natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Derimod kan en national foranstaltning, der begrænser etableringsfriheden, være begrundet i hensynet til bekæmpelse af misbrug, når den specifikt sigter på rent kunstige arrangementer, der ikke bygger på nogen økonomisk realitet, og hvis formål er at omgå den pågældende medlemsstats lovgivning, og navnlig at undgå den normalt skyldige skat af overskud, der optjenes ved virksomhed, der udføres på det nationale område.
Conversely, a national measure restricting freedom of establishment may be justified on the ground of prevention of abusive practices where it specifically targets wholly artificial arrangements which do not reflect economic reality and are designed to circumvent the legislation of the Member State concerned and, in particular, to escape the tax normally due on the profits generated by activities carried out on national territory.
(jf. præmis 26-28)
(see paras 26-28)
Artikel 43 EF og 48 EF er til hinder for en national lovgivning, hvorefter renter, som et selskab hjemmehørende i en medlemsstat betaler til et bestyrelsesmedlem, der er et selskab etableret i
Articles 43 EC and 48 EC preclude national legislation under which interest payments made by a company resident in a Member State to a director which is a company established in another
En sådan forskellig behandling af hjemmehørende selskaber, alt efter hvor det selskab, der som bestyrelsesmedlem har ydet dem et lån, er etableret, udgør således en restriktion for etableringsfriheden, da den gør det mindre attraktivt for selskaber med hjemsted i andre medlemsstater at gøre brug af denne frihed, idet de som følge heraf måske vil give afkald på at lede et selskab i den medlemsstat, som har truffet foranstaltningen, eller endog give afkald på at erhverve, oprette eller opretholde et datterselskab i denne medlemsstat.
Such a difference in treatment between resident companies according to the place of establishment of the company which, as director, has granted them a loan constitutes an obstacle to the freedom of establishment if it makes it less attractive for companies established in other Member States to exercise that freedom and they may, in consequence, refrain from managing a company in the Member State which enacts that measure, or even refrain from acquiring, creating or maintaining a subsidiary in that Member State.
LAMMERS & VAN CLEEFF sådan grænse, kan det ikke udelukkes, at denne omkvalificering også finder anvendelse i forhold til renter, der betales som vederlag for lån ydet på armslængdevilkår. (jf. præmis 23 og 32-34 samt domskonkl.)
LAMMERS & VAN CLEEFF as they exceed such a limit, it cannot be ruled out that that reclassification will also apply to interest paid on loans granted on an arm’s length basis. (see paras 23, 32-34, operative part)
Selv om formålet med at anvende en som i nævnte lovgivning fastsat grænse er at bekæmpe misbrug, må det konstateres, at denne grænse under alle omstændigheder går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå dette formål, eftersom den også berører de situationer, hvor den pågældende transaktion ikke kan anses for et rent kunstigt arrangement.
Even if the application of a limit such as the limits laid down under that legislation seeks to combat abusive practices, it goes in any event beyond what is necessary to attain that objective, since it also affects situations in which the transaction concerned cannot be regarded as a purely artificial arrangement.
Hvis renter, der betales til ikkehjemmehørende selskaber, omkvalificeres til udbytte, så snart de overstiger en
If interest payments made to nonresident companies are reclassified as dividends as soon
I sag C-105/07, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgien) ved afgørelse af 17. januar 2007, indgået til Domstolen den 22. februar 2007, i sagen:
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgium), made by decision of 17 January 2007, received at the Court on 22 February 2007, in the proceedings
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dommerne G. Arestis (refererende dommer), R. Silva de Lapuerta, J. Malenovský og T. von Danwitz,
THE COURT (Fourth Chamber), composed of K. Lenaerts, President of the Chamber, G. Arestis (Rapporteur), R. Silva de Lapuerta, J. Malenovský and T. von Danwitz, Judges,
LAMMERS & VAN CLEEFF generaladvokat: J. Kokott justitssekretær: R. Grass, på grundlag af den skriftlige forhandling, efter at der er afgivet indlæg af: — Lammers & Van Cleeff NV ved advocaat D. Merckx — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved R. Lyal og A. Weimar, som befuldmægtigede, og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse, afsagt følgende
— NV Lammers & Van Cleeff, by D. Merckx, advocaat, — the Commission of the European Communities, by R. Lyal and A. Weimar, acting as Agents, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion, gives the following
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 12 EF, 43 EF, 46 EF, 48 EF, 56 EF og 58 EF.
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 12 EC, 43 EC, 46 EC, 48 EC, 56 EC and 58 EC.
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem selskabet Lammers & Van Cleeff NV, der har hjemsted i Belgien (herefter »det belgiske datterselskab«), og Belgische Staat (den belgiske stat) angående påligning af selskabsskat for skatteårene 1996 og 1997. Retsforskrifter
The reference has been made in the context of proceedings between NV Lammers & Van Cleeff, the company seat of which is in Belgium (‘the Belgian subsidiary’), and the Belgische Staat (Belgian State) concerning payment of corporation tax for the assessment years 1996 and 1997. Legal context
Artikel 18, stk. 1, nr. 3, i indkomstskattelov af 1992, samordnet ved kongelig anordning af 10. april 1992 (Moniteur belge af 30.7.1992, s. 17120, herefter »CIR 1992«), fastsatte i den affattelse, der var gældende på tidspunktet for tvisten i hovedsagen, følgende:
Article 18(1), point 3, of the Income Tax Code 1992, consolidated by the Royal Decree of 10 April 1992 (Belgisch Staatsblad of 30 July 1992, p. 17120), in the version in force at the time of the facts in the main proceedings (‘the ITC 1992’), provided:
»Udbytte omfatter:
‘Dividends shall include:
3. rente af forskud, når en af følgende grænser overskrides og i samme omfang som denne overskridelse:
3. interest on loans where one of the following limits is exceeded and to the extent of that excess:
— enten den i artikel 55 fastsatte grænse
— either the limit set out in Article 55,
LAMMERS & VAN CLEEFF — eller når de rentebærende forskuds samlede beløb er højere end den indbetalte kapital forhøjet med de beskattede reserver ved begyndelsen af beskatningsperioden.«
LAMMERS & VAN CLEEFF — or the total of the interest-bearing loans is higher than the paid-up capital plus taxed reserves at the beginning of the taxable period.’
Artikel 18, stk. 2, i CIR 1992 bestemte:
Article 18(2) of the ITC 1992 provided:
»Som forskud betragtes enhver fordring, uanset om den repræsenteres af værdipapirer, som indehaves af et bestyrelsesmedlem i et kapitalselskab, mod dette selskab, eller af en deltager i et personselskab, mod dette selskab, samt enhver fordring mod disse selskaber, der indehaves af deres ægtefæller eller af deres børn, når bestyrelsesmedlemmet, selskabsdeltageren eller deres ægtefælle ifølge lovgivningen har rådighedsret over disse børns indkomster, med undtagelse af:
‘Loan includes any claim, whether or not represented by securities, of a director of a capital company against that company, or of a partner of a partnership against that partnership, and any claim, against those firms, of his spouse or of his children if the director, partner or his spouse are legally entitled to the income of the children, except for:
1. obligationer udstedt ved offentlig opfordring til opsparing
1. bonds issued by a public call for savings;
2. fordringer mod andelsselskaber, der er anerkendt af Nationale Raad van Coöperatie
2. claims against cooperative companies recognised by the National Council of cooperatives;
3. fordringer, der indehaves af bestyrelsesmedlemmer og selskabsdeltagere, som er selskaber i artikel 179’s forstand.«
3. claims of directors and partners which are companies referred to in Article 179.’
Artikel 179 i CIR 1992 havde følgende ordlyd:
Article 179 of the ITC 1992 was worded as follows:
»Hjemmehørende selskaber samt med virkning fra den 1. januar 1995 de i den nye kommunelovs artikel 124 nævnte kommunale sparekasser er selskabsskattepligtige.«
‘Resident companies and, from 1 January 1995, the communal savings banks referred to in Article 124 of the New Communal Law shall be subject to corporation tax.’
Artikel 55 i CIR 1992 bestemmer bl.a., at renter af obligationer, lån, fordringer, indskud og af andre lånepapirer kun anses for erhvervsudgifter i det omfang, de ikke overstiger et beløb svarende til den rentesats, der anvendes på lånemarkedet, henset til de særlige forhold, der gør sig gældende ved risikovurderingen af den pågældende transaktion, og navnlig til debitors økonomiske situation og lånets varighed.
Article 55 of the ITC 1992 provides inter alia that interest on bonds, loans, claims, deposits and other financial instruments equivalent to loans is to be treated as professional expenses only to the extent to which it does not exceed an amount corresponding to the market rate having regard to the particular factors specific to the assessment of the risk connected with the transaction and, in particular, the financial situation of the debtor and the duration of the loan.
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
The main proceedings and the question referred
Det belgiske datterselskab blev stiftet den 25. juli 1991.
The Belgian subsidiary was established on 25 July 1991.
Samme dag blev der i overensstemmelse med de dagældende lovbestemmelser udnævnt tre bestyrelsesmedlemmer, nemlig de to selskabsdeltagere i det belgiske datterselskab samt moderselskabet Lammers & Van Cleeff BV, der er etableret i Nederlandene. 8
On that date, and in accordance with the applicable statutory provisions, three directors were appointed, namely the two shareholders of the Belgian subsidiary and the parent company BV Lammers & Van Cleeff, established in the Netherlands. 8
I henhold til en fordring, som moderselskabet Lammers & Van Cleeff BV havde på det belgiske datterselskab, betalte datterselskabet renter til moderselskabet. I overensstemmelse med artikel 18, stk. 1, nr. 3, andet led, i CIR 1992 blev disse renter af de belgiske skattemyndigheder delvist anset for og beskattet som udbytte. 9
Pursuant to a claim of the parent company BV Lammers & Van Cleeff against the Belgian subsidiary, the subsidiary paid interest to it. In accordance with the second indent of Article 18(1), point 3, of the ITC 1992, that interest was considered by the Belgian tax authorities in part to be dividends and was assessed as such. 9
Det belgiske datterselskab påklagede herefter de omhandlede skatteansættelser til direktøren for direkte skatter i Antwerpen II.
The Belgian subsidiary then lodged objections against the assessments at issue before the Director of Direct Taxation, Antwerp II.
Ved afgørelse af 17. juni 2002 opretholdt denne de omtvistede ansættelser.
By decision of 17 June 2002 the latter upheld the disputed assessments.
Den 16. september 2002 anlagde det belgiske datterselskab sag ved rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen med påstand om annullation af nævnte afgørelse.
On 16 September 2002 the Belgian subsidiary brought an action before the rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Court of First Instance, Antwerp) for the annulment of that decision.
I forelæggelsesafgørelsen har denne ret anført, at det fremgår af artikel 18, stk. 2, nr. 3, i CIR 1992, at renter ikke omkvalificeres til udbytte og derfor ikke er skattepligtige, når de betales til et bestyrelsesmedlem, der er et belgisk selskab, hvorimod samme renter omkvalificeres til udbytte og derfor er skattepligtige, når de betales til et bestyrelsesmedlem, der er et udenlandsk selskab.
In its order for reference, the rechtbank states that it follows from Article 18(2), point 3, of the ITC 1992 that interest payments are not reclassified as dividends and thus are not taxable if made to a director which is a Belgian company, whereas those interest payments are reclassified as dividends, and thus taxable, if made to a director which is a foreign company.
På denne baggrund har rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
In those circumstances, the rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
»Er artikel 12 [EF], 43 [EF], 46 [EF], 48 [EF], 56 [EF] og 58 EF til hinder for den belgiske nationale lovbestemte ordning i artikel 18, [stk. 1], nr. 3, og artikel 18, [stk. 2], nr. 3, i [CIR 1992], således som de fandt anvendelse på tidspunktet for de omhandlede omstændigheder, hvorefter renter ikke blev omkvalificeret til udbytte og således ikke var skattepligtige, såfremt disse renter blev betalt til et bestyrelsesmedlem, som var et belgisk selskab, mens disse renter under samme omstændigheder blev omkvalificeret til udbytte og således var skattepligtige, såfremt de blev betalt til et bestyrelsesmedlem, som var et udenlandsk selskab?«
‘Do Articles 12 EC, 43 EC, 46 EC, 48 EC, 56 EC and 58 EC preclude Belgian national statutory rules, as set out in the then applicable Articles 18(1), point 3, and 18(2), point 3, of the Income Tax Code 1992, whereby interest payments were not reclassified as dividends, and were therefore not taxable, if those interest payments were made to a director which was a Belgian company, whereas in the same circumstances those interest payments were reclassified as dividends, and therefore taxable, if they were made to a director which was a foreign company?’
Indledningsvis bemærkes, at det følger af fast retspraksis, at selv om direkte beskatning hører under medlemsstaternes kompetence, skal disse dog udøve denne kompetence under overholdelse af fællesskabsretten og således særligt afstå fra enhver form for forskelsbehandling begrundet i nationalitet (jf. bl.a. dom af 8.3.2001, forenede
As a preliminary point, it must be remembered that, according to settled caselaw, although direct taxation falls within their competence, Member States must none the less exercise that competence consistently with Community law and avoid any discrimination on grounds of nationality (see, inter alia, Joined Cases C-397/98
Den forelæggende ret har i det præjudicielle spørgsmål henvist til artikel 12 EF, 43 EF, 46 EF, 48 EF, 56 EF og 58 EF.
The national court refers in its question to Articles 12 EC, 43 EC, 46 EC, 48 EC, 56 EC and 58 EC.
Herved bemærkes, at det følger af Domstolens praksis, at artikel 12 EF, der opstiller et generelt princip om forbud mod enhver forskelsbehandling begrundet i nationalitet, kun kan anvendes selvstændigt på forhold omfattet af fællesskabsretten, for hvilke EF-traktaten ikke indeholder særlige bestemmelser om forbud mod forskelsbehandling.
In this respect, it must be stated that it follows from the caselaw that the general prohibition of all discrimination on grounds of nationality laid down by Article 12 EC applies independently only to situations governed by Community law for which the EC Treaty lays down no specific rules of non-discrimination.
Imidlertid indeholder traktaten bl.a. i artikel 43 EF og 56 EF særlige bestemmelser om forbud mod forskelsbehandling på etableringsfrihedens område og på området for de frie kapitalbevægelser (jf. bl.a. dommen i sagen Metallgesellschaft m.fl., præmis 38 og 39, og dom af 11.10.2007, sag C-443/06, Hollmann, Sml. I, 8491, præmis 28 og 29).
The Treaty lays down in Articles 43 EC and 56 EC, in particular, such specific rules in relation to freedom of establishment and the free movement of capital (see, inter alia, Metallgesellschaft and Others, paragraphs 38 and 39, and Case C-443/06 Hollmann [2007] ECR I-8491, paragraphs 28 and 29).
Da den forelæggende ret ønsker Domstolens fortolkning af både artikel 43 EF om etableringsfriheden og af artikel 56 EF om de frie kapitalbevægelser, skal det vurderes, om en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter renter fra et hjemmehørende selskab kun beskattes som udbytte, når renterne betales til et bestyrelsesmedlem eller en selskabsdeltager, der er et ikkehjemmehørende selskab, kan være omfattet af disse friheder.
In so far as the rechtbank is putting a question to the Court as to the interpretation of both Article 43 EC on freedom of establishment and Article 56 EC on the free movement of capital, the Court must determine whether legislation of a Member State such as that at issue in the main proceedings, which provides for taxation of interest payments, as dividends, of a resident company only if they are made to a director or to a partner which is a nonresident company, is liable to fall within the scope of those freedoms.
Det fremgår af den foreliggende sags akter, at de renter, der blev betalt af det belgiske datterselskab, blev omkvalificeret til udbytte, fordi de vedrørte et lån fra et ikkehjemmehørende moderselskab, der er bestyrelsesmedlem i nævnte datterselskab.
In this instance, it is apparent from the case-file that the interest payments made by the Belgian subsidiary were reclassified as dividends because they relate to a loan granted by a nonresident parent company which is a director of that subsidiary.
Den omhandlede lovgivning skal derfor først undersøges i forhold til traktatens bestemmelser om etableringsfriheden.
It is therefore necessary to examine the rules at issue, first, from the perspective of the Treaty provisions on freedom of establishment.
For så vidt angår selskaber tjener deres hjemsted, jf. artikel 48 EF, ligesom det er tilfældet med hensyn til fysiske personers nationalitet, til at fastlægge deres tilknytning til en medlemsstats retssystem.
In the case of companies, their registered office for the purposes of Article 48 EC serves, in the same way as nationality in the case of individuals, as the connecting factor with the legal system of a State.
Hvis man anerkendte, at et datterselskabs etableringsmedlemsstat frit kunne gennemføre en forskellig behandling af dette datterselskab alene på grund af, at dets moderselskab har hjemsted i en anden medlemsstat, ville artikel 43 EF blive indholdsløs (jf. i denne retning dom af 13.7.1993, sag C-330/91, Commerzbank, Sml. I, s. 4017, præmis 13, dommen i sagen Metallgesellschaft m.fl., præmis 42, samt dommen i sagen Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, præmis 37).
Acceptance of the proposition that the Member State in which a subsidiary seeks to establish itself may freely apply different treatment merely by reason of the fact that the registered office of its parent company is situated in another Member State would deprive Article 43 EC of all meaning (see, to that effect, Case C-330/91 Commerzbank [1993] ECR I-4017, paragraph 13; Metallgesellschaft and Others, paragraph 42; and Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, paragraph 37).
Etableringsfriheden skal således sikre national behandling i værtsmedlemsstaten, idet den forbyder enhver forskelsbehandling på grundlag af selskabers hjemsted (jf. i denne retning Saint-Gobain ZN-dommen, præmis 35, og dommen i sagen Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, præmis 37).
Freedom of establishment thus aims to guarantee the benefit of national treatment in the host Member State, by prohibiting any discrimination based on the place in which companies have their seat (see, to that effect, Saint-Gobain ZN, paragraph 35, and Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, paragraph 37).
I det foreliggende tilfælde må det konstateres, at der med den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning indføres en forskellig behandling på området for beskatning
In the present case, the national legislation at issue in the main proceedings introduces, as regards the taxation of interest paid by a resident company in respect of
Det fremgår således af denne lovgivning, at renter, som et selskab betaler til et bestyrelsesmedlem, der er et hjemmehørende selskab, ikke omkvalificeres til udbytte og ikke beskattes som udbytte, selv om renterne overstiger de to grænser, der er fastsat i artikel 18, stk. 1, nr. 3, i CIR 1992.
It follows from that legislation that interest payments made by a company to a director which is a resident company are not reclassified as dividends and are, on that basis, not taxable, even if they exceed one of the two limits laid down in Article 18(1), point 3, of the ITC 1992.
Renter, som et selskab betaler til et bestyrelsesmedlem, der er et ikkehjemmehørende selskab, og som overstiger en af disse grænser, omkvalificeres derimod til udbytte og beskattes som udbytte.
By contrast, where they exceed one of those limits, the interest payments made by a company to a director which is a nonresident company are reclassified as dividends and are, on that basis, taxable.
Selskaber, der ledes af et bestyrelsesmedlem, som er et ikkehjemmehørende selskab, underkastes således en mindre fordelagtig skattemæssig behandling end selskaber, der ledes af et bestyrelsesmedlem, som er et hjemmehørende selskab.
Companies managed by a director which is a nonresident company are therefore subject to tax treatment which is less advantageous than that accorded to companies managed by a director which is a resident company.
I forhold til koncerner, hvori et moderselskab varetager ledelsesopgaver i et af sine datterselskaber, indføres der med en sådan lovgivning også en forskellig behandling af hjemmehørende datterselskaber, alt efter om deres moderselskab har hjemsted i Belgien eller ej, idet datterselskaber til et ikkehjemmehørende moderselskab underkastes en mindre fordelagtig behandling end datterselskaber til et hjemmehørende moderselskab.
Similarly, in relation to groups of companies within which a parent company takes on management tasks in one of its subsidiaries, such legislation introduces a difference in treatment between resident subsidiaries according to whether or not their parent company has its seat in Belgium, thereby making subsidiaries of a nonresident parent company subject to treatment which is less favourable than that accorded to the subsidiaries of a resident parent company.
Det bemærkes imidlertid, at en forskellig behandling af hjemmehørende selskaber, alt efter hvor det selskab, der som bestyrelsesmedlem har ydet dem et lån, er etableret, udgør en restriktion for etableringsfriheden, da den gør det mindre attraktivt for selskaber med hjemsted i andre medlemsstater at gøre brug af denne frihed, idet de som følge heraf måske vil give afkald på at lede et selskab i den medlemsstat, som har truffet foranstaltningen, eller endog give afkald på at erhverve, oprette eller opretholde et datterselskab i denne medlemsstat (jf. i denne retning Lankhorst-Hohorst-dommen, præmis 32, og dommen i sagen Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, præmis 61, samt dom af 18.7.2007, sag C-231/05, Oy AA, Sml. I, s. 6373, præmis 39).
A difference in treatment between resident companies according to the place of establishment of the company which, as director, has granted them a loan constitutes an obstacle to the freedom of establishment if it makes it less attractive for companies established in other Member States to exercise that freedom and they may, in consequence, refrain from managing a company in the Member State which enacts that measure, or even refrain from acquiring, creating or maintaining a subsidiary in that Member State (see, to that effect, Lankhorst-Hohorst, paragraph 32; Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, paragraph 61; and Case C-231/05 Oy AA [2007] ECR I-6373, paragraph 39).