natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Under den mundtlige forhandling gjorde intervenientens advokat gældende, at han fandt, at den måde, hvorpå sagsøgeren ved at fremlægge så sene beviser misbrugte Rettens tid, grænsede til foragt for retten.
During the hearing, counsel for the intervener referred to the use of this Court’s time by the applicant in submitting late evidence of this type as bordering on contempt of court.
Uden at det findes nødvendigt at træffe afgørelse om en så alvorlig beskyldning, bemærkes, at et sådant bevis under alle omstændigheder ikke er afgørende, og at det også på dette punkt må konkluderes, at sagsøgeren ikke har godtgjort den umiddelbare berettigelse af sin begæring.
Without needing to rule on this serious allegation, the President finds that such evidence is in any event inconclusive, and that, also in this respect, it can be concluded that the applicant has failed to demonstrate the existence of a prima facie case.
Sagsøgeren har til støtte for sit første anbringende om, at Ryanairs aktiepost i Aer Lingus giver anledning til alvorlige konkurrenceproblemer, gjort gældende, at Kommissionens afslag på at træffe foranstaltninger i henhold til artikel 8, stk. 4, med henblik på, at Ryanair afhænder sin aktieminoritet, er i strid med Kommissionens tidligere beslutninger, navnlig dens beslutninger i sagerne Tetra Laval mod Sidel og Schneider mod Legrand.
Under the applicant’s first claim, namely that Ryanair’s shareholding in Aer Lingus gives rise to serious competition concerns, the applicant argued that the refusal of the Commission to adopt measures under Article 8(4) to request disposal of Ryanair’s minority shareholding is contrary to previous Commission decisions, and referred in particular to the Commission’s decisions in Tetra Laval/Sidel and Schneider/Legrand.
I den forbindelse skal det for fuldstændighedens skyld bemærkes, at heller ikke dette anbringende kan ændre de førnævnte konklusioner.
In this respect, for the sake of completeness, it should be pointed out that this evidence also cannot reverse the conclusions reached above.
Navnlig er den omstændighed, at Kommissionen i sagerne Tetra Laval mod Sidel og
In particular, the fact that in Tetra Laval/Sidel and Schneider/Legrand the Commission found that the
Schneider mod Legrand antog, at indehavelsen af en aktieminoritet i målselskabet i den anmeldte fusion, som var blevet forbudt efter forordningen, ville forhindre genoprettelsen af en effektiv konkurrence, hvorfor den udstedte pålæg om afhændelse af alle de erhvervede aktier, irrelevant for den foreliggende sag.
2008 — CASE T-411/07 R retention of a minority shareholding in the target in the notified transaction which had been prohibited under the Regulation would impede the restoration of effective competition, and therefore ordered the disposal of all the shares acquired, is irrelevant for the purposes of the present proceedings.
Det er nemlig i overensstemmelse med de ovennævnte konklusioner, at Kommissionens beføjelser i de nævnte sager blev udløst ved »gennemførelsen« af transaktionen, dvs. ændringen af kontrollen.
Indeed, it is consistent with the above conclusions that the Commission’s powers in those cases had been triggered by the ‘implementation’ of the transaction, in other words, by a change of control.
Når Kommissionens beføjelser først var blevet udløst, var den berettiget til, som det specifikt er bestemt i artikel 8, stk. 4, at »kræve af de deltagende virksomheder, at de skal ophæve fusionen, i særdeleshed ved at opløse fusionen eller afhænde alle de erhvervede andele eller aktier, således at den situation, der bestod forud for fusionens gennemførelse, genoprettes«.
Once the powers of the Commission had been triggered, the Commission was entitled, as specifically provided for under Article 8(4), to ‘require the undertakings concerned to dissolve the concentration, in particular through the dissolution of the merger or the disposal of all the shares or assets acquired, so as to restore the situation prevailing prior to the implementation of the concentration’.
I det omfang sagsøgerens anbringende er baseret på artikel 7 — hvorefter Ryanair kun må erhverve værdipapirer eller gennemføre et offentligt overtagelsestilbud med hensyn til den anmeldte fusion, i det omfang selskabet ikke udøver de stemmerettigheder, som er knyttet til de erhvervede værdipapirer, medmindre Kommissionen meddeler dispensation hertil, da den foreslåede erhvervelse endnu ikke er erklæret at være forenelig med fællesmarkedet — er det tilstrækkeligt at bemærke, at der hvad angår sagsøgerens argumentation vedrørende artikel 7 må anlægges den samme fortolkning, med de nødvendige ændringer, af begrebet »gennemførelse«, som er nævnt ovenfor.
As far as the applicant’s submission based on Article 7 is concerned, namely that, since the proposed acquisition has not yet been declared compatible with the common market, Ryanair may acquire securities or implement a public bid in the context of the notified transaction only in so far as it does not exercise the voting rights attaching to the securities acquired, except under derogation from the Commission, suffice it to state that the same interpretation of the term ‘implementation’ set out above must apply mutatis mutandis to the applicant’s arguments relating to Article 7.
Heller ikke hvad angår dette retlige anbringende har Aer Lingus således godtgjort, at dennes begæring umiddelbart forekommer berettiget.
Accordingly, in relation to this legal ground also, Aer Lingus has failed to demonstrate the existence of a prima facie case.
Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at den fortolkning, som Kommissionen har anlagt af artikel 8, stk. 4 og 5, sammenholdt med forbuddet i artikel 21, stk. 3, for medlemsstaterne mod at anvende deres nationale konkurrencelovgivning på fusioner af fællesskabsdimension, giver anledning til lakuner, som er uforenelige med forordningens formål.
Finally, the applicant argues that the interpretation of Article 8(4) and (5) adopted by the Commission, in conjunction with the Article 21(3) prohibition of Member States applying their national legislation on competition to any concentration having a Community dimension, gives rise to a lacuna which is incompatible with the aim of the Regulation.
Hertil skal først bemærkes, at der meget vel kan opstå samme faktiske situation — hvor en virksomhed erhverver en aktieminoritet i en konkurrerende virksomhed, som ikke medfører kontrol, og hvor en sådan konkurrerende virksomhed er af den opfattelse, at aktieminoriteten er skadelig for konkurrencen — i sager, hvor aktieminoriteten ikke erhverves som led i en fusion.
In this respect it should first be noted that the same factual scenario, whereby an undertaking enjoys a minority shareholding in a competitor, not giving rise to control, and that such competitor might consider that the minority shareholding in question is harmful to competition, could very well occur in cases where
Kommissionen ikke har nogen mulighed for at undersøge den pågældende aktieminoritet i henhold til forordningens artikel 8, stk. 4 og 5, vil klart ikke blive anset for en lakune i Kommissionens beføjelse til at sikre fri konkurrence.
In this scenario, the Regulation would clearly not apply, and the impossibility for the Commission to scrutinise the minority shareholding in question under Article 8(4) and (5) of the Regulation would clearly not be deemed to constitute a lacuna in the ability of the Community to secure undistorted competition.
Hvad angår anvendelsen af artikel 21, bemærkes for det første, at artikel 21, stk. 3, skal læses i sammenhæng med stk. 1.
As far as the operation of Article 21 is concerned, it should be pointed out, first, that Article 21(3) must be read in conjunction with Article 21(1).
Artikel 21, stk. 1, bestemmer, at forordningen kun finder anvendelse på fusioner med en fællesskabsdimension efter artikel 3.
Article 21(1) provides that the Regulation alone is to apply to concentrations having a Community dimension as defined in Article 3 of the Regulation.
Efter omstændighederne i den foreliggende sag, hvor der blev anmeldt en fusion, og denne af Kommissionen blev erklæret uforenelig med fællesmarkedet, hvorefter det offentlige overtagelsestilbud blev opgivet, foreligger der ikke nogen fusion med en fællesskabsdimension i artikel 3’s forstand.
In this light, in circumstances such as those in the present case, where a concentration has been notified, declared incompatible with the common market by the Commission and on this basis the public bid was abandoned, no concentration with a Community dimension as defined in Article 3 is in existence.
Under disse omstændigheder kan parterne heller ikke påtænke at iværksætte en fusion med en fællesskabsdimension, da denne ville være i strid med en af Kommissionen truffet beslutning.
Nor can a concentration with a Community dimension be contemplated by the parties in these circumstances, since any such concentration would be in violation of an existing Commission decision.
Af disse grunde kan artikel 21, stk. 3, ikke umiddelbart antages at finde anvendelse, således som Kommissionen har gjort gældende i sine skriftlige indlæg, da der ikke findes eller påtænkes nogen fusion, som kun forordningen finder anvendelse på.
On this basis, as the Commission sets out in its written observations, Article 21(3) cannot be said, prima facie, to apply since there is no concentration in existence, or contemplated, to which the Regulation alone must apply.
Den resterende aktieminoritet er ud fra en umiddelbar betragtning ikke længere knyttet til opnåelsen af kontrol, ophører med at udgøre en del af en »fusion« og falder dermed uden for forordningens anvendelsesområde.
The remaining minority shareholding is, prima facie, no longer linked to an acquisition of control, ceases to be part of a ‘concentration’ and lies outside the scope of the Regulation.
Ifølge artikel 21, som i henhold til forordningens betragtning 8 har til formal at sikre, at fusioner, der medfører væsentlige strukturændringer, kun efterprøves af Kommissionen i medfør af princippet om, at der kun er en kontrolinstans, er de nationale konkurrencemyndigheder og nationale domstole derfor i princippet ikke afskåret fra at anvende den nationale konkurrencelovgivning.
Accordingly, Article 21, which under recital 8 to the Regulation is aimed at ensuring that concentrations generating significant structural changes are reviewed exclusively by the Commission in application of the ‘one-stop shop principle’, does not in principle, under these circumstances, prevent the application by national competition authorities and national courts of national legislation on competition.
Den omstændighed, at Kommissionens beslutning, hvorefter fusionen er uforenelig med fællesmarkedet, anfægtes ved Retten i Første Instans, gør i den forbindelse ingen materiel forskel, da det fremgår af artikel 242 EF, at sagsanlæg ved Domstolen ikke har opsættende virkning.
In this respect, the fact that the Commission’s decision finding the concentration incompatible with the common market is being challenged before the Court of First Instance makes no material difference, since, on the basis of Article 242 EC, actions before the Court of Justice do not have suspensory effect.
Hertil kommer, at hvis de pågældende nationale konkurrencemyndigheder har ladet sig afholde fra at træffe endelige foranstaltninger på
In addition, if the relevant national competition authorities were deterred from taking definitive measures by
Hvad endvidere angår spørgsmålet om eventuelle lakuner i bestemmelserne, bemærkes, at det ud fra en umiddelbar betragtning ikke er muligt at fastsætte bestemmelser i forordningen for aktieminoriteter af den type, der er omhandlet her i sagen, hvorimod det kan tænkes, at Kommissionen kan anvende EF-traktatens konkurrencebestemmelser, navnlig artikel 81 EF og artikel 82 EF, på den handlemåde, som følges af de implicerede virksomheder efter erhvervelse af aktieminoriteten.
Furthermore, as far as the existence of a regulatory lacuna is concerned, it should be pointed out that, whilst a minority shareholding of the type in question cannot, prima facie, be regulated under the Regulation, it might be envisaged that the EC Treaty provisions on competition, and in particular Article 81 EC and Article 82 EC, can be applied by the Commission to the conduct of the undertakings involved following the acquisition of the minority shareholding.
I den forbindelse bemærkes, at Kommissionen ifølge artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 EF og 82 EF, når den konstaterer, at artikel 81 EF eller 82 EF er overtrådt, kan pålægge de pågældende virksomheder »enhver forpligtelse af adfærdsregulerende eller strukturel karakter, der står i passende forhold til overtrædelsen, og som er nødvendige for effektivt at bringe overtrædelsen til ophør«.
In this regard it should be recalled that under Article 7(1) of Council Regulation (EC) No 1/2003 of 16 December 2002, where it finds that an infringement of Article 81 EC or of Article 82 EC has taken place, the Commission has the power to impose ‘any behavioural or structural remedies which are proportionate to the infringement committed and necessary to bring the infringement effectively to an end’.
Mens det umiddelbart synes vanskeligt at anvende artikel 81 EF i sager som den foreliggende, hvor den pågældende overtrædelse skyldes erhvervelse af aktier på markedet, hvorfor det kan være vanskeligt at bevise betingelsen om, at der skal foreligge en samordning, kan sagsøgeren anmode Kommissionen om at iværksætte en procedure i henhold til artikel 82 EF, hvis selskabet mener, at Ryanair indtager en dominerende stilling på et eller flere markeder og misbruger denne ved at gribe forstyrrende ind i en direkte konkurrerende virksomheds forretningspolitik og/eller ved at udnytte sin aktieminoritet i en virksomhed, som denne er i direkte konkurrence med, for at svække virksomhedens stilling.
Whilst Article 81 EC might, prima facie, be difficult to apply in cases, such as the present, in which the infringement in question arises from the acquisition of shares on the market and, therefore, the necessary meeting of minds might be difficult to establish, the applicant may ask the Commission to initiate a procedure under Article 82 EC if it believes that Ryanair enjoys a dominant position on one or more markets and is abusing that dominant position by interfering with a direct competitor’s business strategy and/or by exploiting its minority shareholding in a direct competitor to weaken its position.
Det skal også påpeges, at denne fremgangsmåde kan følges i sager som den foreliggende, hvor alle parter er enige om, at der ikke er sket nogen ændring af kontrolforholdene, som dette forudsættes efter forordningen.
It is also appropriate to point out that this scenario applies in cases, such as the present, in which all parties agree that no change of control has occurred for the purposes of the Regulation.
Såfremt Ryanair imidlertid på et senere tidspunkt antages at have kontrol eller at have erhvervet kontrol over Aer Lingus i kraft af sin aktieminoritet, vil artikel 8, stk. 4 og 5, kunne anvendes.
However, should Ryanair, at a later stage, be found to enjoy or to have acquired control over Aer Lingus by virtue of its minority shareholding, then Article 8(4) and (5) might apply.
Sagsøgeren har derfor i det hele ikke godtgjort, at begæringen umiddelbart forekommer berettiget.
It follows that the applicant has failed to demonstrate the existence of a prima facie case.
Sagsøgeren har gjort gældende, at betingelsen om uopsættelighed er opfyldt i denne sag, navnlig da der er risiko for, at Ryanair vil kunne gennemføre sine ønsker over for Aer Lingus på et hvilket som helst tidspunkt.
The applicant takes the view that the condition relating to urgency is satisfied in this case, in particular in so far as there is a risk that Ryanair could impose its wishes on Aer Lingus at any time.
I den forbindelse anfører sagsøgeren for det første, at Ryanair allerede i kraft af aktiefordelingen i Aer Lingus har mulighed for at blokere ekstraordinære beslutninger, som kræver 75%’s flertal.
The applicant submits, first, that under the current shareholding structure of Aer Lingus Ryanair already enjoys the power to block special resolutions requiring a 75% majority.
Ryanair har allerede udnyttet sin aktieminoritet i Aer Lingus til at blokere et forslag til en ekstraordinær beslutning, som ville have givet Aer Lingus mulighed for at udstede supplerende aktier op til 5% af dens tegnede aktiekapital uden at være forpligtet til først at tilbyde de nuværende aktionærer aktierne.
The applicant, furthermore, submits that Ryanair has already used its minority shareholding in Aer Lingus to block a proposal for a special resolution under which Aer Lingus would have been authorised to issue additional shares equivalent to up to 5% of its issued share capital without having first to offer those shares to existing shareholders.
For det andet har Ryanair i praksis større stemmevægt ved afstemning om ordinære beslutninger end den stemmevægt, der af forskellige grunde er knyttet til dens aktiepost.
Secondly, Ryanair’s weight when voting on ordinary resolutions is in practice more significant than the weight conferred on it by its shareholding for a number of reasons.
Hvis det eksempelvis antages, at der kun er ca. 80% af aktionærerne i Aer Lingus, som afgiver stemmer under en generalforsamling, hvilket ifølge sagsøgeren
In particular, on the assumption that only some 80% of Aer Lingus shares are going to be voted at a general meeting, which according to the applicant is the
Denne stemmevægt forøges yderligere af, at Ryanair er den største aktionær i Aer Lingus og har meget betydelig ekspertise i luftfart, hvorfor selskabet efter sagsøgerens opfattelse potentielt kan have en meget betydelig indflydelse på andre aktionærer.
Such weight is further increased by the fact that Ryanair is the largest shareholder in Aer Lingus and one with very significant aviation expertise and may, according to the applicant, have a potentially very significant influence on other shareholders.
For det tredje er der ifølge sagsøgeren mulighed for, at den irske regering, som er Aer Lingus’ næststørste aktionær, vil afholde sig fra at deltage i aktionærbeslutninger, som berører selskabets strategiske ledelse.
Thirdly, the applicant claims that there is a possibility that the Irish Government, Aer Lingus’ second largest shareholder, may abstain from shareholder resolutions affecting the strategic direction of the company.
Herudover kan der være omstændigheder, hvor den irske regering kan være nødt til at undlade at stemme, f.eks. når den som part er berørt af en transaktion.
In addition, there may be circumstances in which the Irish Government may be required to abstain from voting, for example where it is a related party to a transaction.
Ifølge sagsøgeren kan dette være tilfældet, hvor Aer Lingus påtænker at indgå aftaler med den statsejede Dublin Airport Authority, f.eks. med henblik på at ombygge Aer Lingus’ hovedkontor.
According to the applicant, this might be the case where Aer Lingus intends to enter into agreements with the Stateowned Dublin Airport Authority, for example, to redevelop the Aer Lingus head office site.
I sådanne tilfælde vil Ryanairs aktiepost reelt kunne repræsentere mere end 50% af de stemmer, der må formodes at ville blive afgivet.
In such circumstances, Ryanair’s shareholding might in fact represent more than 50% of the votes likely to be cast.
Herudover fremdrager Aer Lingus en række eksempler på omstændigheder, hvor Ryanair vil kunne gribe ind i Aer Lingus’ forretningsførelse ved at udnytte de ovenfor nævnte forhold.
In addition, Aer Lingus puts forward a number of examples of circumstances in which Ryanair may interfere with Aer Lingus’ business by taking advantage of the scenarios set out above.
Navnlig vil Ryanair kunne udnytte sin aktiepost i Aer Lingus til at fremme sin kampagne mod Dublin Airports Terminal 2, som ifølge sagsøgeren har afgørende betydning for Aer Lingus’ ekspansionsplaner.
In particular, Ryanair may employ its shareholding in Aer Lingus to further its campaign against Dublin Airport’s Terminal 2, which according to the applicant is crucial to Aer Lingus’ expansion plans.
Endvidere vil Ryanair på grund af sin præference for Boeing-fly kunne hindre Aer Lingus’ planer om køb af Airbus-fly.
Equally, Ryanair, based on its preference for Boeing aircraft, may interfere with Aer Lingus’ plans to purchase Airbus aircraft.
I sine skriftlige indlæg har Aer Lingus omtalt Ryanairs ønske om at hindre beslutningen truffet af Aer Lingus’ bestyrelse om at opgive en række ruter og åbne nogle nye. Under den mundtlige forhandling bekræftedes imidlertid, at disse forsøg ikke var lykkedes.
In its written pleadings, Aer Lingus reported Ryanair’s intention to interfere with the decision of the Board of Aer Lingus to abandon a number of routes and to open new ones.
Efter sagsøgerens opfattelse vil den skade, som det kan medføre, at Ryanair udøver sine stemmerettigheder som indehaver af aktieminoriteten, såfremt dette resulterer i, at bestyrelsen lider nederlag på et forretningspolitisk område, være både alvorligt og uopretteligt, og den splittelse, som dette vil medføre for Aer Lingus’ forretning, vil ikke kunne afhjælpes af Rettens afgørelse i hovedsagen eller i øvrigt.
According to the applicant the damage which would arise from Ryanair’s exercise of its voting rights as a minority shareholder, should this result in the Board being defeated on an issue of commercial policy, would be both serious and irreparable, and the resulting disruption to Aer Lingus’ business could not be remedied by the Court’s judgment in the main application, or at all.
Under den mundtlige forhandling forsøgte sagsøgeren at fremlægge nyt bevismateriale bl.a. vedrørende en kontrakt med Airbus om levering af et Airbus-jumbofly, som det ifølge sagsøgeren er nødvendigt, at aktionærerne godkender kort tid efter den mundtlige forhandling, og som udgør et meget vigtigt led i Aer Lingus’ forretningsstrategi for udnyttelse af mulighederne som følge af Open Skies-ordningen.
At the oral hearing the applicant sought to introduce as new evidence information relating to, inter alia, a contract with Airbus for the delivery of Airbus widebody aircraft which, according to the applicant, would need to be approved by the shareholders shortly after the hearing, and which constitutes a pivotal aspect of Aer Lingus’ business strategy to exploit the opportunities arising from the Open Skies regime.
Hvis ikke bestyrelsens initiativer hvad angår disse muligheder godkendes af aktionærerne i Aer Lingus inden kort tid, vil selskabet lide alvorlig og uoprettelig skade, da Aer Lingus ikke længere vil have mulighed for at udnytte disse muligheder, efter at der er afsagt dom i hovedsagen.
Should the Board’s initiatives relating to such opportunities not be approved by the shareholders of Aer Lingus in the short term, Aer Lingus would suffer serious and irreparable harm since such opportunities would not be available to Aer Lingus following a judgment in the main proceedings.
Endelig gør sagsøgeren gældende, at Retten i den foreliggende sag bør anvende »forsigtighedsprincippet«, da den efter sagsøgerens opfattelse er berettiget til, når det er godtgjort, at der består en ikke ubetydelig risiko for, at Ryanair vil forvolde eller bidrage til at forvolde Aer Lingus en alvorlig og uoprettelig skade, at anordne beskyttende forholdsregler uden at skulle afvente yderligere bevis for, at denne risiko består.
Finally, the applicant claims that the Court should, in the present case, apply the ‘precautionary principle’, because, according to the applicant, once it has been shown that there is a non-negligible risk that Ryanair might cause or contribute to Aer Lingus suffering serious and irreparable damage, the Court is entitled to take protective measures without having to await further proof of the reality of that risk.
Kommissionen har i det væsentlige gjort gældende, at uopsættelighedsbetingelsen ikke er opfyldt.
The Commission, for its part, submits essentially that the urgency requirement is not satisfied.