natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Om fornødent anmodes der om yderligere bevismateriale.
To this end additional proof shall be requested where necessary.
Konstateres det, at det areal, der faktisk fastslås, er større end det, der er angivet i ansøgningen om arealstøtte, tages det angivne areal i betragtning ved støtteberegningen.
If the area actually determined is found to be greater than that declared in the “area” aid application, the area declared shall be used for calculation of the aid.
Konstateres det, at det areal, som er angivet i ansøgningen om arealstøtte, er større end det fastslåede areal, beregnes støttebeløbet på grundlag af det areal, der er fastslået under kontrollen. […]
If the area actually determined is found to be less than that declared in an “area” aid application, the area actually determined on inspection shall be used for calculation of the aid. …
Følgende er fastsat i artikel 31, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2419/2001 af 11. december 2001 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, der indførtes ved Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92 (EFT L 327, s. 11):
Article 31(2) of Commission Regulation (EC) No 2419/2001 of 11 December 2001 laying down detailed rules for applying the integrated administration and control system for certain Community aid schemes established by Council Regulation (EEC) No 3508/92 (OJ 2001 L 327, p. 11) provides:
»[…] Er det i arealstøtteansøgningen anmeldte areal større end det areal, der ved administrativ kontrol eller kontrol på stedet fastslås for samme afgrødegruppe, beregnes støttebeløbet på grundlag af det fastslåede areal for den pågældende afgrødegruppe […]«
‘2. … if the area declared in an area aid application exceeds the area determined for that crop group as a result of administrative or on-the-spot checks the aid shall be calculated on the basis of the area determined for that crop group.’
II — Tvistens baggrund, således som den fremgår af den appellerede dom
II — Facts of the case as given in the judgment under appeal
De belgiske myndigheder indførte i 1996 et system til identifikation af marker, der var baseret på luftfotos fra GIS, således som det er fastsat i artikel 4 i forordning nr. 3508/92.
The Belgian authorities adopted with effect from 1996 an identification system for agricultural parcels based on aerial photographic images extracted from a GIS, as provided in Article 4 of Regulation No 3508/92.
Markerne blev identificeret ved hjælp af disse luftfotos, hvorpå landbrugerne selv indtegnede markerne manuelt, hvorefter myndighederne foretog en indlæsning af disse oplysninger i GIS.
The parcels were identified on the aerial photographic images by means of hand-written markings made by the farmers themselves, then the authorities entered the graphic data into the GIS.
I henhold til artikel 9, stk. 2, i forordning nr. 729/70 og artikel 9, stk. 2, i forordning nr. 1258/1999 foretog de tjenestegrene i Kommissionen, der er ansvarlige for regnskabsafslutningen for EUGFL, fra den 15. til den 17. maj 2001 i Belgien nogle
Pursuant to Article 9(2) of Regulation No 729/70 and Article 9(2) of Regulation No 1258/1999, the Commission services responsible for clearing the EAGGF accounts carried out inspections in Belgium between 15 and 17 May 2001 in the
BELGIEN MOD KOMMISSIONEN kontroller vedrørende sektoren for markafgrøder med henblik på afslutningen af budgetårene 1999, 2000 og 2001.
BELGIUM v COMMISSION arable crop sector for purposes of clearing the accounts for financial years 1999, 2000 and 2001.
Disse tjenestegrene konkluderede, at der forelå nogle afvigelser for så vidt angik de belgiske myndigheders kontrol.
Those services found that there were anomalies in the checks carried out by the Belgian authorities.
Det fremgår af denne rapport, at det for det første var Kommissionens opfattelse, at Kongeriget Belgien hverken havde iagttaget artikel 8 i forordning nr. 3508/92 eller artikel 6 og 9 i forordning nr. 3887/92 på grund af forsinkelsen med indlæsning af markerne i GIS, hvilket således havde forhindret, at visse sager kunne medtages i risikoanalysen.
It is clear from this report that the Commission considered, first, that the Kingdom of Belgium had failed to comply with either Article 8 of Regulation No 3508/92 or Articles 6 and 9 of Regulation No 3887/92 by delaying entering the parcels into the GIS, thereby preventing consideration of some files in the risk analysis.
Kommissionen konstaterede for det andet en tilsidesættelse af ovennævnte bestemmelser som følge af den manglende nedsættelse af det markareal, der var angivet i støtteansøgninger (herefter »det anmeldte areal«), og/eller manglende kontrol på stedet, når den foretagne administrative kontrol pegede i retning af, at det anmeldte areal var større end det areal, der for disse samme marker var indlæst i GIS (herefter »GIS-arealet«).
Secondly, the Commission identified an infringement of the abovementioned provisions since there had been no reduction in the area of the parcels declared in the aid applications (‘the area declared’) and/or no on-the-spot checks had been carried out where the administrative checks carried out had shown that the area declared was greater than the areas of the same parcels as entered in the GIS (‘the GIS area’).
Følgende fremgår i den henseende af punkt B.7.1.1 i nævnte rapport:
In that connection, point B.7.1.1. of that report reads:
»Kommissionens tjenestegrene har undersøgt de uregelmæssigheder, der blev påvist ved hjælp af det belgiske administrative kontrolsystem for høstårene 1999-2001.
‘The Commission services investigated anomalies detected by Belgium’s administrative checking system for harvest years 1999 to 2001. It was established that …
Opfølgende kontrol på stedet omfattede blot et begrænset antal tilfælde, hvor forskellen var større end 5% af afgrødegruppen.
Follow-up checks were performed on-the-spot in only a limited number of cases where the difference was in excess of 5% at crop group level.
Visse støtteansøgninger, for hvilke forskellene tilsyneladende oversteg 5%, havde ikke været genstand for en supplerende undersøgelse, og støtten blev udbetalt på grundlag af det anmeldte areal.
Some aid applications with apparent differences in excess of 5% were not subject to further enquiry but simply paid on the basis of the area declared.
Når forskellen var lavere end 5%, blev ansøgningerne overhovedet ikke betragtet som uregelmæssige, og støtten blev uden supplerende undersøgelse udbetalt på grundlag af det anmeldte areal.
If the difference was less than 5%, the applications were not deemed in any way irregular and were paid without further enquiry on the basis of the area declared.
I alle de tilfælde, som ikke havde været genstand for kontrol på stedet, blev det af landbrugeren anmeldte areal godtaget af systemet og angivet på den fortrykte ansøgningsformular, som blev sendt til landbrugeren for det følgende år. […]
Furthermore, for all such cases not subject to on-the-spot checks, the area declared by the farmer was accepted by the system to be indicated in the following year’s preprinted application sent to the farmer.
De belgiske myndigheder har forklaret, at det er deres opfattelse, at kun de arealer, der faktisk er opmålt på stedet, kan benyttes til at (om)beregne støttebeløbet.
The Belgian authorities explained that, in their opinion, only surfaces actually measured on-the-spot may be used to (re-)calculate aid.
Kommissionens tjenestegrene er ikke enige i det argument, hvorefter de i kraft af GIS under en administrativ kontrol konstaterede forskelle ikke kan benyttes som retlig begrundelse for en nedsættelse af støttebeløbet, idet de således er af den opfattelse, at de efter den administrative kontrol påviste afvigelser ikke er blevet forfulgt med den nødvendige ihærdighed.
The Commission services do not agree that discrepancies revealed by administrative checks using the GIS may not be used to legally justify a reduction in aid, and thus consider that the follow-up of anomalies detected after administrative controls was not performed with the necessary rigour.
Den omstændighed, at de belgiske myndigheder ikke har nedsat støttebeløbet og/eller ikke har anvendt sanktioner, har åbenbart medført tab for fonden.«
The failure [of the Belgian authorities] to reduce aid and/or apply sanctions has clearly caused a loss to the Fund.’
»Det kan konkluderes, at Belgien ikke har gennemført visse sekundære kontroller på passende måde eller i overensstemmelse med de gældende bestemmelser.
‘It is concluded that Belgium did not adequately or properly perform certain ancillary controls to the required regulatory standard.
Ved ikke at have formindsket de anmeldte arealer og/eller ved ikke at have foretaget kontrol på stedet, når den administrative kontrol har udvist afvigelser fra anmeldelserne, er Belgien ansvarlig for, at fonden har pådraget sig for store udgifter.«
In not reducing area declarations and/or not conducting on-the-spot checks where the administrative control indicated anomalous declarations, Belgium has caused the Fund to be over-charged.’
Den 4. februar 2004 vedtog Kommissionen den omtvistede beslutning, hvorved det fastsattes, at de udgifter, som er afholdt af Kongeriget Belgiens godkendte betalingsorganer, og som for sektoren for markafgrøder og regnskabsårene 2000-2002 er anmeldt til EUGFL, Garantisektionen, blev nedsat med en fast korrektion på 2%, svarende til et beløb på 9 322 809 EUR, på grund af mangler ved den sekundære kontrol.
On 4 February 2004 the Commission adopted the contested decision, providing that, with regard to arable crops, expenditure of the paying agency or agencies accredited by the Kingdom of Belgium declared under the Guarantee Section of the EAGGF in respect of financial years 2000-2002 were to be subject to a 2% flatrate reduction, corresponding to EUR 9 322 809, as a result of deficiencies in the ancillary checks.
III — Søgsmålet for Retten og den appellerede dom
III — Procedure before the Court of First Instance and judgment under appeal
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 13. april 2004 anlagde Kongeriget Belgien sag med påstand om annullation af den anfægtede beslutning.
By application lodged at the Registry of the Court of Justice on 13 April 2004, the Kingdom of Belgium brought an action for annulment of the contested decision.
Ved kendelse af 8. juni 2004 henviste Domstolen sagen til behandling ved Retten, hvor den blev registreret som sag T-221/04.
By order of 8 June 2004 the Court of Justice referred the case to the Court of First Instance, which registered it as Case T-221/04.
Til støtte for søgsmålet gjorde Kongeriget Belgien tre anbringender gældende, vedrørende, for det første, manglende tilsidesættelse af artikel 8 i forordning nr. 3508/92 og artikel 6 og 9 i forordning nr. 3887/92, for det andet Kommissionens manglende iagttagelse af de i retningslinjerne opstillede betingelser vedrørende begreberne
In support of its action, the Kingdom of Belgium relied on three pleas, alleging, first, that there had been no infringement of Article 8 of Regulation No 3508/92 or of Articles 6 and 9 of Regulation No 3887/92, secondly, that the Commission had failed
Kongeriget Belgien nedlagde for Retten påstand om delvis annullation af den omtvistede beslutning, for så vidt som den vedrørende Kongeriget Belgien indeholdt en fast korrektion på 2% eller, subsidiært, at Retten på grundlag af sin fulde prøvelsesret skulle nedsætte størrelsen på den udgift, som blev udelukket fra finansiering, til et beløb på 1 079 814 EUR og, endelig, at Kommissionen skulle tilpligtes at betale sagens omkostninger.
It asked the Court of First Instance partially to annul the contested decision inasmuch as it provided, in respect of the Kingdom of Belgium, for a flatrate correction of 2% or, in the alternative, under its unlimited jurisdiction, to reduce the amount of expenditure excluded from financing to EUR 1 079 814 and to order the Commission to pay the costs.
Kommissionen nedlagde påstand om frifindelse og om, at Kongeriget Belgien skulle tilpligtes at betale sagens omkostninger.
The Commission contended that the Court of First Instance should dismiss the application and order the Kingdom of Belgium to pay the costs.
I den appellerede dom afviste Retten indledningsvis påstanden om nedsættelse af den finansielle korrektion, idet den anførte, at der på området for EUGFL ikke findes nogen bestemmelse, der giver Fællesskabets retsinstanser fuld prøvelsesret i henhold til artikel 229 EF.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance held first of all that the head of claim seeking a reduction of the financial correction was inadmissible, stating that there was no provision in respect of the EAGGF conferring unlimited jurisdiction on the Community Courts under Article 229 EC.
Vedrørende realiteten henviste Retten derefter til retspraksis vedrørende EUGFL på følgende måde:
Next, ruling on the substance, the Court of First Instance recalled EAGGF caselaw as follows:
»29 Indledningsvis bemærkes, at EUGFL kun finansierer interventioner, der foretages efter Fællesskabets regler inden for rammerne af de fælles markedsordninger for landbruget (jf. Domstolens dom af 24.2.2005, sag C-300/02, Grækenland mod Kommissionen, Sml. I, 1341, præmis 32 og den deri nævnte retspraksis).
‘29 It must be pointed out first of all that the EAGGF finances only intervention undertaken in accordance with the Community rules within the framework of the common organisation of agricultural markets (see Case C-300/02 Greece v Commission [2005] ECR I-1341, paragraph 32, and caselaw cited therein).
30 Det skal i denne forbindelse understreges, at det påhviler Kommissionen at godtgøre, at der foreligger en tilsidesættelse af bestemmelserne i de fælles markedsordninger for landbruget (jf. dommen i sagen Grækenland mod Kommissionen, præmis 33 og den deri nævnte retspraksis). Det påhviler imidlertid ikke Kommissionen udtømmende at godtgøre, at medlemsstaternes kontrolforanstaltninger er utilstrækkelige, eller at de tal, som de har meddelt, er urigtige, men at fremlægge bevis for, at den har en begrundet og rimelig tvivl med hensyn til disse kontrolforanstaltninger eller disse tal (jf. dommen i sagen Grækenland mod Kommissionen, præmis 34 og den deri nævnte retspraksis).
30 It should also be noted that it is for the Commission to prove an infringement of the rules on the common organisation of the agricultural markets (see Greece v Commission, paragraph 29 above, paragraph 33, and caselaw cited therein).
31 Den pågældende medlemsstat kan ikke afkræfte Kommissionens konstateringer ved simple påstande, som ikke underbygges af elementer, der godtgør eksistensen af et pålideligt og funktionsdygtigt kontrolsystem.
31 The Member State concerned, for its part, cannot rebut the Commission’s findings by mere assertions which are not substantiated by evidence of a reliable and operational inspection system.
Såfremt medlemsstaten ikke fører bevis for, at Kommissionens konstateringer er urigtige, udgør disse forhold, der kan give anledning til alvorlig tvivl med hensyn til indførelsen af et passende og effektivt system af foranstaltninger til overvågning og kontrol (jf. dommen i sagen Grækenland mod Kommissionen, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis).
If it is not able to show that they are inaccurate, the Commission’s findings can give rise to serious doubts as to the existence of an adequate and effective series of supervisory measures and inspection procedures (see Greece v Commission, paragraph 29 above, paragraph 35 and caselaw cited therein).
32 Denne lempelse af beviskravet til Kommissionen skyldes, at en medlemsstat har bedre adgang til at indsamle og kontrollere de oplysninger, der er nødvendige for afslutningen af EUGFL-regnskaberne, og at staten følgelig skal føre det mere detaljerede og fuldstændige bevis for, at dens kontrol eller tal er rigtige, og efter omstændighederne for, at Kommissionens påstande er forkerte (jf. dommen i sagen Grækenland mod Kommissionen, præmis 36 og den deri nævnte retspraksis).
32 The reason for this mitigation of the burden of proof on the Commission is that it is the Member State which is best placed to collect and verify the data required for the clearance of EAGGF accounts; consequently, it is for that State to adduce the most detailed and comprehensive evidence that its inspections or figures are accurate and, if appropriate, that the Commission’s statements are incorrect (see Greece v Commission, paragraph 29 above, paragraph 36, and caselaw cited therein).
33 Denne definition af bevisbyrden i retspraksis påvirkes ikke af det krav, som er opstillet i retningslinjerne, hvorefter en fast finansiel korrektion forudsætter, at der foreligger »en væsentlig forsømmelse i anvendelsen af udtrykkelige fællesskabsbestemmelser«.
33 That definition of the burden of proof given in caselaw is not affected by the condition laid down in the Guidelines that a flatrate financial correction requires there to be “a serious deficiency in the compliance with explicit Community rules”.
For det første skal denne betingelse ses i lyset af den
On one hand, that condition should be read in the light of the condition
For det andet ville et krav om, at Kommissionen ikke blot skal fremlægge bevis for, at den har en begrundet og rimelig tvivl, men også skal godtgøre, at der foreligger en væsentlig forsømmelse i anvendelsen af udtrykkelige fællesskabsbestemmelser, være i strid med Domstolens faste praksis vedrørende bevisbyrden, der også er blevet fastholdt efter retningslinjernes vedtagelse (jf. vedrørende en samtidig anvendelse af denne retspraksis og retningslinjerne Domstolens dom af 9.1.2003, sag C-157/00, Grækenland mod Kommissionen, Sml. I, s. 153, præmis 28, 29, 35 og 36, og af 24.2.2005, sag C-318/02, Nederlandene mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 34 og 35).«
On the other hand, to require the Commission not only to adduce evidence of serious and reasonable doubt on its part but also to demonstrate the existence of a serious deficiency in the compliance with explicit Community rules would be contrary to the consistent caselaw of the Court concerning the burden of proof, caselaw that was maintained after the Guidelines had been adopted (see, regarding concurrent application of that caselaw and the Guidelines, Case C-157/00 Greece v Commission [2003] ECR I-153, paragraphs 28, 29, 35 and 36, and Case C-318/02 Netherlands v Commission, not published in the ECR, paragraphs 34 and 35).’
Retten anførte i den appellerede doms præmis 34, at det var i lyset af disse betragtninger, at der skulle foretages en gennemgang af den argumentation, som den belgiske regering havde påberåbt sig ved anfægtelsen af de grunde, hvorpå Kommissionen havde støttet den omtvistede beslutning.
The Court stated in paragraph 34 of the judgment under appeal that it was in the light of those considerations that the Belgian Government’s arguments against the grounds on which the Commission had based the contested decision should be examined.
Retten foretog i den appellerede doms præmis 47-50 en samlet gennemgang af første anbringende og andet anbringendes første led under overskriften »Om betydningen af de af Kommissionen afdækkede afvigelser« og lagde til grund, at forskellen mellem det anmeldte areal og GIS-arealet, der viste sig ved den administrative kontrol, udgjorde afvigelser, der tydede på eventuelle uregelmæssigheder i støtteansøgningerne, der kunne indebære en risiko for tab for EUGFL.
Carrying out a joint examination of the first plea and the first part of the second plea, the Court of First Instance found, in paragraphs 47 to 50 of the judgment under appeal, under the heading ‘Seriousness of the anomalies detected by the Commission’, that the discrepancies between the area declared and the GIS area, discovered at the administrative checking stage, constituted anomalies indicating potential irregularities in aid applications involving a risk of loss for the EAGGF.
I nævnte doms præmis 49 anførte Retten, at de på tidspunktet for de faktiske omstændigheder gældende regelsæt ikke indeholdt en forpligtelse for medlemsstaterne til at anvende GIS.
The Court of First Instance stated in paragraph 49 of that judgment that the legislation in force at the relevant time did not require Member States to use a GIS.
Retten fastslog imidlertid, at de belgiske myndigheder, idet de på forhånd havde anskaffet GIS, inden det blev obligatorisk eller forældet af den almindelige udbredelse af kontrol ved telemåling fra satellit, havde anskaffet sig et
However, it held that, by adopting a GIS at an early stage before it was made compulsory or obsolete as a result of widespread satellite monitoring the Belgian authorities had adopted a monitoring instrument capable of supplying relevant information
BELGIEN MOD KOMMISSIONEN kontrolredskab, som kunne forsyne dem med relevante oplysninger, der rækker ud over de udtrykkelige forpligtelser i artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 3887/92.
BELGIUM v COMMISSION which went further than the express obligations laid down in Article 6(2) of Regulation No 3887/92.
Retten mente ikke, at Kommissionen kunne se bort fra dette forhold, som gav anledning til begrundet og rimelig tvivl og indebar en klar tabsrisiko for EUGFL, blot fordi det system, der afslørede afvigelserne, ikke var obligatorisk eller ikke var beregnet til det formål.
In the view of the Court, the Commission could not ignore this element establishing the existence of serious and reasonable doubt, which clearly indicated a risk of loss for the EAGGF, simply because the system which detected it was not compulsory or was not intended for that purpose.
Retten medgav derefter i den appellerede doms præmis 52, at de bestemmelser, der var gældende på tidspunktet for de faktiske omstændigheder, ikke udtrykkeligt pålagde medlemsstaterne at anvende de kontrolmetoder, som Kommissionen havde foreskrevet i den sammenfattende rapport. I henhold til Rettens argumentation, der i denne henseende var støttet på den retspraksis, der hidrører fra Domstolens dom af 12. juni 1990, Tyskland mod Kommissionen (sag C-8/88, Sml.
The Court of First Instance then accepted, at paragraph 52 of the judgment under appeal, that the legislation in force at the relevant time did not expressly require Member States to use the inspection procedures prescribed by the Commission in its summary report.
Retten bemærkede i den appellerede doms præmis 53 og 54, at det af disse regler fremgik, at medlemsstaterne er forpligtet til at indføre et system med administrativ kontrol og kontrol på stedet, der gør det muligt at sikre en korrekt overholdelse af de materielle og formelle betingelser for tildeling af støtte.
The Court of First Instance stated in paragraphs 53 and 54 of the judgment under appeal that it followed from those rules that Member States are required to organise a series of administrative and on-the-spot checks to ensure that the substantive and formal conditions for granting aid are correctly observed.
Retten anførte endvidere, at det ligeledes fremgik af retspraksis, at den administrative kontrol, som ligger forud for kontrol på stedet, skal foretages på en sådan måde, at de nationale myndigheder kan drage de mulige konklusioner med hensyn til, om det er sikkert eller tvivlsomt, om betingelserne for tildeling af støtte er opfyldt (jf. bl.a. dom af 3.10.1996, sag C-41/94, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 4733, præmis 17, og dommen i sagen Spanien mod Kommissionen, præmis 40).
Moreover the Court pointed out that it was also clear from caselaw that the administrative checks preceding on-the-spot checks must be carried out in such a way as to enable the national authorities to draw all possible conclusions, be they matters of certainty or of doubt, regarding compliance with the conditions for granting aid (see in particular Case C-41/94 Germany v Commission [1996] ECR I-4733, paragraph 17, and Case C-468/02 Spain v Commission, paragraph 40).