natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I forelæggelseskendelsen har Bundesarbeitsgericht bl.a. anført, at den ret til efterladtepension, som Hans Menauer har påberåbt sig, er omfattet af udtrykket »andre ydelser« i den forstand, hvori det er anvendt i traktatens artikel 119, og at § 11, stk. 2, litra a), i vedtægterne for pensionskassen i hovedsagen er i strid med denne traktatbestemmelse. Den
That finding applies equally to pension funds governed by German law, such as that in the main proceedings.
Domstolen har ligeledes anerkendt, at en efterladtepension, der udbetales i henhold til en sådan pensionsordning, er omfattet af anvendelsesområdet for traktatens artikel 119.
Contrary to the doubts expressed on this point by the national court, that finding remains valid even in a case where, under national law, employees discriminated against on the basis of
nederlandsk ret, der — som »the trustees« — ikke havde noget med arbejdsforholdet at gøre.
with Article 119 because the discrimination involved may result, as in the case in the main proceedings, from the rules of the body that is responsible for paying benefits and is therefore seen, particularly by the dependant, to be normally responsible for paying the benefit concerned.
Det følger af det anførte, at når de, der har fået pålagt administrationen af en erhvervstilknyttet pensionsordning, skal udrede ydelser, der udgør løn i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i traktatens artikel 119, skal de overholde det i bestemmelsen opstillede ligebehandlingsprincip, uanset deres retlige status eller den måde, hvorpå de har fået pålagt administrationen af den nævnte pensionsordning.
sex, or their dependants, enjoy complete legal protection as against their employer. For Article 119 of the Treaty to be effective, any person who has to pay benefits falling within the scope of that provision must comply with it.
ikke udbetales til arbejdstageren, men til den efterladte, ikke kan afsvække denne fortolkning, eftersom en sådan ydelse er en fordel, som udspringer af, at den efterladtes ægtefælle var tilsluttet ordningen, således at den efterladte erhverver retten til pensionen som led i arbejdsforholdet mellem arbejdsgiveren og ægtefællen, og pensionen udbetales til den efterladte som følge af ægtefællens arbejdsforhold (jf. dom af 6.10.1993, sag C109/91, Ten Oever, Coloroll Pension Trusteesdommen, og dom af 17.4.1997, sag C-147/95, Evrenopoulos).
To force employees or their dependants to turn to the employer alone, to the exclusion of the body responsible for paying benefits, would amount to limiting the number of persons against whom the employees concerned or their dependants can enforce their rights.
Heraf følger, at ægtefællen til en arbejdstager, der er afgået ved døden, kan påberåbe sig traktatens artikel 119 med henblik på at få anerkendt, at han eller hun principielt har ret til efterladtepension samt at få fastslået det nærmere omfang af denne ret (jf. i den retning Coloroll Pension Trusteesdommen).
It follows that the applicability of Article 119 to pension funds governed by German law is necessary to guarantee complete and uniform legal protection to employees discriminated against on the basis of sex or, as the case may be, to their dependants.
Dette gælder også for pensionskasser, der er oprettet i henhold til tysk ret, som den i hovedsagen omhandlede.
Such a limitation would diminish the effectiveness of Article 119 of the Treaty. It would in addition be all the more incompatible
Det bemærkes med hensyn til, om den efterladte ægtefælle kan påberåbe sig bestemmelsen over for en ekstern organisation som en pensionskasse, der er oprettet efter tysk ret (»Pensionskasse«), som arbejdsgiveren har pålagt udbetalingen af de omhandlede ydelser, og som er et selvstændigt retssubjekt, at anvendelsen af traktatens artikel 119 på en erhvervstilknyttet pensionsordning ikke ifølge Barber-dommen og Coloroll Pension Trustees-dommen ikke berøres af den omstændighed, at en sådan ordning er oprettet i form af en trust og administreres af trustees, som formelt er uafhængige af arbejdsgiveren, eftersom artikel 119 også finder anvendelse på ydelser, som modtages indirekte fra arbejdsgiveren (jf. Barber-dommen, og Coloroll Pension Trusteesdommen).
'Article 119 of the EC Treaty (Articles 117 to 120 of the EC Treaty have been replaced by Articles 136 EC to 143 EC) must be interpreted to the effect that bodies such as German pension funds ('Pensionskassen'') entrusted with providing benefits under an occupational pension scheme are required to ensure equal treatment between men and women, even if the employees discriminated against on the basis of sex have, as against those directly liable, namely their employers in their capacity as parties to their employment contracts, a protected right in the event of insolvency that excludes aü discrimination.'
Under alle omstændigheder kan det forhold, at der består et sådant problem, ikke have betydning for konstateringen i den foregående præmis.
Advocate General A. Tizzano delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 27 March 2001.
Domstolen har ligeledes fastslået, at »the trustees« — skønt de ikke har noget at gøre med arbejdsforholdet - skal udbetale ydelser, som ikke af den grund mister deres karakter af løn i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i traktatens artikel 119. De har følgelig pligt til at gøre alt, hvad der ligger inden for deres beføjelser, for at sikre, at ligebehandlingsprincippet overholdes på dette område (Coloroll Pension Trusteesdommen).
'Article 119 of the EC Treaty (Articles 117 to 120 of the Treaty have been replaced by Articles 136 EC to 143 EC) must be interpreted to mean that pension funds which pay benefits for occupational old-age pensions must be considered to be employers and are obliged to comply with the principle of equal treatment for men and women, even though the employer remains in debt for their pension payments and disadvantaged employees have a claim which is protected in the event of insolvency and therefore precludes discrimination.'
I den forbindelse henvises til, at det af Domstolens praksis fremgår, at den effektive virkning af artikel 119 i høj grad ville blive svækket, og det ville have særdeles uheldige følger for den retsbeskyttelse, der er nødvendig for en virkelig ligebehandling, hvis en arbejdstager eller dennes ydelsesberettigede pårørende kun kunne påberåbe sig bestemmelsen over for arbejdsgiveren og ikke over for dem, der udtrykkelig er pålagt at opfylde arbejdsgiverens forpligtelser (jf. i den retning Coloroll Pension Trusteesdommen, og Fisscher-dommen).
By orders of 15 October 1998, received at the Court on 17 March 1999 (C-95/99 to C-98/99) and on 17 May 1999 (C-180/99), the Bundessozialgericht (Federal Social Court) referred for a preliminary ruling a number of questions on the validity and interpretation of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983.
En sådan begrænsning ville svække den effektive virkning af traktatens artikel 119.
The applicant in the main proceedings in Case C-98/99, Mr Nasser, holds a Lebanese travel document for Palestinian refugees.
Den effektive virkning af traktatens artikel 119 forudsætter, at enhver, der har fået pålagt at udrede ydelser, der er omfattet af denne bestemmelse, er forpligtet
It is clear from the orders for reference in these cases that Mrs Khalil and her husband, Mrs Chaaban, Mr Osseili and Mr Nasser are to be regarded as stateless persons under German law.
Det må på den baggrund fastslås, at det er nødvendigt, at traktatens artikel 119 finder anvendelse på pensionskasser, der er oprettet i henhold til tysk ret, for at sikre arbejdstagere, der udsættes for forskelsbehandling på grundlag af køn eller i givet fald deres ydelsesberettigede pårørende, en fuldstændig og ensartet retlig beskyttelse.
Those questions were raised in proceedings between Mrs Khalil, Mr Chaaban and Mr Osseili, on the one hand, and the Bundesanstalt für Arbeit, on the other, Mr Nasser and the Landeshauptstadt Stuttgart, and Mrs Addou and the Land Nordrhein-Westfalen, concerning the right of stateless persons and refugees, or their spouses, to child benefit and child-raising allowance.
Det hedder i domskonklusionen:
The relevant legislation
Generaladvokat A Tizzano fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 27. marts 2001.
That provision was amended by the Erste Gesetz zur Umsetzung des Spar-, Konsolidierungs- und Wachstumsprogramms (First Law implementing the Savings, Consolidation and Growth Programme) of 21 December 1993 which entered into force on 1 January 1994.
Han foreslog Domstolen at svare således:
In flight from the civil war in the Lebanon, they arrived in Germany in 1985 where
»EF-traktatens artikel 119 (EF-traktatens artikel 117-120 er blevet erstattet af artikel 136 EF-143 EF) skal fortolkes således, at pensionskasser, der udbetaler ydelser fra erhvervstilknyttede pensionsordninger, skal sidestilles med arbejdsgivere og er forpligtet til at overholde princippet om lige løn til mænd og kvinder,
In support of their actions challenging the decisions thus depriving them of child benefit,
selv om arbejdsgiveren under alle omstændigheder hæfter for udbetalingen af pensionsydelserne, og de diskriminerede arbejdstageres krav er beskyttet mod risikoen for arbejdsgiverens insolvens og udelukker enhver form for forskelsbehandling.«
on appeal. The appeal court held that the possession of a residence document was immaterial since, as a member of the family of a recognised refugee, Mrs Addou had to be treated in the same way as German nationals and other nationals of the Member States of the European Union, pursuant to Regulation No 1408/71.
Forenede sager C-95/99, C-96/99, C-97/99, C98/99 og C-180/99 Mervett Khalil, Issa Chaaban.
those applicants in the main proceedings submitted that they and/or their spouses had to be regarded as stateless persons.
Hassan Osseili / Bundesanstalt für Arbeit Mohamad Nasser / Landeshauptstadt Stuttgart Meriem Addou / Land Nordrhein-Westfalen Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende
Consequently, in accordance with Articles 2(1) and 3(1) of Regulation No 1408/71, they should have been treated in the same way as German nationals and other nationals of the Member States of the European Union with regard to the grant of family benefits.
Præjudiciel »Social sikring — EØF-traktatens artikel 51 (EF-traktatens artikel 51, efter ændring nu artikel 42 EF) - artikel 2, stk 1, i forordning (EØF) nr. 1408/71 - statsløse -flygtninge« (Domstolens plenum)
The national courts seized at first instance and then on appeal dismissed those applications.
Sagsøgeren i hovedsagen i sag C-95/99, Mervett Khalil, og hendes mand er libanesiske palæstinensere.
The applicants in the main proceedings in Cases C-95/99 to C98/99 then brought appeals on a point of law before the Bundessozialgericht.
De flygtede fra borgerkrigen i Libanon og kom i henholdsvis 1984 og 1986 til Tyskland. De har siden boet uafbrudt i Tyskland.
The Bundessozialgericht seeks to ascertain, in respect of each of the disputes in the main proceedings, whether the inclusion of stateless persons and refugees within the personal scope of Regulation No 1408/71, as evidenced by Articles 2(1) and 3(1) thereof, is covered by an enabling provision in the EC Treaty.
De har fået afslag på deres ansøgning om at blive anerkendt som politiske flygtninge.
In that regard, the national court points out that stateless persons and refugees do not expressly enjoy a right to freedom of movement within the Community under the EC Treaty.
Ved kendelser af 15. oktober 1998, indgået til Domstolen den 17. marts 1999 (sagerne C-95/99 - C-98/99) og den 17. maj 1999 (sag C-180/99), har Bundessozialgericht forelagt flere præjudicielle spørgsmål vedrørende gyldigheden og fortolkningen af Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983.
Article 51 of the EC Treaty and Article 235 of the EC Treaty (now Article 308 EC), which are given as legal bases in the preamble to Regulation No 1408/71, refer, however, to measures necessary to provide freedom of movement for workers and those necessary to attain one of the objectives of the Community.
Sagsøgeren i hovedsagen i sag C-96/99, Issa Chaaban, og hans hustru er libanesiske kurdere.
The applicant in the main proceedings in Case C180/99, Mrs Addou, is an Algerian national.
De flygtede fra borgerkrigen i Libanon og kom i 1985 til Tyskland, hvor de har boet uafbrudt siden.
Like her children, her husband had Moroccan nationality at the material time. He subsequently became a German national by naturalisation.
De har fået afslag på deres ansøgning om at blive anerkendt som politiske flygtninge.
Mrs Addou and her husband travelled to Germany in 1988 from Algeria and Morocco respectively.
Issa Chaaban har ligesom sine børn libanesisk statsborgerskab.
They have since lived continuously in Germany.
Disse spørgsmål er blevet rejst under sager, der føres af Mervett Khalil, Issa Chaaban og Hassan Osseili mod Bundesanstalt für Arbeit, og under en sag, der føres af Mohamad Nasser mod Landeshauptstadt Stuttgart, samt under en sag, der føres af Meriem Addou mod Land Nordrhein-Westfalen, vedrørende statsløse og flygtninges eller disses ægtefællers ret til børnetilskud (Kindergeld) og børnepasningsydelse (Erziehungsgeld).
From 13 January 1994, as one of the 'other persons suffering political persecution', Mr Addou enjoyed legal status with so-called 'minor asylum' as a refugee within the meaning of Article 1 of the Geneva Convention. He retained this status up to the time of his naturalisation.
Han har fået afslag på sin ansøgning om politisk asyl.
The application by Mrs Addou challenging that refusal was dismissed at first instance but granted
asylansøgning, men i februar 1994 fik de tildelt en opholdsret og i maj 1996 en opholdstilladelse.
On the basis of those considerations, the Bundessozialgericht decided to stay proceedings and to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Det fremgår af forelæggelseskendelserne, at Mervett Khalil og hendes mand, Issa Chaaban's hustru samt Hassan Osseili og Mohamad Nasser skal betragtes som statsløse efter tysk ret.
The first question in Cases C-95/99 to C98/99 and C-180/99
Den 13. januar 1994 opnåede Meriem Addou's mand i kraft af »den lille asylret« som »andet offer for politisk forfølgelse« flygtningestatus i henhold til artikel 1 i Geneve-konventionen.
In that regard, it is necessary first to recall the historical context of the inclusion of stateless persons and refugees in the personal scope of Regulation No 1408/71.
Meriem Addou fik med virkning fra den 13. januar 1994 af delstaten Nordrhein-Westfalen frakendt retten til børnepasningsydelse til sit sidstfødte barn med den begrundelse, at hun hverken havde opholdsret eller opholdstilladelse, således som det krævedes efter § 1, stk. la, i Bundeserziehungsgeldgesetz (forbundslov om børnepasningsydelse) som affattet ved § 4 i Gesetz zur Umsetzung des Föderalen Konsolidierungsprogramms (lov om gennemførelse af den føderale konsolideringsplan) af 23. juni 1993.
It is clear from the orders for reference that, by its first question in Cases C-95/99 to C98/99 and C180/99, the national court questions the validity of Regulation No 1408/71 in so far as it includes in its personal scope stateless persons or refugees residing in the territory of one of the Member States and members of their families, even though such persons do not enjoy the right to freedom of movement under the EC Treaty.
I perioden fra december 1993 til marts 1994 har sagsøgerne i disse hovedsager fået frakendt retten til børnetilskud med den begrundelse, at det i henhold til den nye affattelse af § 1, stk. 3, i Bundeskindergeldgesetz (den tyske forbundslov om børnetilskud) kun er udlændinge, der har en opholdsret eller en opholdstilladelse, der for fremtiden havde ret til børnetilskud.
Within the framework of the United Nations, the Geneva Convention, to which the original six Member States of the European Economic Community were all contracting parties, was signed on 28 July 1951.
Bestemmelsen var blevet ændret som følge af Erste Gesetz zur Umsetzung des Spar-, Konsolidierungs- und Wachstumsprogramms (første lov om gennemførelse af spare-, konsoliderings- og vækstplanen) af 21. december 1993 og er trådt i kraft den 1. januar 1994.
Article 7(1) thereof provides that, except where the Convention contains more favourable provisions, 'a contracting state shall accord to refugees the same treatment as is accorded to aliens generally'.
Meriem Addou fik ikke medhold i sit søgsmål til prøvelse af denne afgørelse for førsteinstansen, men appelinstansen gav hende medhold.
Stateless persons and refugees were included in the personal scope of the original version of Regulation No 1408/71, adopted on 14 June 1971.
Appelinstansen fastslog, at spørgsmålet om, hvorvidt hun havde opholdstilladelse eller ej, var uden betydning for sagen, eftersom Meriem Addou i sin egenskab af familiemedlem til en anerkendt flygtning skulle ligestilles med tyske statsborgere og med statsborgere fra Den Europæiske Unions øvrige medlemsstater i henhold til forordning nr. 1408/71.
Accordingly, it is necessary to determine the legal basis of that inclusive measure as at that date. It is clear from the preamble to that version of that regulation that its legal basis was Article 7 of the EEC Treaty (later, after amendment, Article 6 of the EC Treaty, and now, after amendment, Article 12 EC) and Article 51 of the EEC Treaty.
Retten til disse ydelser kan følgelig ikke afhænge af, om ansøgerne er i besiddelse af en bestemt form for opholdstilladelse.
Article 7 of the EEC Treaty, which prohibits discrimination against Community nationals on the ground of nationality (see Case C-45/93 Commission ν Spain), is not relevant to the present case.
Delstaten Nordrhein-Westfalen iværksatte herefter »revisionsanke« ved Bundessozialgericht til prøvelse af appelinstansens afgørelse.
Article 24(l)(b) of the Geneva Convention provides that the contracting states are to accord to refugees lawfully staying in their territory the same treatment as is accorded to nationals in respect of 'social security (legal provisions in respect of employment injury, occupational diseases, maternity, sickness, disability, old age, death, unemployment, family responsibilities and any other contingency which, according to national laws or regulations, is covered by a social security scheme)" subject, in particular, to provisions concerning benefits or portions of benefits which are payable wholly out of public funds.
De nationale retter i første instans og derefter appelinstanserne gav ikke sagsøgerne medhold.
The New York Convention was signed on 28 September 1954.
Sagsøgerne i hovedsagen i sagerne C-95/99 - C98/99 iværksatte herefter »revisionsanke« til Bundessozialgericht.
The six original Member States of the European Economic Community are also contracting parties to that convention, Articles 7 and 24 of which contain in respect of stateless persons provisions which are analogous to those applicable to refugees under Articles 7 and 24 of the Geneva Convention.
Bundessozialgericht er for alle hovedsagernes vedkommende i tvivl om, hvorvidt henførelsen af statsløse og flygtninge under det personelle anvendelsesområde for forordning nr. 1408/71, således om det fremgår af forordningens artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 1, har hjemmel i en bestemmelse i EF-traktaten.
Article 235 of the EEC Treaty (later Article 235 of the EC Treaty) constitutes one of the legal bases of Council Regulation (EEC) No 1390/81 of 12 May 1981 extending to self-employed persons and members of their families Regulation No 1408/71.
Den forelæggende ret har i denne forbindelse anført, at statsløse og flygtninge ikke udtrykkeligt har ret til fri bevægelighed inden for Fællesskabet i henhold til EF-traktaten. EF-traktatens artikel 51 og artikel 235 (nu artikel 308 EF), der i præamblen til forordning nr. 1408/71 angives som hjemmel for forordningen, angår derimod de foranstaltninger, der er nødvendige for at
It is only since Regulation No 1390/81 was adopted that Article 235 of the EEC Treaty has been one of the legal bases of Regulation No 1408/71.
De har fået afslag på deres
It is in that context that, on 9 December 1957, before the EEC Treaty entered into force, those
dennes oprindelige affattelse, der blev vedtaget den 14. juni 1971.
The second question in Cases C-95/99 to C98/99 and C-180/99
Det skal straks fastslås, at EØF-traktatens artikel 7, som forbyder al forskelsbehandling af fællesskabsborgerne på grundlag af nationalitet, er uden relevans for den foreliggende sag (jf. dom af 15.3.1994, sag C-45/93, Kommissionen mod Spanien).
Member States signed the European convention of 1957, which had been prepared with the assistance of the International Labour Office, the seventh recital in the preamble to which affirms 'the principle of equal treatment for all nationals of contracting parties and for stateless persons and refugees resident on the territory of a contracting party in the application of national social security legislation' (unofficial translation; no official English version exists).
Hvis det antages, at det er i overensstemmelse med EF-traktaten, at den pågældende persongruppe i medfør af artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 er sidestillet med EU-borgere, er den forelæggende ret af den opfattelse, at der yderligere må tages stilling til, om ordningen finder anvendelse ikke blot i det tilfælde, hvor en statsløs eller flygtning forlader en medlemsstat for at rejse til en anden medlemsstat, men ligeledes i det tilfælde, hvor den statsløse eller flygtningen er indrejst direkte fra et tredjeland til en medlemsstat, er forblevet i denne stat og dermed ikke er flyttet inden for Fællesskabet.
By its second question in Cases C-95/99 to C98/99 and C180/99, the national court seeks essentially to ascertain whether workers who are refugees or stateless persons residing in the territory of one of the Member States and members of their families may rely on the rights conferred by Regulation No 1408/71 where they have travelled to that Member State directly from a non-member country and have not moved within the Community.
For så vidt som dette er tilfældet, har Bundessozialgericht anført, at det er nødvendigt at få fastslået, om dommen af 10. oktober 1996 i de forenede sager C-245/94 og C-312/94, Hoever og Zachow, hvori Domstolen fastslog, at retten til børnetilskud efter fællesskabsretten ikke kan afhænge af spørgsmålet om, hvilket familiemedlem, der i henhold til national ret kan ansøge om at få disse ydelser udbetalt — kan overføres på hovedsagerne i sag C-96/99 og sag C-180/99.
As regards stateless persons and refugees, and members of their families, who travelled to a Member State directly from a non-member country and have not moved within the Community, it must be recalled, on the one hand, that Regulation No 1408/71 must be interpreted in the light of Article 51 of the EEC Treaty which constitutes one of its legal bases.
For så vidt angår EØF-traktatens artikel 235 (nu EF-traktatens artikel 235) bemærkes, at denne bestemmelse udgør en del af retsgrundlaget for Rådets forordning (EØF) nr. 1390/81 af 12. maj 1981 om udvidelse af forordning nr. 1408/71 til også at omfatte selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer.
The European convention of 1957 is based, according to the second recital in the preamble thereto, on Article 69(4) of the ECSC Treaty, under which Member States 'shall endeavour to settle among themselves any matters remaining to be dealt with in order to ensure that social security arrangements do not inhibit labour mobility'.