natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ifølge artikel 3, stk 2, i direktiv 68/360 og artikel 3, stk. 2, i direktiv 73/148 kan medlemsstaterne imidlertid, når en statsborger i en medlemsstat flytter inden for Fællesskabet med henblik på at udøve de rettigheder, han er tillagt ved traktaten og de nævnte direktiver, over for hans familiemedlemmer, der ikke er statsborgere i en medlemsstat, stille krav om indrejsevisum eller pålægge dem en anden lignende forpligtelse.
Nevertheless, in accordance with Article 3(2) of Directive 68/360 and Article 3(2) of Directive 73/148, when a national of a Member State moves within the Community with a view to exercising the rights conferred upon him by the Treaty and those directives, the Member States may demand an entry visa or equivalent document from members of his family who are not nationals of a Member State.
Listen over tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser, er fastlagt ved forordning nr. 2317/95, erstattet ved forordning nr. 574/1999, som siden blev erstattet ved forordning nr. 539/2001.
The list of third countries whose nationals must be in possession of a visa when crossing the external borders of the Member States was determined by Regulation No 2317/95, which was replaced by Regulation No 574/1999, itself since replaced by Regulation No 539/2001.
Da de fællesskabsretlige bestemmelser ikke angiver, hvilke foranstaltningeren medlemsstat kan træffe, såfremt en tredjelandsstatsborger,der er ægtefælle til en statsborger i en medlemsstat,
As Community legislation does not specify the measures which a Member State may take should a third country national married to a Member State national wish to enter Community territory
Henset til den vægt, som fællesskabslovgiver har lagt på hensynet til beskyttelsen af familielivet, er afvisning under alle omstændigheder uforholdsmæssig og derfor forbudt, såfremt en tredjelandsstatsborger, der er ægtefælle til en statsborger i en medlemsstat, kan bevise sin identitet og den ægteskabelige tilknytning, og såfremt der ikke er beviser for, at den pågældende udgør en trussel for den offentlige
In view of the importance which the Community legislature has attached to the protection of family life, it is in any event disproportionate and, therefore, prohibited to send back a third country national married to a national of a Member State where he is able to prove his identity and the conjugal ties and there is no evidence to establish that he represents a risk to the requirements of public policy, public security or public health within the meaning of Article 10 of Directive 68/360 and Article 8 of Directive 73/148.
Det bemærkes endvidere, at fællesskabsretten ikke er til hinder for, at medlemsstaterne knytter sådanne passende sanktionertil undladelsen af at opfylde nationale påbud i forbindelse med kontrollen med udlændinge, som måtte være nødvendige for at sikre de nævnte reglers efterlevelse (Royer-dommen, præmis 42), forudsat at sanktionerne er forholdsmæssige (jf. bl.a. dom af 3.7.1980, sag 157/79, Pieck, præmis 19).
(Royer, cited above, paragraph 42), provided that those sanctions are proportionate (see, in particular, Case 157/79 Pieck [1980], paragraph 19).
MRAX har anført, at en tredjelandsstatsborger, der under sit ulovlige ophold i Belgien har indgået ægteskab, skal rejse tilbage til sit hjemland for at opnå visum med henblik på opholdstilladelse.
MRAX states that in order for a third country national who has got married in Belgium while resident there unlawfully to claim a right of residence, he is obliged to return to his country of origin to obtain a visa.
Den belgiske stat accepterer dog undertiden ved skønsmæssig beslutning at lovliggøre opholdet for ægtefæller til statsborgere i medlemsstaterne.
However, the Belgian State sometimes agrees, in its discretion, to regularise the residence of a spouse of a Member State national.
En beslutning om at nægte opholdstilladelse og i endnu højere grad en beslutning om udvisning, som udelukkende er begrundet i den pågældendes manglende opfyldelse af de formelle regler i lovgivningen vedrørende kontrol med udlændinge, griber derimod ind i selve kernen af opholdsretten, som er direkte afledt af fællesskabsretten, hvilket ville være åbenbart uforholdsmæssigt henset til overtrædelsens alvorlighed (jf. analogt bl.a. Royer-dommen, præmis 40).
On the other hand, refusal of a residence permit, and a fortiori an expulsion order, based solely on the failure of the person concerned to comply with legal formalities concerning the control of aliens would impair the very substance of the right of residence directly conferred by Community law and would be manifestly disproportionate to the gravity of the infringement (see, by analogy, in particular Royer, paragraph 40).
Domstolens besvarelse
The Court's answer
Det andet spørgsmål skal forstås således, at det omhandler en situation, hvor en tredjelandsstatsborger,der er indrejst ulovligt på en medlemsstats område, kan bevise sin identitet og sit ægteskab med en statsborger i en medlemsstat, der er omfattet af bestemmelserne i direktiv 68/360 og 73/148.
The second question must be understood as referring to the position of a third country national who has entered the territory of a Member State unlawfully and is able to furnish proof of his identity and of his marriage to a Member State national falling within the provisions of Directives 68/360 or 73/148.
Artikel 10 i direktiv 68/360 og artikel 8 i direktiv 73/148 udelukker ganske vist ikke, at en medlemsstat kan fravige de nævnte direktiver, hvis det er begrundet i hensyn til den offentlige orden, sikkerhed eller sundhed, ligesom artikel 3, stk. 1, i direktiv 64/221 foreskriver, at forholdsregler vedrørende den offentlige orden eller sikkerhed udelukkende bør støttes på den pågældendes personlige forhold.
It is true that Article 10 of Directive 68/360 and Article 8 of Directive 73/148 do not prevent the Member States from derogating from those directives on grounds of public policy, public security or public health, while Article 3(1) of Directive 64/221 lays down that measures taken on grounds of public policy or of public security are to be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned.
Manglende opfyldelse af formelle regler i lovgivningen vedrørende udlændinges indrejse, flytning og ophold kan imidlertid ikke i sig selv give anledning til de i artikel 3 i direktiv 64/221 anførte forholdsregler (Royer-dommen, præmis 47 og 48).
However, failure to comply with the legal formalities concerning the entry, movement and residence of aliens cannot in itself give rise to application of the measures referred to in Article 3 of Directive 64/221 (Royer, paragraphs 47 and 48).
Udstedelse af opholdstilladelse til en statsborger i en medlemsstat skaber, som Domstolen flere gange har fastslået (jf. bl.a. dom af 5.2.1991, sag t-363/89, Roux, præmis 12), ikke nogen ret, men er blot er en foranstaltning, hvorved medlemsstaten fastslår den individuelle stilling for en statsborger i en anden medlemsstat i forhold til fællesskabsrettens regler.
As the Court has stated on several occasions, issue of a residence permit to a national of a Member State (see, in particular, Case C-363/89 Roux [1991], paragraph 12) is to be regarded not as a measure giving rise to rights but as a measure by a Member State serving to prove the individual position of a national of another Member State with regard to provisions of Community law.
Den samme konstatering gør sig gældende for en tredjelandsstatsborger, der er ægtefælle til en statsborger i en medlemsstat, og hvis opholdsret følger direkte af artikel 4 i direktiv 68/360 og artikel 4 i direktiv 73/148, uafhængigt af om der udstedes en opholdstilladelse af den kompetente myndighed i en medlemsstat.
The same finding must be made with regard to a third country national married to a national of a Member State, whose right of residence derives directly from Article 4 of Directive 68/360 or Article 4 of Directive 73/148, irrespective of issue of a residence permit by the competent authority of a Member State.
MRAX har gjort gældende, at artikel 4 i direktiv 68/360 ikke kræver, at dokumentet, hvormed familiemedlemmer til en arbejdstager i Fællesskabet er lovligt indrejst på en medlemsstats område, stadig er gyldigt på tidspunktet for ansøgning om opholdstilladelse.
MRAX argues that Article 4 of Directive 68/360 does not require that the document with which members of the family of a Community worker have lawfully entered the territory of a Member State must still be valid when they apply for issue of a residence permit.
Punkt 4 i cirkulæret af 28. august 1997, hvorefter en ansøgning om ophold indgivet af en ægtefælle til en statsborger i en medlemsstat skal afvises, såfremt den er indgivet, efter at dokumentet er udløbet, er derfor i strid med fællesskabsretten.
Therefore, paragraph 4 of the Circular of 28 August 1997, according to which an application for residence by a spouse of a Member State national is inadmissible where it is submitted after the document has expired, infringes Community law.
Det fremgår af artikel 4, stk. 3, i direktiv 68/360 og af artikel 6 i direktiv 73/148, at medlemsstaterne kan gøre udstedelsen af en opholdstilladelse betinget af, at den pågældende foreviser det dokument, hvormed han er rejst ind på deres område (jf. Roux-dommen, præmis 14 og 15).
Under Article 4(3) of Directive 68/360 and Article 6 of Directive 73/148, a Member State may make issue of a residence permit conditional upon production of the document with which the person concerned entered its territory (see Roux, cited above, paragraphs 14 and 15).
Den omstændighed, at en tredjelandsstatsborger fortsat opholder sig på en medlemsstats område efter udløbet af sit visum, er en overtrædelse af denne stats bestemmelser om udlændinges ophold.
Furthermore, Community law does not prevent the Member States from prescribing, for breaches of national provisions concerning the control of aliens, any appropriate sanctions necessary in order to ensure the efficacity of those provisions
Artikel 3, stk. 3, i direktiv 64/221, som er blevet påberåbt under retsforhandlingerne for Domstolen, bestemmer, at udløbet af det identitetsdokument, der for en statsborger i en medlemsstat eller for dennes familiemedlemmer harmuliggjort indrejseni værtsmedlemsstaten og udstedelsen af opholdstilladelsen, ikke kan begrunde udvisning.
Article 3(3) of Directive 64/221, which has been referred to in the course of the proceedings
Det tredje præjudicielle spørgsmål vedrører imidlertid den situation, hvor en visumpligtig ægtefælle til en statsborger i en medlemsstat er indrejst lovligt, men ikke har ansøgt om opholdstilladelse inden udløbet af sit visum.
before the Court, provides that expiry of the identity card or passport used by a national of a Member State or members of bis family to enter the host Member State and to obtain a residence permit is not to justify expulsion from the territory.
Ifølge den nuværende belgiske administrative praksis nægtes det imidlertid at give tredjelandsstatsborgere, der er ægtefælle til en statsborger i en medlemsstat, og som ikke har visum, eller hvis visum er udløbet, adgang til at begære en fornyet behandling i henhold til artikel 44 og 64 i loven af 15. december 1980, såfremt de har fået afslag på opholdstilladelse eller er blevet udvist.
application for review as provided for in Articles 44 and 64 of the Law of 15 December 1980 when a decision is made refusing them a residence permit or ordering their expulsion.
Disse personer kan kun anlægge sag med påstand om udsættelse af gennemførelsen eller om annuUation af de nævnte afgørelser ved Conseil d'État, der begrænser sig til at efterprøve den anfægtede afgørelses lovlighed uden at kunne efterprøve dens hensigtmæssighed i lyset af den konkrete sags faktiske omstændigheder.
They are permitted only to bring an action for suspension and annulment of the decision before the Conseil d'État, which merely reviews the decision's legality and cannot review whether the decision was appropriate in the light of the facts and circumstances of the case.
Den belgiske administrative praksis opfylder således ikke kravene i henhold til fællesskabsretten.
Accordingly, Belgian administrative practice does not comply with the requirements of Community law.
Det bemærkes, at artikel 9, stk. 2, i direktiv 64/221 har til formål at sikre personer, der nægtes en første opholdstilladelse eller udvises før udstedelsen af en sådan tilladelse i et af de tre tUfælde, som er nævnt i artiklens stk. 1, en proceduremæssig mindstegaranti.I tilfælde, hvor retsmidlerne til prøvelse af de administrative retsakter kun tager sigte på spørgsmålet om beslutningens lovlighed, skal der ved den kompetente myndigheds behandling af sagen skabes mulighed for en vurdering af sagens samlede fakta og omstændigheder, herunder om den pågældende foranstaltning er hensigtsmæssig, for der træffes endelig beslutning (jf. i denne retning dom af 17.6.1997, forenede sager C-65/95 og C-lll/95, Shingaraog Radiom, præmis 34 og 37).
The purpose of Article 9(2) of Directive 64/221 is to provide minimum procedural guarantees for persons refused a first residence permit, or whose expulsion is ordered before the issue of the permit, in any of the three cases defined in Article 9(1). Where the right of appeal against administrative measures is restricted to the legality of the decision, the purpose of the intervention of the competent authority is to enable an examination of the facts and circumstances, including factors demonstrating the appropriateness of the proposed measure, to be carried out before the decision is finally taken (see, to that effect, Joined Cases C-65/95 and C111/95 Shingara and Radiom [1997], paragraphs 34 and 37).
Det bemærkes, at medlemsstaterne ganske vist i henhold til artikel 4, stk. 3, i direktiv 68/360 og artikel 6 i direktiv 73/148 til udstedelse af opholdstilladelse kan kræve det dokument, hvormed den pågældende er indrejst på deres område, forevist, men at bestemmelserne ikke foreskriver, at dette dokument stadig skal være gyldigt.
While Article 4(3) of Directive 68/360 and Article 6 of Directive 73/148 authorise the Member States to demand, for the purpose of issue of a residence permit, production of the document with which the person concerned entered their territory, they do not lay down that that document must still be valid.
Derfor kan udstedelsen af opholdstilladelse til en visumpligtig tredjelandsstatsborger ikke betinges af, at den pågældendes visum stadig er gyldigt.
Accordingly, where a third country national requires a visa, issue of a residence permit to him cannot be made subject to the condition that his visa is still valid.
Det gælder så meget desto mere, som Domstolen har fastslået i præmis 22 og 23 i Giagounidis-dommen, at medlemsstaterne er forpligtet til at anerkende ret til ophold for de arbejdstagere, der er nævnt i artikel 1 i direktiv 68/360, som kan forevise enten et gyldigt identitetskort eller pas, uanset med hvilken legitimation de er indrejst på medlemsstaternes område.
That is all the more the case because, as the Court held in Giagounidis, cited above, at paragraphs 22 and 23, the Member States are obliged to grant the right of residence within their territory to the workers referred to in Article 1 of Directive 68/360 who can produce either a valid identity card or a valid passport, regardless of the document with which they entered their territory.
Bestemmelserne i artikel 9 i direktiv 64/221, som supplerer bestemmelserne om retsmidleri samme direktivs artikel 8, og som har til formål at afbøde utilstrækkelighederne ved disseretsmidler (jf. bl.a. dom af 5.3.1980, sag 98/79, Pecastaing, præmis 15 og 20), skal fortolkes udvidende for så vidt angår deres personelle anvendelsesområde.
The provisions of Article 9 of Directive 64/221, which are complementary to those relating to the system of appeals to a court of law referred to in Article 8 and are intended to mitigate the effect of deficiencies in those remedies (see, in particular, Case 98/79 Pecastaing [1980], paragraphs 15 and 20), call for a broad interpretation as regards the persons to whom they apply.
Inden for fællesskabsretten er kravet om domstolsprøvelse af enhver afgørelse truffet af en national myndighed et almindeligt princip, der
In the field of Community law, the requirement for judicial review of any decision of a national authority reflects a general principle stemming from the constitutional traditions common to the Member States and enshrined in Articles 6 and 13 of the Convention (Case 222/86 Unectef ν Heylens and Others [1987], paragraph 14, Case C-97/91 Oleificio Borelli ν Commission [1992], paragraph 14, and Case C226/99 Siples [2001], paragraph 17).
En medlemsstat kan derfor ikke betinge udstedelsen af opholdstilladelse i henhold til direktiv 68/360 og 73/148 af forevisning af et gyldigt visum.
MRAX states that Articles 8 and 9 of Directive 64/221 have been transposed into Belgian law by Articles 44 and 64 of the Law of 15 December 1980.
Desuden er udvisning fra området alene med henvisning til udløbet af visummet en åbenbart uforholdsmæssig sanktion i forhold til alvorligheden af undladelsen af at opfylde nationale påbud vedrørende kontrol med udlændinge.
However, the Belgian State's current administrative practice denies third country nationals who are married to Member State nationals and are not in possession of a visa or whose visa has expired the right to make an
I modsætning til den belgiske stats argument kan enhver udenlandsk ægtefælle til en statsborger i en medlemsstat, der hævder at opfylde de nødvendige betingelser for at opnå beskyttelsen i henhold til direktiv 64/221, således påberåbe sig de proceduremæssige mindstegarantier i
Moreover, those procedural guarantees would be rendered largely ineffective if entitlement to them were excluded in the absence of an identity document or visa or where one of those documents has expired.
2) Artikel 4 i direktiv 68/360 og artikel 6 i direktiv 73/148 skal fortolkes således, at en medlemsstat ikke i henhold til disse bestemmelser kan nægte at udstede opholdstilladelse til og udvise en tredjelandsstatsborger, som kan bevise sin identitet og sit ægteskab med en statsborger i en medlemsstat, alene med henvisning til, at vedkommende er indrejst ulovligt på den pågældende medlemsstats område.
On a proper construction of Article 4 of Directive 68/360 and Article 6 of Directive 73/148, a Member State is not permitted to refuse issue of a residence permit and to issue an expulsion order against a third country national who is able to furnish proof of his identity and of his marriage to a national of a Member State on the sole ground that he has entered the territory of the Member State concerned unlawfully.
3) Artikel 3 og artikel 4, stk 3, i direktiv 68/360, artikel 3 og 6 i direktiv 73/148 og artikel 3, stk 3, i Rådets direktiv 64/221/EØF af 25. februar 1964 om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for udlændinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed, skal fortolkes således, at en medlemsstat hverken kan nægte at udstede opholdstilladelse til eller udvise en tredjelandsstatsborger, der er ægtefælle til en statsborger i en medlemsstat, og som er indrejst lovligt på den pågældende medlemsstats område, alene med henvisning til, at visummet var udløbet, inden den pågældende ansøgte om opholdstilladelse.
On a proper construction of Articles 3 and 4(3) of Directive 68/360, Articles 3 and 6 of Directive 73/148 and Article 3(3) of Council Directive 64/221/EEC of 25 February 1964 on the coordination of special measures concerning the movement and residence of foreign nationals which are justified on grounds of public policy, public security or public health, a Member State may neither refuse to issue a residence permit to a third country national who is married to a national of a Member State and entered the territory of that Member State lawfully, nor issue an order expelling him from the territory, on the sole ground that his visa expired before he applied for a residence permit
4) Artikel 1, stk 2, og artikel 9, stk 2, i direktiv 64/221 skal fortolkes således, at en udenlandsk ægtefælle til en statsborger i en medlemsstat har ret til at indbringe et afslag på udstedelse af en første opholdstilladelse euer en beslutning om udvisning før udstedeben af en sådan tilladelse for den i artikel 9, stk 1, omhandlede kompetente myndighed, også når den pågældende ikke er i besiddelse af et identitetsdokument eller, såfremt den pågældende er undergivet visumpligt, er indrejst på medlemsstatens område uden visum eller fortsat har opholdt sig der efter udløbet af visummet.*
he is not in possession of an identity document or where, requiring a visa, he has entered the territory of a Member State without one or has remained there after its expiry?
Hun foreslog Domstolen følgende besvarelse af de præjudicielle spørgsmål:
She proposed that the Court should answer as follows:
»1) Det første spørgsmål skal besvares med, at artikel 3 i direktiv 68/360/EØF om afskaffelse af restriktionerom rejse og ophold inden for Fælleskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer, artikel 3 i direktiv 73/148/EØF om ophævelse af rejse og opholdsbegrænsningerne inden for Fællesskabet for statsborgere i medlemsstaterne med hensyn til etablering og udveksling af tjenesteydelser samt forordning (EF) nr. 2317/95 om fastlæggelse af de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser, skal fortolkes således, at medlemsstaterne ved grænsen kun kan afvise visumpligtige tredjelandsstatsborgere, som er ægtefæller til Kl· -borgere, og som forsøger at indrejse i en medlemsstat uden at være i besiddelse af et identitetsdokument eller et visum, såfremt dette er foreneligt med retten til respekt for familielivet, og navnlig med proportionalitetsprincippet.
The answer to the national court's first question is that Article 3 of Directive 68/360, Article 3 of Directive 73/148 and Regulation No 2317/95 are to be interpreted as meaning that the Member States may refuse entry at the frontier to non-Member State national spouses of Community nationals who are required to have a visa on entry but who attempt to enter the territory of a Member State without being in possession of a passport or visa only if that is compatible with the right to respect for family life, in particular with the principle of proportionality.
Det andet spørgsmål skal besvares med, at artikel 4 i direktiv 68/360/EØF og artikel 6 i direktiv 73/148/EØF, sammenholdt med artikel 3 i de nævnte direktiver samt artikel 3 i direktiv 64/221/EØF om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for udlændinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed, skal fortolkes således, at medlemsstaterne kun kan nægte at udstede opholdstilladelse til en tredjelandsstatsborger, som er ægtefælle til en EF-borger og er indrejst ulovligt på deres område, og udvise den pågældende, såfremt disse foranstaltninger er forenelige med retten til respekt for familielivet og navnlig med proportionalitetsprincippet.
The answer to the second question is that Article 4 of Directive 68/360 and Article 6 of Directive 73/148 in conjunction with Article 3 of those directives and Article 3 of Directive 64/221 are to be interpreted as meaning that the Member States may refuse to issue a residence permit to the spouse of a Community citizen who has irregularly entered their territory and adopt a measure expelling him from the territory only if that is compatible with the right to respect for family life, and in particular with the principle of proportionality.