natgillin/translations-raw huggingface dataset:
En sådan overgangsperiode er i dette tilfælde fastsat i artikel 20 i bilag XIII til den nye vedtægt, hvorefter overgangen fra en justeringskoefficient, der er beregnet efter »hovedstadsmetoden«, til en justeringskoefficient beregnet efter »landemetoden« sker løbende og gradvist fra 2004 til 2008.
In this case, the transitional period is provided for in Article 20 of Annex XIII to the new Staff Regulations, under which the changeover from the correction coefficient calculated using the ‘capital method’ to that calculated using the ‘country method’ was to be achieved progressively and gradually between 2004 and 2008.
Det er desuden af betydning, at Retten berørte dette spørgsmål, før den gjorde det i præmis 105, nemlig i den del af dommen, der vedrører den angivelige tilsidesættelse af velerhvervede rettigheder (i relation til et anbringende, som appellanten ikke har gentaget under denne appelsag).
Moreover, it is significant that the Court of First Instance touched upon this question even earlier than paragraph 105, in the part of the judgment on the alleged infringement of acquired rights (when dealing with a plea in law which the appellant did not repeat in these appeal proceedings).
»Selv om det er rigtigt, at den nye metode er økonomisk mindre gunstig i forhold til den foregående, er det ligeså rigtigt, at det som ovenfor anført i relation til efterprøvelsen af det klagepunkt, der er støttet på en tilsidesættelse af velerhvervede rettigheder, står fællesskabslovgiver frit for at ændre vedtægten ved at vedtage bestemmelser, der er mindre gunstige for de berørte tjenestemænd end de tidligere gældende, på betingelse af at der fastsættes en overgangsordning af en passende længde.
‘Although it is true that, in financial terms, the new method is less advantageous than the previous one, it is also true, as indicated above … in connection with the plea alleging infringement of acquired rights, that the Community legislature is free to amend the Staff Regulations by adopting provisions that are less advantageous for the officials concerned than the previous ones, on condition that it sets a sufficiently long transitional period.
Denne ret kan heller ikke begrænses under påberåbelse af princippet om lighed for så vidt angår købekraft, så meget desto mere som den overgangsordning, der er fastsat i artikel 24, stk. 2, i bilag XIII til den nye vedtægt, garanterer pensionister som appellanten en tidsubegrænset opretholdelse af den nominelle værdi af den nettopension, der blev oppebåret, før den nye vedtægt trådte i kraft […]« 22.
Nor can that freedom be limited by invoking the principle of equality of purchasing power, particularly as the transitional arrangements laid down in Article 24(2) of Annex XIII to the new Staff Regulations guarantees to pensioners such as the applicant that the nominal amount of the net pension received before the new Staff Regulations came into effect will be maintained for an unlimited period ….’ 22
Appellanten har i sit mundtlige indlæg flere gange henvist til dommen i sagen Drouvis mod Kommissionen 23, idet han har gjort gældende, at den udgør et fortilfælde, der støtter hans argumentation. Heller ikke på dette punkt deler jeg appellantens synspunkt.
In setting out his case, the appellant makes several references to the judgment in Drouvis v Commission, 23maintaining that it constitutes a precedent favourable to his arguments.
I sagen Drouvis mod Kommissionen var der tale om en tidligere tjenestemand ved Kommissionen bosat i Grækenland, der ansøgte om, at der ikke blev anvendt nogen justeringskoefficient på hans pension. På daværende tidspunkt medførte koefficienten for Grækenland, der var på 86,5%, nemlig en nedsættelse af den pension, der rent faktisk blev udbetalt i forhold til grundbeløbet.
In the Drouvis case, a former Commission official living in Greece asked that no correction coefficient be applied to his pension; at that time the coefficient for Greece, 86.5%, entailed a reduction in the pension actually paid by comparison with the basic amount.
Ved den pågældende afgørelse fastslog Domstolen, at ordningen med justeringskoefficienter, der varierede efter de tidligere tjenestemænds bopæl, var lovlig, og den
In that judgment the Court ruled that the system of different correction coefficients according to the place of residence of former officials of the Communities was lawful and also recognised the legality of using a single correction
22 — Oversættelsen af denne er som de øvrige oversættelser fra dommen ikke officiel.
22 — The translation of this and all other passages from the judgment under appeal is not official.
CAMPOLI MOD KOMMISSIONEN anerkendte ligeledes, at det var lovligt kun at anvende én justeringskoefficient for hver enkelt medlemsstat.
CAMPOLI v COMMISSION coefficient for each Member State.
Domstolen erklærede derimod på ingen måde, at den eneste acceptable metode til fastsættelse af justeringskoefficienten er »hovedstadsmetoden«.
It did not, however, state that the only mechanism acceptable for determining that correction coefficient was that adopted in the ‘capital method’.
som appellantens kritik primært er rettet imod, refererer til ønsket om at afskaffe ordningen med justeringskoefficienter, der ikke har nogen betydning i den foreliggende sag, da denne afskaffelse ikke berører dem, der som appellanten er gået på pension, før den nye vedtægt trådte i kraft.
are concentrated, refers to the decision to abolish the system of correction coefficients, which is of no relevance for the purposes of this case, since the abolition does not affect those who, like the appellant, retired before the new Staff Regulations came into effect.
Jeg er følgelig af den opfattelse, at det første argument af det eneste anbringende, der er gjort gældende, ikke kan tiltrædes, idet appellanten ikke har godtgjort, at Retten har begået nogen retlig fejl.
I therefore consider that the first argument of the single plea in the appeal should not be accepted, since it fails to demonstrate that the Court of First Instance erred in law.
Appellanten har endvidere fokuseret på 30. betragtning til forordning nr. 723/2004, der allerede er citeret ovenfor (punkt 8), og hvori det angives, hvilke motiver der har ligget til grund for ønsket om at afskaffe ordningen med justeringskoefficienter, nemlig dels den udvidede integration af Den Europæiske Union, dels de praktiske vanskeligheder, der er forbundet med at forvalte ordningen.
The appellant also focuses on recital 30 in the preamble to Regulation No 723/2004, cited at paragraph 8 above, which indicates, as reasons for the decision to abolish the system of correction coefficients, both the need for ever greater integration of the Member States of the Union and practical difficulties in operating the system.
Appellanten har anset dette for at være en fejlagtig antagelse, da den europæiske integration endnu langt fra er fuldført, og mener også, at den er selvmodsigende, da den forøgede frie bevægelighed som nævnt i denne betragtning burde føre til en mere hensigtsmæssig ordning med justeringskoefficienter, der faktisk kan fremme en reel bevægelighed.
The appellant claims this to be both wrong, since, in his view, European integration is still far from being achieved, and contradictory, since he considers that the increased freedom of movement referred to in that recital should lead to a more appropriate system of cor -rection coefficients so as to permit more effective freedom of movement.
Kommissionen finder, at disse betragtninger må afvises, dels som værende støttet på faktiske omstændigheder, der ikke kan pådømmes af Domstolen under en appelsag, dels som værende fremsat for første gang under appelsagen.
The Commission submits that such considerations are inadmissible, both because they relate to considerations of fact and as such are outside the purview of the Court of Justice in an appeal, and because they were raised for the first time in the appeal before the Court.
Jeg er ikke desto mindre af den opfattelse, at henvisningen til 30. betragtning i forordning nr. 723/2004 simpelthen er irrelevant, da denne kun delvist vedrører appellantens situation.
In my opinion, it is far simpler than this, however; the reference to recital 30 in the preamble to Regulation No 723/2004 is irrelevant, since it relates only partly to the situation of the appellant.
Det er nemlig efter min opfattelse klart, at første sætning i denne betragtning,
It is clear, in my opinion, that the first sentence of that recital, on which the appellant’s criticisms
Appellanten har gentaget det tredje argument, som han fremførte for Retten til støtte for, at der foreligger en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, idet han har anført, at der er tale om forskelsbehandling i forhold til pensionister bosat i Belgien, da de fortsat nyder godt af en pension, der er tilpasset leveomkostningerne i Bruxelles.
Reiterating the third argument raised before the Court of First Instance maintaining that the principle of equal treatment had been infringed, the appellant claims discrimination in relation to pensioners living in Belgium, who allegedly continue to enjoy a pension adjusted to the cost of living in Brussels.
Rettens argumentation skal følgelig ses som en udbygning af denne grundlæggende konstatering, hvorfor de klagepunkter, der er fremført herimod, må forkastes, idet de ikke kan ændre på de konklusioner, Retten nåede frem til i dommen.
All the arguments developed by the Court of First Instance in addition to that basic finding are therefore, according to the Commission, superfluous, so that the criticisms directed against them should be dismissed as incapable of altering the conclusions reached in the judgment.
Under alle omstændigheder har Kommissionen subsidiært gjort gældende, at Rettens supplerende argumenter er korrekte.
In any event, the Commission maintains, in the alternative, that the additional arguments put forward by the Court of First Instance are correct.
Sagsøgeren har fremført sin egen fortolkning af vedtægten, hvorefter pensionerne til tidligere tjenestemænd bosat i Belgien kun beregnes på grundlag af leveomkostningerne i Bruxelles, og »landemetoden« således ikke anvendes, og har navnlig bestridt de argumenter, Retten har fremført dels i præmis 124, hvor den bemærkede, at »lovligheden af en fællesskabsretlig retsakt ikke kan afhænge af den måde, hvorpå denne retsakt anvendes i praksis«, dels i præmis 125, hvor Retten henviste til fast retspraksis, hvorefter »overholdelsen af ligebehandlingsprincippet skal forenes med overholdelsen af legalitetsprincippet, hvorefter ingen til egen fordel kan påberåbe sig en ulovlighed, der er begået til fordel for andre«.
In particular, having repeated his interpretation of the Staff Regulations, according to which the pensions of former officials living in Belgium are calculated only on the basis of the cost of living in Brussels, and hence without applying the ‘country method’, the appellant contests the arguments set out by the Court of First Instance at paragraph 124 of the judgment under appeal, where it observes that ‘the legality of a Community regulation cannot depend on the manner in which it is applied in practice’, and at paragraph 125, where it recalls the settled caselaw under which ‘respect for the principle of equal treatment must be reconciled with respect for the principle of legality, according to which a person may not rely, in support of his claim, on an unlawful act committed in favour of a third party’.
Ved bedømmelsen af dette argument skal det først afgøres, hvilket resultat appellanten objektivt søger at opnå med sin påstand.
The first problem to be addressed in order to assess this argument is to determine, objectively, what result the appellant’s claim is intended to achieve.
Hvad angår den første af de to nævnte udtalelser fra Retten har appellanten navnlig, ud over at benægte, at retspraksis underbygger Rettens fortolkning, spurgt sig, hvilke andre akter (der konkret anvendes i den nye pensionsordning), han kunne have anfægtet med henblik på at få medhold i sine påstande.
In particular, as regards the first of the two cited statements of the Court of First Instance, the appellant not only disputes that the caselaw endorses the interpretation of the Court of First Instance but also wonders what other acts (for the practical implementation of the new pension scheme) he could have challenged in order to obtain redress for his claims.
Hvad angår den anden udtalelse har appellanten derimod bemærket, at der i dette tilfælde ikke er tale om at påtale en ulovlig adfærd, der er udvist til fordel for andre retssubjekter, men blot at godtgøre, at der er tale om forskelsbehandling mellem to retssubjekter, der henhører under samme kategori.
As to the second statement, by contrast, the appellant observes that it is not a question here of challenging an unlawful act committed in favour of a third party but only of proving discriminatory treatment between two persons belonging to the same category.
Kommissionen har først og fremmest henvist til artikel 1, stk. 3, litra a), i bilag XI til støtte for, at den nye pensionsordning ikke er forbundet med leveomkostningerne i Bruxelles.
The Commission first repeats the text of Article 1(3)(a) of Annex XI to the new Staff Regulations to confirm that the new pension scheme makes no provision for any link to the cost of living in Brussels.
Det fremgår nemlig klart af retspraksis, at én af betingelserne for, at et søgsmål kan antages til realitetsbehandling, er, at den pågældende har søgsmålsinteresse.
It is common ground, in the caselaw, that one of the conditions for the admissibility of an action is having a legal interest in bringing proceedings.
Der er desuden tale om en ufravigelig procesforudsætning, som Fællesskabets retsinstanser skal rejse af egen drift 24.
Moreover, this is a matter of public policy that can be raised of the Court’s own motion.
Jeg er imidlertid af den opfattelse, at appellanten tager udgangspunkt i en fejlagtig forudsætning.
However, I consider that the point of departure for the appellant’s position is incorrect.
Det er klart, at appellanten ikke havde (og ikke har) interesse i at anfægte justeringskoefficienten på 100% for pensionister bosat i Belgien (eller mere præcist den manglende justeringskoefficient som omhandlet i artikel 3, stk. 5, i bilag XI til vedtægten).
It is clear that the appellant did not (and does not) have an interest in contesting the correction coefficient of 100% applied to pensioners living in Belgium (or rather, to be precise, the absence of a correction coefficient in accordance with Article 3(5) of Annex XI to the Staff Regulations).
En eventuel tiltrædelse af de argumenter, appellanten har fremført i denne forbindelse, vil nemlig kun kunne medføre en nedsættelse af pensionen til tidligere tjenestemænd ved Fællesskaberne, der er bosat i Belgien, uden at appellanten opnår nogen konkret fordel derved.
If the arguments he has presented in this regard were accepted, the result could only be a reduction in the pension paid to former officials of the Communities living in Belgium, without any concrete advantage accruing to the appellant.
Da pensionerne til tidligere tjenestemænd i henhold til artikel 1, stk. 3, i bilag XI til den nye vedtægt tilpasses ved hjælp af justeringskoefficienter, der beregnes med »Belgien […] som reference«, kan det ikke udelukkes, at en eventuel tiltrædelse af anbringendet set ud fra denne synsvinkel i yderste konsekvens tilmed kunne medføre en nedsættelse af appellantens egen pension, der beregnes på den måde, at der på »grundpensionen«, der er lig med den, der udbetales til pensionister bosat i Belgien, anvendes en særlig justeringskoefficient for Det Forenede Kongerige, der er over 100%.
In fact, since, under Article 1(3) of Annex XI to the new Staff Regulations, the pensions of former officials are adjusted using correction coefficients calculated ‘with reference to Belgium’, it cannot be ruled out that accepting the plea from that point of view could, in the final analysis, lead to a reduction in the appellant’s own pension, calculated by applying to the ‘basic’ pension, which is that paid to pensioners living in Belgium, a specific coefficient of more than 100% for the United Kingdom.
Det er nødvendigt kort at opsummere de faktiske omstændigheder.
A brief summary of the factual situation is in order here.
Pensionen til enhver tidligere tjenestemand ved Fællesskaberne består af et grundbeløb, der som led i den ordning, der er fastsat i den nye vedtægt, ikke længere kan nedsættes, uanset pensionistens bopælssted. Den minimale justeringskoefficient er med andre ord på 100% (hvilket i sagens natur svarer til, at der ikke er fastsat nogen justeringskoefficient). Dette »minimumsniveau« for pensionen udbetales, jf. f.eks. artikel 3 i forordning nr. 31/2005, til pensionister bosat i Den Tjekkiske Republik, Estland, Grækenland, Spanien, Letland, Litauen, Ungarn, Polen, Portugal, Slovenien, Slovakiet, på Cypern og på Malta samt til pensionister bosat i Belgien og Luxembourg, idet der i disse to medlemsstater ikke anvendes nogen justeringskoefficienter.
There is a basic amount for the pension of each former official of the Communities, which, in the scheme provided for in the new Staff Regulations, can never be reduced, irrespective of the pensioner’s place of residence.
For pensionister bosat i de øvrige medlemsstater, der som appellanten har optjent deres pensionsrettigheder før den nye vedtægts ikrafttræden, anvendes en justeringskoefficient, der er beregnet på grundlag af forskellen mellem leveomkostningerne i deres bopælsmedlemsstat og leveomkostningerne i Belgien [jf. artikel 1, stk. 3, litra a), nr. ii) i bilag XI til den nye vedtægt], hvilket medfører en forhøjelse af det beløb, der udbetales i den konkrete sag. I medfør
In the other Member States, a correction coefficient calculated on the basis of the difference between the cost of living in the Member State in which they live and the cost of living in Belgium (cf. Article 1(3)(a)(ii) of Annex XI to the new Staff Regulations) is applied to pensioners in the position of the appellant, who acquired their pension rights before the new Staff Regulations came into force, which produces an increase in the amount of pension actually paid.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MENGOZZI — SAG C-71/07 P af artikel 3 i forordning nr. 31/2005 var denne justeringskoefficient for Det Forenede Kongerige den 1. juli 2004 på 137,5%.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P for example, the correction coefficient for the United Kingdom from 1 July 2004 was 137.5%.
E — Forskelsbehandling i forhold til pensionister bosat i en af de »mindre dyre« medlemsstater
E — Discrimination in relation to pensioners living in one of the ‘less expensive’ Member States
Henset til disse faktiske omstændigheder er det åbenbart, at Retten i den appellerede doms præmis 117 med rette fastslog, at den nye pensionsordning ikke indeholder nogen henvisning til leveomkostningerne i Bruxelles.
It is therefore obvious, on the basis of this factual background, that the Court of First Instance correctly stated, at paragraph 117 of the judgment under appeal, that the new pension scheme makes no reference to the cost of living in Brussels.
Der er simpelthen ikke fastsat nogen justeringskoefficient i forhold til referencebeløbene for hverken pensionerne eller vederlagene til tjenestemænd i aktiv tjeneste for Belgien (og Luxembourg).
Simply, for the pensions and the salaries of serving officials for Belgium (and Luxembourg), there is no provision to apply any correction coefficient to the reference amounts.
Appellanten har endelig gentaget det fjerde argument, som han fremførte for Retten til støtte for, at der er tale om forskelsbehandling. Dette argument er støttet på den fordel, der angiveligt skulle være tildelt pensionister bosat i »mindre dyre« medlemsstater, idet der for disses vedkommende med den nye ordning anvendes en justeringskoefficient på 100%.
Finally, the appellant reiterates the fourth argument raised before the Court of First Instance to support his claim of a difference in treatment, an argument based on the advantage allegedly given to pensioners living in ‘less expensive’ Member States by applying a correction coefficient of 100% to them under the new scheme.
Appellanten har navnlig gjort gældende, at Retten med urette lagde til grund, at appellanten ikke havde søgsmålsinteresse med henblik på at anfægte denne angivelige fordel.
In particular, he maintains that the Court of First Instance was wrong to hold that he had no interest in bringing proceedings to challenge that alleged advantage.
Det er korrekt, at pensionens referencebeløb ikke blev ændret ved overgangen fra den gamle til den nye ordning.
It is true that, in the changeover from the old to the new Staff Regulations, the reference amount for pensions was not changed.
Hvis dette beløb var blevet nedsat, ville den pension, der rent faktisk udbetales til appellanten, i øvrigt også være blevet nedsat.
Moreover, if that amount had been reduced, the pension actually paid to the appellant would have decreased.
De argumenter, Retten fremførte i tillæg til denne grundlæggende konstatering, navnlig i præmis 124 og 125, forekommer mig — uagtet at de principielt er korrekte — at være overflødige i relation til bedømmelsen af appellantens anbringende.
The arguments developed by the Court of First Instance in addition to the basic finding mentioned above, in particular at paragraphs 124 and 125, are in my view superfluous for the purpose of ruling on the plea put forward by the appellant, no matter how correct they may be as a matter of principle.
Appellanten har medgivet, at der efter fast retspraksis skal foreligge en retlig interesse for, at et klagepunkt kan antages til realitetsbehandling.
The appellant recognises that, according to consistent caselaw, there is a need for a legal interest to justify the admissibility of a complaint.
I modsætning til det af Retten i den appellerede doms præmis 135 anførte er det imidlertid appellantens opfattelse, at der i hans tilfælde foreligger en sådan søgsmålsinteresse. Søgsmålsinteressen udspringer navnlig af det faktum, at situationen for pensionister bosat i »mindre dyre« stater sammenlignet med appellantens situation bevidner, at der er tale om forskelsbehandling.
He considers, however, in contrast to the view expressed by the Court of First Instance at paragraph 135 of the judgment under appeal, that in his case such an interest exists.
Appellanten har desuden anfægtet Rettens argumentation, hvorefter en eventuel nedsættelse af pensionerne til
Moreover, the appellant also challenges the argument of the Court of First Instance that, since the pension scheme for
Bedømmelse tidligere tjenestemænd bosat i »mindre dyre« medlemsstater — henset til at pensionsordningen for tidligere tjenestemænd ved Fællesskaberne ikke fungerer som en pensionsfond, men hviler på solidaritetsprincippet — ikke ville medføre nogen fordel for appellanten.
Assessment former officials of the Communities does not operate as a pension fund but is based on the principle of solidarity, any reduction in the pensions paid to former officials living in ‘less expensive’ Member States would confer no advantage on the appellant.
Appellanten har navnlig gjort gældende, at den besparelse, der ville følge heraf, kunne gøre det muligt f.eks. at vende tilbage til anvendelsen af »hovedstadsmetoden« (punkt 78 i appelstævningen).
In particular, he maintains that the saving made in this way would make it possible, for example, to return to the application of the ‘capital method’ (paragraph 78 of the appeal).
Jeg er ikke enig i Kommissionens netop citerede standpunkt, hvorefter det pågældende argument skulle have været afvist fra realitetsbehandling.
Beginning with the Commission’s remark that the argument under examination should have been ruled inadmissible, I consider that the Commission’s position cannot be endorsed.