natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hvad angår tildelingen af nationale nummerressourcer og disponeringen af de nationale nummerplaner bemærkes indledningsvis, at disse opgaver ikke er en del af de opgaver, der udføres af de enheder, som skal sikre udbud af kommunikationsnet
As regards the assigning of the national numbering resources and the management of the national numbering plans, it should be pointed out at the outset that such functions form no part of the functions exercised by entities which ensure services
Sådanne opgaver kan derfor ikke anses for »driftsopgaver« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktivets ellevte betragtning, men derimod for »reguleringsopgaver«.
They must therefore be regarded, not as ‘operational functions’ within the meaning of Recital (11) of that directive, but as ‘regulatory functions’.
Den forelæggende ret ønsker i øvrigt oplyst, om rammedirektivet giver medlemsstaterne mulighed for at tildele henholdsvis reguleringsopgaver og opgaver vedrørende nationale nummerressourcer og nationale nummerplaner til forskellige tilsynsmyndigheder.
Moreover, the referring court seems to be unsure whether the Framework Directive allows Member States to allocate, on the one hand, the regulatory functions, and on the other, the management functions involved in assigning national numbering resources and national numbering plans, to separate regulatory authorities.
Det følger i denne henseende af artikel 10, stk. 1, sammenholdt med rammedirektivets artikel 3, stk. 2, at medlemsstaterne skal overlade det til en eller flere tilsynsmyndigheder at styre tildelingen af alle nationale nummerressourcer og disponeringen af de nationale nummerplaner, at tilsynsmyndighederne skal være retligt adskilt fra og funktionelt uafhængige af alle organisationer, der udbyder elektroniske kommunikationsnet, elektronisk kommunikationsudstyr og elektroniske kommunikationstjenester, og at de medlemsstater, som bevarer ejerskab til eller kontrol over virksomheder, der stiller elektroniske kommunikationsnet og/eller -tjenester til rådighed, skal sikre, at der er reel strukturel adskillelse mellem på den ene side aktiviteter, der er knyttet til sådanne virksomheders ejerskab og kontrol, og på den anden side reguleringsopgaver, herunder de aktiviteter, som vedrører tildeling af nationale nummerressourcer og disponering af de nationale nummerplaner.
In that regard, it is clear from Article 10(1) of the Framework Directive, read in conjunction with Article 3(2) thereof, that (i) Member States must allocate to one or more regulatory authorities control of the assignment of all national numbering resources, as well as the management of the national numbering plans; (ii) those regulatory authorities must be legally distinct from and functionally independent of all organisations providing electronic communications networks, equipment or services; and (iii) Member States which retain ownership or control of undertakings providing electronic communications networks and/or services must ensure effective structural separation of activities associated with ownership or control of those undertakings, on the one hand, and regulatory functions (including the assignment of national numbering resources and the management of the national numbering plans), on the other.
Denne konstatering bekræftes både af rammedirektivets ellevte betragtning, som pålægger medlemsstaterne at garantere tilsynsmyndighedernes uafhængighed, og samme direktivs artikel 3, stk. 4, hvorefter medlemsstaterne har pligt til at offentliggøre, hvilke opgaver der udføres af tilsynsmyndighederne, navnlig hvor disse opgaver er fordelt på flere organer.
That finding is substantiated both by Recital (11) of the Framework Directive, in accordance with which Member States should guarantee the independence of the national regulatory authority or authorities, and by Article 3(4) of that directive, which provides that Member States must publish the tasks to be undertaken by those regulatory authorities, in particular where those tasks are assigned to more than one body.
Dertil kommer, at definitionen på en »national tilsynsmyndighed« i direktivets artikel 2, litra g), åbner mulighed for at tildele opgaver til flere tilsynsmyndigheder.
Moreover, the potentially pluralist nature of regulatory authorities is clear from the very definition of ‘national regulatory authority’ set out in Article 2(g) of the Framework Directive.
Det bemærkes imidlertid, at ingen af rammedirektivets bestemmelser foreskriver, at den tilsynsmyndighed, som har fået beføjelse til at tildele nationale nummerressourcer og forvalte de nationale nummerplaner, skal være adskilt fra eller uafhængig af de andre tilsynsmyndigheder, navnlig ikke de tilsynsmyndigheder, som er ansvarlige for vedtagelsen af den nationale nummerplan eller procedurerne for kontrol eller forvaltning af denne plan.
In contrast, it must be noted that there is no provision in the Framework Directive, under which the regulatory authority to which the tasks of assigning national numbering resources and management of national numbering plans have been assigned is required to be distinct from or independent of the other regulatory authorities and, in particular, from the authority with responsibility for adopting the national numbering plan or the control and management procedures of that plan.
Set i lyset af de foregående betragtninger må det første forelagte spørgsmål besvares med, at rammedirektivets artikel 3, stk. 2 og 4, og artikel 10, stk. 1, sammenholdt med rammedirektivets ellevte betragtning, skal fortolkes således, at tildelingen af nationale nummerressourcer og disponeringen af de nationale nummerplaner skal anses for reguleringsopgaver.
In the light of all of the foregoing, the reply to the first question must be that Articles 3(2), 3(4) and 10(1) of the Framework Directive, read in conjunction with Recital (11) thereof, must be interpreted as meaning that the assignment of the national numbering resources and the management of the national numbering plans must be regarded as regulatory functions.
Medlemsstaterne har ikke pligt til at tildele disse forskellige opgaver til forskellige tilsynsmyndigheder.
Member States are not required to allocate those different functions to separate regulatory authorities.
Den forelæggende ret ønsker med det andet spørgsmål oplyst, om en medlemsstat kan tildele de reguleringsopgaver, som er nævnt i rammedirektivets artikel 10, stk. 1, til forskellige tilsynsmyndigheder.
By its second question, the referring court wishes to know whether a Member State may allocate the regulatory functions referred to in Article 10(1) of the Framework Directive to a number of regulatory authorities.
Det fremgår klart af indholdet af rammedirektivets artikel 2, litra g), og artikel 10, stk. 1, at flere tilsynsmyndigheder kan styre tildelingen af de nationale nummerressourcer og disponeringen af de nationale nummerplaner.
It is clear from the wording of Articles 2(g) and 10(1) of the Framework Directive that it is possible for more than one regulatory authority to have control over the assignment of national numbering resources and the management of national numbering plans.
I henhold til nævnte direktivs artikel 3, stk. 2, 4 og 6, skal medlemsstaterne således ikke blot garantere, at tilsynsmyndighederne er funktionelt uafhængige af alle organisationer, der udbyder elektroniske kommunikationsnet, elektronisk kommunikationsudstyr eller elektroniske kommunikationstjenester. Medlemsstaterne skal endvidere offentliggøre, på en let tilgængelig måde, hvilke opgaver der udføres af de nationale tilsynsmyndigheder, og meddele Kommissionen navnene på de nationale tilsynsmyndigheder, der har fået tildelt opgaver, samt disses respektive ansvarsområder.
Thus, in accordance with Article 3(2), (4) and (6) of the Framework Directive, the Member States must not only guarantee the functional independence of regulatory authorities in relation to the organisations providing electronic communications networks, equipment or services, but must also publish, in an easily accessible form, the tasks to be undertaken by the national regulatory authorities, and notify to the Commission the names of the regulatory authorities entrusted with carrying out those tasks, and their respective responsibilities.
Selv når sådanne tildelinger blot henhører delvist under ministerielle myndigheder, påhviler det derfor hver medlemsstat at sikre, at disse myndigheder hverken direkte eller indirekte udfører »reguleringsopgaver« i rammedirektivets forstand.
As a consequence, where those functions are to be discharged, even partially, by ministerial authorities, each Member State must ensure that those authorities are neither directly nor indirectly involved in ‘operational functions’ within the meaning of the Framework Directive.
Det følger af ovenstående, at det andet spørgsmål skal besvares med, at rammedirektivets artikel 10, stk. 1, og artikel 3, stk. 2, 4 og 6, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at beføjelsen til at tildele nationale nummerressourcer og forvalte nationale nummerplaner samtidig tildeles flere forskellige, uafhængige tilsynsmyndigheder, såfremt tildelingen af opgaver offentliggøres på en let tilgængelig måde og meddeles Kommissionen.
It follows from all of the foregoing that the reply to the second question referred must be that Article 10(1) and Article 3(2), (4) and (6) of the Framework Directive must be interpreted as not precluding the functions of assigning national numbering resources or of managing national numbering plans from being shared by a number of independent regulatory authorities, provided that the allocation of the tasks is made public and easily accessible, and notified to the Commission.
Medlemsstaterne har ikke pligt til at tildele disse forskellige opgaver til forskellige nationale tilsynsmyndigheder.
Member States are not required to allocate those different functions to separate regulatory authorities.
Sag C-98/07
Case C-98/07
Nordania Finans A/S og BG Factoring A/S mod Skatteministeriet
Nordania Finans A/S and BG Factoring A/S v Skatteministeriet
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Højesteret)
(Reference for a preliminary ruling from the Højesteret)
»Sjette momsdirektiv — artikel 19, stk. 2 — beregning af pro ratasatsen for fradraget — udelukkelse af det omsætningsbeløb, som vedrører levering af investeringsgoder benyttet af den afgiftspligtige person i hans virksomhed — begrebet »investeringsgoder benyttet af den afgiftspligtige person i hans virksomhed« — køretøjer, der erhverves af et leasingselskab med henblik på udlejning og herefter salg efter leasingkontraktens udløb«
(Sixth VAT Directive — Article 19(2) — Calculation of the deductible proportion — Exclusion of amounts of turnover attributable to the supplies of capital goods used by the taxable person for the purposes of his business — Notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ — Vehicles purchased by a leasing company to be leased and subsequently sold on termination of the respective leasing contracts)
Fiskale bestemmelser — harmonisering af lovgivningerne — omsætningsafgifter — det fælles merværdiafgiftssystem — fradrag for indgående afgift
Tax provisions — Harmonisation of laws — Turnover taxes — Common system of value added tax — Deduction of input tax
(Rådets direktiv 77/388, art. 19, stk. 2)
(Council Directive 77/388, Art. 19(2))
Artikel 19, stk. 2, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at begrebet »investeringsgoder benyttet af den afgiftspligtige person i hans virksomhed« ikke omfatter køretøjer, som en leasingvirksomhed erhverver med henblik på dels udlejning, dels videresalg ved leasingkontrakternes ophør, eftersom salget af disse køretøjer ved disse kontrakters ophør er en integrerende del af denne virksomheds sædvanlige økonomiske virksomhed.
Article 19(2) of Sixth Directive 77/388 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes is to be interpreted as meaning that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ does not include vehicles which a leasing undertaking purchases with a view to leasing them and subsequently selling them upon termination of the respective leasing contracts, as the sale of such vehicles at the end of those contracts is an integral part of the usual business activities of that undertaking.
beregningen af pro ratasatsen for fradraget, for at dette beløb bedst muligt kan afspejle den del af brugen af goder og tjenesteydelser til blandet brug, der anvendes til denne virksomhed, idet formålet med det fælles merværdiafgiftssystems neutralitet ellers ville blive tilsidesat.
for that proportion to reflect as accurately as possible the division of use, in respect of those activities, of the goods and services put to mixed use, since otherwise there would be a failure to have regard to the objective of the neutrality of the common system of value added tax.
Hvis videresalget efter udløbet af leasingkontrakter af de køretøjer, som var omfattet af disse kontrakter, har karakter af almindelig virksomhed for den berørte afgiftspligtige person, der driver denne virksomhed professionelt og systematisk, vil det være i modstrid med formålet om neutralitet, hvis denne afgiftspligtige person ikke faktisk befries for den del af merværdiafgiften, der hviler på de fællesomkostninger, der er knyttet til gennemførelsen af dette salg og således har tjent til udøvelsen af den sædvanlige afgiftspligtige virksomhed.
Therefore, if the sale, on termination of the leasing contracts, of the vehicles covered by those contracts is in the nature of a normal activity for the taxable person concerned, who carries out that activity by way of business and as a matter of course, it would be contrary to that objective of neutrality if that taxable person were not actually relieved of the portion of value added tax imposed on the overall costs incurred to effect that sale and thus to carry on its usual taxable business activity.
For den afgiftspligtige person indebærer erhvervelsen og det efterfølgende videresalg nemlig almindelig anvendelse af goder og tjenesteydelser til blandet brug.
For the party concerned, the purchase and subsequent sale of such goods means that it has to use goods and services for mixed use on an everyday basis.
Da dette salg således er omfattet af den afgiftspligtige persons almindelige og afgiftspligtige virksomhed, skal omsætningsbeløbet, der er knyttet dertil, tages i betragtning ved
Since that sale is part of the normal taxable activities of the taxable person, the turnover attributable to it must be taken into account in the calculation of the deductible proportion in order
(jf. præmis 25, 26 og 36 samt domskonkl.)
(see paras 25, 26, 36, operative part)
Den foreliggende præjudicielle sag har til formål at fastslå omfanget af retten til fradrag af merværdiafgift (herefter »moms«) for et leasingselskab, der udøver dobbelt virksomhed dels med leasing af køretøjer, dels med levering af finansielle ydelser.
The purpose of this reference for a preliminary ruling is to determine the right to deduct value added tax (VAT) enjoyed by a leasing company which carries on two activities, namely leasing of cars, on the one hand, and the provision of financial services, on the other.
Dette spørgsmål udspringer af den omstændighed, at artikel 19 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF 2, som fastsætter fremgangsmåden med hensyn til beregningen af denne pro ratasats, i stk. 2 bestemmer, at der skal ses bort fra det omsætningsbeløb, som vedrører levering af investeringsgoder benyttet af den afgiftspligtige person i hans virksomhed.
This issue arises from the fact that Article 19 of Sixth Council Directive 77/388/EEC, 2 which lays down the detailed arrangements for calculating that deductible proportion, provides, in paragraph 2, that amounts of turnover attributable to supplies of capital goods used by the taxable person for the purposes of his business are to be excluded from this calculation.
Den forelæggende ret ønsker således Domstolens besvarelse af, om begrebet »investeringsgoder« i sjette direktivs artikel 19, stk. 2, skal forstås således, at det omfatter de goder, som en leasingvirksomhed køber med henblik på leasing, og som efterfølgende videresælges efter leasingkontraktens udløb.
The national court is therefore asking the Court of Justice whether the notion of ‘capital goods’ referred to in Article 19(2) of the Sixth Directive is to be construed as covering goods which a leasing undertaking purchases with a view to both lease and subsequent resale upon termination of the corresponding leasing contracts.
I dette forslag til afgørelse vil jeg argumentere for, at dette begreb efter min mening ikke skal anses for at omfatte de goder, som en virksomhed køber med henblik på leasing
In this Opinion I shall demonstrate that this notion must, in my view, be interpreted as not covering goods which a leasing under-
Det skal i hovedsagen afgøres, om størrelsen af omsætningsbeløbet svarende til salget af køretøjerne efter udløbet af leasingkontrakten skal tages i betragtning ved beregningen af pro ratasatsen for fradraget.
In the case in the main proceedings, the question is whether the amount of the turnover corresponding to the sale of vehicles at the end of the leasing contracts is to be taken into account in the calculation of the deductible proportion.
2 — Direktiv af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1, herefter »sjette direktiv«).
2 — Directive of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (OJ 1977 L 145, p. 1) (‘the Sixth Directive’).
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT BOT — SAG C-98/07 for herefter at videresælge dem, eftersom salget af disse goder ved leasingens udløb er en integrerende del af dette selskabs sædvanlige erhvervsvirksomhed.
OPINION OF MR BOT — CASE C-98/07 taking purchases with a view to both lease and subsequent resale, where the sale of the goods upon termination of the corresponding leasing contracts forms an integral part of the company’s usual economic activity.
som de er pligtige at betale til medlemsstaten, at fratrække den indgående moms, som de selv har betalt ved erhvervelsen af de goder og tjenesteydelser, der er nødvendige for udøvelsen af deres erhvervsvirksomhed.
deduct from the tax recovered by them from their customers, and in respect of which they are liable towards the Member State, the input tax which they themselves paid when they purchased the goods and services necessary for carrying on their business.
Fradragsretten forudsætter imidlertid, at den afgiftspligtige person anvender disse goder eller tjenesteydelser til virksomhed, der i sig selv er momspligtig.
However, the right to deduct presupposes that the taxable person uses the goods or services for activities that are themselves subject to VAT.
Sjette direktiv indeholder adskillige bestemmelser, der har til formål at garantere anvendelsen af denne ordning, når en afgiftspligtig person anvender samme gode eller samme tjenesteydelse til brug for såvel sin afgiftspligtige virksomhed som sin afgiftsfritagne virksomhed.
The Sixth Directive contains various provisions intended to guarantee the application of this system in the case where a taxable person uses the same goods or service for both his taxable and exempt activities.
Disse bestemmelser gennemfører det formål, der er nævnt i 12. betragtning til sjette direktiv, hvorefter fradragsordningen bør harmoniseres, i det omfang den har indvirkning på opkrævningens virkelige størrelse, og hvorefter beregningen af pro ratasatsen for fradraget bør foretages på ensartet måde i samtlige medlemsstater.
These provisions give effect to the objective laid down in the 12th recital in the preamble to the Sixth Directive, which states that the rules governing deductions should be harmonised to the extent that they affect the actual amounts collected and that the deductible proportion should be calculated in a similar manner in all the Member States.
Moms er en forbrugsafgift, der generelt påhviler goder og tjenesteydelser.
VAT is a tax on consumption which is intended to apply generally to goods and services.
Fællesskabets momsordning består i, at der på goder og tjenesteydelser pålægges en afgift, der er helt forholdsmæssig i forhold til deres pris, og som forfalder ved hver transaktion, der foretages inden for produktions- eller distributionskæden, og kun bæres af den endelige forbruger.
The Community system of VAT consists in applying to goods and services a tax that is exactly proportionate to their price, payable on any transaction entered into as part of the production or distribution circuit, the burden of which falls on the end consumer only.
For at gøre det muligt for afgiftspligtige personer, som står for opkrævningen, ikke at skulle bære afgiften, indeholder sjette direktiv en fradragsmekanisme, der har til formål at sikre afgiftens »neutralitet« for disse personers vedkommende.
In order to ensure that taxable persons responsible for recovering the VAT do not carry the burden thereof, the Sixth Directive provides for a deduction mechanism intended to ensure tax ‘neutrality’ in regard to them.
Afgiftspligtige personer har således ret til fra moms, som de har opkrævet hos deres kunder, og
Taxable persons are thus allowed to
Sjette direktivs artikel 17, stk. 5, bestemmer således, at når den afgiftspligtige person benytter goder og tjenesteydelser såvel til transaktioner, der giver ret til fradrag, som til transaktioner, der er momsfritaget og ikke giver ret til fradrag, er fradrag kun tilladt for den del af momsen, der forholdsmæssigt svarer til beløbet for den førstnævnte form for transaktioner.
Article 17(5) of the Sixth Directive thus provides that, where a taxable person uses goods and services for taxable transactions, in respect of which VAT is deductible, and for exempt transactions, in respect of which VAT is not deductible, the deduction is available only for such proportion of the VAT as is attributable to the former transactions.
Ifølge samme artikel beregnes pro ratasatsen for samtlige transaktioner, som udføres af den afgiftspligtige i overensstemmelse med sjette direktivs artikel 19.
That article also provides that the proportion is to be determined for all the transactions carried out by the taxable person in accordance with Article 19 of the Sixth Directive.
Sjette direktivs artikel 19, stk. 2, der er af central betydning for den foreliggende præjudicielle sag, bestemmer:
Article 19(2) of the Sixth Directive, which is at the heart of the present reference for a preliminary ruling, provides as follow:
»Pro ratasatsen for det fradrag, der er fastsat i artikel 17, stk. 5, første afsnit, fremkommer ved, at der opstilles en brøk, som:
‘The proportion deductible under the first subparagraph of Article 17(5) shall be made up of a fraction having:
— i tælleren har den samlede størrelse af den årlige omsætning, merværdiafgiften ikke medregnet, i forbindelse med transaktioner, for hvilke der er fradragsret […]
— as numerator, the total amount, exclusive of value added tax, of turnover per year attributable to transactions in respect of which value added tax is deductible …
»Uanset stk. 1 ses der ved beregning af pro ratasatsen bort fra det omsætningsbeløb, som vedrører levering af investeringsgoder benyttet af den afgiftspligtige person i hans virksomhed.
‘By way of derogation from the provisions of paragraph 1, there shall be excluded from the calculation of the deductible proportion amounts of turnover attributable to the supplies of capital goods used by the taxable person for the purposes of his business.
Der ses endvidere bort fra den del af omsætningen, der vedrører dels sådanne transaktioner, som er omhandlet i artikel 13, punkt B, litra d), når der er tale om bitransaktioner, dels bitransaktioner vedrørende fast ejendom og finansielle spørgsmål.
Amounts of turnover attributable to transactions specified in Article 13B(d), in so far as these are incidental transactions, and to incidental real estate and financial transactions shall also be excluded.