natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Som Kommissionen har anerkendt i sin fortolkningspraksis, er det ikke tilstrækkeligt, at der alene er givet tilladelse til, at tjenesteydelsen kan leveres (Kommissionens beslutning 81/1030/EØF af 29.10.1981 om en procedure i henhold til artikel [82 EF] IV/29.839 — GVL, EFT L 370, s. 49, præmis 66, beslutning 97/606/EF, punkt 14, og beslutning om den nederlandske RES).
However, as the Commission recognises in its own practice in taking decisions, a mere granting of authorisation to provide such services is not sufficient (Commission Decision 81/1030/EEC of 29 October 1981 relating to a proceeding under Article [82 CE] (IV/29.839 — GVL), OJ 1981 L 370, p. 49, paragraph 66; Decision 97/606, paragraph 14; and decision on the Netherlands RES).
Denne betingelse tager bl.a. hensyn til, at SIEG-opgaven er af universel karakter, og at levering af sådanne tjenesteydelser skal beskyttes mod markedskræfterne.
That condition takes account, in particular, of the universal nature of the SGEI in question, the provision of which must be sheltered only from market forces.
Bortset fra kravet om, at VHI skal tilbyde plan P, foreligger der ikke i det foreliggende tilfælde en egentlig serviceforpligtelse, som er bindende i henhold til artikel 86, stk. 2, EF, og som er knyttet til AMP-forpligtelserne, men der er alene tale om en tilladelse til de berørte erhvervsdrivende til at levere visse lovbestemte tjenesteydelser. Kongeriget
However, in this case, with the exception of the requirement imposed on the VHI to offer Plan P, there is no real binding universal service task, within the meaning of Article 86(2) EC, associated with the PMI obligations, but only an authorisation to the operators concerned to provide
Nederlandenes forsøg på under retssagen at afhjælpe den omstændighed, at der ikke i den anfægtede beslutning er foretaget en vurdering af, om der er blevet pålagt en SIEG-opgave, kan derfor ikke tages til følge.
In that regard, the Kingdom of the Netherlands’ attempt to remedy, in the course of the proceedings, the failure in the contested decision to examine the entrustment of an SGEI mission is bound to fail.
Det er navnlig ikke noget retligt grundlag for Kongeriget Nederlandenes argument om, at det ikke er nødvendigt, at der foreligger en udtrykkelig forpligtelse til at udføre en SIEG-opgave, når flere virksomheder har fået overdraget at udføre nævnte opgave, og at det er tilstrækkeligt, at der findes en godkendelses- og tilsynsordning.
In particular, there is no legal basis for the Kingdom of the Netherlands’ view that an explicit obligation to perform an SGEI mission is not necessary where several undertakings are entrusted with that mission and that it is sufficient if there is a system of authorisation or control.
Derimod er det sagsøgernes opfattelse, at overholdelsen af artikel 86, stk. 2, EF nødvendigvis forudsætter, at en SIEG-opgave pålægges ved en officiel retsakt. En sådan retsakt foreligger ikke i det foreliggende tilfælde.
In the applicants’ opinion, on the contrary, compliance with Article 86(2) EC necessarily presupposes the entrustment of an SGEI mission by an official act, which is missing in this case.
Sagsøgerne henviser i denne henseende til Kommissionens beslutningsudkast om anvendelse af bestemmelserne i artikel 86, stk. 2, EF på statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste ydet til visse virksomheder, der har fået overdraget at udføre SIEG-opgaver, fællesskabsrammebestemmelserne for statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste og beslutningen om den nederlandske RES (afsnit 4.2.1).
They refer in that regard to the draft Commission decision on the application of Article 86(2) [EC] to State aid in the form of public service compensation granted to certain undertakings entrusted with the operation of [SGEIs], to the draft Community framework for State aid in the form of public service compensation and to the Netherlands RES decision (section 4.2.1).
4) Spørgsmålet om, hvorvidt RES er nødvendig og forholdsmæssig
(4) The lack of necessity and of proportionality of the RES
Det er for det tredje sagsøgernes opfattelse, at anvendelsen af EF-traktatens konkurrenceregler, jf. artikel 86, stk. 2, EF, skal hindre opfyldelsen af SIEG-forpligtelser, som en virksomhed har fået overdraget.
In the third place, according to the applicants, in the light of Article 86(2) EC, the application of the EC Treaty competition rules must obstruct the performance of SGEI missions which have been entrusted to the undertaking.
Proportionalitetskravet medfører nemlig en pligt til at begrænse støtten til det beløb, der er nødvendigt for at udligne de tab, som kan opstå i forbindelse med opfyldelsen af den omhandlede serviceforpligtelse (Domstolens dom af 17.5.2001, sag C-340/99, TNT Traco, Sml. I, s. 4109, præmis 57 og 58).
That requirement of proportionality is, moreover, very similar, or indeed identical, to the criterion of the strict quid pro quo within the meaning of the third Altmark condition for compensation for SGEI obligations, in that it limits the subsidy to the amount necessary to offset any losses which might be incurred in rendering the universal service in question (Case C-340/99 TNT Traco [2001] ECR I-4109, paragraphs 57 and 58).
RES’ manglende nødvendighed
The lack of necessity for the RES
Sagsøgerne har anført, at Kommissionen ikke har godtgjort, at RES er nødvendig.
The applicants maintain that the Commission has not demonstrated the necessity for the RES.
Kommissionen har i denne henseende begået fejl, som påvirker den anfægtede beslutnings begrundelse, og gengivet de faktiske omstændigheder urigtigt.
In that regard, they claim that the Commission made errors affecting the reasoning on which the contested decision is based and errors of fact.
Hvad for det første angår de fejl, som påvirker den anfægtede beslutnings begrundelse, har Kommissionen med urette fundet, at RES ikke var nødvendig for at sikre anvendelsen af principperne om fælles takstfastsættelse, livsvarig dækning og åben adgang.
As regards the errors affecting the reasoning on which the contested decision is based, the applicants submit that the Commission wrongly concluded that the RES was necessary to ensure the application of the principles of community rating, lifetime cover and open enrolment.
Denne betragtning er i strid med de omstændigheder, der er redegjort for i den anfægtede beslutning, og som viser, at det omhandlede marked ikke har været ustabilt efter liberaliseringen og BUPA Irelands indtræden på markedet.
That conclusion is contradicted by the facts set out in the contested decision itself, which explains that the relevant market, since its liberation and the entry of BUPA Ireland, has not encountered instability problems.
Muligheden for, at der i denne henseende består en fare for risikoudvælgelse — en fare, som er rent teoretisk, spekulativ og fjern, og som ikke er kvantificeret på grundlag af de økonomiske fakta — er under alle omstændigheder ikke tilstrækkelig til at godtgøre en sådan ustabilitet.
In that regard, the mere possibility of a danger of risk selection — a danger that is theoretical, speculative, remote and not quantified by reference to economic facts — is not in any event sufficient to demonstrate such instability.
Hvad for det andet angår den urigtige gengivelse af de faktiske omstændigheder er det sagsøgernes opfattelse, at Kommissionens vurderinger af muligheden for og virkninger af en sådan risiko for udvælgelse er åbenbart forkert.
So far as the errors of fact are concerned, the applicants contend that the Commission’s findings regarding the possibility and consequences of such risk selection are manifestly erroneous.
I modsætning til de irske myndigheders argumenter, som er gengivet i den anfægtede beslutnings punkt 31, har private sygeforsikringsselskaber ikke et incitament til aktivt at vælge de »gode« risici og udelukke de »dårlige« risici.
Contrary to the arguments of the Irish authorities set out at recital 31 to the contested decision, there is no incentive for PMI insurers to ‘cherry pick’ the good risks and reject the bad risks.
Eftersom forsikringsselskaberne tilbyder en række forskellige ydelser til varierende præmier, og da de kan justere aftalevilkårene i forhold til den forsikrede risiko, kan de derimod uafhængigt af deres risikoprofil kompensere for de største risici ved at opkræve højere præmier og differentiere dækningen.
On the contrary, since those insurers offer a range of services at different premiums and are able to adapt their contractual terms according to the risk covered, they are able, independently of their risk profile, to offset the highest risks by raising premiums and by tailored plans.
En lavrisikoportefølje giver derfor ingen økonomisk fordel i forhold til en højrisikoportefølje.
Accordingly, there is no financial benefit to be drawn from a low risk portfolio of members compared with a high risk portfolio.
I modsætning til, hvad Kommissionen fastslog i den anfægtede beslutnings punkt 50, er der heller ikke tale om passiv risikoudvælgelse som følge af en påstået øget tendens til, at de forsikrede skifter til et andet privat sygeforsikringsselskab.
Similarly, contrary to the Commission’s assertion at recital 50 to the contested decision, there is no passive risk selection resulting in an alleged greater tendency for individuals to switch PMI insurer.
Henvisningen i denne henseende til syv økonomiske undersøgelser, som ikke er nærmere beskrevet i den anfægtede beslutning, og som sagsøgerne for sent har fået kendskab til, er ikke tilstrækkelig til at underbygge Kommissionens konklusion, og Kommissionen har ikke i svarskriftet anført yderligere argumenter til støtte herfor.
In that regard, the reference to the seven economic studies, not mentioned in the contested decision and of which the applicants were informed only belatedly, is not sufficient to corroborate the Commission’s conclusions and the Commission has not been able to provide further support for them in its defence.
Kun en af nævnte undersøgelser, som ikke er relevant, idet den vedrører det schweiziske marked, redegør for forbrugerens villighed til at skifte forsikringsselskab. Kommissionen har desuden undladt at tage hensyn til en relevant undersøgelse vedrørende det irske marked (The Private Health Insurance Market in Ireland, marts 2003, foretaget af Amárach Consulting på HIA’s vegne »Amárach-rapporten«), som sagsøgerne henviste til under den administrative procedure, hvorefter forsikrede mellem 18 og 24 år er mindre tilbøjelige til at skifte til et andet privat sygeforsikringsselskab end personer mellem 35 og 64 år.
Only one of those studies, which is irrelevant because it relates to the Swiss market, mentions consumers’ willingness to switch PMI insurers and the Commission failed to take into consideration a relevant study relating to the Irish market (The Private Health Insurance Market in Ireland, March 2003, prepared by Amárach Consulting for the HIA; ‘the Amárach report’), relied on by the applicants in the course of the administrative procedure, according to which members in the 18 to 34 age category were less likely to consider switching PMI insurers than members in the 35 to 64 age category.
Sagsøgerne har i denne henseende bestridt argumentet om, at risikoudvælgelsen er baggrunden for den asymmetri mellem risikoprofilerne, som bestod mellem BUPA Ireland og VHI vedrørende de forsikredes alder.
In that context, the applicants reject the Commission’s view that the asymmetry of the risk profiles, like that between BUPA Ireland and the VHI concerning the age of members, is accounted for by risk selection.
Forskellene skyldtes to andre faktorer, nemlig dels de forsikredes passivitet og meget stærke uvilje mod at skifte til et andet privat sygeforsikringsselskab, dels VHI’s prisfastsættelsesstrategi.
Those differences are the result of two other factors, namely, first, customer inertia and unwillingness to switch between PMI insurers and, second, the VHI’s own pricing strategy.
Hvad angår den første faktor godtgjorde sagsøgerne under den administrative procedure, at når der henses til behovet for at tilbyde private sygeforsikringsydelser til væsentligt forskellige priser for at tilskynde de forsikrede til at skifte til et andet privat sygeforsikringsselskab, vil en ny erhvervsdrivende på markedet være nødsaget til at målrette sig mod de »nye« kunder, som pr. definition er de yngste.
As regards the first factor, the applicants claim to have shown, in the administrative procedure, that, in view of the need to offer PMI services at a very wide price differential in order to encourage members to switch PMI insurer, a new entrant to the market would necessarily have to target ‘new’ customers who are, by definition, younger customers.
Hvad angår den
As regards the
VHI sælger nemlig i denne henseende til tabspris, og BUPA Ireland kan derfor ikke konkurrere med VHI hvad angår de personer, som generelt er ældre.
In that connection, the VHI is selling at a loss and BUPA Ireland is thus unable to compete for generally older customers.
Kommissionen har i øvrigt alene på grundlag af asymmetrien mellem risikoprofilerne og uden relevant faktisk eller økonomisk bevis herfor fejlagtigt konkluderet, at markedet er ustabilt.
Furthermore, the Commission erroneously concluded, solely on the basis of asymmetry of risk profiles and without relevant factual and economic evidence, that there might be market instability.
Både VHI og BUPA Ireland er imidlertid i stand til at tiltrække unge lavrisikokunder, hvilket de rent faktisk også gør.
However, both the VHI and BUPA Ireland are perfectly capable of attracting low risk younger subscribers, and in fact do so.
Sagsøgerne er af den opfattelse, at gennemsnitsalderen for de kunder, som tegner forsikring hos VHI, er lavere end gennemsnitsalderen for de kunder, som tegner forsikring hos BUPA Ireland.
The applicants maintain that the average age of members joining the VHI is lower than the average age of those joining BUPA Ireland.
Dertil kommer, at de høje omkostninger, som en kundes skift fra et privat sygeforsikringsselskab til et andet indebærer, har en stabiliserende virkning, hvilket modsiger argumentet om »livsfarlig spiral«, som Kommissionen har fremført.
Moreover, the high costs involved when a customer switches from one PMI insurer to the other have a stabilising effect, which contradicts the ‘spiralling down’ theory defended by the Commission.
RES kan derimod påvirke stabiliteten på det irske marked for private sygeforsikringsydelser væsentligt, idet den indebærer, at de præmier, som unge kunder skal betale, forhøjes, at BUPA Ireland udelukkes fra markedet, og at det bliver sværere at komme ind på markedet.
On the contrary, the RES, for its part, is apt to have a significant effect on the stability of the Irish PMI market because it results in higher premiums for young customers, the elimination of BUPA Ireland from that market and increased barriers to entry.
Det argument, som Kommissionen har fremsat i svarskriftet, men som ikke er indeholdt i den anfægtede beslutning, hvorefter VHI’s solvensnøgletal langt fra var tilfredsstillende, og en yderligere forværring af VHI’s økonomiske situation ikke var acceptabel, er rent spekulativ og støttes ikke af nogen beviser, men modsiges snarere ved den anfægtede afgørelse, for så vidt som det i denne beslutning konkluderes, at markedet ikke tidligere har været ustabilt.
Furthermore, the argument put forward by the defendant in the defence, but not in the contested decision, that the VHI’s solvency ratios were far from satisfactory and that further deterioration of its finances was not acceptable is purely speculative and not supported by evidence, and is even contradicted by the contested decision since that decision concludes that there had been no market instability in the past.
Sagsøgerne har tilføjet, at den omstændighed, at der ikke er udsigt til en tidligere eller nært forestående ustabilitet på det omhandlede marked, bekræftes udtrykkeligt at de tre rapporter, som HIA har udfærdiget siden 2003 (jf. i præmis 116 ovenfor), hvori det konkluderes, at der ikke findes relevante beviser herfor.
The applicants add that the absence of any imminent and future market instability is expressly confirmed by the three reports submitted by the HIA since 2003 (see paragraph 116 above), each of which concluded that there was no relevant evidence in that regard.
De argumenter, som Irland har fremsat heroverfor, er rent spekulative og ikke relevante, fordi de vedrører sygeforsikringsordninger i andre lande.
The arguments to the contrary put forward by Ireland in that regard are merely speculative or irrelevant because they relate to healthcare schemes in other countries.
Disse nye argumenter er under alle omstændigheder ikke tilstrækkelige til at begrunde RES, idet artikel 86, stk. 2, EF har til formål at beskytte SIEG-opgaverne som sådan og ikke bestemte virksomheder (dommen i sagen Kommissionen mod Nederlandene, nævnt i præmis 99 ovenfor, præmis 43).
In any event, those new arguments are not sufficient to justify the RES, since the aim of Article 86(2) EC is to preserve SGEIs as such and not specific undertakings (Commission v Netherlands, paragraph 99 above, paragraph 43).
RES’ manglende forholdsmæssige karakter
The lack of proportionality of the RES
Sagsøgerne har anført, at Kommissionen fejlagtig har konkluderet, at RES er forholdsmæssig, jf. artikel 86, stk. 2, EF.
The applicants also maintain that the Commission erroneously concluded that the RES was proportionate for the purposes of Article 86(2) EC.
Kommissionen har nemlig ikke godtgjort, at RES-betalingerne ikke overstiger det beløb, som er nødvendigt for at yde VHI kompensation for de udgifter, som er afholdt i forbindelse med VHI’s AMP-forpligtelser.
In fact, the Commission has not shown that the RES payments would not exceed the amount necessary to compensate the VHI for the costs incurred pursuant to its PMI obligations.
For det første har risikoforskellen på 2%, som er nødvendig for at udløse RES, ingen praktisk betydning, idet risikoprofilen beregnes på grundlag af alder og køn, og BUPA Ireland nødvendigvis har en yngre risikoprofil end VHI, hvorfor det ikke kan undgås, at denne grænse overskrides.
First, the 2% risk differential required in order to activate the RES has no practical effect because the risk profile is calculated on the basis of age and sex and BUPA Ireland inevitably has a younger age profile than that of the VHI, so that that threshold is inevitably exceeded.
For det andet er det åbenbart ukorrekt, når Kommissionens anfører, at de godtgørelser, som de forsikrede modtager, herunder godtgørelser for »luksusydelser«, ikke udjævnes.
Second, the Commission’s assertion that all payments in favour of the policy holders, in particular those in the ‘luxury markets’, are not equalised is manifestly incorrect.
Bestemmelserne om »maksimal udjævning af godtgørelser« omfatter i princippet alle AMP-policer. Den eneste undtagelse vedrører anmodning om godtgørelse på højeste niveau.
On the contrary, the ‘maximum equalised payments’ provisions in principle cover all PMI policies, the only exclusion relating to the very highest levels of claims.
I modsætning til Kommissionens argument om, at RES tager hensyn til de gennemsnitlige omkostninger vedrørende godtgørelsesanmodningerne, for at gøre det muligt for private sygeforsikringsselskaber at nyde godt af deres egen effektivitet, indebærer en hensyntagen til virksomhedens egne faktiske omkostninger for det tredje, at der ydes højere godtgørelser til private sygeforsikringsselskaber, som har de højeste omkostninger, hvilket derfor ikke tilskynder dem til at være effektive.
Third, contrary to the Commission’s assertion that the RES takes into account the PMI insurers’ average claim cost so as to enable those insurers to keep the benefit of their own efficiencies, the taking into account of insurers’ actual costs gives rise to larger payments to the PMI insurers with the highest costs and, therefore, provides incentives for inefficiency.
I modsætning til, hvad VHI har gjort gældende, gør RES det muligt at yde kompensation for omkostninger, som et effektivt privat sygeforsikringsselskab ikke ville have afholdt.
Thus, contrary to the VHI’s assertions, the RES permits compensation to be paid for costs which would not be incurred by an efficient PMI insurer.
Kommissionen har for det fjerde fejlagtigt baseret sig på en begrænsning af vægtningsfaktoren for sundhedstilstand til 50%, selv om dette hverken har sammenhæng med AMP-forpligtel-serne eller begrundelsen for RES.
Fourth, the Commission relies, wrongly, on the limitation of the ‘health status weight’ to 50%, whereas that aspect is linked neither to the PMI obligations nor to justification of the RES.
Denne vægtning fremmer endvidere ineffektivitet, idet der tages hensyn til de faktiske omkostninger i stedet for de omkostninger, som en effektiv erhvervsdrivende ville afholde.
Moreover, that weighting also gives rise to inefficiencies because it is actual costs rather than the costs incurred by an efficient operator that are taken into account.
Hvad angår den omstændighed, at nytilkomne virksomheder ikke er omfattet af RES i de tre første år, virksomhederne er aktive på det irske marked for sygeforsikringsydelser, har sagsøgerne for det femte anført, at dette ikke kan mindske RES’ meget afskrækkende virkninger for sådanne virksomheder. For det sjette foreskriver RES ikke i modsætning til den nederlandske RES en korrektionsmekanisme, som skal hindre overkompensation.
Fifth, with regard to the alleged exclusion from the RES of new entrants to the market for the first three years of their activity on the Irish PMI market, the applicants contend that this cannot mitigate the highly deterrent effect of the RES for those operators.
Endelig har sagsøgerne under retsmødet i modsætning til, hvad Kommissionen og Irland har gjort gældende, anført, at i forbindelse med vurderingen af RES’ forholdsmæssige karakter i henhold til artikel 86, stk. 2, EF skal effektivitetskriteriet for en erhvervsdrivende, som modtager støtte, anvendes på samme måde som i forbindelse med vurderingen af den fjerde betingelse i Altmark-dommen vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en støtteforanstaltning i medfør af artikel 87, stk. 1, EF.
Last, at the hearing the applicants further submitted that, contrary to the defendant’s and Ireland’s assertion, the criterion of the efficiency of the operator in receipt of aid should be applied, in the framework of the examination of proportionality under Article 86(2) EC, in the same way as in the framework of the analysis of the fourth Altmark condition relating to the existence of aid within the meaning of Article 87(1) EC.
Denne effektivitetsvurdering indgår som en naturlig del af vurdering af kriteriet om forholdsmæssighed, som også er indeholdt i artikel 86, stk. 2, EF, hvorefter kompensationen ikke må overstige, hvad der er nødvendigt fra en effektiv erhvervsdrivendes synspunkt.
On the one hand, that assessment of efficiency is inherent in the assessment of the criterion of proportionality also provided for by Article 86(2) EC, which requires that the compensation be limited to what is necessary from the point of view of an efficient operator.
Kravet følger endvidere af retspraksis, hvorefter artikel 86, stk. 2, EF ikke har til formål at beskytte bestemte erhvervsdrivende.
On the other hand, that requirement follows from the caselaw to the effect that Article 86(2) is not intended to protect specific operators.
Hvis effektivitetskriteriet ikke tages i betragtning i denne sammenhæng, vil dette være i strid med princippet om et indre marked med en ufordrejet konkurrence og følgelig i strid med Fællesskabets interesse.
Furthermore, the failure to take the criterion of efficiency into account in that context runs counter to the principle of an internal market with undistorted competition and, accordingly to the Community interest.