natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Carruthers (1981) fandt forøgelser i den mængde forskellige kemiske substanser i legemet, som normalt er forbundet med aggression, efter at emnerne i det eksperiment havde kørt i tæt trafik.
Carruthers (1981) found increases in the level of various chemical substances in the body normally associated with aggression after subjects in an experiment had driven in heavy traffic conditions.
Han bemærker, at forøgelser af mængden af noradrenalin forøger blodtrykket og mener, at hvis man kortvarigt, men regelmæssigt er udsat for sådanne forhold (som f.eks. ved at køre til arbejde dagligt i tæt trafik), så bliver man mere modtagelig for hjertesygdom (Carruthers, 1978).
He notes that increases in noradrenalin rates raise blood pressure and suggests that short but regular exposure to such conditions (as would be the case from driving to work through heavy traffic each day) can ultimately render the body more susceptible to heart disease (Carruthers, 1978).
Trafikmedicinsk forskning bekræfter, at bilister i travl trafik udsættes for mere stress.
Research from the field of traffic medicine confirms that drivers operating in busy conditions experience a higher level of stress.
I en oversigt over flere psykologiske undersøgelser bemærker Goodwin (1976), at bilister har hurtigere hjerteslag ved overhaling eller komplicerede manøvrer, og at hjertefrekvensen også påvirkes af den støj, man udsættes for.
In a review of a number of physiological studies, Goodwin (1976) notes that drivers have a higher heartbeat rate when overtaking or carrying out complicated manoeuvres, and that heart rate is also affected by the level of noi3e experienced.
Andre målesystemer såsom elektriserende hudreaktioner (Babkov, 1973) bekræfter, at særligt krævende kørselsforhold medfører målelig stress.
Other measures, such as galvanic skin response (Babkov, 1973) confirm that particularly demanding driving conditions result in measurable stress reactions.
Intet af denne forskning peger imidlertid direkte på den hyppighed, hvormed sådanne faktorer opstår ved specielle typer af rejser.
However, none of this research points directly to the frequency with which such responses occur on particular types of journey.
Hvad angår kollektiv transport, er der vidnesbyrd om den psykologiske virkning af brugen af kollektiv transport.
On the public transport side, less evidence exists on the physiological effects of different aspects of public transport use.
Goodwin (1976) bruger forskellige kilder og anfører ændringen i hjertefrekvens ved forskellige rejseaktiviteter (vist i tabel 5.1).
Drawing from various sources, Goodwin (1976) quotes the changes in heart rate for various travel activities (presented in Table 5.1).
Siddende i bus eller tog Stående afslappet Stående i bus Ventende på bus Bilkørsel Spadserende ligeud Gående op ad trapper
Sitting in bus or train Standing at ease Standing in bus Waiting for bus Driving Walking on level Climbing stairs
En undersøgelse af togrejsende i Stockholm på et tidspunkt med energikrise, så togene var betydeligt overfyldte, påviste betydelige forøgelser i udsondring af pyrotechinamin (sådan udsondring er et fysiologisk mål for stress-grader).
A study of rail travellers in Stockholm conducted at the time of an energy crisis, when there was considerable overcrowding, points to significant increases in catecholamine excretion with high levels of crowding (catecholamine excretion is a physiological measure of stress levels).
Forskeren mener, at dette viser, at "stress under togrejse afhænger mere af sociale og økologiske forhold under rejsen end af dens længde og varighed". (Lundberg, 1975).
The author suggests that this shows "that stress in travelling by train depends more on social and ecological conditions during the trip than on its length and duration". (Lundberg, 1975).
Sådanne fysiologiske iagttagelser af reaktionen på forskellige aspekter ved kollektiv transport passer ret godt med, hvad man ved fra undersøgelser af, hvad forbrugere foretrækker.
Such physiological observations of responses to different attributes of public transport do correlate reasonably well with what is known from user preference studies.
Adskillige undersøgelser viser, at driftssikkerhed og præcision er langt vigtigere end andre driftsattributter såsom komfort og renlighed. (Consumers Association, 1981, Hoinville og Johnson, 1972, CRAM, 1981).
Several studies point to the overriding importance of reliability and punctuality over other service attributes such as comfort and cleanliness.
Det er også vigtigt, i hvor høj grad transportmidlet er tætpakket, selv om det kun er for længere rejser, at muligheden for at komme til at sidde ned bliver af stor betydning (Hoinville og Johnson, 1972). Dette genspejles af den kendsgerning, at i mange byers metroer er mere end halvdelen af kapaciteten afsat til stående passagerer.
Levels of crowding are also important, although it is only for longer journeys that ability to get a seat becomes important (Hoinville and Johnson 1972); this is likely to be reflected in the fact that in many urban metro services over half the design capacity is for standing passengers.
Betydningen af driftssikkerhed synes at være beslægtet med ulempen ved at skulle skifte mellem forbindelser eller rejsemåder; dette ses i en række undersøgelser (Six, 1975, Hoinville og Johnson, 1972). At skulle skifte indebærer, at den
The emphasis on reliability appears to be related to the 'penalties' of interchange between services or modes, which are observed in a number of
79 rejsende i højere grad kan komme ud for driftsforsinkelser på en bestemt del af transportnettet, og dermed opstår der større usikkerhed om ankomsttider. Dette er måske grunden til, at Goodwins data påviser, at det at vente medfører relativt høj hjertefrekvens, selv om det at vente ikke er en særlig anstrengende aktivitet.
Interchange means that the traveller is more likely to be affected by operating delays on a particular part of the transport network, and this increases levels of uncertainty about arrival times.
Det meste af forskningen om pendlingens kvalitet er begrænset til en enkelt rejsemåde, og der er kun få sammenligninger mellem forskellige rejsemåder.
Most research on the quality of the commuting experience is confined to a single transport mode, and few journey by journey inter-modal comparisons exist.
En undersøgelse af by-til-by rejser, hvor man sammenlignede hjertefrekvensen hos bilister, fly-passagerer og togpassagerer på en 150 km rejse, viste, at i forhold til bilister var ændringer i hjertefrekvensen hos togpassagerer som følge af hændelser på rejsen både mindre udpræget og mindre hyppig. Forøgelsen i hjertefrekvensen hos fly-passagerer var tydelig ved start og landing (Taylor og Meeran, 1973).
One study of intercity travel, comparing the heart rates of car drivers, air travellers and rail users on a 150 km journey, found that relative to car, changes in heart rate among rail travellers in response to incidents on the journey were both less pronounced and less frequent; increases in the heart rates of air travellers were very marked on take-off and landing (Taylor and Meeran, 1973).
I det af Goodwin omtalte arbejde, som er vist i tabel 5.1, identificeres også i nogen grad de sammenlignelige virkninger ved forskellige rejsemåder.
The work reported by Goodwin (1976) and shown in Table 5.1 also goes some way to identifying the comparative effects of travel by different modes.
Før sådanne målinger er integreret i en empirisk undersøgelse af forekomsten af stress-fremkaldende oplevelser under rejsen til arbejde, er det imidlertid ikke muligt at måle den direkte effekt på helbredet ved forskellige typer pendling.
However, until such measurements are integrated into an empirical study of the incidence of stress-producing experiences on journeys to work, it will not be possible to measure the effects of different types of commuting on health directly.
Selv om det er tydeligt, at visse forhold under pendling kan medføre stress reaktioner, giver nuværende viden os ikke en klar skeInetærskel.
Although it is apparent that certain conditions of commuting can lead to stress reactions, existing knowledge does not allow any clear thresholds for this to be specified.
Rejsens varighed, især med offentlig transport, synes ikke i sig selv at være et problem. Nogle mennesker finder, at sådanne rejser er en afslappende pause mellem hjemmets og arbejdsstedets aktiviteter, og de udnytter tiden ved at læse (Young og Willmot, 1973).
Duration of travel, particularly by public transport, does not in itself appear to be a problem; some people report that they find such journeys provide a relaxing interlude between the activities of home and workplace, and make profitable use of time in reading (Young and Willmott, 1973).
Dette er dog sandsnyligvis kun sandt for rejser, hvor der ikke skal skiftes, eller hvor det er ukompliceret at skifte, og generelt set er det sådan, at jo længere rejsen varer, des større er sandsynligheden for, at der skal skiftes (Six, 1975, Hoinville og Johnson, 1972).
However, this is only likely to be true for single stage journeys, or those with easy interchanges, and in general, the longer the journey duration, the greater the likelihood of interchange (Six, 1975, Hoinville and Johnson, 1972).
Det er værd at bemærke, at i en nylig foretaget undersøgelse af indstillingen til pendling i United Kingdom var der proportionelt mange flere pendlere med arbejdssted midt i London, som fandt, at deres rejse til en vis grad var "trættende", sammenlignet med pendlere til destinationer i andre, mindre byer, hvor rejsens karakter var mindre kompliceret (Martin Voorhees).
It is significant that in a recent study of attitudes to commuting in the United Kingdom, a far higher proportion of commuters with workplaces in the central London area reported that their journey was to some extent "tiresome" than did those travelling to destinations in other, smaller towns, where the character of the journeys were less complex (Martin Voorhees).
Kun få undersøgelser har forbundet pendling og sundhedstilstand i almindelighed, selvom der er visse betegnende resultater, som tyder på, at mere systematisk forskning kan opvise nyttige resultater. En biomedicinsk undersøgelse af en
Few studies have made a direct link between commuting and general levels of health, although there are a number of indicative findings that suggest more
Da der ikke var nogen forbindelse mellem det at være forjaget og udsondringen af pyrotechinamin (Reynolds og andre, 1981), kan dette simpelthen afspejle nedsat disponibel tid snarere end stress som følge af rejsen.
A biomedical study of a population in Oxfordshire (Palmer et al, 1980) found that people who reported that they were 'rushed on their way to work' spent slightly less time sleeping, although since there was no relationship between being rushed and catecholamine excretion (Reynolds et al, 1981), this may simply reflect reduced disposable time rather than stress resulting from the journey.
En fortsat undersøgelse i Rom (professor Delle Donne ved Roms universitets sociologiske institut) rapporterer, at der er en forbindelse mellem psykofysiske forstyrrelser og varigheden af pendlingstiden samt manglende komfort på rejsen. Dette synes at medføre mentale problemer fremfor problemer med det fysiske helbred, skønt undersøgelsens endelige resultater endnu ikke er til rådighed.
An ongoing study in Rome (Professor Delle Donne, Institute of Sociology, University of Rome), reports a link between psycho-physical disorders and duration of commuting and lack of comfort on the journey; this appears to produce mental problems rather than those of physical health, although the final results of the study are not yet available.
Den eneste forskning, der påviser direkte følger for helbredet på halvlangt sigt, er måske temmelig specialiseret.
The only research to demonstrate direct medium-term health consequences is perhaps rather specialised.
En undersøgelse af for tidlig nedkomst blandt franske kvinder viste, at forekomsten af for tidlig nedkomst syntes at stige, hvor mødrene havde haft en daglig arbejdsrejse på mere end 90 minutter (Papiernik, 1981). Dette syntes at være en følge af den ekstra fysiske anstrengelse ved at skifte undervejs og af vedvarende at være udsat for metroens vibrationer snarere end på grund af psykologisk stress.
A study of premature births among French women found that their incidence appeared to increase where the mothers had been making a daily work journey of over 90 minutes (Papiernik, 1981); this appeared to result from the extra physical effort involved in making interchanges, and prolonged exposure to vibration on the Metro, rather than from the psychological stress.
Det er ikke klart, om sådanne resultater har relevans for andre grupper af rejsende.
It is not clear whether such findings would have any relevance to other groups of traveller.
Indvirkningen på arbejdspladsen
5.3 Effects at the workplace
Hvis lange eller vanskelige rejser giver mærkbare reaktioner i arbejderens helbred og velbefindende, kan man forvente, at de viser sig i adfærden på arbejdspladsen.
If long or difficult journeys do produce identifiable responses in the worker's health and wellbeing, it may be expected that they will be shown in behaviour at the workplace.
På kort sigt kan stress foranlediget af rejsen til arbejde medføre nedsat produktivitet, proportionelt flere arbejdsulykker og en højere grad af fravær eller sen ankomst.
In the short term, stress induced by the journey to work may result in reduced productivity, higher rates of industrial accidents, higher levels of absenteeism or late arrival.
Alvorlig træthed er mindre sandsynlig på rejsen til arbejde (fremfor returrejsen hjem), og der er ikke vidnesbyrd om indvirkningen på arbejdspræstationen.
Serious fatigue is less likely to occur on the journey to work (rather than the return journey home) and there is no evidence on its effects on performance at work.
Stress og træthed som følge af pendling kan imidlertid i det lange løb påvirke den disponible arbejdskraft, da for skellige grupper af arbejdere kan vægre sig ved at arbejde steder, hvortil rejsen er vanskelig.
However, stress and fatigue resulting from commuting may in the longer term affect the supply of labour, since various categories of worker may be reluctant to work in locations to which difficult journeys would be involved.
Dette er spørgsmål, som transportforskere kun i ringe grad har undersøgt, og de oplysninger, der findes, stammer fra arbejder af folk med beskæftigelsesområdet som speciale med erfaring i industrielle forhold, personalepolitik samt erhvervspsykologi.
These are issues to which transport researchers have paid little attention, and such information as presented here is drawn from the work of those specialising in the employment field, with backgrounds in industrial relations, personnel management, industrial and occupational psychology.
Men en kritik, som erhvervspsykologer sommetider retter mod deres eget fag, går ud på, at forskningen i for høj grad koncentrerer sig om indflydelsen på adfærd som følge af variabler på selve arbejdspladsen og ikke om
However, a criticism which industrial psychologists sometimes make of their own profession is the excessive concentration of research on the influence on behaviour resulting from within-workplace variables at the expense of external
80 eksterne variabler (f.eks. Murre1, 1978).
78 variables (eg Murrel, 1978).
Som følge heraf er der, så vidt forespørgsler til forskere på dette felt i forskellige egne af EF kunne fastslå, fra denne kilde kun lidt forskning til rådighed, som specifikt beskæftiger sig med følgerne af arbejdsrejsen.
Consequently little research specifically concerned with the influence of travel to work factors is readily available from that source either, as far as enquiries to researchers working in this field in different parts of the Community could ascertain.
Vanskelighederne ved at undersøge dette emne forstærkes af den kendsgerning, at det er lange rejser, som højst sandsynligt giver uheldige følgevirkninger, og det siger næsten sig selv, at sådanne rejser er i mindretal ved det enkelte arbejdssted.
The difficulty of studying this topic is compounded by the fact that it is long journeys that are the most likely to produce adverse effects, and, almost by definition, such journeys are in a minority at any single workplace.
Da de fleste undersøgelser af arbejdspræstationer finder sted på arbejdspladsen, bortset fra fjerntliggende eller utilgængelige steder, vil arbejdsrejsens længde eller varighed kun i et fåtal af tilfælde have betydelig indflydelse på præstationen, og nogle forskere kan overse dette og koncentrere sig om andre variabler, som er mere udbredt blandt den befolkningsgruppe, der undersøges.
Since most studies of industrial performance are workplace based, except on remote or inaccessible sites, length or duration of journey to work would therefore only be a significant influence on performance in a minority of cases, and may be overlooked by researchers in preference to other variables which are more widely distributed across the population studied.
Stress-forskning som helhed giver et paradigma for at forstå, hvordan de negative følgevirkninger af lange eller vanskelige arbejdsrejser kan påvirke adfærden på arbejdspladsen.
The overall field of stress research provides a paradigm for understanding how the negative effects of long or difficult work journeys might affect behaviour at the workplace.
Grundlaget for sådan forskning er, at pres af forskellig art medfører stress (Lawrence og andre, 1982).
The basic theme of such research is that pressures of different sorts result in stress (Lawrence et al, 1982).
"Stress" synes at være en fællesbetegnelse, som dækker lidelser eller utilpashed i almindelighed, som kan påvises ved en række bestemte former for negativ adfærd såsom hyppigt fravær, sygdom osv., eller som kan medføre selv-meldte problemer (at være under pres osv.). Selv hvor litteratur om stress omtaler pendling som en mulig kilde til problemerne (f.eks.
"Stress" appears to be something of an umbrella term referring to a general state of suffering or malaise which can be demonstrated by a range of specific forms of negative behaviour, such as absenteeism, illness, etc, or which may result in selfreported problems (being under pressure etc).
Ser man på de elementer, som almindeligvis bruges til at påvise stress, er undersøgelsen af forsømmelser det eneste forskningsfelt, hvor der findes en tydelig forbindelse mellem pendling og adfærd på arbejdspladsen.
Turning to the components that are commonly used to indicate stress, the only area of research where significant relationships between commuting and workplace behaviour are found is in the analysis of absenteeism.
Den mest relevante undersøgelse (Taylor og Pocock, 1972) undersøgte sygefraværet hos et udvalg på 2.000 kontorarbejdere midt i London, og man satte graden af foresømmelser i forhold til arbejdsrejsens vilkår. Dette var en særdeles nyttig undersøgelse, da udvalget omfatter mange forskellige arbejdsrejsetider og proprotionelt mange rejser per kollektiv transport.
The most relevant study (Taylor and Pocock, 1972) examined the sickness absence records of a sample of 2000 office workers in central London, relating absenteeism rates to conditions of the work journey; this was a particularly useful study since the sample covers a wide range of travel to work times and a high proportion of journeys by public transport.
Undersøgelsen var kontrolleret for erhvervsniveau og personlige karakteristika, og forskerne fandt en faktisk korrelation mellem rejsens varighed og antallet af sygdage.
The study controlled for occupational level and personal characteristics and the researchers found a positive correlation between duration of journey and number of days of sickness absence.
For dette udvalg var den gennemsnitlige enkeltrejsetid ca. en time.
For this sample the median one-way journey time was approximately one hour; statistically higher levels of sickness absence were found amongst respondents with journey lengths of over 90 minutes.
Folk, der betegnede deres rejse som ukomfortabel som følge af overfyldt transportmiddel, havde kun en anelse flere forsømmelser.
People reporting that their journey was uncomfortable due to overcrowding had only marginally higher absence rates.
Undersøgelsen faldt tilfældigvis sammen med en større influenza epidemi, og det var interessant at se, at der ikke var nogen forbindelse mellem sygdomshyppigheden og den anvendte type transport; dette tyder på, at smitte ikke skyldes overfyldte transportmidler.
The study happened to coincide with a major outbreak of influenza; interestingly there was no association between sickness rates here and the type of transport used, suggesting that infection is not a result of crowded travel conditions.
Undersøgelsen viste det underordnede, men interessante resultat, at folk, der bruger egen bil til enten en del af eller alle deres rejser, opviste flere ikke-attesterede (korte) sygdomsfravær, men færre attesterede (længere) sygdomsfravær; forfatterne har en teori, om dette måske kan skyldes, at korte sygdomsfravær brugtes til at skjule, at bilen var ude af drift.
A minor but curious finding in the research was that people using cars for either part or all of their journeys reported more uncertificated (short-term) sickness but less certificated (longer term) sickness; the authors speculate that this may have been because short-term sickness was used to conceal a car breakdown.
En mindre tysk undersøgelse af langdistancependlere i Saarland (med returrejser på mellem 2 og 5 timer) supplerer disse resultater (Neulogh og Beig, 1973). Sammenlignet med andre arbejdere på samme arbejdsplads viste det sig, at langdistancependlere
A small-scale German study of long distance commuters in Saarland (whose return journey took between 2 and 5 hours) complements this finding (Neulogh & Beig 1973). Compared with other workers on the same site, long distance commuters - were late for work more often, - were off sick more often, due to strains on health during the journey (mostly in works buses with bad air-conditioning), - suffered accidents at work more often, - did overtime less often, and - took part in company or union functions less often.
Mange af de adspurgte klagede over stadig træthed som følge af, at de skulle meget tidligt op (kl. 34 om morgenen) og skulle foretage lange rejser, men ingen af de adspurgte forbandt imidlertid selv hyppige arbejdsulykker med belastningen ved at pendle.
Many of those surveyed complained of continual fatigue due to extremely early rising (3-4 am) and long journeys; none of those surveyed, however, themselves connected frequent accidents at work with the strain of commuting.
Euler (1982) synes at have fundet en klar sammenhæng mellem langdistancependling og både hyppigheden af og årsagen til sygdom.
Euler (1982) appears to have found clear correlation between long distance commuting and both the incidence and causes of sickness.
Anden forskning, som ser på forholdet mellem sygdomsfravær og rejselængden, synes at drage en mindre afgørende slutning.
Other research which examines the relationship between sickness absence and journey duration appears to be less conclusive.
To undersøgelser af fravær blandt
Two studies of absence among coal miners (Vernon et al 1931, Buzzard and Liddell, 1963) which show some association between sickness absence and journey to work, but note that in various other studies there is no clear evidence of such a relationship. A
82 kulminearbejdere (Vernon og andre, 1931, Buzzard og Liddell, 1963) viser en vis forbindelse mellem sygdomsfravær og rejse til arbejde, men bemærker, at i forskellige andre undersøgelser er der ingen klare tegn på et sådant forhold.
80 some association between sickness absence and journey to work, but note that in various other studies there is no clear evidence of such a relationship.