikke har meddelt Kommissionen nationale gennemførelsesforanstaltninger til et direktiv.
In particular, where a Member State fails to notify national measures transposing a directive to the Commission, it is henceforth possible for the Court to impose pecuniary sanctions at the stage of delivery of the initial judgment establishing a failure to ful¤l obligations.
Bortset fra de reformer, der er foretaget ved Lissabontraktaten, fortjener det også at blive nævnt, at Domstolens procesreglement er blevet ændret den 13. januar 2009 (EUT L®24, s.®8).
Apart from the reforms introduced by the Treaty of Lisbon, it is also worth noting the amendment of 13 January 2009 to the Rules of Procedure of the Court of Justice (OJ 2009 L 24, p. 8).
Denne ændring vedrører nævnte reglements artikel®7, stk.®3, hvor fremgangsmåden for valg af præsidenten og afdelingsformændene er fastsat.
This amendment concerns Article 7(3) of the Rules of Procedure which lays down the procedure for electing the President and the Presidents of the Chambers.
I®dens tidligere a©attelse var der i®denne bestemmelse fastsat to afstemninger.
The previous version of Article 7(3) provided for two ballots.
I®tilfælde af stemmelighed ved anden afstemning blev den ældste dommer valgt.
If, in the second round, judges obtained an equal number of votes, the oldest of them was deemed elected.
I®den nye a©attelse af den nævnte bestemmelse er det fastsat, at hvis ingen af dommerne opnår stemmerne fra mere end halvdelen af de dommere, som Domstolen består af, foretages der nye afstemninger, indtil dette ¯ertal opnås.
The new version provides that, if no judge obtains the votes of more than half the judges composing the Court, further ballots are to be held until that majority is attained.
Statistikkerne over retssagerne ved Domstolen for 2009 er overordnet set karakteriseret ved en øget produktivitet og ved opretholdelsen af en tilfredsstillende e©ektivitet for så vidt angår
The statistics concerning the Court’s activity in 2009 show, overall, increased productivity and the maintenance of a satisfactory level of eciency as regards the duration of proceedings.
I®øvrigt præciserer artikel®6, stk.®2, TEU, at »Unionen tiltræder den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder.
) Furthermore, Article 6(2) TEU provides that‘the Union shall accede to the European Convention for the Protec- tion of Human Rights and Fundamental Freedoms.
Tiltrædelse af denne konvention ændrer ikke Unionens beføjelser som fastsat i®traktaterne«.
Such accession shall not a¥ect the Union’s competences as de¤ned in theTreaties’.
Protokol nr.®8 anfører, at tiltrædelsesaftalen navnlig skal præcisere »de nærmere bestemmelser for Unionens eventuelle deltagelse i®den europæiske menneskerettighedskonventions kontrolinstanser [og] de mekanismer, der er nødvendige for at sikre, at sager indbragt af ikke-medlemsstater samt individuelle klager henføres korrekt til medlemsstaterne og/eller Unionen afhængigt af det enkelte tilfælde«.
Protocol No 8 states that the accession agreement is to specify, in particular,‘the speci¤c arrangements for the Union’s possible participation in the control bodies of the European Convention the mechanisms necessary to ensure that proceedings by non-Member States and individual applications are correctly addressed to Member States and/or the Union as appropriate’.
Tiltrædelsen »berører [hverken] Unionens kompetencer eller institutionernes beføjelser«.
This accession‘shall not a¥ect the competences of the Union or the powers of its institutions’.
Domstolen har således afsluttet 543 sager i®2009 (nettotal efter forening af sager), hvilket udgør en meget anseelig stigning i®forhold til det foregående år (495 afsluttede sager i®2008).
The Court completed 543 cases in 2009 (net ¤gures, that is to say, taking account of the joinder of cases), a very appreciable increase compared with the previous year (495 cases completed in 2008).
Af disse sager blev 377 afsluttet ved dom, mens der i®165 sager blev afsagt kendelse.
Of those cases, 377 were dealt with by judgments and 165 gave rise to orders.
Antallet af afsagte domme i®2009 er blandt de højeste i®Domstolens historie.
The number of judgments delivered in 2009 is among the highest in the Court’s history.
Der blev anlagt 561 nye sager for Domstolen (uafhængigt af forening af sager som følge af konneksitet), hvilket svarer til en let nedgang i®forhold til 2008 (592 indbragte sager).
The Court had 561 new cases brought before it (without account being taken of the joinder of cases on the ground of similarity), representing a slight decrease compared with 2008 (592 new cases).
Det skal imidlertid understreges, at antallet af indbragte præjudicielle sager i®år er det højeste nogensinde (302 sager).
It should, however, be pointed out that the number of references for a preliminary ruling submitted in 2009 is the highest ever reached (302 cases).
Hvad angår sagsbehandlingstiden er de statistiske oplysninger meget positive.
So far as concerns the duration of proceedings, the statistics are very positive.
For så vidt angår præjudicielle forelæggelser var sagsbehandlingstiden 17,1 måneder, hvilket nærmest var den samme sagsbehandlingstid som i®2008 (16,8 måneder).
In the case of references for a preliminary ruling, the average duration amounted to 17.1 months, that is to say a duration practically identical to that in 2008 (16.8 months).
Med hensyn til direkte søgsmål og appelsager var den gennemsnitlige sagsbehandlingstid på henholdsvis 17,1 måneder og 15,4 måneder (16,9®måneder og 18,4 måneder i®2008).
The average time taken to deal with direct actions and appeals was 17.1 months and 15.4 months respectively (16.9 months and 18.4 months in 2008).
Ud over de reformer af arbejdsgangen, der er gennemført i®de senere år, skyldes Domstolens højere e©ektivitet for så vidt angår sagsbehandlingen ligeledes en øget udnyttelse af de forskellige processuelle muligheder, som Domstolen har for at fremme behandlingen af visse sager (den præjudicielle hasteprocedure, muligheden for pådømmelse af en sag®forud for andre, den fremskyndede procedure, den forenklede procedure og muligheden for at pådømme sagen uden generaladvokatens forslag til afgørelse).
In addition to the reforms in its working methods that have been undertaken in recent years, the improvement in the Court’s eciency in dealing with cases is also due to the increased use of the various procedural instruments at its disposal to expedite the handling of certain cases (the urgent preliminary ruling procedure, priority treatment, the accelerated or expedited procedure, the simpli¤ed procedure and the possibility of giving judgment without an opinion of the Advocate General).
Der er anmodet om anvendelse af den præjudicielle hasteprocedure i®tre sager, og den udpegede afdeling fandt i®to af disse, at betingelserne i®procesreglementets artikel®104b var opfyldt.
In 2009, use of the urgent preliminary ruling procedure was requested in three cases and the designated chamber considered that the conditions under Article 104b of the Rules of Procedure were met in two of them.
Disse sager er blevet afsluttet inden for en gennemsnitlig periode på 2,5 måneder.
Those cases were completed in an average period of 2.5 months.
Der er blevet forelagt fem begæringer om anvendelse af hasteproceduren, men de i®procesreg-lementet opstillede betingelser var ikke opfyldt i®nogen af disse sager.
Use of the expedited or accelerated procedure was requested ¤ve times, but the conditions under the Rules of Procedure were not met in any of those cases.
I®overensstemmelse med den praksis, der blev indført i®2004, antages eller afvises begæringer om anvendelsen af hasteproceduren ved en begrundet kendelse afsagt af Domstolens præsident.
Following a practice established in 2004, requests for the use of the expedited or accelerated procedure are granted or refused by reasoned order of the President of the Court.
I®øvrigt er otte sager blevet behandlet forud for andre.
Priority treatment, on the other hand, was granted in eight cases.
Desuden har Domstolen jævnligt anvendt den forenklede procedure i®procesreglementets arti-kel®104, stk.®3, med henblik på at besvare visse præjudicielle spørgsmål.
Also, the Court regularly used the simpli¤ed procedure laid down in Article 104(3) of the Rules of Procedure to answer certain questions referred to it for a preliminary ruling.
I®alt 22 sager er blevet afsluttet ved kendelse i®henhold til denne bestemmelse.
A total of 22 cases were brought to a close by orders made on the basis of that provision.
Endelig har Domstolen hyppigere gjort brug af den mulighed, den har i®henhold til statuttens ar-tikel®20, for at pådømme en sag®uden generaladvokatens forslag til afgørelse, når sagen ikke rejser nye retsspørgsmål.
Finally, the Court made more frequent use of the possibility o¥ered by Article 20 of its Statute of determining cases without an opinion of the Advocate General where they do not raise any new point of law.
Det bør således nævnes, at ca. 52% af dommene i®2009 blev afsagt uden forslag til afgørelse (41% i®2008).
About 52% of the judgments delivered in 2009 were delivered without an opinion (compared with 41% in 2008).
For så vidt angår fordelingen af sagerne mellem Domstolens forskellige dommerkollegier kan det nævnes, at Store Afdeling har tru©et afgørelse i®ca. 8%, afdelinger bestående af fem dommere i®ca. 57% og afdelinger bestående af tre dommere i®ca. 34% af de ved dom afsluttede sager i®2009.®I®for-hold til det foregående år bemærkes et svagt fald i®den forholdsmæssige andel af sager, der er blevet behandlet af Store Afdeling (14% i®2008), og en stigning i®antallet af sager, der er blevet behandlet af afdelinger med tre dommere (26% i®2008).
As regards the distribution of cases between the various formations of the Court, it may be noted that the Grand Chamber dealt with roughly 8%, chambers of ¤ve judges with 57%, and chambers of three judges with approximately 34%, of the cases brought to a close by a judgment in 2009. Compared with the previous year, a decrease may be noted in the proportion of cases dealt with by the Grand Chamber (14% in 2008), while the proportion of cases dealt with by three-judge chambers increased (26% in 2008).
Vedrørende sager, der er blevet afsluttet ved en begrundet kendelse, er 84% heraf blevet behandlet af afdelinger bestående af tre dommere,
As regards cases completed by orders involving a judicial determination, 84% of such cases were entrusted to three-judge chambers and 10% to ¤ve-judge chambers, while orders made by the President account for 6% of such cases.
For mere detaljerede oplysninger vedrørende de statistiske oplysninger for retsåret 2009 henvises læseren til punkt C i®denne rapport.
Part C of this chapter should be consulted for more detailed information regarding the statistics for the 2009 judicial year.
De tilbagevendende tvister vedrørende hjemmel inden for første søjle har givet anledning til ¯ere domme, der er værd at nævne.
The recurring issue of the appropriate legal basis within the ¤rst pillar has given rise to a number of judgments worthy of mention.
I®sagen Parlamentet mod Rådet (dom af 3.9.2009, sag®C-166/07) fastslog Domstolen, at Fællesskabets bidrag til Den Internationale Fond for Irland skal være udstedt med dobbelthjemmel, nemlig i®henhold til artikel®159 EF og artikel®308 EF.
In Case C-166/07 Parliament v Council (judgment of 3°September 2009) the Court held that Community contributions to the International Fund for Ireland must have a dual legal basis, namely Articles 159°EC and 308°EC.
Konsekvensen af denne dobbelte hjemmel er, at fællesskabslovgiver forpligtes til at iagttage forskellige lovgivningsprocedurer for at vedtage en og samme retsakt.
The e¥ect of using that dual basis is that the Community legislature is obliged to reconcile di¥erent legislative procedures in the adoption of a single measure.
Domstolen påpegede for det første, at inden for rammerne af kompetencefordelingen inden for Fællesskabet skal valg af hjemmel for en retsakt foretages på grundlag af objektive forhold, herunder navnlig retsaktens formål og indhold, som gør det muligt at foretage en domstolskontrol.
The Court began by observing that, in the context of the organisation of the powers of the Community, the choice of the legal basis for a measure must rest on objective factors which are amenable to judicial review, including, in particular, the aim and the content of the measure.
Ar-tikel®308 EF kan kun anvendes som hjemmel for en retsakt, hvis ingen anden traktatbestemmelse giver fællesskabsinstitutionerne den fornødne kompetence til at udstede den pågældende retsakt.
Article 308°EC may be used as the legal basis for a measure only where no other provision of the Treaty gives the Community institutions the necessary power to adopt it.
Desuden kræver anvendelsen af denne bestemmelse, at den påtænkte handling falder »inden for fællesmarkedets rammer«.
In addition, recourse to that provision demands that the action envisaged should relate to the‘operation of the common market’.
Herefter fastslog Domstolen for det første, at målsætningerne for forordning nr.®1968/2006 om nansielle bidrag fra Fællesskabet til Den Internationale Fond for Irland (2007-2010) 2 svarer til de målsætninger, der søges opnået gennem Fællesskabets politik vedrørende økonomisk og social samhørighed, og for det andet, at Fællesskabets nansielle bidrag til Irland-fonden, når der ses bort fra de lovgivningsmæssige rammer, hvori®disse indgår, udgør særlige aktioner, der, når disse måtte vise sig at være nødvendige at iværksætte ud over strukturfondene for at opnå de målsætninger, der er angivet i®artikel®158 EF, kan vedtages i®medfør af artikel®159, stk.®3, EF.
The Court went on to ¤nd, ¤rst, that the objectives of Regulation (EC) No°1968/2006 concerning Community ¤nancial contributions to the International Fund for Ireland (2007–10) (2)correspond to the objectives pursued by the Community policy on economic and social cohesion and, second, that the Community’s ¤nancial contribution to the fund, leaving aside its legislative framework, forms part of the speci¤c actions which, when they prove to be necessary outside the Structural Funds in order to realise the objectives referred to in Article 158°EC, may be adopted in accordance with the third paragraph of Article 159°EC.
Fællesskabet kan imidlertid hverken ved hjælp af vilkårene for samarbejdet mellem Fællesskabet og Irlandfonden eller gennem betingelserne og måden for betaling af Fællesskabets nansielle bidrag forhindre, at Irlandfonden bruger disse bidrag til aktiviteter, der, selv om de er i®overensstemmelse med aftalen vedrørende Den Internationale Fond for Irland, falder uden for rækkevidden af Fællesskabets politik vedrørende økonomisk og social samhørighed eller i®det mindste ikke forvaltes efter de kriterier, som Fællesskabet anvender inden for rammerne af denne politik.
However, neither the arrangements governing cooperation between the Community and the fund nor the conditions and method of payment in respect of the Community’s ¤nancial contribution allow the Community to prevent the use by the fund of that contribution to cover actions which, while complying with the objectives of the Agreement concerning the International Fund for Ireland, extend beyond the scope of the Community’s policy on economic and social cohesion or, at least, are not managed in accordance with the criteria applied by the Community within the framework of that policy.
Fællesskabslovgiver kunne derfor med rette anføre, at viften af aktiviteter nansieret gennem den anfægtede forordning falder uden for Fællesskabets politik vedrørende økonomisk og social samhørighed.
The Community legislature was therefore entitled to take the view that the range of activities ¤nanced by that regulation would extend beyond the scope of the Community’s policy on economic and social cohesion.