natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den 9. oktober 2000 blev Roby Profumi pålagt en bøde på 10 000 000 ITL af en lokal sundhedsmyndighed for tilsidesættelse af den forpligtelse, der er fastsat i artikel 10, stk. 8, i lov nr. 713/86, til at meddele sundhedsministeriet og regionen visse oplysninger vedrørende importerede kosmetiske midler.
On 9 October 2000 Roby Profumi had a fine of ITL 10 000 000 imposed on it by a local administrative health authority on account of noncompliance with its obligation, set down in Article 10(8) of Law No 713/86, to communicate to the Ministry of Health and to the Region specific information relating to imported cosmetic products.
Som følge af en klage indgivet af Roby Profumi over denne afgørelse udstedte borgmesteren i Comune di Parma den 31. juli 2001 et betalingspålæg, hvorved den pålagte bøde blev stadfæstet, og bødens størrelse blev fastsat til 15 000 000 ITL.
Following an administrative appeal brought by Roby Profumi against that decision, the mayor of the Comune di Parma issued an order of injunction on 31 July 2001 confirming the penalty imposed and raising the amount of the fine to ITL 15 000 000.
Roby Profumi anlagde sag ved Tribunale di Parma til prøvelse af dette betalingspålæg.
Roby Profumi appealed against that order of injunction to the Tribunale di Parma (Parma District Court) (Italy).
Selv om denne ret fandt, at Roby Profumi havde tilsidesat den forpligtelse, der er fastsat i artikel 10, stk. 8, i lov nr. 713/86, som retten fandt var i overensstemmelse med fællesskabsretten, gav den imidlertid Roby Profumi delvis medhold og nedsatte bøden til 5 000 000 ITL.
That court, while taking the view that the obligation under Article 10(8) of Law No 713/86 — which it considers compatible with Community law — had not been met by Roby Profumi, nevertheless partially upheld the appeal by reducing the amount of the fine to ITL 5 000 000.
Roby Profumi har iværksat kassationsanke af Tribunale di Parmas afgørelse. Selskabet har bl.a. gjort gældende, at denne ret ikke burde have anvendt den ovennævnte nationale bestemmelse, for så vidt som den er i strid med artikel 28 EF og artikel 7 i direktiv 76/768.
Roby Profumi lodged an appeal on a point of law against the decision of the Tribunale di Parma.
Da Corte suprema di cassazione er i tvivl om foreneligheden af den italienske bestemmelse med ovennævnte fællesskabsbestemmelser, har den besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
The Corte suprema di cassazione (Supreme Court of Cassation) (Italy), having doubts as regards the compatibility of the Italian provision with the aforementioned Community law provisions, decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
»Er artikel 10, stk. 8, i lov nr. 713/86, som ændret ved artikel 9, stk. 4, i lovdekret nr. 126/1997, [forenelig] med artikel 28 EF og artikel 7 i [direktiv 76/768]?«
‘Is Article 10(8) of Law No 713/86, as amended by Article 9(4) of Legislative Decree No 126/1997, compatible with Article 28 EC and Article 7 of Directive 76/768?’
Indledende bemærkninger
Initial observations
Indledningsvis bemærkes, at Domstolen inden for rammerne af en præjudiciel sag ganske vist — ifølge fast retspraksis — hverken kan udtale sig om spørgsmål, der henhører under medlemsstaternes nationale ret, eller om nationale bestemmelsers forenelighed med fællesskabsretten, men den kan dog forsyne den nationale ret med fællesskabsretlige fortolkningsbidrag, som gør det muligt for denne ret at afgøre den tvist, der verserer for den (jf. bl.a. dom af 23.11.1989, sag C-150/88, Eau de Cologne & Parfümerie-Fabrik 4711, Sml. s. 3891, præmis 12, og af 21.9.2000, sag C-124/99, Borawitz, Sml. I, s. 7293, præmis 17). 12
First, it must be borne in mind that, in accordance with settled caselaw, although in a reference for a preliminary ruling the Court cannot give a ruling either on questions which fall within the national law of the Member States or on the compatibility of national provisions with Community law, it can, however, supply a ruling on the interpretation of Community law so as to enable the national court to decide the case before it (see, inter alia, Case C-150/88 Eau de Cologne & Parfümerie-Fabrik 4711 [1989] ECR 3891, paragraph 12, and Case C-124/99 Borawitz [2000] ECR I-7293, paragraph 17). 12
Med det forelagte spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 28 EF og artikel 7 i direktiv 76/768 er til hinder for en national bestemmelse, som pålægger importøren af kosmetiske midler at meddele sundhedsministeriet og regionen bl.a. virksomhedens (firma)navn, dens hovedsæde og hovedsædet
It must also be remembered that, in the question referred, the national court is asking, in essence, whether Article 28 EC and Article 7 of Directive 76/768 preclude a national provision which requires the importer of cosmetic products to communicate to the Ministry of Health and to the Region, inter alia, the name or corporate
ROBY PROFUMI for fabrikationsenheden samt en udtømmende og detaljeret liste over de anvendte og de i disse midler indeholdte stoffer.
ROBY PROFUMI name of the business, its registered office and that of the manufacturing plant and a full and detailed list of the substances used and contained in those products.
Når der inden for et område er foretaget harmonisering på fællesskabsplan, skal de nationale foranstaltninger på området — således som Domstolen allerede har fastslået — bedømmes på grundlag af de harmoniserede bestemmelser og ikke på grundlag af EF-traktatens bestemmelser (jf. i denne retning dommen i sagen Eau de Cologne & Parfümerie-Fabrik 4711, præmis 28, samt dom af 12.10.1993, sag C-37/92, Vanacker og Lesage, Sml. I, s. 4947, præmis 9, og af 13.12.2001, sag C-324/99, DaimlerChrysler, Sml. I, s. 9897, præmis 32). 15
As the Court has already held, when the question referred concerns harmonisation at Community level, the national measures relating thereto must be assessed in the light of the provisions of that harmonising measure and not those of the EC Treaty (see, to that effect, Eau de Cologne & Parfümerie-Fabrik 4711, paragraph 28; Case C-37/92 Vanacker and Lesage [1993] ECR I-4947, paragraph 9, and Case C-324/99 Daimler-Chrysler [2001] ECR I-9897, paragraph 32). 15
Domstolen skal derfor ved besvarelsen af det præjudicielle spørgsmål begrænse sig til at fortolke direktiv 76/768.
It follows that, in order to reply to the question referred, the Court must restrict itself to the interpretation of Directive 76/768.
Det bemærkes indledningsvis, at fællesskabslovgiver gennem vedtagelsen af direktiv 76/768 har villet forene hensynet til den frie bevægelighed for kosmetiske midler med hensynet til beskyttelse af den offentlige sundhed (jf. dom af 13.9.2001, sag C-169/99, Schwarzkopf, Sml. I, s. 5901, præmis 27).
It should, first, be stated that, in adopting Directive 76/768, the Community legislature sought to reconcile the objective of achieving the free movement of cosmetic products and that of safeguarding public health (see Case C-169/99 Schwarzkopf [2001] ECR I-5901, paragraph 27).
Som det fremgår af anden og tredje betragtning til direktiv 76/768, har fællesskabslovgiver antaget, at forskellene mellem de nationale bestemmelser om kosmetiske midler medfører, at producenterne må differentiere deres produktion efter den medlemsstat, i hvilken midlet skal anvendes, og at disse forskelle skaber hindringer for samhandelen med de nævnte midler, men fællesskabslovgiver har dog også fastslået, at disse nationale bestemmelser har som målsætning at beskytte den offentlige sundhed, og at denne målsætning derfor også bør være grundlaget for den fællesskabsretlige tilnærmelse af bestemmelserne på dette område.
As is clear from the second and third recitals in the preamble to Directive 76/768, the Community legislature, although finding that the differences between national laws on cosmetic products obliged Community cosmetic producers to vary their production according to the Member State for which the products were intended and that those differences impeded free movement of those products, concluded that those national provisions had the aim of safeguarding public health and that, consequently, Community harmonisation in that area must pursue the same objective.
De senere ændringer af direktiv 76/768 har været båret af de samme betragtninger (jf. Schwarzkopfdommen, præmis 28).
The amendments subsequently made to Directive 76/768 were guided by those same considerations (see Schwarzkopf, paragraph 28).
De regler, der er fastsat i direktiv 76/768, omfatter den forpligtelse, der er indeholdt i direktivets artikel 7, stk. 1, hvorefter medlemsstaterne ikke kan nægte, forbyde eller begrænse markedsføringen af kosmetiske midler, som opfylder betingelserne i direktivet og dets bilag.
The rules laid down by Directive 76/768 include the obligation, laid down in Article 7(1), on Member States not to refuse, prohibit or restrict the marketing of any cosmetic products which comply with the requirements of that directive and the annexes thereto.
Det bemærkes endvidere, at det fremgår af direktivets artikel 7, stk. 3, at en medlemsstat kan kræve, at der stilles passende og tilstrækkelige oplysninger vedrørende de i de kosmetiske midler indeholdte stoffer til rådighed for den kompetente myndighed med henblik på hurtig og korrekt lægebehandling i tilfælde af helbredsforstyrrelse (jf. dom af 5.5.1993, sag C-246/91, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 2289, præmis 9).
Next, under Article 7(3) of the directive a Member State may require, for purposes of prompt and appropriate medical treatment in the event of difficulties, that adequate and sufficient information regarding substances contained in cosmetic products be made available to the competent authority (see Case C-246/91 Commission v France [1993] ECR I-2289, paragraph 9).
Denne bestemmelse, der er indeholdt i et direktiv, der, som det særligt fremgår af anden og tredje betragtning til direktivet, bl.a. skal sikre den frie udveksling af kosmetiske midler, har også til formål at beskytte menneskers sundhed i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 30 EF (jf. i denne retning Estée Lauder-dommen, præmis 25).
That provision, which is incorporated in a directive primarily designed (according to, in particular, the second and third recitals in its preamble) to ensure freedom of trade in cosmetic products, also seeks to protect human health, within the meaning of Article 30 EC (see, to that effect, Estée Lauder, paragraph 25).
De foranstaltninger, som medlemsstaterne skal træffe for at gennemføre artikel 7, stk. 3, i direktiv 76/768, skal dog respektere proportionalitetsprincippet (jf. i denne retning Unilever-dommen, præmis 27, Estée Lauder-dommen, præmis 26, og dommen i sagen Linhart og Biffl, præmis 26).
The measures which the Member States are required to take for the implementation of Article 7(3) of Directive 76/768 must however be consistent with the principle of proportionality (see, to that effect, Unilever, paragraph 27; Estée Lauder, paragraph 26, and Linhart and Biffl, paragraph 26).
I tilfældet i hovedsagen fremgår det af den nationale lovgivning, at importører af kosmetiske midler skal meddele de myndigheder, der er ansvarlige for beskyttelsen af menneskers liv og sundhed, fabrikantens (firma)navn, dens hovedsæde og hovedsædet for fabrikationsenheden samt en udtømmende og detaljeret liste over de i det markedsførte middel indeholdte stoffer.
In this instance, in the case in the main proceedings, it is clear from the national legislation that importers of cosmetic products are required to communicate to the authorities responsible for protection of health and life of humans the name or corporate name of the manufacturer, its registered office and that of the manufacturing plant and a full and detailed list of the substances contained in the product being marketed.
Denne underretningspligt gør det muligt for de kompetente myndigheder i tilfælde af helbredsforstyrrelse hurtigst muligt at fremsende oplysninger, der er nødvendige for en hurtig og korrekt behandling.
That obligation to provide information allows the competent authorities, in the event of difficulties, to send to the medical services as quickly as possible the necessary information for prompt and appropriate treatment.
En sådan underretningspligt står i rimeligt forhold til formålet om beskyttelse af menneskers sundhed, der er omhandlet i artikel 7, stk. 3, i direktiv 76/768, så snart som den sikrer, at de kompetente nationale myndigheder har detaljerede oplysninger om det pågældende middel til deres rådighed.
Such an obligation to provide information is proportionate to the objective of protecting human health, contained in Article 7(3) of Directive 76/768, since it ensures that the competent national authorities have at their disposal detailed information on the relevant product.
Det er således kun på grundlag af disse oplysninger, at der kan ordineres en passende behandling.
It is only on the basis of that information that appropriate treatment can be prescribed.
Der skal på denne baggrund gives det svar, at artikel 7 i direktiv 76/768 ikke er til hinder for en national bestemmelse, som med henblik på hurtig og korrekt lægebehandling i tilfælde af helbredsforstyrrelse pålægger importøren af kosmetiske midler at meddele sundhedsministeriet og regionen virksomhedens (firma)navn, dens hovedsæde og hovedsædet for fabrikationsenheden samt en udtømmende og detaljeret liste over de anvendte og de i disse midler indeholdte stoffer.
Having regard to the foregoing, the reply must be that Article 7 of Directive 76/768 does not preclude a national provision which, in the interests of prompt and appropriate medical treatment in the event of difficulties, requires the importer of cosmetic products to communicate to the Ministry of Health and to the Region the name or the corporate name of the business, its registered office and that of the manufacturing plant, and a full and detailed list of the substances used and the substances contained in those products.
Artikel 7 i Rådets direktiv 76/768/EØF af 27. juli 1976 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler, som ændret ved Rådets direktiv 93/35/EØF af 14. juni 1993, er ikke til hinder for en national bestemmelse, som med henblik på hurtig og korrekt lægebehandling i tilfælde af helbredsforstyrrelse pålægger importøren af kosmetiske midler at meddele sundhedsministeriet og regionen virksomhedens (firma)navn, dens hovedsæde og hovedsædet for fabrikationsenheden samt en udtømmende og detaljeret liste over de anvendte og de i disse midler indeholdte stoffer.
Article 7 of Council Directive 76/768/EEC of 27 July 1976 on the approximation of the laws of the Member States relating to cosmetic products, as amended by Council Directive 93/35/EEC of 14 June 1993, does not preclude a national provision which, in the interests of prompt and appropriate medical treatment in the event of difficulties, requires the importer of cosmetic products to communicate to the Ministry of Health and to the Region the name or the corporate name of the business, its registered office and that of the manufacturing plant, and a full and detailed list of the substances used and the substances contained in those products.
Sag C-294/06
Case C-294/06
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)) »Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet — arbejdskraftens frie bevægelighed — associeringsrådets afgørelse nr. 1/80 — artikel 6, stk. 1, første led — arbejdstager med tilknytning til det lovlige arbejdsmarked — indrejsetilladelse som studerende eller au pairansat — betydning for opholdsretten«
(EEC-Turkey Association Agreement — Freedom of movement for workers — Decision No 1/80 of the Association Council — First indent of Article 6(1) — Worker duly registered as belonging to the labour force — Leave to enter as a student or as an au pair — Effect on the right to remain)
Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Kokott fremsat den 18. juli 2007 . . .
Opinion of Advocate General Kokott delivered on 18 July 2007 . . . . .
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 24. januar 2008 . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (Third Chamber), 24 January 2008 . . . . . . .
Internationale aftaler — associeringsaftalen EØF-Tyrkiet — fri bevægelighed for personer — arbejdstagere — tyrkiske statsborgeres ret til at få deres opholdstilladelse forlænget
International agreements — EEC-Turkey Association Agreement — Freedom of movement for persons — Workers — Right of Turkish nationals to an extension of their leave to remain
(Afgørelse nr. 1/80 fra Associeringsrådet EØF-Tyrkiet, art. 6, stk. 1)
(EEC-Turkey Association Council Decision No 1/80, Art. 6(1))
SAMMENDRAG — SAG C-294/06 kan de ikke berøves de rettigheder, som de ifølge denne bestemmelse gradvist erhverver, afhængig af beskæftigelsens varighed.
SUMMARY — CASE C-294/06 in the three indents of Article 6(1) of Decision No 1/80, they cannot be deprived of the rights which that provision progressively grants them on the basis of the duration of their paid employment.
Den omstændighed, at en tyrkisk statsborger har fået indrejsetilladelse til en medlemsstats område som au pairansat eller studerende, udelukker ikke, at den pågældende kan være »arbejdstager« og være tilknyttet »det lovlige arbejdsmarked« i denne medlemsstat i den forstand, hvori disse udtryk er anvendt i artikel 6, stk. 1, i afgørelse nr. 1/80 fra Associeringsrådet EØF-Tyrkiet.
The fact that a Turkish national was granted leave to enter the territory of a Member State as an au pair or as a student cannot deprive him of the status of ‘worker’ and prevent him from being regarded as ‘duly registered as belonging to the labour force’ of that Member State within the meaning of Article 6(1) of Decision No 1/80 of the EEC-Turkey Association Council.
Denne omstændighed kan derfor ikke være til hinder for, at den pågældende statsborger påberåber sig denne bestemmelse med henblik på at få fornyet sin arbejdstilladelse og opnå en hertil svarende opholdsret.
Accordingly, that fact cannot prevent that national from being able to rely on that provision for the purposes of obtaining renewed permission to work and a corollary right of residence.
Ved efterprøvelsen af, om tyrkiske statsborgere opfylder betingelserne i nævnte afgørelses artikel 6, stk. 1, skal der ikke tages hensyn til formålet med at give dem indrejsetilladelse i den pågældende medlemsstat, da de rettigheder, som tilkommer tyrkiske statsborgere efter denne bestemmelse, ikke er gjort afhængige af nogen betingelser vedrørende baggrunden for, at de oprindeligt fik meddelt indrejse-, arbejds- og opholdstilladelse.
In order to determine whether Turkish nationals meet the conditions laid down in Article 6(1) of the decision in question, no account is to be taken of the aim pursued in permitting the persons concerned to enter the Member State in question, since that article does not make recognition of the rights which it confers on Turkish workers subject to any condition connected with the reason for which the right to enter, work or reside was initially granted.
Det argument, at en studerende eller en au pairansat vil kunne omgå lovgivningen i værtsmedlemsstaten for gradvist at opnå en ubegrænset adgang til dennes arbejdsmarked, kan derfor ikke tiltrædes, når de pågældende blot udøver en ret, som udtrykkeligt er tillagt dem ved afgørelse nr. 1/80.
In those circumstances, it cannot be accepted that a student or au pair could circumvent the legislation of the host Member State, in order progressively to obtain an unlimited right of access to the labour market of that State, since they are merely exercising a right expressly provided for in Decision No 1/80.
Et andet resultat kan kun antages, såfremt de pågældende svigagtigt har opnået indrejsetilladelse til den pågældende medlemsstats område ved afgivelse af urigtig erklæring om, at de har til hensigt at studere eller udøve beskæftigelse som au pair-ansat.
It would only be otherwise if they had fraudulently obtained a right of entry into the territory of a Member State by falsely claiming that they intended to study or act as an au pair.
Såfremt deres tilkendegivelse herom derimod efterfølgende godtgøres ved, at de faktisk har gennemført et studium eller udøvet beskæftigelse som au pair-ansat, såfremt de lovligt har opnået en beskæftigelse i værtsmedlemsstaten, og såfremt de opfylder de betingelser, som kræves efter den nævnte afgørelses artikel 6, stk. 1, kan de uden begrænsning påberåbe sig de rettigheder, som tilkommer dem ifølge denne bestemmelse.
On the contrary, provided that (i) the genuineness of their intention is confirmed by their actual pursuit of a course of studies or by acting as an au pair, (ii) they obtain work lawfully in the host Member State, and (iii) they satisfy the conditions laid down in Article 6(1) of the decision in question, the persons concerned can fully rely on the rights which that provision confers upon them.
Hvis de pågældende tyrkiske statsborgere i kraft af deres indsats opfylder de tre betingelser i artikel 6, stk. 1, i afgørelse nr. 1/80,
If those Turkish nationals succeed, objectively, in fulfilling the conditions laid down
(jf. præmis 40, 45, 46 og 49 samt domskonkl.)
(see paras 40, 45, 46, 49, operative part)
Fællesskab og Tyrkiet (herefter »associeringsaftalen«) blev undertegnet den 12. september 1963 i Ankara dels af Republikken Tyrkiet, dels af EØF’s medlemsstater og Fællesskabet, og blev indgået, godkendt og bekræftet på Fællesskabets vegne ved Rådets afgørelse 64/732/EØF af 23. december 1963 2.
Community and Turkey (‘the Association Agreement’) was signed in Ankara on 12 September 1963 by the Republic of Turkey of the one part and the Member States of the EEC and the Community of the other part, and was concluded, approved and confirmed on behalf of the Community by Council Decision 64/732/EEC of 23 December 1963. 2
Den foreliggende anmodning om en præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 6, stk. 1, i Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 1/80 af 19. september 1980 om udvikling af associeringen (herefter »afgørelse nr. 1/80«), og angår spørgsmålet om, hvorvidt au pairansatte og studerende, der har en bibeskæftigelse, er omfattet af bestemmelsens anvendelsesområde.
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 6(1) of Decision No 1/80 of the EEC-Turkey Association Council of 19 September 1980 on the development of the Association (‘Decision No 1/80’) and the question whether au pairs and students carrying on a secondary activity fall within the scope of that provision.
II — Retsforskrifter
II — Legal context
Associeringsrådet skal i henhold til artikel 36 i tillægsprotokollen af 23. november 1970 til associeringsaftalen fastsætte de nødvendige retningslinjer med henblik på gradvist at gennemføre arbejdskraftens frie bevægelighed mellem Fællesskabets medlemsstater og Tyrkiet i overensstemmelse med principperne i aftalens artikel 12.
Under Article 36 of the Additional Protocol to the Association Agreement of 23 November 1970, the Association Council is to lay down the rules necessary for the securing by progressive stages of freedom of movement for workers between the Member States of the Community and Turkey on the basis of Article 12 of the Association Agreement.
Aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske
The Agreement establishing an Association between the European Economic
1 — Originalsprog: tysk.
1 — Original language: German.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT KOKOTT — SAG C-294/06
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-294/06
I overensstemmelse hermed traf associeringsrådet afgørelse nr. 1/80 af 19. september 1980 om udvikling af associeringen 3.
The Association Council accordingly adopted Decision No 1/80 of 19 September 1980 on the development of the Association. 3
— efter at have haft lovlig beskæftigelse i fire år i den pågældende medlemsstat, fri adgang til enhver form for lønnet arbejde efter eget valg.«
— shall enjoy free access in that Member State to any paid employment of his choice, after four years of legal employment.’
Artikel 6, stk. 1, i afgørelse nr. 1/80 bestemmer:
Article 6(1) of Decision No 1/80 provides: