natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Begge disse to direktiver finder anvendelse uden sondring mellem den virksomhed, som nævnte organ udøver med henblik på at varetage opgaver af almen interesse, og den virksomhed, som det udøver på konkurrencevilkår, selv når der foreligger et regnskab, der har til formål at foretage en sektoropdeling af dette organs virksomhed med henblik på at undgå krydsfinansiering mellem disse sektorer.
Each of these two directives applies without distinction between the activities carried out by that entity to accomplish its task of meeting needs in the general interest and activities which it carries out under competitive conditions, and even where there is an accounting system intended to make a clear internal separation between those activities in order to avoid crossfinancing between those sectors.
Sag C-412/06
Case C-412/06
»Forbrugerbeskyttelse — aftaler indgået uden for fast forretningssted — direktiv 85/577/EØF — artikel 4, stk. 1, og artikel 5, stk. 1 — lånekontrakter af lang varighed — fortrydelsesret«
(Consumer protection — Contracts negotiated away from business premises — Directive 85/577/EEC — First paragraph of Article 4 and Article 5(1) — Contract for long-term credit — Right of cancellation)
Forslag til afgørelse fra generaladvokat M. Poiares Maduro fremsat den 21. november 2007 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 21 November 2007 I - 2385Judgment of the Court (First Chamber), 10 April 2008 . . . . . . . . . . . .
Tilnærmelse af lovgivningerne — forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler indgået uden for fast forretningssted — direktiv 85/577
Approximation of laws — Protection of consumers in respect of contracts negotiated away from business premises — Directive 85/577
(Rådets direktiv 85/577, art. 4 og art. 5, stk. 1)
(Council Directive 85/577, Arts 4 and 5(1))
SAMMENDRAG — SAG C-412/06 har modtaget en fejlagtig oplysning om de nærmere foranstaltninger vedrørende påberåbelsen af denne ret.
SUMMARY — CASE C-412/06 under a contract for long-term credit, where the consumer has been given defective notice concerning the exercise of that right.
Direktiv 85/577 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler indgået uden for fast forretningssted skal fortolkes således, at national lovgiver har beføjelse til at fastsætte, at fortrydelsesretten i direktivets artikel 5, stk. 1, kan udøves senest en måned efter kontrahenternes fuldstændige opfyldelse af de forpligtelser, der følger af en lånekontrakt af lang varighed, når forbrugeren
Directive 85/577 to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises must be interpreted as meaning that the national legislature is entitled to provide that the right of cancellation laid down in Article 5(1) of the directive may be exercised no later than one month from the time at which the contracting parties have performed in full their obligations
(jf. præmis 49 og domskonkl.)
(see para. 49, operative part)
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKATM. POIARES MADURO fremsat den 21. november 2007 1
OPINION OF ADVOCATE GENERALPOIARES MADURO delivered on 21 November 2007 1
I 1998 konstaterede sagsøgeren en betydelig forringelse af det månedlige udbytte fra fonden, der skulle dække en væsentlig del af renterne af lånet.
In 1998, Ms Hamilton noted a significant reduction in the monthly distributions from the fund, which were intended to cover a substantial part of the loan interest.
Hun besluttede sig derfor for at omlægge lånet ved indgåelse af en byggespareaftale, og optog med henblik herpå et midlertidigt lån, således at hun i slutningen af april 1998 havde tilbagebetalt lånet hos Volksbank Filder eG fuldstændigt, hvilken bank følgelig gav sikkerheden for det oprindelige lån tilbage.
She therefore decided to reschedule her debt by concluding a building society savings contract and taking out a bridging loan with the result that, at the end of April 1998, she had repaid in full the amount owed to the Volksbank Filder eG and, consequently, the bank returned the security for the initial loan.
I — Tvisten i hovedsagen, retsforskrifter og de præjudicielle spørgsmål
I — The main proceedings, the legal framework and the questions referred for a preliminary ruling
Selv om sagsøgeren i hovedsagen i overensstemmelse med § 7, stk. 2, tredje punktum, i Verbraucherkreditgesetz (herefter »VerbrKrG«), havde modtaget oplysninger om sin fortrydelsesret, viste disse oplysninger sig at være mangelfulde, for så vidt som de ikke vedrørte betingelserne for fortrydelsesretten i forbindelse med dørsalg.
Although, as required under the third sentence of Paragraph 7(2) of the Law on consumer credit (Verbraucherkreditgesetz), Ms Hamilton had received a notice concerning her right of cancellation, that notice was incorrect inasmuch as it did not concern the conditions for the exercise of the right of cancellation in a doorstep-selling situation.
Sagsøgeren i hovedsagen, Annelore Hamilton, indgik på sin bopæl i 1992 en lånekontrakt med repræsentanten fra Volksbank Filder eG, med henblik på at finansiere erhvervelsen af andele i en ejendomsfond.
In 1992, the plaintiff in the main proceedings, Ms Hamilton, concluded at her home, with a representative of Volksbank Filder eG, a contract for a loan in order to finance the acquisition of shares in a real property fund.
Det skal præciseres, at videregivelsen af mangelfulde oplysninger vedrørende fortrydelsesretten i henhold til tysk ret svarer til, at
It should be pointed out that, in German law, an incorrect notice concerning the right of cancellation is equivalent to no notice.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-412/06
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-412/06
Direktivets artikel 4 bestemmer nemlig: der ikke er videregivet nogen oplysninger.
Article 4 of Directive 85/577 provides as follows:
»Gives der ikke meddelelse om en sådan oplysning, ophører kundens fortrydelsesret først en måned efter, at begge parter har erlagt deres ydelser fuldstændigt.«
‘In the case of transactions within the scope of Article 1, traders shall be required to give consumers written notice of their right of cancellation within the period laid down in Article 5, together with the name and address of a person against whom that right may be exercised.
»Ved retshandler som omhandlet i artikel 1 skal den erhvervsdrivende skriftligt oplyse forbrugeren om dennes ret til inden for de i artikel 5 fastsatte frister at opsige aftalen samt om navn og adresse på en person, over for hvem denne ret kan udøves.
‘If that notice is not given, the consumer’s right of cancellation shall not lapse until one month after both parties have performed in full their obligations under the agreement’.
Det var imidlertid først den 16. maj 2002, at Annelore Hamilton opsagde den oprindelige låneaftale, dvs. flere år efter, at begge parter havde erlagt deres ydelser fuldstændigt, selv om HwiG’s § 2, stk. 1, fjerde punktum, begrænser denne mulighed til en måned efter, at ydelserne er fuldstændigt erlagt.
Ms Hamilton did not cancel the initial loan contract until 16 May 2002, that is to say, several years after all the obligations thereunder had been performed by both parties whereas, under the fourth sentence of Paragraph 2(1) of the Law on the cancellation of doorstep transactions and analogous transactions, cancellation is only possible within the month following full performance of the contract.
Den forelæggende ret ønsker derfor oplyst, om HwiG’s § 2, stk. 1, fjerde punktum, er i overensstemmelse med direktiv 85/577.
However, the national court has doubts as to whether the fourth sentence of Paragraph 2(1) of the Law on the cancellation of doorstep transactions and analogous transactions complies with Directive 85/577.
3 — Denne bestemmelse er efterfølgende ændret ved Schuldrechtsmodernisierungsgesetz (lov om modernisering af obligationsretten, BGBl. 2001 I, s. 3138).
3 — That provision was amended subsequently by the Law on the modernisation of the law of obligations (Schuldrechtsmodemisierungsgesetz, BGBl 2001 I, p. 3138).
Loven trådte i kraft den 1.1.2002, og fastsætter, at fortrydelsesretten ikke ophører, hvis forbrugeren ikke forskriftsmæssigt er blevet oplyst om denne ret. Eftersom den nye bestemmelse ikke har tilbagevirkende kraft, henhører den foreliggende sag imidlertid under HwiG’s § 2, stk. 1, fjerde punktum.
That law came into force on 1 January 2002 and provides that the right of cancellation no longer lapses if the consumer has not been properly notified of that right.
Forbrugeren har ret til at træde tilbage fra aftalen ved i overensstemmelse med den
The consumer shall have the right to renounce the effects of his undertaking by
HAMILTON fremgangsmåde og de betingelser, der gælder i henhold til national ret, at give meddelelse herom inden for en frist på mindst syv dage at regne fra det tidspunkt, hvor forbrugeren har modtaget de i artikel 4 omtalte oplysninger.
HAMILTON sending notice within a period of not less than seven days from receipt by the consumer of the notice referred to in Article 4, in accordance with the procedure laid down by national law.
Det er dog tilstrækkeligt, at meddelelsen er afsendt inden fristens udløb.
It shall be sufficient if the notice is dispatched before the end of such period.
regnes »fra det tidspunkt, hvor forbrugeren har modtaget […] oplysninger« vedrørende hans fortrydelsesret, og at forpligtelsen til at give de pågældende oplysninger påhviler den erhvervsdrivende.
days prescribed for cancellation must be calculated “from receipt by the consumer of the notice” concerning his right of cancellation, and that it is on the trader that the obligation falls to provide that information.
Baggrunden for de nævnte bestemmelser er, at såfremt forbrugeren ikke er bekendt med, at der findes en fortrydelsesret, har han ikke mulighed for at udøve den.
Those provisions are explained by the fact that if the consumer is not aware of the existence of the right of cancellation, he will not be able to exercise that right.
Denne meddelelse har den virkning, at forbrugeren frigøres fra enhver forpligtelse i henhold til den aftale, som forbrugeren er trådt tilbage fra.«
The giving of the notice shall have the effect of releasing the consumer from any obligations under the cancelled contract.’
Henset til ordlyden af og formålet med dørsalgsdirektivets artikel 5 kan direktivets artikel 4, stk. 3, ikke fortolkes således, at den nationale lovgiver kan fastsætte bestemmelse om, at forbrugeren under alle omstændigheder skal udøve fortrydelsesretten inden for en frist på et år, selv hvis den erhvervsdrivende ikke har underrettet forbrugeren om, at der findes en sådan ret.
Having regard to the wording and purpose of Article 5 of the doorstep-selling directive, it is not possible to construe the third paragraph of Article 4 as enabling the national legislature to provide that the consumer’s right of cancellation must in any event be exercised within a period of one year, even if the trader has not notified the consumer of the existence of that right.
Domstolen har allerede udtalt sig om fortolkningen af artikel 4, stk. 3, og artikel 5, stk. 1, i direktiv 85/577 i Heiningerdommen 4.
The Court has already had occasion to rule on the interpretation of the third paragraph of Article 4 and Article 5(1) of Directive 85/577 in Heininger 4.
Sagsøgeren i denne sag havde ikke modtaget oplysninger om sin fortrydelsesret.
The applicant in that case had received no information about his right of cancellation.
I tysk lovgivning gjaldt der imidlertid, under sådanne omstændigheder, en begrænset frist for påberåbelsen af denne ret på et år fra aftalens indgåelse. Domstolen fastslog følgende:
The German legislation none the less laid down a timelimit of one year from the conclusion of the contract for the exercise of that right in such circumstances.
Det skal […] understreges, at dørsalgsdirektivet således udtrykkeligt bestemmer, at den minimumsfrist på syv dage, der er fastsat med hensyn til fortrydelsen, skal
It should […] be pointed out that the doorstep-selling directive thus expressly provides that the minimum period of seven
Endelig bemærkes med hensyn til argumentet om, at det ud fra retssikkerhedshensyn er nødvendigt at begrænse fristen for udøvelse af fortrydelsesretten, at sådanne hensyn ikke kan slå igennem, idet de medfører en begrænsning af rettigheder, der udtrykkeligt er tillagt forbrugeren ved dørsalgsdirektivet med henblik på at beskytte ham mod de risici, der er en følge af, at kreditinstitutter har valgt at indgå realkreditaftaler uden for deres faste forretningssteder.
Finally, as regards the argument that it is essential, for reasons of legal certainty, to restrict the period within which the right of cancellation may be exercised, such reasons cannot prevail since they imply a limitation of the rights expressly conferred on consumers by the doorstep-selling directive in order to protect them against the risks arising from the fact that the credit institutions have chosen to enter into agreements away from their business premises. …’
4 — Dom af 13.12.2001, sag C-481/99, Sml. I, s. 9945.
4 — Case C-481/99 [2001] ECR I-9945.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-412/06 ophører en måned efter, at begge parter fuldstændig har erlagt deres ydelser i henhold til kontrakten, på trods af at forbrugeren har modtaget en mangelfuld oplysning om fortrydelsesretten?
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-412/06 defective notice, so that it expires one month after both parties have performed their obligations under the agreement in full?
Det var netop efter at have fået kendskab til Heiningerdommen, at Annelore Hamilton den 16. maj 2002 opsagde den oprindelige lånekontrakt.
It was precisely after becoming aware of the judgment in Heininger, cited above, that Ms Hamilton cancelled the initial loan contract on 16 May 2002.
Dernæst, den 27. december 2004, anlagde hun sag med påstand om tilbagebetaling af de renter og det lånebeløb, hun havde betalt, samt erstatning for de renter, hun havde betalt til byggesparekassen.
On 27 December 2004, she brought an action for reimbursement of the interest and the amount of the loan that she had paid, and for compensation for the interest she had paid to the building society.
Såfremt Domstolen besvarer det første præjudicielle spørgsmål benægtende:
In the event that the Court answers the first question referred in the negative:
Den forelæggende ret er imidlertid i tvivl om den præcise rækkevidde af Heiningerdommen, for så vidt som det ikke klart kan udledes af denne sag, at direktivet 85/577 i alle situationer er til hinder for, at den nationale lovgiver begrænser fortrydelsesretten.
The national court is unsure as to the precise implications of the Heininger judgment, cited above, inasmuch as it cannot clearly deduce from that case whether Direct- ive 85/577 precludes the national legislature from limiting the right of cancellation in all situations.
2) Skal direktiv 85/577/EØF fortolkes således, at forbrugeren ikke kan fortabe fortrydelsesretten — navnlig efter kontrakten er afviklet — hvis den pågældende ikke har modtaget oplysning i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1?«
(2) Should Directive 85/577/EEC be interpreted as meaning that the right of renunciation cannot be forfeited by the consumer — in particular after the completion of the contract — if he has not been given notice in accordance with the first paragraph of Article 4 of the Directive?’
Ved afgørelse af 2. oktober 2006 besluttede Oberlandesgericht Stuttgart således at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
By decision of 2 October 2006, the Oberlandesgericht (Higher Regional Court) Stuttgart therefore decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
»1) Skal artikel 4, stk. 1, og artikel 5, stk. 1, i direktiv 85/577/EØF fortolkes således, at den nationale lovgiver ikke er forhindret i tidsmæssigt at begrænse den fortrydelsesret, der er givet ved direktivets artikel 5, således, at fortrydelsesretten
‘(1) May the first paragraph of Article 4 and Article 5(1) of Directive 85/577/EEC be interpreted as meaning that the national legislature is not precluded from placing a timelimit on the right of cancellation given by Article 5 of the Directive, despite the consumer having been given
Artikel 4 i direktiv 85/577 fastsætter princippet om, at »den erhvervsdrivende skriftligt [skal] oplyse forbrugeren om dennes ret til inden for de i artikel 5 fastsatte frister at opsige aftalen […]«.
Article 4 of Directive 85/577 lays down the principle that ‘traders shall be required to give consumers written notice of their right of cancellation within the period laid down in Article 5’.
Dette princip tilsigter, i overensstemmelse med formålet med direktiv 85/577, at beskytte forbrugeren i forbindelse med aftaler indgået ved dørsalg.
Consistently with the purpose of Directive 85/577, that principle is intended to protect consumers who have concluded contracts in a doorstep-selling situation.
Således skal fortrydelsesretten forstås som en udvidelse af forbrugerens ret til oplysning.
In accordance with that approach, the right of cancellation must be understood as an extension of the consumer’s right to information.
Hertil kommer, at den nationale lovgiver i tilfælde af, at forbrugeren ikke har fået de passende oplysninger, ifølge direktiv 85/577 skal »[fastsætte] egnede foranstaltninger til beskyttelse af forbrugeren« 5.
Moreover, where the consumer is not supplied with adequate information, Directive 85/577 leaves it to the national legislature concerned to lay down ‘appropriate consumer protection measures’. 5
Til støtte for denne fortolkning bestemmer direktivets artikel 4, stk. 3, at »[m]edlemsstaterne sørger for, at der i deres nationale lovgivning fastsættes egnede foranstaltninger […], hvis den i denne artikel omhandlede meddelelse ikke gives« 7.
In support of that interpretation, the third paragraph of Article 4 of Directive 85/577 provides that ‘Member States shall ensure that their national legislation lays down appropriate … measures in cases where the information referred to in this Article is not supplied’.
Heraf følger, at hvis de oplysninger, der er videregivet, ikke opfylder betingelserne i artikel 4, stk. 1, i direktiv 85/577 er oplysningerne ikke gyldige, og det tilkommer derfor medlemsstaterne at fastsætte de fornødne foranstaltninger, således at det sikres, at forbrugeren er beskyttet på samme måde, som hvis der ikke var videregivet oplysninger om fortrydelsesretten.
7 It follows that if the information supplied does not fulfil the requirements laid down in the first paragraph of Article 4 of Directive 85/577, that information cannot be regarded as valid and it is thus for the Member States to determine what measures are appropriate to ensure protection of consumers, in the same way as if no information had been supplied concerning the right of cancellation.
Der er nemlig ingen grund til at sondre mellem manglende oplysninger og fejlagtige oplysninger, da de to omstændigheder begge leder forbrugeren i vildfarelse vedrørende hans fortrydelsesret.
There is no reason to distinguish between no information and incorrect information since both situations are equally misleading for the consumer as regards his right of cancellation.
Det i denne sag omhandlede tilfælde er dog ikke på alle punkter identisk med den sag, der gav anledning til Heiningerdommen.
None the less, the situation before the referring court is not absolutely identical to that which gave rise to the judgment in Heininger, cited above.
Den foreliggende sag giver rent faktisk anledning til at præcisere dommen en smule.
In fact, it requires some refinement of the approach adopted in that case.
I den forbindelse må det bemærkes, at videregivelsen af fejlagtige oplysninger, i henhold til direktiv 85/577, sidestilles med, at oplysningen ikke er videregivet.
It should be pointed out in that regard that, for the purposes of Directive 85/577, an incorrect notice is equivalent to no notice.
Domstolen har nemlig fået faktiske oplysninger, der blev bekræftet under retsmødet, om, at Annelore Hamilton stiftede
It appears from the facts which were communicated to the Court at the hearing that Ms Hamilton became aware of her right
7 — Min fremhævelse.
7 — My italics.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-412/06
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-412/06 of cancellation as a result of the Heininger judgment and, on that basis, decided, several months later, to cancel the contract for the initial loan.
»forældelse«, er et fælles princip, der følger af retsordenen i forskellige medlemsstater 8.
the placing of a timelimit on the exercise of a right, most often referred to as ‘limitation’, is a principle common to the laws of the Member States.
kendskab til sin fortrydelsesret efter afsigelsen af Heiningerdommen, og at hun på dette grundlag, et par måneder senere, besluttede at opsige den oprindelige lånekontrakt.
8That principle might well ultimately appear at Community level in the context of the creation of a common frame of reference for European contract law.
Dette princip kan endda med tiden blive et fællesskabsprincip, hvis der bliver indført en fælles referenceramme på området for europæisk aftaleret 9.
9 The existence of a general principle of limitation should therefore be recognised, while leaving the Member States the necessary discretion to implement it in their respective legal systems.
Denne situation leder til spørgsmålet, om fortrydelsesretten skal kunne påberåbes uden nogen tidsmæssige begrænsninger, når det godtgøres, at forbrugeren har eller kunne have stiftet kendskab til sin rettighed, selv om vedkommende ikke fik oplysningerne af den erhvervsdrivende, med hvilken forbrugeren har indgået en kontrakt.
That situation raises questions as to whether it would be appropriate to allow the right of cancellation to subsist independently of any timelimit when it is established that the consumer became aware, or could have become aware, of his right of cancellation notwithstanding the fact that the information was not supplied by the trader with whom he had entered into contractual relations.
Imidlertid er forældelsen i det væsentlige begrundet i hensynet til retssikkerheden 10, hvilket hensyn efter den retspraksis, der
However, since limitation is justifiable essentially for reasons of legal certainty 10, such reasons cannot, in accordance with Heininger, prevail over the obligation to
Det drejer sig ikke om at anfægte den fortolkning, hvorefter fortrydelsesretten, i tilfælde af manglende oplysninger herom, skal kunne påberåbes til enhver tid, men om at undersøge, om det berettiget kan antages, at medlemsstaterne, i det omfang rettighedshaveren kunne have stiftet kendskab til disse oplysninger, inden for rammerne af det skøn, der i medfør af artikel 4, stk. 3, i direktiv 85/577 tilkommer dem, kan fastsætte en frist for, hvor længe fortrydelsesretten gyldigt kan påberåbes.
It is not a matter of calling into question the approach whereby, if no information is supplied concerning the right of cancellation, that right may be exercised at any time, but rather of considering whether it would be justified, where the person entitled to that right was able to become aware of its existence, to regard the Member States as entitled, in the exercise of the discretion granted to them under the third paragraph of Article 4 of Directive 85/577, to fix a timelimit during which the right of cancellation may validly be exercised.