natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Der skal først henvises til principperne om fordelingen af kompetencen mellem Kommissionen og de nationale retter for så vidt angår anvendelsen af de fællesskabsretlige konkurrenceregler.
First of all, the principles governing the division of powers between the Commission and the national courts in the application of the Community competition rules should be borne in mind.
Endvidere fremgår det af Domstolens praksis, at medlemsstaternes pligt til i medfør af traktatens artikel 5 at træffe alle almindelige eller særlige foranstaltninger til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, der følger af fællesskabsretten, og til at afholde sig fra at træffe foranstaltninger, som kan forhindre gennemførelsen af traktatens formål, påhviler alle myndighederne i medlemsstaterne, herunder også domstolene inden for deres kompetence (jf. i denne retning dom af 17.12.1998, sag C-2/97, IP).
It is also clear from the case-law of the Court that the Member States' duty under Article 5 of the EC Treaty to take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure fulfilment of the obligations arising from Community law and to abstain from any measure which could jeopardise the attainment of the objectives of the Treaty is binding on all the authorities of Member States including, for matters within their jurisdiction, the courts (see, to that effect, Case C-2/97 IP ν Borsana [1998]).
En beslutning, der vedtages af Kommissionen om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 1, artikel 85, stk. 3, eller artikel 86, er i medfør af traktatens artikel 189, stk. 4, bindende i alle enkeltheder for dem, den angiver at være rettet til.
Under the fourth paragraph of Article 189 of the Treaty, a decision adopted by the Commission implementing Articles 85(1), 85(3) or 86 of the Treaty is to be binding in its entirety upon those to whom it is addressed.
Kommissionen, som efter EF-traktatens artikel 89, stk. 1 (efter ændring nu artikel 85, stk. 1, EF), har til opgave at påse, at de i traktatens artikel 85 og 86 fastlagte principper anvendes, skal fastlægge og gennemføre den fælles konkurrencepolitik.
The Commission, entrusted by Article 89(1) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 85(1) EC) with the task of ensuring application of the principles laid down in Articles 85 and 86 of the Treaty, is responsible for defining and implementing the orientation of Community competition policy.
Kommissionen har beføjelse til, under Rettens og Domstolens kontrol, at træffe individuelle beslutninger i henhold til de gældende forordninger om proceduren herfor samt til at udstede fritagelsesforordninger.
It is for the Commission to adopt, subject to review by the Court of First Instance and the Court of Justice, individual decisions in accordance with the procedural rules in force and to adopt exemption regulations.
Med henblik på at kunne udføre sin opgave, hvis gennemførelse nødvendigvis indebærer komplekse økonomiske vurderinger, effektivt, er den berettiget til at prioritere de klager, den modtager, forskelligt (Delimitis-dommen og dom af 4.3.1999, sag C-119/97 P, Ufex m.fl. mod Kommissionen).
In order effectively to perform that task, which necessarily entails complex economic assessments, it is entitled to give differing degrees of priority to the complaints brought before it (Delimitis and Case C-l 19/97 Ρ Ufex and Others ν Commission [1999] ECR 1-1341, paragraph 88).
Domstolen fastslog i præmis 47 i Delimitisdommen, at de nationale retter, når de træffer afgørelse vedrørende aftaler eller praksis, som fortsat kan gøres til genstand for en kommissionsbeslutning, for ikke at tilsidesætte det almindelige retssikkerhedsprincip skal undgå at træffe afgørelser, der er i strid med en beslutning, som Kommissionen har til hensigt at træffe vedrørende anvendelsen af traktatens artikel 85, stk. 1, og artikel 86 samt artikel 85, stk. 3.
The Court has held, in paragraph 47 of Delimitis, that in order not to breach the general principle of legal certainty, national courts must, when ruling on agreements or practices which may subsequently be the subject of a decision by the Commission, avoid giving decisions which would conflict with a decision contemplated by the Commission in the implementation of Articles 85(1) and 86 and Article 85(3) of the Treaty.
I henhold til artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 17 har alene Kommissionen beføjelse til at træffe beslutninger om anvendelsen af artikel 85, stk. 3 (Delimitis-dommen).
The Commission has exclusive competence to adopt decisions in implementation of Article 85(3) of the Treaty, pursuant to Article 9(1) of Regulation No 17 (Delimitis).
Derimod deler den sin beføjelse til at anvende traktatens artikel 85, stk. 1, og artikel 86 med de nationale retter (Delimitis-dommen).
However, it shares competence to apply Articles 85(1) and 86 of the
Det skal med hensyn hertil bemærkes, at anvendelsen af de fællesskabsretlige konkurrenceregler hviler på en forpligtelse til loyalt samarbejde mellem på den ene side de nationale retter og på den anden side henholdsvis Kommissionen og Fællesskabets retsinstanser, og inden for dette samarbejde handler hver i henhold til den rolle, som de er tildelt i traktaten.
rules is based on an obligation of sincere cooperation between the national courts, on the one hand, and the Commission and the Community Courts, on the other, in the context of which each acts on the basis of the role assigned to it by the Treaty.
Såfremt de nationale retter, når de træffer afgørelse vedrørende aftaler eller praksis, som allerede er genstand for en kommissionsbeslutning, påhviler det dem så meget desto mere ikke at træffe afgørelser, der er i strid med Kommissionens beslutning, selv om den sidstnævnte beslutning er i strid med den afgørelse, der er truffet af en national ret i første instans.
It is even more important that when national courts rule on agreements or practices which are already the subject of a Commision decision they cannot take decisions running counter to that of the Commission, even if the latter's decision conflicts with a decision given by a national court of first instance.
I øvrigt bemærkes, at såfremt en national ret er i tvivl med hensyn til gyldigheden eller fortolkningen af en fællesskabsretsakt, kan eller skal den i overensstemmelse med traktatens artikel 177, stk. 2 og 3, forelægge et præjudicielt spørgsmål for Domstolen.
Moreover, if a national court has doubts as to the validity or interpretation of an act of a Community institution it may, or must, in accordance with the second and third paragraphs of Article 177 of the Treaty, refer a question to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Såfremt afgørelsen i sagen, som den nationale ret behandler, afhænger af, om Kommissionens beslutning er gyldig, følger det af forpligtelsen til loyalt samarbejde, at den nationale ret for at undgå at træffe en afgørelse, der strider mod Kommissionens beslutning, skal udsætte sagen, indtil Fællesskabets retsinstanser har truffet en endelig afgørelse vedrørende annullationssøgsmålet, medmindre den finder, at det efter omstændighederne i sagen er berettiget at forelægge et præjudicielt spørgsmål for Domstolen vedrørende gyldigheden af Kommissionens beslutning.
When the outcome of the dispute before the national court depends on the validity of the Commission decision, it follows from the obligation of sincere cooperation that the national court should, in order to avoid reaching a decision that runs counter to that of the Commission, stay its proceedings pending final judgment in the action for annulment by the Community Courts, unless it considers that, in the circumstances of the case, a reference to the Court of Justice for a preliminary ruling on the validity of the Commission decision is warranted.
Det andet og tredje spørgsmål er kun blevet stillet for det tilfælde, at det første spørgsmål besvares benægtende.
If, as here in the main proceedings, the addressee of a Commission decision has, within the period prescribed in the fifth paragraph of Article 173 of the Treaty, brought an action for annulment of that decision pursuant to that article, it is for the national court to decide whether to stay proceedings until a definitive decision has been given in the action for annulment or in order to refer a question to the Court for a preliminary ruling.
Henset til besvarelsen af det første spørgsmål er det ufornødent at besvare de øvrige spørgsmål.
It should be borne in mind in that connection that application of the Community competition
»Såfremt en national ret træffer afgørelse vedrørende en aftale eller praksis, hvis forenelighed med EF-traktatens artikel 85, stk 1, og artikel 86 (nu artikel 81, stk 1, EF og artikel 82 EF) allerede er genstand f or en beslutning fra Kommissionen, må den ikke træffe en afgørelse, der er i strid med Kommissionens beslutning, selv om denne beslutning er i strid med den afgørelse, der er truffet af en national ret i første instans.
'Where a national court is ruling on an agreement or practice the compatibility of which with Articles 85(1) and 86 of the EC Treaty (now Articles 81(1) EC and Article 82 EC) is already the subject of a Commission decision, it cannot take a decision running counter to that of the Commission, even if the latter's decision conflicts with a decision given by a national court of first instance.
Når adressaten for Kommissionens beslutning inden for den i EF-traktatens artikel 173, stk 5 (efter ændring nu artikel 230, stk 5, EF), fastsatte frist har anlagt et annullationssøgsmål til prøvelse af denne beslutning, påhviler det den nationale ret at vurdere, om sagen bør udsættes, indtil der er truffet en endelig afgørelse vedrørende det nævnte annullationssøgsmål, eller udsættes med henblik på at forelægge et præjudicielt spørgsmål for Domstolen.«
If the addressee of the Commission decision has, within the period prescribed in the fifth paragraph of Article 173 of the EC Treaty (now, after amendment, the fifth paragraph of Article 230 EC), brought an action for annulment ofthat decision, it is for the national court to decide whether to stay proceedings pending final judgment in that action for annulment or in order to refer a question to the Court for a preliminary ruling.*
Generaladvokat G. Cosmas fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet ("Domstolens plenum) den 16. maj 2000.
question cannot be brought before the Court of Justice by way of the Article 234 EC procedure, but will be examined by the Court of First Instance in the action for annulment pending before it.
14. december 2000 varer, der umiddelbart genindføres til
Preliminary ruling (Agriculture —Export refunds — Goods immediately re-imported into the Community —Abuse of rights) (Full Court)
Præjudiciel »Landbrug — eksportrestitutioner misbrug af rettigheder« (Domstolens plenum) samme personkreds. Fakturaerne var alle stilet til Lukowa.
managed and represented by the same group of persons.
På Emsland-Stärke's anmodning og navnlig på grundlag af schweiziske fortoldningsattesterogfragtdokumenterudbetalte HZA eksportrestitution til Emsland-Stärke.
On an application by Emsland­Stärke, and in the light inter alia of Swiss customs clearance certificates and freight papers, the HZA granted the company an export refund.
Spørgsmålene er blevet rejst i en sag mellem selskabet Emsland-Stärke GmbH og Hauptzollamt Hamburg-Jonas (herefter »HZA«) om Emsland-Stärke's ret til udifferentierede eksportrestitutioner for eksport af produkter, der var fremstillet på grundlag af kartoffelmelsstivelse og hvedemelsstivelse, til Schweiz fra april til juni 1987.
Those questions were raised in proceedings between Emsland­Stärke GmbH and Hauptzollamt Hamburg­Jonas (hereinafter 'the HZA') concerning the right of Emsland­Stärke to non­differentiated export refunds for the export of products based on potato starch and wheat starch to Switzerland from April to June 1987.
Det tyske toldvæsens efterfølgende kontrolundersøgelser afslørede, at udførselsforsendelserne med »Emes E«, umiddelbart efter deres overgang til fri omsætning i Schweiz, i uforandret stand og med de samme transportmidler var blevet transporteret tilbage til Tyskland inden for rammerne af en ny procedure med ekstern fællesskabsforsendelse, som var indledt af Lukowa, og var overgået til fri omsætning i denne medlemsstat under opkrævning af gældende indførselstold og importafgifter.
Subsequent inquiries conducted by the German customs investigation service revealed that, immediately after their release for home use in Switzerland, the exported consignments marked 'Ernes E' were transported back to Germany unaltered and by the same means of transport under an external Community transit procedure recently set up by Lukowa and were released for home use in that Member State on payment of the relevant import duties.
Ved afgørelse af 16. maj 1991 ophævede HZA for disse forsendelsers vedkommende sine afgørelser om tildeling af eksportrestitution og krævede tilbagebetaling af den udbetalte restitution på i alt 66 722,89 DEM.
In respect of those consignments, by a decision of 16 May 1991, the HZA revoked the decisions granting an export refund and demanded repayment of DEM 66 722.89.
Emsland-Stärke udførte desuden i maj og juni 1987 ved flere forsendelser til Schweiz en vare, der blev betegnet som »Emsize W 2« og var
The plaintiff also exported several consignments of a wheat starch­based product to Switzerland in May and June 1987, under the description 'Emsize W 2'. Again, the recipients were Fuga
Det fremgår af forelæggelseskendelsen, at Emsland-Stärke ved flere forsendelser mellem april og juni 1987 til Schweiz udførte en vare, der blev betegnet som »Emes E« og var fremstillet på grundlag af kartoffelmelsstivelse.
According to the order for reference, between April and June 1987, Emsland­Stärke GmbH exported to Switzerland several consignments of a product based on potato starch under the description 'Ernes E'.
Varemodtagerne var anført som enten Fuga AG eller Lukowa AG. Begge selskaber havde hjemsted i Luzern (Schweiz) på den samme adresse og blev ledet og repræsenteret af den
The recipients of the goods were declared to be the undertakings Fuga AG and Lukowa AG, both established at the same address in Lucerne, Switzerland, and
fremstillet på grundlag af hvedemelsstivelse.
member country in question (Switzerland), even if they were immediately forwarded from there.
Varemodtagerne var ligeledes Fuga eller Lukowa.
or Lukowa.
HZA udbetalte også eksportrestitution for denne vare.
In that case too, the Hauptzollamt granted an export refund.
Den forelæggende ret har anført, at såfremt disse dokumenter ikke bør anerkendes som tilstrækkeligt bevis for indførsel af produktet i et tilfælde som det i hovedsagen omhandlede, skal det afgøres, hvilke yderligere beviser der kan kræves.
The national court states that if, in a case such as the present, those documents were not to be regarded as sufficient proof of the product's importation, it needs to be decided what further evidence may be required.
På grundlag heraf har Bundesfinanzhof besluttet at udsætte sagen og at stille Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
Against that background, the Bundesfinanzhof decided to stay proceedings and refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Det tyske toldvæsens efterfølgende kontrolundersøgelse afslørede, at de pågældende udførselsforsendelser, umiddelbart efter deres overgang til fri omsætning i Schweiz, i uforandret stand og med de samme transportmidler var blevet transporteret videre til Italien inden for rammerne af en ny procedure med ekstern fællesskabsforsendelse, som var indledt af Fuga, og var overgået til fri omsætning i denne medlemsstat under opkrævning af gældende indførselstold og importafgifter.
Subsequent inquiries conducted by the German customs investigation service revealed that, immediately after their release for home use in Switzerland, the exported consignments in question were forwarded unaltered and by the same means of transport to Italy under an external Community transit procedure recently set up by Fuga, and that on arrival in Italy they were released for home use on payment of the relevant import duties.
Den virksomhed, der gennemførte transporten, udstedte fakturaer til Fuga for en gennemgående transport af varerne fra afsendelsesstedet i Tyskland til bestemmelsesstedet i Italien.
The transport company invoiced Fuga for through transport of the goods from their point of departure in Germany to their destination in Italy.
Ved afgørelse af 22. juni 1992 ophævede HZA for disse forsendelsers vedkommende sine afgørelser om tildeling af eksportrestitution og krævede tilbagebetaling af den udbetalte restitution på i alt 253 456,69 DEM.
In respect of those consignments, by a decision of 22 June 1992, the HZA revoked the decisions granting an export refund and demanded repayment of DEM 253 456.69.
Da Emsland-Stärke's klager over disse afgørelser ikke blev taget til følge, anlagde selskabet sag ved Finanzgericht.
Since the administrative complaints made against the decisions ordering recovery were unsuccessful, Emsland-Stärke brought an appeal before the Finanzgericht.
Emsland-Stärke gjorde ved denne ret gældende, at det ikke var berettiget at kræve tilbagebetaling af eksportrestitutionen, da alle varerne var overgået til fri omsætning i Schweiz.
In the proceedings before that court, Emsland-Stärke submitted that the export refunds were wrongly reclaimed, since all the goods had been released for home use in Switzerland.
Skal artikel 10, stk. 1, sammenholdt med artikel 20, stk. 2-6, i forordning (EØF) nr. 2730/79 fortolkes således, at en eksportør mister sin ret til udbetaling af en eksportrestitution, der er fastsat i henhold til en ensartet restitutionssats for alle tredjelande, når det produkt, der blev betalt eksportrestitution for, og som blev solgt til en køber, der er etableret i et tredjeland, umiddelbart efter at være blevet angivet til fri omsætning i det pågældende tredjeland ved proceduren med ekstern fællesskabsforsendelse atter blev transporteret til Fællesskabet og dér, uden at der blev konstateret en lovovertrædelse, under opkrævning af importafgift blev angivet til fri omsætning?
On a proper interpretation of Article 10(1) in conjunction with Article 20(2) to (6) of Regulation (EEC) No 2730/79, does an exporter lose his right to payment of an export refund, determined at a single rate for all nonmember countries without variation according to destination, if the product in respect of which the export refund was paid, and which is sold to a purchaser established in a nonmember country, is, immediately after its release for home use in that nonmember country, transported back to the Community under the external Community transit procedure and is there released for home use on payment of import duties, without any infringement being established?
Da Finanzgericht ikke gav Emsland-Stärke medhold i påstanden, iværksatte selskabet revisionsanke ved Bundesfinanzhof og påstod for denne ret, at der var sket en tilsidesættelse af artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 2730/79.
The Finanzgericht dismissed the appeal and Emsland-Stärke brought an appeal on a point of law (Revision) before the Bundesfinanzhof, claiming that there had been a breach of Article 10(1) of Regulation No 2730/79.
Skal spørgsmålet besvares anderledes, såfremt køberen, der er etableret i det pågældende tredjeland, solgte produktet til en virksomhed, som han er personlig og økonomisk forbundet med og som ligeledes er etableret i det pågældende tredjeland, inden det blev genindført til Fællesskabet?«
Would the answer be different if, before the product was re-imported into the Community, the purchaser in the nonmember country sold it to an undertaking with which he was personally and commercially connected, which is also established in that nonmember country?'
Bundesfinanzhof har anført, at det i de tilfælde, der er omhandlet i denne bestemmelse, er nødvendigt at bevise, at produktet er blevet indført til tredjelandet.
The Bundesfinanzhof observes that in the cases set out in that provision it is necessary to adduce evidence that the product was imported into the nonmember country.
Disse spørgsmål bør behandles samlet.
It is appropriate to consider the questions together.
Bundesfinanzhof har fastslået, at i hovedsagen er beviset for, at toldformaliteterne ved overgang til fri omsætning er afsluttet, blevet ført af Emsland-Stärke ved fremlæggelse af en fortoldningsattest, jf. artikel 20, stk. 2, i forordning nr. 2730/79.
It should first be noted that, for the operations at issue in the main proceedings, all the formal conditions for the grant of non-differentiated export refunds laid down by Regulation No 2730/79 were fulfilled.
Det bemærkes indledningsvis, at alle formelle betingelser for tildeling af udifferentierede eksportrestitutioner i henhold til forordning nr. 2730/79 var opfyldt for transaktionerne i hovedsagen.
The Bundesfinanzhof observes that, in the case in the main proceedings, proof that the customs formalities for release for home use had been completed was furnished by Emsland-Stärke by the production of a customs entry certificate, the document referred to in Article 20(2) of Regulation No 2730/79.
At et sådant subjektivt element foreligger, kan bl.a. godtgøres ved bevis for en hemmelig aftale mellem eksportøren i Fællesskabet, der drager fordel af restitutionen, og importøren af varerne i tredjelandet.
The existence of that subjective element can be established, inter alia, by evidence of collusion between the Community exporter receiving the refunds and the importer of the goods in the nonmember country.
Det skal imidlertid - i betragtning af de konkrete omstændigheder ved den pågældende transaktion i hovedsagen, der kunne give mistanke om misbrug, det vil sige en formel udførsel fra Fællesskabets område, der er gennemført med det ene formål at drage fordel af eksportrestitutioner — undersøges, om forordning nr. 2730/79 er til hinder for en forpligtelse til tilbagebetaling af en allerede tildelt restitution.
However, in the light of the specific circumstances of the operation at issue in the main proceedings, which might suggest an abuse, that is to say, a purely formal dispatch from Community territory with the sole purpose of benefiting from export refunds, it must be examined whether Regulation No 2730/79 precludes an obligation to repay a refund once granted.
Det tilkommer den nationale ret at fastslå, at der foreligger de to elementer, hvorom der skal føres bevis i overensstemmelse med de nationale retsregler, idet fællesskabsrettens virkning dog ikke må begrænses.
It is for the national court to establish the existence of those two elements, evidence of which must be adduced in accordance with the rules of national law, provided that the effectiveness of Community law is not thereby undermined.
Domstolen har ligeledes fastslået, at den omstændighed, at ind- og udførselstransaktioner ikke har fundet sted som led i en almindelig handel, men alene har haft til formål retsstridigt at profitere af monetære udligningsbeløb, kan være til hinder for anvendelsen af sådanne positive monetære udligningsbeløb (General Milk Products-dommen).
The Court has also held that the fact that importation and re-exportation operations were not realised as bona fide commercial transactions but only in order wrongfully to benefit from the grant of monetary compensatory amounts, may preclude the application of positive monetary compensatory amounts (General Milk Products).
Konstateringen af, at der er tale om misbrug, nødvendiggør dels et sammenfald af objektive omstændigheder, hvoraf det fremgår, at det formål, som fællesskabsbestemmelserne forfølger, ikke er opnået, selv om betingelserne i disse bestemmelser formelt er overholdt.
A finding of an abuse requires, first, a combination of objective circumstances in which, despite formal observance of the conditions laid down by the Community rules, the purpose of those rules has not been achieved.
Der kræves dels et subjektivt element, der består i ønsket om at drage fordel af
On the contrary, it is one of the factual elements which can be taken into account by the national court to establish the artificial nature of the operation concerned.