natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det første anbringende, der er fremsat i formalitetsindsigelsen, er støttet på, at sagen er anlagt for sent.
The first plea in law, set out in the objection of inadmissibility, is based on the lateness of the commencement of the action.
Kommissionen har anført, at sagsøgeren for første gang opfordrede Kommissionen til at handle i en skrivelse af 8. marts 2000.
The Commission states that the applicant gave it formal notice, for the first time, by a letter dated 8 March 2000.
Den har med Kongeriget Spaniens støtte tilføjet, at den i skrivelsen af 5. juni 2000 udtrykkeligt har betegnet sagsøgerens skrivelse af 8. marts 2000 som en formel opfordring til at træffe afgørelse som omhandlet i artikel 232 EF.
Supported on that point by the Kingdom of Spain, the Commission adds that, in its letter of 5 June 2000, it expressly described the applicant's letter of 8 March 2000 as a formal request to make a decision for the purposes of Article 232 EC.
Denne angivelse har gjort den muligt for sagsøgeren at fastslå, at Kommissionen havde tillagt sagsøgerens skrivelse den vægt og de retsvirkninger, som fulgte af dens ordlyd.
Such an indication enabled the applicant to establish that the Commission had given its letter the meaning and the legal effects resulting from its wording.
I øvrigt har sagsøgeren ved læsningen af Kommissionens skrivelse af 5. juni 2000 ikke kunnet nære den mindste tvivl med hensyn til Kommissionens afgørelse om at efterkomme selskabets klage og dets opfordring til at handle.
Furthermore, on reading the Commission's letter of 5 June 2000, the applicant could not have harboured the slightest doubt as regards the Commission's decision not to accede to its complaint or its request to act
Retten bemærker, at ordningen i artikel 2%, stk. 1, litra b), EF har til formål at opretholde medlemsstaternes handlefrihed på visse områder, der vedrører forsvar og national sikkerhed.
The Court notes that the regime established by Article 296(l)(b) EC is intended to preserve the freedom of action of the Member States in certain matters affecting national defence and security.
Artiklens placering blandt traktatens almindelige og afsluttende bestemmelser bekræfter også, at den — for så vidt angår den form for virksomhed, som den vedrører, og de betingelser, som den fastsætter — er almengyldig, og dermed kan påvirke alle de almindelige bestemmelser i traktaten, navnlig dem, der vedrører konkurrencereglerne.
As its position among the Treaty's general and final provisions confirms, it has, for the activities which it covers and on the conditions which it sets forth, a general effect, capable of affecting all the ordinary legal provisions of the Treaty, including those on the competition rules.
Da det desuden i artikel 2%, stk. 1, litra b), EF fastsættes, at den ikke er til hinder for, at en medlemsstat — i forbindelse med den pågældende virksomhed — træffer de foranstaltninger, »som den anser for nødvendige« til beskyttelse af sine væsentlige sikkerhedsinteresser, har medlemsstaterne i medfør af artiklen en særlig vid skønsbeføjelse ved vurderingen af de behov, der gør sig gældende ved en sådan beskyttelse.
Furthermore, by providing that it does not preclude a Member State from taking, in relation to the activities concerned, such measures 'as it considers necessary' for the protection of the essential interests of its security, Article 296(l)(b) EC confers on the Member States a particularly wide discretion in assessing the needs receiving such protection.
Når en medlemsstat i denne sammenhæng vedtager en støtteforanstaltning til fordel for virksomhed i form af fremstilling eller handel med våben, ammunition eller krigsmateriel, der er opført på Rådets liste af 15. april 1958, ud fra hensyn, der er baseret på nødvendigheden af at beskytte sine væsentlige
In those circumstances, where in favour of production or trade in arms, munitions or war material appearing on the Council's list of 15 April 1958, a Member State adopts an aid measure on the basis of considerations linked to the need to protect the essential interests of its internal security, the rules of competition do not apply to such State aid.
sikkerhedsinteresser, finder konkurrencereglerne ikke anvendelse på en sådan støtte. I dette nøje afgrænsede tilfælde er den pågældende medlemsstat således ikke forpligtet til at anmelde den påtænkte støtteforanstaltning til Kommissionen.
In that very specific situation, the Member State concerned is therefore not required to notify the Commission of the State aid measure at the draft stage.
I forhold til en sådan støtte kan Kommissionen gøre brug af undersøgelsesproceduren i artikel 88 EF.
In relation to such aid, the Commission cannot use the examination procedure laid down by Article 88 EC.
En gennemlæsning af artikel 296 EF viser, henset til den ordning, der er indført ved artikel 296, stk. 1, litra b), EF, at traktatens ophavsmænd har haft til hensigt at afgrænse medlemsstaternes anvendelse af denne bestemmelse, bl.a. for så vidt angår statsstøtte.
The terms of Article 296 EC show, in the light of the regime established by Article 296(l)(b) EC, that the authors of the Treaty intended to limit resort by the Member States to that provision, particularly as regards State aid.
Det er i lyset af denne særlige retsstilling, at nærværende sag skal afgøres.
It is in the light of that specific legal context that this dispute must be decided.
Angivelsen i skrivelsen af 5. juni 2000, hvorefter Kommissionens handling i henhold til artikel 298 EF er begrænset til en undersøgelse af de pågældende foranstaltninger sammen med den berørte medlemsstat, var tilstrækkelig til, at sagsøgeren burde forstå, at selskabet ikke skulle forvente, at Kommissionen i den foreliggende sag ville vedtage en beslutning eller en endelig instruks, rettet til Kongeriget Spanien for så vidt angår lovligheden af de omtvistede tilskud.
The statement, in the letter of 5 June 2000, that the Commission's action under Article 298 EC is limited to an examination of the measures in question with the Member State concerned, was sufficient to enable the applicant to understand that in this case it should not expect the Commission to adopt a decision or final directive addressed to the Kingdom of Spain concerning the lawfulness of the disputed subsidies.
Det skal herved fremhæves, at til forskel fra den situation, som gælder inden for rammerne af artikel 88 EF, er Kommissionen ved afslutningen af undersøgelsen i henhold til artikel 298, stk. 1, EF, ikke forpligtet til at vedtage en beslutning vedrørende de omtvistede foranstaltninger.
It is right to emphasise in this regard that, contrary to the situation which prevails in the context of Article 88 EC, the Commission is not required, at the conclusion of the examination provided for by the first paragraph of Article 298 EC, to adopt a decision concerning the measures at issue.
I øvrigt bestemmes det i artikel 298, stk. 1, EF i modsætning til artikel 86, stk. 3, EF ikke, at Kommissionen, såfremt det er påkrævet, meddeler den pågældende medlemsstat passende direktiver eller beslutninger.
Furthermore, contrary to Article 86(3) EC, the first paragraph of Article 298 EC does not state that the Commission shall, where necessary, address an appropriate directive or decision to the Member State concerned.
Når den, som i den foreliggende sag, beslutter at følge den bestemte procedure, der er indført ved artikel 298 EF, har Kommissionen således ingen beføjelse til at meddele den pågældende medlemsstat en endelig beslutning eller et direktiv.
Where it decides, as in this case, to have recourse to the special procedural regime established by Article 298 EC, the Commission therefore has no power to address a final decision or directive to the Member State concerned.
Angivelsen i skrivelsen af 5. juni 2000, hvorefter Kommissionen ikke havde truffet »nogen afgørelse«, skal i denne sammenhæng nødvendigvis forstås som en henvisning til dens stillingtagen til realiteten med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt de omtvistede foranstaltninger skulle tilpasses til de i traktaten fastsatte regler eller ej, og om, hvorvidt Kongeriget Spaniens anvendelse i den foreliggende sag af de i artikel 296 EF fastsatte beføjelser var forholdsmæssig eller udtryk for misbrug.
The statement, in the letter of 5 June 2000, that the Commission has not adopted 'any position' must, in that context, necessarily be read as referring to its basic position as regards whether or not to adjust the measures at issue to the rules laid down in the Treaty, and as to whether the use made in this case by the Kingdom of Spain of the powers under Article 296 EC was proportionate or improper.
Den omstændighed, at Kommissionen på daværende tidspunkt ikke havde informeret sagsøgeren om sin stillingtagen til spørgsmålet om lovligheden af de pågældende foranstaltninger, kan dog ikke ændre, at skrivelsen af S. juni 2000 er udtryk for Kommissionens endelige stillingtagen til sagsøgerens klage.
The fact, of which the applicant was informed, that, at that time, the Commission still had not decided its position as regards the lawfulness of the measures in question does not however undermine the treatment of the letter of 5 June 2000 as containing the Commission's definitive position in reaction to the applicant's complaint.
Heraf følger, at skrivelsen af 5. juni 2000 skal anses for at være en tilstrækkelig, klar og endelig stillingtagen til sagsøgerens klage af 25. maj 1999 og sagsøgerens opfordring af 8. marts 2000 til Kommissionen.
It follows that the letter of 5 June 2000 must be regarded as a sufficient, clear and final definition of position in response to the applicant's complaint of 25 May 1999 and to its formal notice of 8 March 2000 to the Commission.
Henset til det foregående kan det konkluderes, at Kommissionen på tidspunktet for anlæggelsen af dette passivitetssøgsmål efter sagsøgerens klage i maj 1999 og sagsøgerens opfordring til Kommissionen af 8. marts 2000 og 27. september 2000 havde taget stilling som omhandlet i artikel 232 EF.
In the light of all the foregoing, it must be held that, when this action for failure to act was brought, the Commission had defined its position, for the purposes of Article 232 EC, following the complaint of the applicant made in May 1999 and the formal notices sent by the applicant to the Commission, successively, on 8 March 2000 and 27 September 2000.
Sagsøgeren havde derfor ikke længere interesse i at få fastslået passivitet, eftersom passiviteten ikke længere forelå. En dom fra Retten, som i et sådant tilfælde fastslår, at den sagsøgte institution har udvist passivitet, kan ikke give anledning til foranstaltninger til opfyldelse af dommen i henhold til artikel 233, stk. 1, EF.
The applicant had, therefore, no further interest in obtaining a declaration of failure to act since the failure to act was no longer subsisting A judgment of the Court which, in such circumstances, found that there had been a failure to act on the part of the defendant institution could not give rise to the measures for compliance referred to in the first paragraph of Article 233 EC.
Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.
Orders the applicant to pay the costs;
•Tjenestemænd — bedømmelsesrapport — for sen udfærdigelse — bedømmelsesprocedurens lovlighed — annullationssøgsmål — erstamingssøgsmål* (Fjerde Afdeling)
(Community officials—Staff report—Tardiness—Irregularities in reportingprocedure —Action for annulment — Action for damages) (Fourth Chamber)
»Tjenestemænd — udnævnelse — ansættelsesmyndighedens skøn — tjenestens interesse* (Fjerde Afdeling)
(Officials —Appointment — Discretion of the appointing authority — Interests of the service) (Fourth Chamber)
»Tjenestemænd — udvælgelsesprøve — afslagpå adgang til de mundtligeprøver — aktindsigt* (Femte Afdeling)
(Community officials — Competition — Non-admission to oral tests — Access to documents) (Fifth Chamber)
»Tjenestemænd — artikel 17, stk 2, litra a) og b), i bilag VII til vedtægten — overførsel af en del af en tjenestemands indtægter i en valuta for en anden medlemsstat end den, hvor institutionen har sæde — betingelser — skade — skaden opgjort i tal* (En enkelt dommer)
(Officials -Articles 17(2)(a) and (b) of Annex VII to the Staff Regulations - Transfer of a part of remuneration in the currency of a Member State other than the country in which the institution has its seat — Conditions — Loss —Assessment of damages) (Single Judge)
Sag C147/02 Μ. Κ Alabaster / Woolwich pic og Secretary of State for Social Security
Case C-147/02 M. K. Alabaster ν Woolwich pic and Secretary of State for Social Security
Præjudiciel — Court ofAppeal —fortolkning af EF-traktatens artikel 119 (erstattet af artikel 141 EF) - Uge løn til mænd og kvinder — løn under barselsorlov — den relevante periode for beregning af den indtægtsrelaterede del af den nævnte løn
Reference for a preliminary ruling - Court of Appeal — Interpretation of Art 119 of the EC Treaty (replaced by Art. 141 EC) — Equal pay for men and women — Pay during maternity leave — Reference period for calculating earnings-related element
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenumt den 30. september 2003.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 30 September 2003.
Denne publikation udarbejdes af Domstolens Presse- og Informationsafdeling (L-2925 Luxembourg) med henblik på en hurtig orientering om arbejdet ved Domstolen og Retten i Første Instans.
(3) In the absence of any Community legislation in this sphere it is for each Member State to determine the detailed rules according to which the pay rises referred to in paragraph 2 are to be taken into account in the amount of the woman's statutory maternity pay.'
Originalsprog: fransk Redaktionen afsluttet den 16.12.2003 Katalognr.: QD-AC-03-025-DA-C
Original version: French Completed on 16.12.2003 Catalogue No: QD-AC-03-025-EN-C
Sag C-12/02 Marco Grilli Frie varebevægelser
Case C-12/02 Marco Grilli Free movement of goods
Sag C-348/02 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Italienske Republik Miljø- og forbrugerbeskyttelse
Case C-348/02 Commission of the European Communities v Italian Republic Environment and consumers
Sag C-89/03 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Storhertugdømmet Luxembourg Tilnærmelse af lovgivningerne
Case C-89/03 Commission of the European Communities ν Grand Duchy of Luxembourg Approximation of laws
Sag C-176/99 Ρ ARBED SA / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber EKSF
Case C-176/99 Ρ ARBED SA ν Commission of the European Communities ECSC
Sag C-179/99 Ρ Eurofer ASBL / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber EKSF
Case C-179/99 Ρ Eurofer ASBL ν Commission of the European Communities ECSC
Sag C-182/99 Ρ Salzgitter AG / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber EKSF
Case C-182/99 Ρ Salzgitter AG ν Commission of the European Communities ECSC
Sag C-194/99 Ρ Thyssen Stahl AG / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber EKSF
Case C-194/99 Ρ Thyssen Stahl AG ν Commission of the European Communities ECSC
Sag C-195/99 Ρ Krupp Hoesch Stahl AG / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber EKSF
Case C-195/99 Ρ Krupp Hoesch Stahl AG ν Commission of the European Communities ECSC
Sag C-196/99 Ρ Siderúrgica Aristrain Madrid SL / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber EKSF
Case C-196/99 Ρ Siderùrgica Aristrain Madrid SL ν Commission of the European Communities ECSC
Sag C-198/99 Ρ Empresa Nacional Siderúrgica SA (Ensidesa) / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber EKSF
Case C-198/99 Ρ Empresa Nacional Siderúrgica SA (Ensidesa) ν Commission of the European Communities ECSC
Sag C-199/99 Ρ Corus UK Ltd / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber EKSF
Case C-199/99 Ρ Corus UK Ltd ν Commission of the European Communities ECSC
Sag C-322/00 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Kongeriget Nederlandene Miljø- og forbrugeibeskyttelse
Case C-322/00 Commission of the European Communities ν Kingdom of the Netherlands Environment and consumers
Sag C-320/03 R Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Republikken Østrig Transport
Case C-320/03 R Commission of the European Communities ν Republic of Austria Transport
Præjudiciel »Unionsborgerskab — overførsel af efternavn — børn af statsborgere i medlemsstaterne dobbelt statsborgerskab* (Domstolens plenum)
Preliminary ruling (Citizenship of the European Union — Handing down of surnames — Children of nationals of Member States — Dual nationality) (Full Court)
Ved dom af 21. december 2001 har Conseil d'État forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 17 EF og 18 EF.
By judgment of 21 December 2001 the Conseil d'État (Council of State) referred for a preliminary ruling a question on the interpretation of Articles 17 EC and 18 EC.
Carlos Garcia Avello, der er spansk statsborger, og Isabelle Weber, der er belgisk statsborger, bor i Belgien, hvor de blev gift i 1986.
Mr Garcia Avello, a Spanish national, and Ms I. Weber, a Belgian national, are resident in Belgium, where they married in 1986.
Deres to børn, Esmeralda og Diego, født i henholdsvis 1988 og 1992, har både belgisk og spansk statsborgerskab.
The two children born from their marriage, Esmeralda and Diego, who were born in 1988 and 1992 respectively, have dual Belgian and Spanish nationality.
På børnenes fødselsattest har civilregistret i overensstemmelse med belgisk ret anført faderens efternavn, »Garcia Avello«, som deres efternavn.
In accordance with Belgian law, the Belgian Registrar of Births, Marriages and Deaths entered on the children's birth certificates the patronymic surname of their father, that is to say, 'Garcia Avello', as their own surname.
Ved en begrundet ansøgning af 7. november 1995 stilet til justitsministeren ansøgte Carlos Garcia Avello og hans hustru, som indehavere af forældremyndigheden over deres to børn, om ændring af børnenes efternavn til »Garcia Weber«, idet de angav, at efternavnet efter sædvane i spansk ret for børn af gifte par normalt består af faderens første efternavn efterfulgt af moderens efternavn.
By reasoned application of 7 November 1995 made to the Minister for Justice, Mr Garcia Avello and his spouse requested, in their capacity as the legal representatives of their two children, that their children's patronymic surname be changed to 'Garcia Weber', pointing out that, in accordance with well-established usage in Spanish law, the surname of children of a married couple consists of the first surname of the father followed by that of the mother.
Det fremgår af sagens akter, at børnene ved Spaniens ambassades konsulærafdeling i Belgien er registreret under efternavnet »Garcia Weber«.
According to the documents on the case-file, the children in question have been registered under the family name 'Garcia Weber' with the consular section of the Spanish Embassy in Belgium.
Ved skrivelse af 30. juli 1997 foreslog de belgiske myndigheder sagsøgeren i hovedsagen at ændre børnenes efternavn til blot »Garcia« i stedet for den ønskede ændring.
By letter of 30 July 1997 the Belgian authorities suggested to the applicant in the main proceedings that he change the patronymic surname of his children to 'Garcia' in lieu of the change requested.
Dette forslag afviste sagsøgeren i hovedsagen og hans hustru ved skrivelse af 18. august 1997.
By letter of 18 August 1997, the applicant in the main proceedings and his spouse rejected that suggestion.
Ved skrivelse af 1. december 1997 meddelte justitsministeren Carlos Garcia Avello, følgende afslag på hans ansøgning: »Regeringen er af den opfattelse, at der ikke er tilstrækkeligt grundlag for at foreslå kongen, at De kan erstatte Deres efternavn med »Garcia Weber«.
By letter of 1 December 1997 the Minister for Justice informed Mr Garcia Avello in the following terms that his application had been rejected: The Government takes the view that there are insufficient grounds to propose to His Majesty the King that he grant you the favour of changing your surname to "Garcia
Den 29. januar 1998 anlagde sagsøgeren i hovedsagen som indehaver af forældremyndigheden over sine børn Esmeralda og Diego sag med påstand om annullation af denne afgørelse ved Conseil d'État, der -henset til parternes argumentation og efter at have forkastet artikel 43 EF som irrelevant, idet etableringsfriheden klart ikke spiller nogen rolle i forhold til de mindreårige børn, der er omfattet af den omtvistede afgørelse — har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
On 29 January 1998 the applicant in the main proceedings, acting in his capacity as legal representative of his children Esmeralda and Diego, brought an application for annulment of that decision before the Conseil d'État, which, having regard to the parties' arguments and after setting Article 43 EC aside as being irrelevant in so far as freedom of establishment is clearly not in issue with regard to the minor children referred to in the application in question, decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
»Skal de fællesskabsretlige principper om unionsborgerskab og fri bevægelighed for personer, der navnlig er fastlagt i artikel 17 og 18 i traktaten af 25. marts 1957 om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, fortolkes således, at de er til hinder for, at en belgisk forvaltningsmyndighed, der behandler en ansøgning om navneændring for mindreårige børn, der er bosat i Belgien og både har belgisk og spansk statsborgerskab — i et tilfælde hvor ansøgningen ikke er begrundet i andre særlige forhold, end at disse børn bør bære det navn, de ville have i henhold til spansk ret og traditioner — afviser ansøgningen under henvisning til, at denne type ansøgning »normalt afvises, eftersom børn i Belgien har faderens efternavn«, navnlig når myndighedens almindelige holdning er begrundet i, at den er af den opfattelse, at tildeling af et andet efternavn, som led i samfundsmæssige forhold i Belgien, kunne skabe tvivl om det pågældende barns slægtskabsforhold, men at myndigheden for at imødegå ulemperne ved det dobbelte statsborgerskab foreslår ansøgere i denne situation, at de kun tager faderens første efternavn, men at ansøgningen undtagelsesvis, når der kun er få tilknytningsmomenter til Belgien, eller når det er nødvendigt at genetablere samme efternavn for søskende, kan imødekommes?«
'Are the principles of Community law relating to European citizenship and to the freedom of movement of persons, enshrined particularly in Articles 17 [EC] and 18 [EC], to be interpreted as precluding the Belgian administrative authority, to which an application to change the surname of minor children residing in Belgium who have dual Belgian and Spanish nationality has been made on the ground, without other special circumstances, that those children should bear the surname to which they are entitled according to Spanish law and tradition, from refusing that change by stating that that type of application "is habitually rejected on the ground that, in Belgium, children bear their father's surname", particularly where the position usually adopted by the authority results from the fact that it considers that the grant of a different surname may, in the context of social life in Belgium, arouse questions as to the parentage of the child concerned, but that, in order to reduce the difficulties associated with dual nationality, it is suggested to applicants in that situation that they adopt only the father's first surname, and that, exceptionally, where there are few connecting factors to Belgium or it is appropriate to re-establish the same surname among siblings, a favourable decision may be taken?'
Indledningsvis skal der tages stilling til, om den situation, der er genstand for tvisten i hovedsagen, i modsætning til, hvad den belgiske stat samt den danske og den nederlandske regering har gjort gældende, er omfattet af fællesskabsrettens anvendelsesområde, og navnlig anvendelsesområdet for traktatens bestemmelser om unionsborgerskab.
It is first of all necessary to examine whether, contrary to the view expressed by the Belgian State and by the Danish and Netherlands Governments, the situation in issue in the main proceedings comes within the scope of Community law and, in particular, of the Treaty provisions on citizenship of the Union.