natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I modsætning til Irlands og VHI’s opfattelse afhjælpes denne mangel på objektivitet og gennemskuelighed ikke af, at kriterierne for risikoudligningsordningens funktion var »klart opregnet« og offentliggjort forinden, idet disse kriterier selv udgøres af forskellige skønsmæssige kriterier.
Contrary to the view expressed by Ireland and the VHI, that lack of objectivity and transparency cannot be remedied by the fact that the parameters for the operation of the RES were ‘clearly set out’ and published in advance, since the parameters themselves include a number of inbuilt elements of discretion.
I mangel af objektive kriterier vedrørende markedsuligevægten havde HIA og sundhedsministeren reelt mulighed for at basere deres skøn på andre forhold, hvilket den anden betingelse i Altmarkdommen, nævnt ovenfor i præmis 89, netop har til formål at undgå.
In the absence of objective criteria relating to market disequilibrium the HIA and the Minister for Health are in reality in a position to base their assessments on other matters, a situation which the second Altmark condition specifically seeks to avoid.
4) Den tredje betingelse, hvorefter kompensationen skal være strengt nødvendig
(4) The third condition: the compensation must be strictly necessary
Sagsøgerne har henvist til den tredje betingelse i Altmarkdommen, nævnt ovenfor i præmis 89 (præmis 92), hvorefter kompensationen ikke må overstige, hvad der er nødvendigt for helt eller delvis at dække de udgifter, der er afholdt ved opfyldelsen af forpligtelserne til offentlig tjeneste, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af forpligtelserne.
The applicants refer to the third Altmark condition (paragraph 92), namely that the compensation cannot exceed what is necessary to cover all or part of the costs incurred in the discharge of public service obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit for discharging those obligations.
Det er sagsøgernes opfattelse, at denne betingelse indebærer et krav om, at kompensationen skal være strengt nødvendig for opfyldelsen af den omhandlede SIEG-forpligtelse (forslag til afgørelse fremsat af generaladvokat Jacobs i GEMO-sagen, nævnt i præmis 96 ovenfor, punkt 119).
In the applicants’ submission, that condition requires that the compensation be a strict quid pro quo for the discharge of the SGEI obligations in question (Opinion of Advocate General Jacobs in GEMO, paragraph 96 above, point 119).
Dette forudsætter i det mindste fastlæggelse af de relevante SIEG-forpligtelser, fastlæggelse af de omkostninger, som kan henføres til disse forpligtelser, og de faste og variable omkostninger med beregning af generalomkostninger for SIEG-forpligtelserne, opgørelse af indtægter for de virksomheder, som modtager SIEG-ydelser, fastlæggelse af en rimelig fortjeneste for opfyldelsen af
That implies, at the very least, identification of the relevant SGEIs, identification of the costs inherent in those obligations and of the fixed and variable costs, including an appropriate allocation of the general overheads to the SGEI obligations, quantification of the revenues received by the beneficiary undertaking for the performance of the SGEI obligations, determination of a reasonable profit for the performance of the SGEI obligations
SIEG-forpligtelser og endelig en garanti for, at fortjenesten som følge af denne støtte ikke overstiger de yderligere omkostninger som følger af opfyldelsen af en SIEG-forpligtelse under hensyn til relevante indtægter og en rimelig fortjeneste.
BUPA AND OTHERS v COMMISSION and, last, a guarantee that the financial benefit provided by the aid does not exceed the additional costs attributable to the SGEI obligation, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit.
Sagsøgerne har anført, at heller ikke denne betingelse, som svarer til proportionalitetskriteriet, jf. artikel 86, stk. 2, EF, er opfyldt i det foreliggende tilfælde.
The applicants contend that in the present case that condition, which is equivalent to the criterion of proportionality within the meaning of Article 86(2) EC, is not satisfied either.
Kommissionen undersøgte for det første ikke de relevante forhold, som er nævnt ovenfor i præmis 117, hvilket udgør en retlig fejl og en fejl, som påvirker den anfægtede beslutnings begrundelse vedrørende proportionalitetskriteriet.
On the one hand, the Commission did not examine the relevant elements referred to at paragraph 117 above and its failure to do so constitutes an error of law and an error affecting the reasoning of the contested decision concerning the application of the proportionality test.
Henset til, at Kommissionen ikke har nogen skønsmæssig beføjelse ved anvendelsen af artikel 87 EF, kan den ikke med rette påberåbe sig Rettens dom af 1. december 1999, Boehringer mod Rådet og Kommissionen (forenede sager T-125/96 og T-152/96, Sml. II, s. 3427), som vedrører den begrænsede kontrol med fællesskabsinstitutionernes skøn inden for den fælles landsbrugspolitik.
On the other hand, since the Commission has no discretion in applying Article 87 EC, it cannot reasonably rely on the judgment in Joined Cases T-125/96 and T-152/96 Boehringer v Council and Commission [1999] ECR II-3427, which concerns the restricted review of the discretion of the Community legislature in the sphere of the common agricultural policy.
Selv om Kommissionen havde gennemført en sådan undersøgelse, opfylder RES under alle omstændigheder ikke betingelsen om, at kompensationen skal være strengt nødvendig af tre grunde.
In any event, even if the Commission had carried out such an examination, the RES would not satisfy the strict quid pro quo condition, essentially for three reasons.
Selv om det antages, at AMP-forpligtelserne i det mindste delvist kan kvalificeres som SIEG-forpligtelser, indebærer de for det første ikke en økonomisk byrde for de private sygeforsikringsselskaber, herunder VHI.
First, even on the assumption that the PMI obligations could, at least in part, be classified as SGEI obligations, they would not create a financial burden for PMI insurers, including the VHI.
Ifølge sagsøgerne fremgår det af afsnit 3 i rapporten fra konsulentfirmaet NERA, der er vedlagt som bilag til stævningen (herefter »NERA-rapporten«), at AMP-forpligtelserne ikke hindrer de private sygeforsikringsselskaber i at opretholde deres rentabilitetsniveau, navnlig ved hjælp af handelsforanstaltninger. De kan således beskytte sig mod »dårlige« risici ved ikke at tegne nye forsikringer for personer, som er over 65 år, eller ved at indføre lange karensperioder for syge personer.
The applicants submit that, as is apparent from section 3 of the report prepared by the consultants NERA, as annexed to the application (‘the NERA report’), PMI obligations do not prevent insurers from safeguarding their profitability, in particular by adopting commercial measures.
De private sygeforsikringsselskaber kan endvidere justere aftalevilkårene og differentiere præmierne for at tage hensyn til de forskellige
Similarly, PMI insurers are able to adjust their
De private sygeforsikringsselskaber kan derfor opdele markedet i forhold til den forsikrede risiko og kompensere for de højere udgifter, som er forbundet med »dårlige« risici, ved at opkræve højere præmier.
They can therefore segment the market according to the risk insured and offset the higher expenses associated with bad risks by charging higher premiums.
For det andet, selv om det antages, at AMP-forpligtelserne medfører omkostninger, kan RES ikke kompensere disse omkostninger.
Second, even on the assumption that the PMI obligations entail costs, the RES would not be capable of compensating for them.
RES-betalingerne er på ingen måde knyttet til AMP-forpligtelserne og de omkostninger, som disse forpligtelser kan medføre, men beregnes på grundlag af risikoforskellen mellem private sygeforsikringsselskaber, som opgøres ud fra »markedsudjævningsprocentsatsen«.
The RES payments are not in any way related to the PMI obligations and any costs which those obligations might generate, but are calculated on the basis of the difference in deemed risk profiles between PMI insurers, as measured by the ‘market equalisation percentage’.
Fastlæggelsen af risikoforskellen afhænger imidlertid heller ikke af en beregning af de omkostninger, som afholdes i forbindelse med AMP-forpligtelserne, og som RES tilsigter at kompensere for.
However, the calculation of that risk differential likewise bears no relation to the calculation of the costs attributable to the PMI obligations for which the RES is intended to compensate.
En sådan beregning indebærer bl.a., at nævnte omkostninger adskilles fra de omkostninger, som følger af andre aktiviteter, at de nævnte omkostninger kvantificeres, at de relevante indtægter fastslås, og at der beregnes en rimelig fortjeneste.
Such an exercise would involve in particular separating those costs from the costs of other activities and quantifying them, measuring the relevant revenues and determining reasonable profits.
Sagsøgerne har anført, at det argument, som Kommissionen har fremført i svarskriftet, bekræfter, at RES reelt har til formål at kompensere omkostningen ved levering af private sygeforsikringsydelser.
The applicants contend that the defendant’s argument in the defence confirms that the RES is in reality intended to compensate for the cost of providing the PMI services as such.
Hvad angår den anfægtede beslutning udgør private sygeforsikringsydelser under alle omstændigheder ikke SIEG-forpligtelser.
However, in the light of the contested decision, those services do not in any event constitute SGEIs.
En abstrakt sammenhæng mellem AMP-forpligtelserne og det enkelte private sygeforsikringsselskabs omkostninger er ikke tilstrækkeligt og opfylder ikke kravet om, at RES begrænses snævert til kun at omfatte de eventuelle (klart kvantificerede) omkostninger, som afholdes i forbindelse med AMP-forpligtel-serne.
An abstract relationship between the PMI obligations and the costs of each PMI insurer is not sufficient and does not meet the requirement that the RES be strictly limited to any (clearly quantified) costs arising from the PMI obligations.
Irlands argument, hvorefter den særlige økonomiske byrde, som er knyttet til AMP-forpligtelserne, kan bestå i »forskellen mellem den fælles markedspris og den omkostning, som vedrører forsikringsselskabets egne anmodninger«, kan endelig ikke godtages, idet der ikke er en forbindelse med de faktiske omkostninger ved behandlingen af anmodningerne om godtgørelse.
Last, Ireland’s argument that the specific financial burden associated with PMI obligations might consist in ‘the difference between the market community rate and the cost of the insurer’s own claims’ cannot succeed, in particular because there is no link with the actual costs occasioned by the settlement of claims.
For det tredje kan RES ikke kompensere private sygeforsikringsselskabers »dårlige« risici.
Third, the RES is not even capable of compensating for the ‘bad risks’ of PMI insurers.
Som det fremgår af afsnit 4.2 i NERA-rapporten, tager RES tværtimod ikke hensyn til de private sygeforsikringsselskabers præmier og indtægter.
On the contrary, as stated in section 4.2 of the NERA report, the RES does not take account of the premiums and receipts of the PMI insurer.
RES tager således ikke hensyn til, at omkostningerne for yderligere anmodninger om godtgørelse fra højrisikokunder faktisk kompenseres ved højere præmier.
Because of that, the RES ignores the fact that extra claims costs of higher-risk members are in fact offset by higher premiums.
Hvis der ikke tages hensyn til disse indtægter, er det imidlertid ikke muligt at vurdere, om de »dårlige« risici indebærer en økonomisk nettobyrde for det private sygeforsikringsselskab, som der bør ydes kompensation for.
If those revenues are not taken into account, it is not possible to assess whether ‘bad risks’ result in a net financial burden for the PMI insurer which merits compensation.
5) Den fjerde betingelse om sammenligning med en effektiv virksomhed
(5) The fourth condition: comparison with an efficient undertaking
Endelig har sagsøgerne henvist til den fjerde betingelse i Altmarkdommen, nævnt ovenfor i præmis 89 (præmis 93), hvorefter størrelsen af den nødvendige kompensation, når udvælgelsen af den virksomhed, der skal overdrages en forpligtelse til offentlig tjeneste, i et konkret tilfælde ikke gennemføres inden for rammerne af en procedure for tildeling af offentlige kontrakter, som giver mulighed for at udvælge den ansøger, der kan levere de pågældende ydelser til de laveste omkostninger for samfundet, skal fastlægges på grundlag af en analyse af de omkostninger, som en gennemsnitsvirksomhed, der er veldrevet og tilstrækkeligt udstyret med midler til at kunne opfylde de stillede krav til den offentlige tjeneste, ville have ved at opfylde forpligtelserne, idet der skal tages hensyn til de hermed forbundne indtægter og til en rimelig fortjeneste ved opfyldelsen af forpligtelserne.
Last, the applicants refer to the fourth Altmark condition (paragraph 93), namely that where the undertaking which is to discharge public service obligations, in a specific case, is not chosen pursuant to a public procurement procedure which would allow for the selection of the tenderer capable of providing those services at the least cost to the community, the level of compensation needed must be determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, well run and adequately provided with means so as to be able to meet the necessary public service requirements, would have incurred in discharging those obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit for discharging the obligations.
Sagsøgerne har anført, at denne betingelse nødvendigvis indebærer, at kompensationens størrelse, når der ikke afholdes offentligt udbud, skal fastsættes i henhold til de kriterier, som er nævnt ovenfor i præmis 117, med henvisning til, hvad der ville blive krævet af en effektiv (hypotetisk) virksomhed, snarere end med henvisning til en bestemt virksomheds faktiske omkostninger.
The applicants observe that that condition essentially means that, in the absence of a public procurement procedure, the level of compensation must be determined, according to the criteria set out at paragraph 117 above, by reference to what would have been required by a (hypothetical) efficient undertaking rather than by reference to the subjective costs of a particular undertaking.
Denne beregning, som vedrører den modtagende virksomhed, skal suppleres med en sammenligning af omkostningerne og fortjenesterne for andre virksomheder inden for branchen eller med, hvad der med rimelighed kan forventes i denne henseende under konkurrencemæssige forhold.
Furthermore, that quantification exercise concerning the beneficiary undertaking must be accompanied by a comparison with the costs and profits of other undertakings in the sector or with what would reasonably be expected in that regard in conditions of competition.
Som Kommissionen med rette anførte i sin beslutning af 3. maj 2005 om ikke at gøre indsigelse mod det risikoudligningssystem og tilbageholdelse af reserver, som de nederlandske myndigheder indførte inden for sygeforsikringssektoren, skal kompensationen begrænses til at vedrøre de ekstraordinære omkostninger, som en effektiv erhvervsdrivende afholder, under hensyntagen til præmierne (Kommissionens beslutning af 3.5.2005 om statsstøtte N 541/04 og N 542/04 — Nederlandene — Risikoudligningssystem og tilbageholdelse af reserver, EUT 2005 C 324, s. 28, herefter »beslutningen om den nederlandske RES«).
As the Commission correctly asserted in its decision of 3 May 2005 not to raise objections to the risk equalisation scheme and retention of reserves set up by the Netherlands authorities in the health insurance sector, the compensation must be limited to the extraordinary costs of an efficient operator, taking the premiums into account (Commission decision of 3 May 2005 relating to State aid N 541/04 and N 542/04 — Netherlands — Risk equalisation scheme and retention of reserves, OJ 2005 C 324, p. 28; ‘the Netherlands RES decision’).
Sagsøgerne har anført, at den fjerde betingelse i Altmarkdommen, nævnt i præmis 89 ovenfor, ikke er opfyldt i det foreliggende tilfælde, idet der ikke er blevet foretaget en sammenligning med en effektiv virksomhed.
The applicants maintain that the fourth Altmark condition is not satisfied in this case, as there was no comparison with an efficient undertaking.
Sagsøgerne er af den opfattelse, at Kommissionen end ikke har undersøgt spørgsmålet om, hvorvidt VHI’s eventuelle
They contend that the Commission did not even consider whether the costs incurred by the VHI in complying with the PMI obligations were comparable to those which would have
Sagsøgerne har anført, at der i RES med hensyn til vurdering af risikoforskellen hverken foreskrives et referencepunkt for vurderingen af effektiviteten eller en mekanisme til sammenligning af private sygeforsikringsselskabers og en effektiv erhvervsdrivendes priser, aftaleudformning og risikohåndtering i praksis.
For the purpose of estimating the risk differential, the RES provides neither a reference point for assessing efficiency nor a mechanism for comparing the pricing, contract design and risk management practices of the PMI insurers by reference to those of an efficient operator.
Sagsøgerne har bemærket, at i beslutningen om den nederlandske RES har Kommissionen netop anført, at de betalte kompensationer ikke opfyldte den fjerde betingelse i Altmarkdommen, nævnt ovenfor i præmis 89.
The applicants further submit that in the decision on the Netherlands RES, the Commission specifically stated that the compensation paid in that case did not satisfy the fourth Altmark condition.
Kommissionen har indledningsvis bemærket, at der i den anfægtede beslutning først henvises til den retspraksis, som var gældende på tidspunktet for beslutningens vedtagelse, bl.a. Ferring-dommen, nævnt i præmis 41 ovenfor, som begrundelse for, at RES ikke udgør statsstøtte.
The defendant makes the preliminary observation that the contested decision relies first on the caselaw that was current at the date of its adoption, notably the judgment in Ferring, paragraph 41 above, to support the conclusion that the RES is not State aid.
Efter vedtagelsen af nævnte beslutning har Domstolen i Altmark-dommen præciseret de betingelser, som blev opstillet i Ferring-dommen.
Since the adoption of that decision, however, the Court of Justice, in Altmark, has refined the conditions laid down in Ferring.
Ifølge Kommissionen er virkningerne af Altmark-dommen imidlertid ikke relevante for nærværende sag, idet der i den anfægtede beslutning endvidere henvises til artikel 86, stk. 2, EF som begrundelse for, at RES, selv om den udgør statsstøtte, alligevel er forenelig med fællesmarkedet.
However, according to the defendant, the implications of Altmark are not determinative of the present proceedings, since the contested decision also relies on Article 86(2) EC when it concludes that even if the RES does constitute State aid it is none the less compatible with the common market.
Kommissionen har anført, at dette er baggrunden for, at den har koncentreret sin argumentation om artikel 86, stk. 2, EF og ikke fremført argumenter hvad angår anbringendet om tilsidesættelse af artikel 87, stk. 1, EF.
The defendant states that, for that reason, it will concentrate its submissions on Article 86(2) EC and will submit no argument in respect of the plea alleging infringement of Article 87(1) EC.
Irland har anført, at Domstolens argumentation i Altmarkdommen, nævnt i præmis 89 ovenfor, hovedsageligt lægges til grund i Domstolens dom af 7. februar 1985
Ireland maintains that the reasoning of the Court of Justice in Altmark is essentially that followed in Case 240/83 ADBHU [1985] ECR 531, paragraphs 3 and 18),
ADBHU (sag 240/83, Sml. s. 531, præmis 3 og 18) og Ferring-dommen, nævnt i præmis 41 ovenfor (præmis 27).
BUPA AND OTHERS v COMMISSION and Ferring, paragraph 41 above (paragraph 27).
Irland og VHI er endvidere i modsætning til Kommissionen af den opfattelse, at RES og den vurdering heraf, som Kommissionen har foretaget i den anfægtede beslutning, opfylder alle betingelserne i Altmarkdommen, nævnt i præmis 89 ovenfor.
Ireland and the VHI are also of the opinion that, contrary to the applicants’ contention, the RES and the Commission’s findings in that regard in the contested decision satisfy all the conditions laid down in Altmark.
iv) Kongeriget Nederlandenes argumenter
(iv) Arguments of the Kingdom of the Netherlands
Kongeriget Nederlandene har i lighed med Kommissionen bemærket, at nærværende sag i det væsentlige vedrører fortolkningen af artikel 86, stk. 2, EF, og at det derfor vil begrænse sin intervention til at angå fortolkningen af denne bestemmelse og særligt begrebet SIEG og betingelserne for, at bestemmelsen kan anvendes på en virksomhed.
Like the defendant, the Kingdom of the Netherlands observes that the present dispute turns essentially on the interpretation of Article 86(2) EC and that, accordingly, it intends to confine its intervention to the interpretation of that provision and in particular of the concept of SGEI and the conditions of its application to an undertaking.
b) Anbringendet om fejlagtig anvendelse af artikel 86, stk. 2, EF i) Parternes argumenter
(b) The plea alleging misapplication of Article 86(2) EC
1) Indledende bemærkninger
(1) Preliminary observation
Sagsøgerne har anført, at Kommissionens vurdering, hvorefter de eventuelle støtteelementer i RES under alle omstændigheder kan anses for at være forenelige med fællesmarkedet i henhold til artikel 86, stk. 2, EF, ikke genfindes i den anfægtede beslutning, og der findes heller ikke i den anfægtede beslutning en tilstrækkelig
The applicants maintain that the Commission’s finding that in any event any aid element in the RES can be regarded as compatible with the common market pursuant to Article 86(2) EC is not reflected in the operative part of the contested decision and is not supported by a sufficient statement of reasons in that decision. Furthermore,
Ifølge sagsøgerne opfylder RES og de hertil knyttede AMP-forpligtelser ikke betingelserne i denne bestemmelse.
In the applicants’ submission, the RES and the associated PMI obligations do not meet the requirements of that provision.
2) Manglende SIEG-forpligtelser
(2) The absence of SGEI obligations
Som sagsøgerne har anført i forbindelse med det første anbringende (jf. præmis 95-100 ovenfor), opfylder AMP-forpligtelserne for det første ikke de objektive og strenge betingelser, som SIEG-forpligtelserne skal opfylde i henhold til artikel 86, stk. 2, EF. Kommissionen har ulovligt delegeret vurderingen heraf til de irske myndigheder.
In the first place, the applicants submit, as they did in connection with the first plea (see paragraphs 95 to 100 above), that the PMI obligations do not fulfil the strict and objective conditions which SGEI obligations must satisfy under Article 86(2) EC, and examination of which was unlawfully delegated by the Commission to the Irish authorities.
3) Manglende retsakt om pålæggelse af en SIEG-opgave
(3) The lack of an act of entrustment of an SGEI mission
Ifølge sagsøgerne kræves det i medfør af artikel 86, stk. 2, EF for det andet, at en virksomhed har fået »overdraget« at udføre en SIEG-opgave, hvilket indebærer, at de offentlige myndigheder har pålagt virksomheden en forpligtelse til at levere den omhandlede tjenesteydelse.
In the second place, according to the applicants, Article 86(2) EC requires that undertakings be ‘entrusted’ with the operation of SGEIs, which implies that an obligation to provide the services in question is imposed by the public authorities.