natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den tidligere afgørelse drejede sig ganske vist om en udleveringsbegæring, der vedrørte den samme person og de samme strafbare handlinger som den foreliggende begæring, Den kompetente ret påkendte dog ikke denne begæring efter konventionen af 1996, som på daværende tidspunkt ikke fandt anvendelse.
Here the earlier decision admittedly related to an extradition request relating to the same person and the same facts as the present one. However, the competent court did not rule on that request under the 1996 Convention, since that convention did not apply at the time.
Den tidligere negative udtalelses retskraft er derfor ikke til hinder for, at den foreliggende udleveringsbegæring, der vedrører den samme person og de samme strafbare handlinger, behandles efter et nyt retsgrundlag, nemlig konventionen af 1996 40.
The status of res judicata of an unfavourable opinion given at that time cannot therefore prevent the present extradition request, relating to the same person and the same facts, from being dealt with under a new legal basis, namely the 1996 Convention. 40
Dette spørgsmål vil dog skulle afklares i forbindelse med den nationale rets vurdering af udleveringsbegæringen og ikke i forbindelse med den indledende undersøgelse af, hvilke regler der gælder for denne vurdering.
However, this question will arise in the context of the assessment of the extradition request as such, rather than the preliminary examination concerning the rules applicable to such an assessment.
Genstanden for denne præjudicielle forelæggelse er blot spørgsmålet om, hvilken udleveringsordning der finder anvendelse i den foreliggende sag.
The subject of the present reference for a preliminary ruling is solely the question of which extradition system applies in this case.
Den nationale ret har naturligvis pligt til at kontrollere og sikre sig, at de grundlæggende rettigheder, herunder retssikkerheden og princippet non bis in idem, er blevet overholdt, når den vurderer begæringen.
Nevertheless, the national court is required to verify and ensure that fundamental rights, including legal certainty and the non bis in idem rule, are respected in its assessment of the request.
Domstolen kan dog give nogle anvisninger herom.
The Court can give some indications in this respect.
Når udleveringsbegæringen af 11. oktober 2000 blev afvist, skyldtes det som bekendt, at der i henhold til fransk ret var indtrådt forældelse med hensyn til de
It should be remembered that the rejection of the extradition request of 11 October 2000 was based on the fact that, in French law, the offences with which Mr Santesteban
Retssikkerhedsprincippet og det tilhørende retskraftprincip er efter fast retspraksis et af de almindelige retsprincipper,
As regards the principle of legal certainty, an integral part of which is the rule of res judicata, it is settled caselaw that this is one
38 — Dom af 12.2.2008, sag C-2/06, Kempter, Sml. I, s. 411, præmis 37.
38 — Case C-2/06 Kempter [2008] ECR I-411, paragraph 37.
39 — Dom af 12.6.2008, sag C-462/05, Kommissionen mod Portugal, Sml. I, s. 4183, præmis 23.
39 — Case C-462/05 Commission v Portugal [2008] ECR I-4183, paragraph 23.
37 — Cour d’appel de Versailles afgav som tidligere nævnt en negativ udtalelse vedrørende denne udleveringsbegæring (dom af 19.6.2001), fordi der i henhold til fransk ret var indtrådt forældelse med hensyn til de forhold, der blev lagt den pågældende til last.
37 — It should be recalled that that extradition request was the subject of an unfavourable opinion of the Cour d’appel de Versailles (judgment of 19 June 2001) because the offences with which he was charged were statute-barred under French law.
GENERALADVOKAT KOKOTTS STILLINGTAGEN — SAG C-296/08 PPU forhold, der var gjort gældende over for Ignacio Santesteban Goicoechea.
VIEW OF MRS KOKOTT — CASE C-296/08 PPU
ikke er blevet retsforfulgt flere gange for samme strafbare handlinger, og at de kompetente myndigheder ikke har til hensigt at straffe ham flere gange for de samme handlinger 45.
Goicoechea has not been prosecuted several times for the same offence and it is not the intention of the competent authorities to punish him several times for the same offence.
De spanske myndigheder har blot forsøgt at få ham udleveret fra Den Franske Republik flere gange som led i samme straffesag.
45The Spanish authorities have merely made several attempts to obtain his extradition from the French Republic, all in the context of the same criminal proceedings.
Princippet non bis in idem, der er fastslået ved artikel 4 i protokol nr. 7 til EMRK og ved artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, udgør et grundlæggende fællesskabsretligt princip, som domstolene skal sikre overholdelsen af 42.
As regards the principle non bis in idem, enshrined in Article 4 of Protocol No 7 to the ECHR and Article 50 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union, this is a fundamental principle of Community law the observance of which is guaranteed by the judicature. 42
Udleveringen er dog ikke en straf som sådan, og udleveringen af en person foregriber ikke spørgsmålet om, hvorvidt den stat, der har begæret denne person udleveret, kan idømme ham en straf og fuldbyrde denne straf.
Extradition as such is not a penalty, and the mere fact of extraditing a person does not in any way prejudge the question whether, in law, the requesting State will be able to impose a penalty on the person concerned and enforce that penalty.
Anvendelsen af princippet non bis in idem afhænger af, at tre betingelser er opfyldt, nemlig at de faktiske omstændigheder er identiske, at lovovertræderen er den samme person, og at den retsbeskyttede interesse er den samme.
The application of the principle non bis in idem is subject to the threefold condition of identity of the facts, unity of offender and unity of the legal interest protected.
Efter dette princip er det således forbudt at straffe [og at retsforfølge 43] den samme person mere end en gang for samme ulovlige adfærd for at beskytte det samme retsgode 44.
Under that principle, therefore, the same person cannot be punished (or tried 43) more than once for a single unlawful course of conduct in order to protect the same legal asset. 44
Det ligger fast, at Ignacio Santesteban Goicoechea ifølge Domstolens oplysninger
It is clear that, according to the information before the Court, Mr Santesteban
41 — Artikel 8, stk. 1, i konventionen af 1996.
41 — Article 8(1) of the 1996 Convention.
Princippet non bis in idem gælder som følge heraf ikke for de egentlige udleveringsprocedurer.
Consequently, the principle non bis in idem does not apply to extradition proceedings themselves.
Det er derfor ikke til hinder for, at Kongeriget Spanien fremsætter en ny begæring om udlevering af Ignacio Santesteban Goicoechea, og at Den Franske Republik behandler denne begæring.
It cannot therefore preclude a new request for the extradition of Mr Santesteban Goicoechea from being made by the Kingdom of Spain and dealt with by the French Republic.
43 — Artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
43 — Article 50 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
45 — Hvilket ikke var tilfældet i dom af 28.9.2006, sag C-467/04, Gasparini m.fl., Sml. I, s. 9199.
44 — Joined Cases C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P and C-219/00 P Aalborg Portland and Others v Commission [2004] ECR I-123, paragraph 338.
44 — Dom af 7.1.2004, forenede sager C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P og C-219/00 P, Aalborg Portland m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 123, præmis 338.
45 — Unlike the position in Case C-467/04 Gasparini and Others [2006] ECR I-9199.
De præjudicielle spørgsmål, der er forelagt af cour d’appel de Montpellier, bør på baggrund af det ovenfor anførte besvares således:
In the light of the above considerations, the following answer should be given to the questions referred by the Cour d’appel de Montpellier for a preliminary ruling:
»1) Når den fuldbyrdende medlemsstat i henhold til artikel 32 i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 har afgivet en erklæring om, at den ikke vil anvende proceduren vedrørende den europæiske arrestordre, er denne rammeafgørelses artikel 31 ikke til hinder for, at en udleveringsbegæring behandles efter bestemmelserne i en international konvention, selv om den medlemsstat, der har fremsat begæringen, ikke har meddelt sin hensigt om at anvende denne internationale konvention i henhold til rammeafgørelsens artikel 31, stk. 2, fjerde afsnit.
(1) Where the executing Member State has excluded the application of the European arrest warrant procedure by a statement under Article 32 of Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States, Article 31 of that framework decision does not preclude a request for extradition from being dealt with in accordance with the rules laid down by an international convention, even if the requesting Member State has not notified its intention to apply that international convention under the fourth subparagraph of Article 31(2) of the framework decision.
2) En medlemsstat, der i henhold til artikel 32 i rammeafgørelse 2002/584 har afgivet en erklæring om, at den ikke vil anvende proceduren vedrørende den europæiske arrestordre i forbindelse med visse udleveringsbegæringer, kan som fuldbyrdende medlemsstat behandle disse begæringer i overensstemmelse med en international konvention, der er undertegnet inden den 1. januar 2004 for at supplere en eksisterende udleveringsordning, selv om denne konvention først fandt anvendelse i denne medlemsstat efter den 1. januar 2004.«
(2) A Member State which has made a statement under Article 32 of Framework Decision 2002/584 in order to exclude, for certain extradition requests, the application of the European arrest warrant procedure may deal with those requests as the executing Member State in accordance with an international convention which was signed before 1 January 2004 to supplement a preexisting extradition system, even if that convention became applicable in that Member State after 1 January 2004.
I sag C-296/08 PPU, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af chambre de l’instruction de la cour d’appel de Montpellier (Frankrig) ved afgørelse af 3. juli 2008, indgået til Domstolen samme dag, i en sag om udlevering af
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Chambre de l’instruction of the Cour d’appel de Montpellier (France), made by decision of 3 July 2008, received at the Court on the same day, in the extradition proceedings against
DOMSTOLEN (Tredje Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, A. Rosas (refererende dommer), og dommerne U. Lõhmus, J.N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh og A. Arabadjiev, generaladvokat: J. Kokott justitssekretær: afdelingschef M.-A. Gaudissart,
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas (Rapporteur), President of the Chamber, U. Lõhmus, J.N. Cunha Rodrigues, A. Ó Caoimh and A. Arabadjiev, Judges,
SANTESTEBAN GOICOECHEA på grundlag af den forelæggende rets anmodning af 3. juli 2008, indgået til Domstolen den samme dag, om at undergive sagen en hasteprocedure i henhold til artikel 104b i Domstolens procesreglement, idet Tredje Afdeling ved beslutning af 7. juli 2008 har efterkommet denne anmodning, på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 6. august 2008, efter at der er indgivet skriftlige indlæg af:
SANTESTEBAN GOICOECHEA having regard to the request of the referring court of 3 July 2008, received at the Court on the same day, that the reference for a preliminary ruling be dealt with under an urgent procedure pursuant to Article 104b of the Rules of Procedure, having regard to the decision of the Third Chamber of 7 July 2008 granting that request, having regard to the written procedure and further to the hearing on 6 August 2008, after considering the observations submitted on behalf of:
— den franske regering ved E. Belliard, G. de Bergues og A.-L. During, som befuldmægtigede
— the French Government, by E. Belliard, G. de Bergues and A.-L. During, acting as Agents,
— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved S. Grünheid og R. Troosters, som befuldmægtigede,
— the Commission of the European Communities, by S. Grünheid and R. Troosters, acting as Agents,
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 31 og 32 i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (EFT L 190, s. 1, herefter »rammeafgørelsen«).
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 31 and 32 of Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States (OJ 2002 L 190, p. 1, ‘the Framework Decision’).
Anmodningen er blevet fremsat i en sag, som er blevet indbragt for chambre de l’instruction de la cour d’appel de Montpellier (appelretten i Montpellier, afdelingen for straffesager) efter en udleveringsanmodning, som de spanske myndigheder fremsatte den 2. juni 2008.
The reference was made in the course of proceedings brought before the Chambre de l’instruction (Indictment Division) of the Cour d’appel de Montpellier (Court of Appeal, Montpellier) following an extradition request made on 2 June 2008 by the Spanish authorities.
Den europæiske konvention om udlevering blev undertegnet i Paris den 13. december 1957.
The European Convention on Extradition was signed at Paris on 13 December 1957.
Konventionens artikel 10 med overskriften »Forældelse« bestemmer:
Article 10 of the convention, ‘Lapse of time’, provides:
»Udlevering må ikke tillades, når der i henhold til lovgivningen enten i den begærende stat eller i den stat, over for hvilken begæring er fremsat, er indtrådt forældelse med hensyn til tiltale eller fuldbyrdelse af straf.«
‘Extradition shall not be granted when the person claimed has, according to the law of either the requesting or the requested Party, become immune by reason of lapse of time from prosecution or punishment.’
Den europæiske konvention om bekæmpelse af terrorisme blev undertegnet i Strasbourg den 27. januar 1977.
The European Convention on the Suppression of Terrorism was signed at Strasbourg on 27 January 1977.
Konventionen om forenklet udleveringsprocedure mellem medlemsstaterne i Den Europæiske Union blev udarbejdet på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union ved retsakt vedtaget af Rådet den 10. marts 1995 og undertegnet samme dag af samtlige medlemsstater (EFT C 78, s. 1, herefter »konventionen af 1995«).
The Convention on simplified extradition procedure between the Member States of the European Union was drawn up on the basis of Article K.3 of the Treaty on European Union by Council Act of 10 March 1995 and signed on that date by all the Member States (OJ 1995 C 78, p. 1, ‘the 1995 Convention’).
»Formålet med denne konvention er at lette anvendelsen af den europæiske udleveringskonvention [af 13. december 1957] mellem Den Europæiske Unions medlemsstater, ved at supplere denne konventions bestemmelser.«
‘The aim of this Convention is to facilitate the application, between the Member States of the European Union, of the European Convention on Extradition [of 13 December 1957], by supplementing its provisions.’
Konventionen om udlevering mellem Den Europæiske Unions medlemsstater, kaldet »Dublinkonventionen«, blev udarbejdet på grundlag af artikel K.3 i traktaten om Den Europæiske Union ved retsakt vedtaget af Rådet den 27. september 1996 og undertegnet samme dag af samtlige medlemsstater (EFT C 313, s. 11, herefter »konventionen af 1996«).
The Convention relating to extradition between the Member States of the European Union, known as the Dublin Convention, was drawn up on the basis of Article K.3 of the Treaty on European Union by Council Act of 27 September 1996 and signed on that date by all the Member States (OJ 1996 C 313, p. 11, ‘the 1996 Convention’).
Denne konvention har til formål at supplere bestemmelserne i og lette anvendelsen mellem Den Europæiske Unions medlemsstater af:
The purpose of this Convention is to supplement the provisions and facilitate the application between the Member States of the European Union:
— den europæiske konvention af 13. december 1957 om udlevering […]
— of the European Convention on Extradition of 13 December 1957 …
— den europæiske konvention af 27. januar 1977 om bekæmpelse af terrorisme […]
— the European Convention on the Suppression of Terrorism of 27 January 1977 …
— konventionen af 19. juni 1990 til gennemførelse af Schengen-aftalen af 14. juni 1985 [mellem regeringerne for staterne i Den Økonomiske Union Benelux, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik] om gradvis ophævelse
— the Convention of 19 June 1990 applying the Schengen Agreement of 14 June 1985 [between the Governments of the States of the Benelux Economic Union, the Federal Republic of Germany and the French Republic] on the gradual
SANTESTEBAN GOICOECHEA af kontrollen ved de fælles grænser [EFT 2000 L 239, s. 19], for så vidt angår forbindelserne mellem de medlemsstater, der er parter i denne konvention […]«
SANTESTEBAN GOICOECHEA abolition of checks at their common borders [OJ 2000 L 239, p. 19] in relations between the Member States which are party to that Convention …’
»Udlevering kan ikke afslås med den begrundelse, at der er indtrådt forældelse med hensyn til tiltale eller fuldbyrdelse af straf i henhold til lovgivningen i den anmodede medlemsstat.«
‘Extradition may not be refused on the ground that the prosecution or punishment of the person would be statute-barred according to the law of the requested Member State.’
Det fremgår af artikel 18, stk. 2 og 3, i konventionen af 1996, at konventionen træder i kraft 90 dage efter, at den sidste medlemsstat, som vedtager konventionen, har afgivet notifikation om afslutningen af de procedurer, der efter deres forfatningsmæssige bestemmelser kræves for vedtagelsen. Da ikke alle medlemsstater har vedtaget konventionen, er den dermed ikke trådt i kraft i henhold til denne bestemmelse.
It follows from Article 18(2) and (3) of the 1996 Convention that it is to enter into force 90 days after notification, by the last Member State to adopt it, that its constitutional procedures for adoption have been completed.
Det hedder i artikel 18, stk. 4, i konventionen af 1996:
Article 18(4) of the 1996 Convention states:
»Indtil denne konvention træder i kraft, kan enhver medlemsstat, når den afgiver den i stk. 2 omhandlede notifikation eller på et hvilket som helst andet tidspunkt, erklære, at konventionen for dens eget vedkommende finder anvendelse i dens forbindelser med de medlemsstater, der har afgivet samme erklæring.
‘Until this Convention enters into force, any Member State may, when giving the notification referred to in paragraph 2, or at any other time, declare that as far as it is concerned this Convention shall apply to its relations with Member States that have made the same declaration.
Sådanne erklæringer træder i kraft 90 dage efter deponeringen.«
Such declarations shall take effect 90 days after the date of deposit thereof.’
I artikel 18 stk. 5, i konventionen af 1996 præciseres det, at denne kun finder anvendelse på begæringer, der fremsættes efter dens ikrafttræden eller efter dens
Article 18(5) of the 1996 Convention states that it is to apply only to requests submitted after the date on which it enters into force or is applied as between the requested Member State and the requesting Member State.
»(3) Alle eller nogle af medlemsstaterne har tiltrådt en række af de eksisterende konventioner på dette område, f.eks. den europæiske konvention af 13. december 1957 om udlevering og den europæiske konvention af 27. januar 1977 om bekæmpelse af terrorisme.
‘(3) All or some Member States are parties to a number of conventions in the field of extradition, including the European Convention on extradition of 13 December 1957 and the European Convention on the suppression of terrorism of 27 January 1977.
De nordiske lande har identiske udleveringsregler.
The Nordic States have extradition laws with identical wording.
Endvidere er følgende tre konventioner, der helt eller delvis omhandler udlevering, blevet godkendt af medlemsstaterne og er en del af gældende EU-ret: konventionen af 19. juni 1990 om gennemførelse af Schengen-aftalen af 14. juni 1985 om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser (for de medlemsstater, der har tiltrådt denne konvention), konventionen [af 1995] og konventionen [af 1996].
(4) In addition, the following three Conventions dealing in whole or in part with extradition have been agreed upon among Member States and form part of the Union acquis: the Convention of 19 June 1990 implementing the Schengen Agreement of 14 June 1985 on the gradual abolition of checks at their common borders … (regarding relations between the Member States which are parties to that Convention), the [1995] Convention … and the [1996] Convention …
Den Europæiske Unions erklærede mål at blive et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed har skabt et ønske om at afskaffe udlevering mellem medlemsstaterne og indføre en ordning for overgivelse mellem judicielle myndigheder.
(5) The objective set for the Union to become an area of freedom, security and justice leads to abolishing extradition between Member States and replacing it by a system of surrender between judicial authorities.
Det hedder i 11. betragtning til rammeafgørelsen:
Recital 11 in the preamble to the Framework Decision reads as follows:
»Den europæiske arrestordre skal erstatte alle hidtidige instrumenter om udlevering mellem medlemsstaterne, herunder de bestemmelser i afsnit III i konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen, der vedrører udlevering.«
‘In relations between Member States, the European arrest warrant should replace all the previous instruments concerning extradition, including the provisions of Title III of the Convention implementing the Schengen Agreement which concern extradition.’
DOM AF 12.8.2008 — SAG C-296/08 PPU d) konventionen [af] 1996 […] e) afsnit III, kapitel 4, i konventionen af 19. juni 1990 om gennemførelse af Schengen-aftalen af 14. juni 1985 om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser.
(e) Title III, Chapter 4 of the Convention of 19 June 1990 implementing the Schengen Agreement of 14 June 1985 on the gradual abolition of checks at common borders.
Medlemsstaterne kan fortsat anvende de bilaterale eller multilaterale aftaler eller ordninger, der er gældende ved denne rammeafgørelses vedtagelse, i det omfang de er mere vidtrækkende end dennes mål og bidrager til yderligere at forenkle eller lette procedurerne for overgivelse af personer, der er omfattet af en europæisk arrestordre.
Member States may continue to apply bilateral or multilateral agreements or arrangements in force when this Framework Decision is adopted in so far as such agreements or arrangements allow the objectives of this Framework Decision to be extended or enlarged and help to simplify or facilitate further the procedures for surrender of persons who are the subject of European arrest warrants.