natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sidstnævnte bestemmelse tillægger netop Fællesskabets retsinstanser en enekompetence til at påkende erstatningssøgsmål i henhold til artikel 288, stk. 2, EF, der anlægges mod Fællesskabet (jf. bl.a. dom af 27.9.1988, forenede sager 106/87 — 120/87, Asteris m.fl., Sml. s. 5515, præmis 15).
That provision specifically confers exclusive jurisdiction on the Community Courts to hear actions for compensation under the second paragraph of Article 288 EC brought against the Community (see, inter alia, Joined Cases 106/87 to 120/87 Asteris and Others [1988] ECR 5515, paragraph 15).
Det bemærkes endelig, således som det fremgår af ordlyden af artikel 46 i statutten for Domstolen, at et søgsmål, der anlægges for en national ret, ikke kan afbryde forældelsen vedrørende erstatningssøgsmålet i henhold til artikel 235 EF (jf. i denne retning kendelsen i sagen Autosalone Ispra dei Fratelli Rossi mod Kommissionen, præmis 56).
Lastly, it must be noted, as is clear from the very wording of Article 46 of the Statute of the Court of Justice, that an action brought before a national court cannot constitute an interruption of the limitation period for an action for damages under Article 235 EC (see, to that effect, Autosalone Ispra dei Fratelli Rossi v Commission, paragraph 56).
Det følger tilsvarende heraf, at anlæggelse af et søgsmål på nationalt plan ikke kan ændre tidspunktet for, hvornår forældelsesfristen vedrørende nævnte søgsmål begynder at løbe.
Likewise, it follows that the commencement of proceedings at national level cannot defer the point at which the limitation period for that action begins to run.
Herefter bør den appellerede dom ophæves, for så vidt som det af Cantine mod Kommissionen anlagte søgsmål støttet på ansvar uden for kontraktforhold blev
It follows from all the foregoing that the judgment under appeal must be set aside in so far as it declared admissible the action for noncontractual liability brought by the
DOM AF 17.7.2008 — SAG C-51/05 P antaget til realitetsbehandling, og idet Kommissionen tilpligtedes at erstatte det tab, som Cantine havde lidt som følge af DAI’s konkurs, idet der i forbindelse med den ordning, som var indført ved artikel 9 i forordning nr. 2499/82, ikke var fastsat regler til sikring af, at der skete udbetaling til de berørte producenter af den ved forordningen fastsatte fællesskabsstøtte.
Cantine and ordered the Commission to make good the damage which they suffered, following the insolvency of DAI, by reason of the absence of a procedure capable of guaranteeing, under the system introduced by Article 9 of Regulation No 2499/82, payment to the producers concerned of the Community aid provided for by that regulation.
Om søgsmålet for Retten
The action before the Court of First Instance
I henhold til artikel 61, stk. 1, andet punktum, i statutten for Domstolen kan Domstolen, når den har ophævet en dom afsagt af Retten, selv træffe endelig afgørelse, hvis sagen er moden til påkendelse.
Under the second sentence of the first paragraph of Article 61 of the Statute of the Court of Justice, the latter may, where the decision of the Court of First Instance has been quashed, itself give final judgment in the matter, where the state of the proceedings so permits.
Det bemærkes, at dette er tilfældet i den foreliggende sag.
That is the case here.
For så vidt angår Cantines påstand om, at Kommissionen i medfør af artikel 235 EF tilpligtes til dem at betale erstatning svarende til størrelsen af deres endnu ubetalte fordringer på DAI, kan denne ikke godtages af de grunde, der er anført i denne doms præmis 63-66.
As regards the claim by the Cantine that the Commission should be ordered to pay them compensation in amounts equivalent to the outstanding amounts still owed to them by DAI, this cannot be accepted for the reasons set out in paragraphs 63 to 66 of the present judgment.
Således som det særlig fremgår af denne doms præmis 65, begyndte den i artikel 46 i statutten for Domstolen fastsatte forældelsesfrist på fem år at løbe fra udgangen af juni 1983, således at nævnte erstatningssøgsmål i henhold til artikel 235 EF, der blev anlagt i 1998, må betragtes som forældet og dermed bør afvises.
As is clear in particular from paragraph 65 of this judgment, the fiveyear limitation period provided for in Article 46 of the Statute of the Court of Justice began to run at the end of June 1983, with the result that the action for compensation under Article 235 EC brought in 1998 must be regarded as timebarred and, therefore, must be dismissed as being inadmissible.
Eftersom Retten allerede i den appellerede dom afviste Cantines påstand om annullation af Kommissionens skrivelse af 31. juli 1998, og om at det blev fastslået, at denne institution havde gjort sig skyldig i passivitet, samt påstanden om, at Kommissionen blev tilpligtet at tilbagebetale en ugrundet berigelse, bør Cantines søgsmål i sag T-166/98 afvises i det hele.
Accordingly, since, in the judgment under appeal, the Court of First Instance has already dismissed as inadmissible the Cantines’claims that the Commission’s letter of 31 July 1998 be annulled, that a declaration be made that the Commission unlawfully failed to act, and that the Commission be found guilty of unjust enrichment, the action brought by the Cantine must be dismissed in its entirety.
I henhold til procesreglementets artikel 122 træffer Domstolen afgørelse om sagens omkostninger, når der gives appellanten medhold, og Domstolen selv endeligt afgør sagen.
Under Article 122 of the Rules of Procedure, where the appeal is well founded and the Court of Justice itself gives final judgment in the case, the Court is to make a decision as to costs.
I henhold til dette reglements artikel 69, stk. 2, der i henhold til nævnte reglements artikel 118 finder anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom.
Under Article 69(2) of those Rules, which applies to appeals by virtue of Article 118, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Cantine har tabt sagen og bør derfor pålægges at betale sagens omkostninger i forbindelse med retsforhandlingerne for Domstolen og Retten i overensstemmelse med Kommissionens påstand herom.
Since the Commission has applied for costs to be awarded against the Cantine, and since the latter have been unsuccessful, the Cantine must be ordered to pay the costs of the present proceedings and of those brought before the Court of First Instance.
Sag C-389/05
Case C-389/05
»Traktatbrud — artikel 43 EF og 49 EF — etableringsfrihed og fri udveksling af tjenesteydelser — veterinærbestemmelser — center for inseminering af kvæg — national lovgivning, der tildeler godkendte centre eneret til at udføre tjenesteydelsen med inseminering af kvæg på et bestemt område og kræver, at der indgås aftale med et sådant center med henblik på udstedelse af autorisationer som inseminør«
(Failure of a Member State to fulfil obligations — Articles 43 EC and 49 EC — Freedom of establishment and freedom to provide services — Animal health — Artificial insemination centre for bovine animals — National rules conferring on authorised centres the exclusive right to provide the service of artificially inseminating bovine animals in a defined geographical area and making the issue of an inseminator’s licence subject to the conclusion of an agreement with one of those centres)
Fri bevægelighed for personer — etableringsfrihed — restriktioner (Art. 43 EF)
Freedom of movement for persons — Freedom of establishment — Restrictions (Art. 43 EC)
Fri udveksling af tjenesteydelser — restriktioner (Art. 49 EF)
Freedom to provide services — Restrictions (Art. 49 EC)
Landbrug — harmonisering af lovgivningerne — handel inden for Fællesskabet med sæd fra racerent kvæg
Agriculture — Harmonisation of laws — IntraCommunity trade of semen from bovine purebred animals
Fri bevægelighed for personer — etableringsfrihed — fri udveksling af tjenesteydelser — restriktioner
Freedom of movement for persons — Freedom of establishment — Freedom to provide services — Restrictions
drive virksomhed med distribution af og inseminering med kvægsæd på den pågældende medlemsstats område.
of the Member State concerned, the distribution and insemination of bovine semen.
Den omstændighed, at disse foranstaltninger finder anvendelse uden forskel på indenlandske erhvervsdrivende og erhvervsdrivende fra andre medlemsstater, er ikke til hinder for det fastslåede, idet sådanne nationale foranstaltninger, selv om de anvendes uden forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, kan besværliggøre eller gøre det mindre interessant for fællesskabsborgere, herunder borgerne i den medlemsstat, der har vedtaget foranstaltningen, at udøve en grundlæggende frihed, der sikres ved traktaten, såsom etableringsfriheden.
The fact that those measures are applicable without distinction to national operators and to those of other Member States does not preclude that finding, given that such national measures, even though applicable without discrimination on grounds of nationality, are liable to hamper or to render less attractive the exercise by Community nationals, including those of the Member State which enacted the measure, of a fundamental freedom guaranteed by the Treaty such as the freedom of establishment.
Den geografiske eneret, som en medlemsstat har tildelt insemineringscentre, der er godkendt til at foretage kunstig befrugtning af kvæg inden for et bestemt område, hvilket begrænser det samlede antal erhvervsdrivende, der har adgang til at åbne og drive sådanne centre på denne stats område, og den omstændighed, at denne eneret ikke er tidsmæssigt begrænset, hindrer adgangen for andre erhvervsdrivende, herunder erhvervsdrivende fra andre medlemsstater, til markedet for inseminering.
The exclusive rights over a geographical area conferred by a Member State on authorised insemination centres to provide the service of artificial insemination of bovine animals in a determined territory, restricting the overall number of operators permitted to open and manage such centres in that State’s territory, and the unlimited duration of those exclusive rights hamper the access of other operators, including those from other Member States, to the insemination market.
Den omstændighed, at de geografiske zoner, der dækkes af denne eneret, eventuelt kan tilpasses eller opdeles, kan ikke påvirke denne vurdering.
The fact that the geographical areas covered by those exclusive rights can be adjusted or divided cannot affect that assessment.
(jf. præmis 50 og 53-56)
(see paras 50, 53-56)
En erhvervsdrivende, der ønsker at udøve virksomhed inden for sektoren med kunstig befrugtning, men som ikke kan erhverve rettigheder for et bestemt geografisk område, er undergivet en forpligtelse til at indgå en aftale med det for området kompetente insemineringscenter med henblik på at erhverve en autorisation som inseminør.
In the absence of the possibility of acquiring rights over a determined geographical area, an operator who seeks to carry on an activity in the artificial insemination sector is required to conclude an agreement with the territorially competent insemination centre in order to obtain an inseminator’s licence.
Da indgåelsen af en sådan aftale imidlertid afhænger af lederne af de godkendte centre, kan den nævnte forpligtelse være til hinder for virkeliggørelsen af et sådant ønske.
Since the conclusion of such an agreement depends on the managing directors of authorised centres, that requirement is likely to prevent such an objective from being attained.
Sådanne foranstaltninger gør det vanskeligt eller ligefrem umuligt eller i det mindste mindre interessant at udøve etableringsfriheden med henblik på at
Such measures render it difficult, if not impossible or, in any event, less attract -ive, to exercise freedom of establishment with a view to carrying on, in the territory
Såfremt en medlemsstat kræver, at tjenesteydere fra andre medlemsstater, der ønsker at foretage kunstig befrugtning af kvæg på denne stats område, skal indhente en autorisation som inseminør, og bestemmer, at de erhvervsdrivende kun kan foretage inseminering med kvægsæd under tilsyn af det insemineringscenter, der er kompetent på det pågældende område, udgør dette, uafhængigt af de betingelser, hvorunder den nævnte autorisation udstedes, en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser, idet disse krav er egnet til at gøre det vanskeligere eller mindre interessant for erhvervsdrivende, der allerede er etableret og lovligt driver
The fact that a Member State requires cross-border service providers wishing to carry out the artificial insemination of bovine animals on that State’s territory to obtain an inseminator’s licence and the fact that it requires, after that licence has been obtained, that those operators may carry out the insemination of bovine semen only under the authority of a territorially competent insemination centre is, regardless of the conditions under which that licence is issued, a restriction on the freedom to provide services, since those requirements are liable to impede or render less attractive the provision of the insemination service by operators established and already
KOMMISSIONEN MOD FRANKRIG virksomhed i andre medlemsstater, at levere tjenesteydelsen med inseminering.
COMMISSION v FRANCE lawfully operating in other Member States.
Det følger heraf, at formålet om at beskytte den genetiske arv inden for racerent avlskvæg ved hjælp af nationale genealogiske krav ikke kan begrunde hindringer for samhandelen inden for Fællesskabet med sæd fra sådant kvæg, der ikke har hjemmel i den fællesskabsretlige harmoniseringslovgivning på det pågældende område.
Therefore, the aim of protecting the purebred bovine stock by national pedigree requirements cannot justify obstacles to intraCommunity trade in semen from those bovine animals not laid down by the Community legislation harmonising the field concerned.
(jf. præmis 73-75)
(see paras 73-75)
Det samme gælder med hensyn til forpligtelsen til at oplagre sæden i de godkendte centre for kunstig befrugtning, der som de eneste varetager udleveringen til kvægavlerne.
The same is true so far as concerns the obligation to store semen in authorised artificial insemination centres which alone are authorised to deliver it to breeders.
Selv om kvægavlerne har mulighed for gennem det center, de hører under, at bestille en bestemt sæd, der stammer fra en producent med hjemsted i en anden medlemsstat, vil forpligtelsen til at oplagre denne sæd i det nævnte center efter forsendelsen nemlig være egnet til at gøre det vanskeligere eller mindre interessant for denne producent at levere tjenesteydelsen med distribution.
Even if breeders may request the centre to which they are affiliated to order specific semen originating from a producer established in another Member State, the obligation to store the semen in that centre, after its dispatch, is likely to impede or render less attractive the provision of the distribution service by the producer.
(jf. præmis 61, 64 og 65)
(see paras 61, 64, 65)
En medlemsstat tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 43 EF og 49 EF, ved at forbeholde retten til at levere den tjenesteydelse, der består i kunstig befrugtning af kvæg, for de godkendte centre for inseminering, der er tildelt en geografisk eneret, såvel som for personer, der er indehavere af en autorisation som inseminør, hvis udstedelse er betinget af, at der indgås en aftale med et af disse centre
A Member State which allows only authorised artificial insemination centres, with exclusive rights over determined geographical areas, and persons holding an inseminator’s licence, the issue of which is subject to the conclusion of an agreement with one of those centres, to provide the service of artificial insemination of bovine animals, has failed to fulfil its obligations under Art -icles 43 EC and 49 EC.
Direktiv 77/504 om racerent avlskvæg, direktiv 87/328 om godkendelse af racerent avlskvæg til avlsbrug og direktiv 91/174 om de zootekniske og genealogiske betingelser for handel med racerene dyr og om ændring af direktiv 77/504 og 90/425 har gennemført en fuldstændig harmonisering på fællesskabsplan af de genealogiske betingelser hvad angår handelen inden for Fællesskabet med sæd fra racerent avlskvæg.
Directives 77/504 on purebred breeding animals of the bovine species, 87/328 on the acceptance for breeding purposes of purebred breeding animals of the bovine species, and 91/174 on zootechnical and pedigree requirements for the marketing of purebred animals and amending Directives 77/504 and 90/425 have fully harmonised at Community level the pedigree conditions so far as intraCommunity trade in bovine semen from purebred animals is concerned.
Ganske vist er det legitimt for en medlemsstat, for at den kan sikre sig, at ansøgeren er kvalificeret til at arbejde som inseminør, at stille krav om tilladelse til udøvelse af insemineringsvirksomhed.
Admittedly, it is legitimate for a Member State, in order to verify an applicant’s ability to carry out the tasks of an inseminator, to require a licence for the exercise of that activity.
For så vidt som der er tale om en procedure for autorisation til at udøve en virksomhed, skal den pågældende medlemsstat ved sin anvendelse af de nationale bestemmelser imidlertid tage hensyn til de kundskaber og kvalifikationer, som
In the case of an authorisation procedure for carrying out an activity, in its application of the national provisions, the Member State concerned must take into account the knowledge and qualifications already acquired by the party concerned in another Member
SAMMENDRAG — SAG C-389/05 den pågældende allerede har erhvervet i en anden medlemsstat.
SUMMARY — CASE C-389/05
I øvrigt skal en ordning med administrativ forhåndstilladelse navnlig bygge på objektive kriterier, der ikke er udtryk for forskelsbehandling, og som er kendt på forhånd, således at de lægger en ramme for myndighedernes skønsudøvelse, der dermed ikke bliver vilkårlig.
State. Moreover, a prior administrative authorisation scheme must be based on objective nondiscriminatory criteria known in advance, in such a way as to circumscribe the exercise of the national authorities’ discretion, so that it is not used arbitrarily.
kvalifikationer insemineringscentret formodes at kontrollere, og som endvidere lader spørgsmålet, om en sådan aftale skal indgås, afhænge af en skønsmæssig beslutning fra lederne af disse centre, som ikke er bundet til at indgå den, selv om ansøgerne opfylder egnethedskriterierne, der er objektive, ikke indebærer forskelsbehandling og er kendt på forhånd, går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå det tilsigtede formål, selv om lovgivningen antages at være egnet til at sikre virkeliggørelsen af beskyttelsen af dyrenes sundhed og sundhedsbeskyttelsen for den person, der foretager selve insemineringen.
is supposed to check and which, in addition, leaves the conclusion of that agreement to the discretion of the managing directors of those centres, who are not required to sign it even if the candidate fulfils the objective nondiscriminatory selection criteria known in advance and even if it is appropriate for ensuring the protection of animal health and the health of the operator carrying out the insemination, goes beyond what is necessary to attain the objective pursued.
(jf. præmis 91-95, 97 og 108 samt domskonkl.)
(see paras 91-95, 97, 108, operative part)
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKATPAOLO MENGOZZI fremsat den 3. april 2008 1
OPINION OF ADVOCATE GENERALMENGOZZI delivered on 3 April 2008 1
I — Indledende bemærkninger artikel 37 (efter ændring nu artikel 31 EF), vedrørende handelsmonopoler af national karakter 3, sammenholdt med bestemmelserne i EF-traktatens artikel 86 og 90, stk. 1 (nu artikel 82 EF og 86, stk. 1, EF) vedrørende forbud mod misbrug af en dominerende stil- ling for en virksomhed, der har fået tillagt enerettigheder 4, samt direktiv 77/504/EØF 5og 87/328/EØF 6vedrørende racerent avlskvæg 7, og skal i denne sag undersøge samme
Article 86 in conjunction with Article 90(1) of the EC Treaty (now Articles 82 and 86(1) EC) regarding the abuse of a dominant position by undertakings with exclusive rights, 4as well as in the light of Directives 77/504/EEC 5 and 87/328/EEC 6 on purebred breeding animals of the bovine species, 7 and is now being asked to do so in the light of Articles 43 EC and 49 EC concerning freedom of establishment and the freedom to provide services respectively. 8
Med nærværende sag, der er et søgsmål i medfør af artikel 226 EF, anlagt af Kommissionen mod Den Franske Republik, skal Domstolen endnu en gang undersøge den franske lovgivning vedrørende kunstig befrugtning af kvæg, der i udpræget grad er karakteriseret af et tjenesteydelsesmonopol, som på regional basis tildeler retten til inseminering af hundyret af denne art til autoriserede centre, set i lyset af fællesskabsretten 2.
By this action, an application under Article 226 EC brought by the Commission of the European Communities against the French Republic, the Court of Justice is once again asked to consider, in the light of Community law, the French legislation on the artificial reproduction of cattle, a major feature of which is the regional monopoly on services accorded to centres authorised to carry out the insemination of female bovine animals. 2
lovgivning i relation til artikel 43 EF og 49 EF vedrørende henholdsvis fri etableringsret og fri udveksling af tjenesteydelser 8. Kommissionen beder således Domstolen om at fastslå, at den sagsøgte medlemsstat har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af førnævnte artikler, da den forbeholder udøvelse af kunstig befrugtning af kvæg for insemineringscentre, som er godkendt i Frankrig.
In fact, the Commission asks the Court to declare that, by reserving solely to insemination centres authorised in France exclusively the exercise of activities linked to the artificial reproduction of cattle, the French Republic has failed to fulfil the obligations which are incumbent upon it under Articles 43 EC and 49 EC.
Domstolen har allerede undersøgt lovgivningen i relation til EF-traktatens
The Court has already had occasion to consider that legislation in the light of
4 — Jf. dom af 5.10.1994, sag C-323/93, Centre d’insémination de la Crespelle, Sml. I, s. 5077.
4 — Case C-323/93 Centre d’insémination de la Crespelle [1994] ECR I-5077.
5 — Rådets direktiv af 25.7.1977 om racerent avlskvæg (EFT L 206, s. 8).
5 — Council directive of 25 July 1977 on purebred breeding animals of the bovine species (OJ 1977 L 206, p. 8).
6 — Rådets direktiv af 18.6.1987 om godkendelse af racerent avlskvæg til avlsbrug (EFT L 167, s. 54).
6 — Council directive of 18 June 1987 on the acceptance for breeding purposes of purebred breeding animals of the bovine species (OJ 1987 L 167, p. 54).
8 — Også i den præjudicielle sag, der blev afgjort med dommen i sagen Gervais m.fl., blev Domstolen anmodet om at undersøge ovennævnte lovgivnings forenelighed med EF-traktatens bestemmelser vedrørende fri etableringsret og fri udveksling af tjenesteydelser (artikel 52 og 59 i EF-traktaten, efter ændring nu artikel 43 EF og 49 EF).
8 — In the proceedings for a preliminary ruling which resulted in the judgment in Gervais and Others, cited in footnote 3, the Court was asked to consider whether the abovementioned legislation was compatible with the Treaty provisions on freedom of establishment and the freedom to provide services (Articles 52 and 59 of the EC Treaty, now, after amendment, Articles 43 EC and 49 EC).
Domstolen traf ingen afgørelse på området, idet den fandt, at nævnte bestemmelser ikke kunne finde anvendelse i den pågældende sag, da forholdene, der var genstand for hovedsagen, udelukkende var interne.
The Court did not, however, hand down judgment in that regard, pointing out that the provisions in question could not apply in that case, since the situations at issue in the main proceedings were purely internal to a Member State.