natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Domstolen har fastslået, at »det […] i en situation med tilsyneladende forskelsbehandling påhviler arbejdsgiveren at bevise, at den konstaterede lønforskel [mellem mandlige og kvindelige arbejdstagere] skyldes objektive faktorer; [a]r -bejdstagerne ville nemlig savne midler til at søge ligelønsprincippet gennemført ved en national retsinstans, hvis ikke den omstændighed, at fremlæggelsen af beviselementer, der gør det muligt at påvise en tilsyneladende forskelsbehandling, havde til følge at pålægge arbejdsgiveren bevisbyrden for, at lønfor-
As the Court has stated: ‘[w]here there is a prima facie case of discrimination, it is for the employer to show that there are objective reasons for the difference in pay [as between male and female workers]. Workers would be deprived of the means of securing compliance with the principle of equal pay before national courts if evidence establishing a prima facie case of discrimination did not have the effect of imposing on the employer the onus of proving that the difference in pay is not in
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-54/07 gælder for tilsvarende søgsmål på grundlag af national ret (ækvivalensprincippet), og for det andet, at de ikke i praksis gør det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til Fællesskabets retsorden (effektivitetsprincippet) 18.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-54/07 domestic actions (principle of equivalence) and, secondly, that they do not, in practice, render the exercise of rights conferred by Community law impossible or excessively difficult (principle of effectiveness). 18
Direktivets artikel 15 bestemmer vedrørende spørgsmålet om sanktion, at »[m]edlemsstaterne fastsætter, hvilke sanktioner der skal anvendes i tilfælde af overtrædelse af nationale bestemmelser, der er vedtaget til gennemførelse af dette direktiv, og tager alle nødvendige skridt til at sikre deres anvendelse.
On the issue of sanctions, Article 15 of the Directive provides that ‘Member States shall lay down the rules on sanctions applicable to infringements of the national provisions adopted pursuant to this Directive and shall take all measures necessary to ensure that they are applied.
Sanktionerne, der kan indebære, at der ydes ofret skadeserstatning, skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning […]«. Domstolen fastslog endvidere i dommen i sagen Von Colson og Kamann, at de nationale domstole har en pligt til at træffe alle egnede foranstaltninger for at sikre opfyldelsen af medlemsstaternes forpligtelser til at nå det ved direktivet fastsatte mål 19.
The sanctions, which may comprise the payment of compensation to the victim, must be effective, proportionate and dissuasive …’ Moreover, as the Court held in Von Colson and Kamann, national courts have a duty to take all appropriate measures to ensure fulfilment of the Member States’ obligation to achieve the result envisaged by the Directive. 19
Jeg foreslår derfor Domstolen at besvare det tredje, fjerde og femte spørgsmål, der er forelagt af den nationale ret, på følgende måde: Når det er godtgjort, at der umiddelbart synes at foreligge en sag om forskelsbehandling på grund af race eller etnisk oprindelse, påhviler det den indklagede at bevise, at princippet om ligebehandling ikke er blevet tilsidesat.
I accordingly propose that the Court give the following answer to the third, fourth and fifth questions referred by the national court: once a prima facie case of discrimin ation based on racial or ethnic origin has been established, it is for the respondent to prove that the principle of equal treatment has not been infringed.
Egnede midler
Appropriate remedies
Det tilkommer den forelæggende ret i henhold til de relevante nationale bestemmelser at fastslå, hvilket middel der er egnet i nærværende sag.
It is for the referring court to determine, in accordance with the relevant rules of domestic law, which remedy would be appropriate in the circumstances of the present case.
I det foreliggende tilfælde er en rent symbolsk sanktion imidlertid ikke tilstrækkeligt afskrækkende til at sikre anvendelsen af forbuddet mod forskelsbehandling 20.
However, in the main, purely token sanctions are not sufficiently dissuasive to enforce the prohibition of discrimination.
En domstolskendelse, som forbyder en sådan adfærd, udgør derfor et langt mere egnet middel.
20Therefore, it would seem that a court order prohibiting such behaviour would constitute a more appropriate remedy.
Kort sagt, hvis den nationale ret finder, at der er sket tilsidesættelse af princippet om ligebehandling, har den pligt til at tilvejebringe midler, som er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning.
In sum, if the national court finds that there has been a breach of the principle of equal treatment, it must grant remedies that are effective, proportionate and dissuasive.
19 — Dom af 10.4.1984, sag 14/83, Sml. s. 1891, præmis 26.
19 — Case 14/83 [1984] ECR 1891, paragraph 26.
Jf. endvidere dom af 10.4.1984, sag 79/83, Harz, Sml. s. 1921, præmis 26.
See also Case 79/83 Harz [1984] ECR 1921, paragraph 26.
Af ovenstående grunde foreslår jeg Domstolen at besvare de af Arbeidshof te Brussel forelagte spørgsmål således:
For the reasons given above, I am of the opinion that the questions referred by the Arbeidshof te Brussel should be answered as follows:
»1) En offentlig erklæring fra en arbejdsgiver, som fremsættes i forbindelse med et rekrutteringsforløb, om at der vil blive givet afslag på ansøgninger fra personer af en bestemt etnisk oprindelse, udgør forskelsbehandling i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 2, stk. 2, litra a), i Rådets direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse.
(1) A public statement made by an employer in the context of a recruitment drive, to the effect that applications from persons of a certain ethnic origin will be turned down, constitutes direct discrimination within the meaning of Article 2(2)(a) of Council Directive 2000/43/EC of 29 June 2000 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin.
2) Når det er godtgjort, at der umiddelbart synes at foreligge en sag om forskelsbehandling på grund af race eller etnisk oprindelse, påhviler det den indklagede at bevise, at princippet om ligebehandling ikke er blevet tilsidesat.
(2) Once a prima facie case of discrimination based on racial or ethnic origin has been established, it is for the respondent to prove that the principle of equal treatment has not been infringed.
3) Hvis den nationale ret finder, at der er sket tilsidesættelse af princippet om ligebehandling, har den pligt til at tilvejebringe midler, som er effektive, står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning.«
(3) Where a national court finds that there has been a breach of the principle of equal treatment, it must grant remedies that are effective, proportionate and dissuasive.
I sag C-54/07, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af arbeidshof te Brussel (Belgien) ved afgørelse af 24. januar 2007, indgået til Domstolen den 6. februar 2007, i sagen:
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Arbeidshof te Brussel (Belgium), made by decision of 24 January 2007, received at the Court on 6 February 2007, in the proceedings
DOMSTOLEN (Anden Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, og dommerne L. Bay Larsen, K. Schiemann, J. Makarczyk og J.-C. Bonichot (refererende dommer),
THE COURT (Second Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Chamber, L. Bay Larsen, K. Schiemann, J. Makarczyk and J.-C. Bonichot (Rapporteur), Judges,
FERYN generaladvokat: M. Poiares Maduro justitssekretær: fuldmægtig B. Fülöp, på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 28. november 2007, efter at der er afgivet indlæg af:
Advocate General: M. Poiares Maduro, Registrar: B. Fülöp, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 28 November 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
— den belgiske regering ved L. Van den Broeck og C. Pochet, som befuldmægtigede,
— the Belgian Government, by L. Van den Broeck and C. Pochet, acting as Agents,
— Irland ved D. O’Hagan og P. McGarry, som befuldmægtigede,
— Ireland, by D. O’Hagan and P. McGarry, acting as Agents,
— Det Forenede Kongeriges regering ved T. Harris, som befuldmægtiget, bistået af barrister T. Ward og solicitor J. Eady,
— the United Kingdom Government, by T. Harris, acting as Agent, and by T. Ward, barrister, and J. Eady, solicitor,
— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved M. van Beek og J. Enegren, som befuldmægtigede, og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 12. marts 2008,
— the Commission of the European Communities, by M. van Beek and J. Enegren, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 12 March 2008,
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Rådets direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse (EFT L 180, s. 22).
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Council Directive 2000/43/EC of 29 June 2000 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin (OJ 2000 L 180, p. 22).
Anmodningen er blevet fremsat i en sag mellem Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding (center for ligestilling og bekæmpelse af racisme), der er sagsøger i hovedsagen, og Firma Feryn NV (herefter »Feryn«), der er sagsøgt i hovedsagen, som følge af nogle udtalelser fremsat af en af virksomhedens direktører, hvorved denne offentligt gav udtryk for, at virksomheden ikke ønskede at ansætte udlændinge.
The reference has been made in the course of proceedings between Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding (Centre for equal opportunities and combating racism), applicant in the main proceedings, and Firma Feryn NV (‘Feryn’), defendant in the main proceedings, following the remarks of one of its directors publicly confirming that his company did not wish to recruit ‘immigrants’.
Ifølge artikel 1 i direktiv 2000/43 er direktivets »[formål] at fastlægge en ramme for bekæmpelse af forskelsbehandling på grund af race eller etnisk oprindelse med henblik på at iværksætte princippet om ligebehandling i medlemsstaterne«.
According to Article 1 of Directive 2000/43, ‘the purpose of this Directive is to lay down a framework for combating discrimination on the grounds of racial or ethnic origin, with a view to putting into effect in the Member States the principle of equal treatment’.
Artikel 2, stk. 2, litra a), bestemmer:
Under Article 2(2)(a) of that directive:
»[Der] foreligger […] direkte forskelsbehandling, når en person på grund af race eller etnisk oprindelse behandles ringere end en anden bliver, er blevet eller ville blive behandlet i en tilsvarende situation.«
‘direct discrimination shall be taken to occur where one person is treated less favourably than another is, has been or would be treated in a comparable situation on grounds of racial or ethnic origin.’
Direktivets artikel 3, stk. 1, litra a), bestemmer, at direktivet vedrører »vilkårene for adgang til lønnet beskæftigelse, udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed og erhvervsmæssig beskæftigelse, herunder udvælgelseskriterier og ansættelsesvilkår, uanset sektor eller branche og uanset niveau i erhvervshierarkiet, herunder i henseende til forfremmelse«.
Article 3(1)(a) of the Directive states that it covers ‘conditions for access to employment, to self-employment and to occupation, including selection criteria and recruitment conditions, whatever the branch of activity and at all levels of the professional hierarchy, including promotion’.
I henhold til artikel 3, stk. 2, omfatter samme direktiv derimod ikke »forskelsbehandling på grundlag af nationalitet […]«.
By contrast, according to Article 3(2) thereof, that directive does not cover ‘difference of treatment based on nationality’.
Artikel 6, stk. 1, i direktiv 2000/43 bestemmer:
Under Article 6(1) of Directive 2000/43:
»Medlemsstaterne kan vedtage eller opretholde bestemmelser, som er gunstigere for beskyttelsen af princippet om ligebehandling end bestemmelserne i dette direktiv.«
‘Member States may introduce or maintain provisions which are more favourable to the protection of the principle of equal treatment than those laid down in this Directive.’
Medlemsstaterne sikrer, at enhver, der mener sig krænket, fordi princippet om ligebehandling tilsidesættes i forhold til den pågældende, kan indgive klage til retslige og/eller administrative instanser, herunder hvor de finder det hensigtsmæssigt til forligsinstanser, med henblik på håndhævelse af forpligtelserne i henhold til dette direktiv, selv efter at det forhold, hvori forskelsbehandlingen angiveligt har fundet sted, er ophørt.
Member States shall ensure that judicial and/or administrative procedures, including where they deem it appropriate conciliation procedures, for the enforcement of obligations under this Directive are available to all persons who consider themselves wronged by failure to apply the principle of equal treatment to them, even after the relationship in which the discrimination is alleged to have occurred has ended.
Medlemsstaterne sikrer, at foreninger, organisationer og andre juridiske personer, der efter kriterierne i deres nationale ret har en legitim interesse i at sikre, at dette direktivs bestemmelser overholdes, er berettigede til — enten på vegne af eller til støtte for klageren med dennes godkendelse — at indtræde som part i klagen til retslige og/eller administrative instanser med henblik på håndhævelse af forpligtelserne i dette direktiv.
Member States shall ensure that associations, organisations or other legal entities, which have, in accordance with the criteria laid down by their national law, a legit -imate interest in ensuring that the provisions of this Directive are complied with, may engage, either on behalf or in support of the complainant, with his or her approval, in any judicial and/or administrative procedure provided for the enforcement of obligations under this Directive.
Direktivets artikel 8, stk. 1, bestemmer endvidere:
Article 8(1) of the Directive lays down, in addition, that:
»Medlemsstaterne træffer i overensstemmelse med deres nationale retsorden alle nødvendige foranstaltninger til at sikre, at det, når en person, der mener sig krænket, fordi princippet om ligebehandling tilsidesættes i forhold til den pågældende, for en domstol eller en anden kompetent myndighed fremfører faktiske omstændigheder, som giver anledning til at formode, at der er udøvet direkte eller indirekte forskelsbehandling, påhviler den indklagede at bevise, at princippet om ligebehandling ikke er blevet tilsidesat.«
‘Member States shall take such measures as are necessary, in accordance with their national judicial systems, to ensure that, when persons who consider themselves wronged because the principle of equal treatment has not been applied to them establish, before a court or other competent authority, facts from which it may be presumed that there has been direct or indirect discrimination, it shall be for the respondent to prove that there has been no breach of the principle of equal treatment.’
Det fremgår af artikel 13, stk. 1, i direktiv 2000/43, at medlemsstaterne skal udpege et eller flere organer for fremme af ligebehandling.
Article 13(1) of Directive 2000/43 requires Member States to designate a body or bodies for the promotion of equal treatment.
Direktivets artikel 13, stk. 2, bestemmer:
Under Article 13(2) of that directive:
— bistå ofre for forskelsbehandling med at få behandlet deres klager over forskelsbehandling under hensyntagen til ofrenes, foreningernes, organisationernes og andre juridiske personers rettigheder, jf. artikel 7, stk. 2
— without prejudice to the right of victims and of associations, organisations or other legal entities referred to in Article 7(2), providing independent assistance to victims of discrimination in pursuing their complaints about discrimination,
Endelig fremgår det af direktivets artikel 15, at det overlades til medlemsstaterne at fastsætte sanktioner, og at sanktionerne skal kunne indebære, at der ydes ofret skadeserstatning, og at de skal være »effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning«.
Lastly, Article 15 of the Directive confers on Member States responsibility for determining the rules on sanctions applicable and specifies that those sanctions may comprise the payment of compensation to the victim and that they must be ‘effective, proportionate and dissuasive’.
Artikel 2 i loven af 25. februar 2003 forbyder enhver form for direkte eller indirekte forskelsbehandling vedrørende vilkårene for adgang til lønnet beskæftigelse.
Article 2 of the Law of 25 February 2003 prohibits any direct or indirect discrimin -ation concerning the conditions of access to employed activity.
Lovens artikel 19 har til formål at gennemføre artikel 8 i direktiv 2000/43 om bevisbyrde.
Article 19 of that law is intended to transpose Article 8 of Directive 2000/43 relating to the burden of proof.
Loven af 25. februar 2003 gør det endvidere muligt i forbindelse med forskelsbehandlingen at indlede et civilt søgsmål eller en straffesag.
The Law of 25 February 2003 also authorises criminal or civil proceedings against discrimination.
Retten kan i henhold til lovens artikel 19 påbyde, at forskelsbehandlingen bringes til ophør (stk. 1), og at afgørelsen herom skal offentliggøres (stk. 2), eller pålægge en tvangsbøde i henhold til lovens artikel 20.
The court may, pursuant to Article 19 of that Law, order cessation of the act of discrimination (Article 19(1)) and publication of its decision (Article 19(2)) or, pursuant to Article 20 of the Law, it may impose a fine.
Den belgiske lovgiver har givet Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding mulighed for at anlægge sag, såfremt der foreligger eller kan foreligge forskelsbehandling, uden at det er nødvendigt, at der er indgivet en klage i denne henseende.
The Belgian legislature granted Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding the possibility of being a party to judicial proceedings where discrimination exists or could exist, without a prior complaint being necessary in that regard.
Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding, som er et belgisk organ, der i henhold til artikel 13 i direktiv 2000/43 er udpeget til at fremme ligebehandling, har ved de arbejdsretlige instanser i Belgien nedlagt påstand om, at det fastslås, at Feryn, der har specialiseret sig i salg og montering af vippe- og ledhejseporte, har ført en diskriminerende ansættelsespolitik.
Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding, which is a Belgian body designated, pursuant to Article 13 of Directive 2000/43, to promote equal treatment, applied to the Belgian labour courts for a finding that Feryn, which specialises in the sale and installation of up-and-over and sectional doors, applied a discriminatory recruitment policy.
Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding har henvist til de offentlige erklæringer, som virksomhedens direktør har fremsat, hvoraf i det væsentlige fremgår, at virksomheden ønskede at ansætte en installatør, men at den ikke kunne ansætte udlændinge som følge af kundernes manglende vilje til at give udlændinge adgang til deres bopæl under arbejdets udførelse.
Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding is acting on the basis of the public statements of the director of Feryn to the effect that his undertaking was looking to recruit fitters, but that it could not employ ‘immigrants’ because its customers were reluctant to give them access to their private residences for the period of the works.
Ved kendelse af 26. juni 2006 forkastede voorzitter van de arbeidsrechtbank te Brussel Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijdings påstande, idet retten bl.a. anførte, at der ikke var blevet ført noget bevis for, og at der heller ikke var formodning for, at en person havde søgt stillingen, og at han eller hun på grund af sin etniske afstamning ikke var blevet ansat.
By order of 26 June 2006, the Voorzitter van de arbeidsrechtbank te Brussel (the President of the Labour Court, Brussels) dismissed Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding’s application, stating, in particular, that there was no proof nor was there a presumption that a person had applied for a job and had not been employed as a result of his ethnic origin.
Det er under disse omstændigheder, at arbeidshof te Brussel, for hvilken Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding har iværksat appel, har besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
Against that background, the Arbeidshof te Brussel (Labour Court, Brussels), to which Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding had appealed, decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
»1) Er der tale om en direkte forskelsbehandling i henhold til artikel 2, stk. 2, litra a), i […] direktiv 2000/43 […], hvis en arbejdsgiver, efter at han har fremsat et iøjnefaldende arbejdstilbud, offentligt erklærer:
‘(1) Is there direct discrimination within the meaning of Article 2(2)(a) of Council Directive 2000/43/EC of 29 June 2000 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin where an employer, after putting up a conspicuous job vacancy notice, publicly states:
»Jeg må opfylde mine kunders krav.
‘I must comply with my customers’ requirements.
Hvis de siger til mig, »jeg vil have denne bestemte vare eller jeg vil det og det«, og jeg så svarer, »det gør jeg ikke, jeg lader
If you say “I want that par -ticular product or I want it like this and like that”, and I say “I’m not doing it,
FERYN alligevel disse folk komme«, så siger de, »jeg har ikke nødvendigvis brug for denne dør fra Dem«.
I’ll send those people”, then you say “I don’t need that door”.
Dermed ruinerer jeg min egen forretning.
Then I’m putting myself out of business.
Vi må efterkomme vore kunders krav. Det er ikke mig, der er ansvarlig for dette problem i Belgien.
We must meet the customers’ requirements.
Jeg vil have, at firmaet blomstrer, og at vi ved årets afslutning når vores omsætning, og hvordan jeg klarer det … jeg skal altså nå den, idet jeg retter mig efter kundernes vilje!« [?]
I want the firm to do well and I want us to achieve our turnover at the end of the year, and how do I do that? — I must do it the way the customer wants it done!’[?]
2) Er det for at kunne fastslå, at der er tale om en direkte forskelsbehandling med hensyn til betingelserne for adgangen til beskæftigelse som ansat, tilstrækkeligt at fastslå, at arbejdsgiveren anvender direkte diskriminerende udvælgelseskriterier?
(2) Is it sufficient for a finding of direct discrimination in the conditions for access to paid employment to establish that the employer applies directly discriminatory selection criteria?
3) Kan der ved undersøgelsen af den direkte diskriminerende karakter af en arbejdsgivers ansættelsespolitik med henblik på en bekræftelse af, at der er tale om en direkte forskelsbehandling i henhold til artikel 2, stk. 2, litra a), i […] direktiv 2000/43 […], tages hensyn til, at et selskab, der er tilknyttet arbejdsgiveren, udelukkende ansætter indenlandske montører?
(3) For the purpose of establishing that there is direct discrimination within the meaning of Article 2(2)(a) of Council Directive 2000/43/EC …, may account be taken of the recruitment of exclusively indigenous fitters by an affiliated company of the employer in assessing whether that employer’s recruitment policy is discriminatory?