natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hvad angår proportionalitetsprincippet indebærer det, at fællesskabsinstitutionernes retsakter ikke må gå videre end nødvendigt og passende for gennemførelsen af det lovligt tilsigtede formål med den omhandlede lovgivning, hvorved det forudsættes, at såfremt det er muligt at vælge mellem flere egnede foranstaltninger, skal den mindst bebyrdende foranstaltning vælges, og byrderne må herved ikke være uforholdsmæssige i forhold til de tilsigtede mål (jf. i denne retning dom af 13.11.1990, sag C-331/88, Fedesa m.fl., Sml. I, s. 4023, præmis 13, og dommen i sagen Jippes m.fl., præmis 81).
The principle of proportionality requires that measures adopted by Community institutions do not exceed the limits of what is appropriate and necessary in order to attain the objectives legitimately pursued by the legislation in question; when there is a choice between several appropriate measures, recourse must be had to the least onerous, and the disadvantages caused must not be disproportionate to the aims pursued (see, to that effect, Case C-331/88 Fedesa and Others [1990] ECR I-4023, paragraph 13, and Jippes and Others, paragraph 81).
Endelig bemærkes for så vidt angår den retslige prøvelse af betingelserne for gennemførelse af et sådant princip og under hensyn til fællesskabslovgivers vide skøn på området for den fælles landbrugspolitik, at kun såfremt en foranstaltning på dette område er åbenbart uhensigtsmæssig i forhold til det mål, som vedkommende institution forfølger, vil en sådan foranstaltning kunne kendes ulovlig (jf. dommen i sagen Fedesa m.fl., præmis 14, og i sagen Jippes m.fl., præmis 82).
Finally, as regards judicial review of compliance with that principle, bearing in mind the wide discretionary power enjoyed by the Community legislature in matters concerning the common agricultural policy, the legality of a measure adopted in that sphere can be affected only if the measure is manifestly inappropriate in terms of the objective which the competent institution is seeking to pursue (see Fedesa and Others, paragraph 14, and Jippes and Others, paragraph 82).
Det drejer sig således ikke om at få oplyst, om den foranstaltning, som lovgiver har truffet, var den eneste eller bedst mulige, men om den var åbenbart uhensigtsmæssig (jf. dommen i sagen Jippes m.fl., præmis 83).
Thus, the criterion to be applied is not whether the measure adopted by the legislature was the only one or the best one possible but whether it was manifestly inappropriate (Jippes and Others, paragraph 83).
I det foreliggende tilfælde bemærkes det vedrørende ordlyden af artikel 1 og artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 615/98 og nævnte forordnings formål, at iagttagelse af bestemmelserne i direktiv 91/628 udgør en forhåndsbetingelse for udbetaling af eksportrestitutioner.
In the present case, bearing in mind the wording of Articles 1 and 5(3) of Regulation No 615/98 and the purpose of that regulation, compliance with Directive 91/628 constitutes a prerequisite for payment of export refunds.
I artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 615/98 er det fastsat, at konsekvensen af manglende iagttagelse af bestemmelserne i nævnte direktiv er fortabelse af retten til
Article 5(3) of Regulation No 615/98 establishes that the consequence of failing to comply with the provisions of that directive is forfeiture of the right to the refund, leading to non-payment. It is
VIAMEX AGRAR HANDEL OG ZVK restitution, idet denne ikke udbetales. Det bør således kontrolleres, om betingelserne for at yde eksportrestitution i henhold til artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 615/98 er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.
VIAMEX AGRAR HANDEL AND ZVK therefore necessary to determine whether the conditions for granting export refunds laid down in Article 5(3) of Regulation No 615/98 are in conformity with the principle of proportionality.
Det bemærkes i denne henseende, at medlemsstaternes kompetente myndigheder kun kan fastsætte eksportrestitutionens størrelse i de to tilfælde, som er angivet i artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 615/98.
It should be noted in that regard that the competent authorities of the Member States can determine the amount of export refunds only in the two clearly distinct situations set out in Article 5(3) of Regulation No 615/98.
I det første tilfælde, når dyrenes død skyldes manglende overholdelse af bestemmelserne i direktiv 91/628, har fællesskabslovgiver ikke tildelt den kompetente myndighed nogen skønsbeføjelse, eftersom det udtrykkeligt er fastsat, at der ikke udbetales restitution.
In the first situation, where the death of animals is attributable to failure to comply with Directive 91/628, the Community legislature does not confer any discretion upon the competent authorities, since it expressly provides that the refund is not to be paid.
I det andet tilfælde, hvor den nævnte myndighed er af den opfattelse, at direktiv 91/628 ikke er blevet iagttaget, men at dette imidlertid ikke har medført dyrenes død, har fællesskabslovgiver derimod tildelt den kompetente myndighed en vis skønsbeføjelse ved afgørelsen af, hvorvidt den manglende iagttagelse af nævnte direktiv kan indebære fortabelse, nedsættelse eller udbetaling af eksportrestitutionen.
On the other hand, in the second situation, where those authorities consider that Directive 91/628 has not been complied with, but that failure has not resulted in the death of animals, the Community legislature confers a certain degree of discretion upon the competent authorities to determine whether it is appropriate, as a result of noncompliance with a provision of that directive, for the export refund to be forfeited, reduced or retained.
En sådan skønsbeføjelse er imidlertid ikke ubegrænset, eftersom den er afgrænset af artikel 5 i forordning nr. 615/98.
However, such discretion is not unlimited, since it is circumscribed by Article 5 of Regulation No 615/98.
Den kompetente myndighed kan udelukkende — efter at have taget dokumenterne, som er omhandlet i nævnte artikel 5, stk. 2, rapporterne om kontrollen efter denne forordnings artikel 4 og/eller andre foreliggende oplysninger om overholdelsen af bestemmelserne i nævnte forordnings artikel 1 i betragtning — foretage et skøn af, hvorvidt direktiv 91/628 er blevet overholdt.
It is only in the light of the documents referred to in Article 5(2), the reports on the checks referred to in Article 4 of that regulation and/or all other elements at its disposal concerning compliance with Article 1 of the regulation that the competent authority may conclude that Directive 91/628 has not been complied with.
Den kompetente myndighed kan således kun fastslå, at direktiv 91/628 ikke er blevet overholdt på grundlag af dokumenter vedrørende dyrenes sundhed, der skal fremlægges af eksportøren, såsom
The competent authority can therefore conclude that Directive 91/628 has not been complied with only on the basis of documents relating to the health of the animals which must be provided by the exporter,
Denne fortolkning kan ikke ændres af ordlyden af artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 615/98, hvorefter den kompetente myndighed ligeledes på grundlag af andre foreliggende oplysninger kan skønne, at direktiv 91/628 ikke er blevet iagttaget.
That interpretation cannot be affected by the wording of Article 5(3) of Regulation No 615/98, according to which the competent authority may also conclude that Directive 91/628 has not been complied with in the light of all other elements at its disposal.
Denne ordlyd kan ligeledes fortolkes således, at den omfatter oplysninger, der har betydning for dyrenes velfærd.
In fact, that wording must also be interpreted as referring to elements which have some bearing on the welfare of the animals.
På dette grundlag skal artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 615/98 fortolkes således, at en manglende overholdelse af direktiv 91/628, der kan medføre nedsættelse eller fortabelse af eksportrestitutionen, omfatter de bestemmelser i dette direktiv, der har betydning for dyrenes velfærd, dvs. for deres fysiske tilstand og/eller deres helbred, og ikke de af disse bestemmelser, der principielt ikke har en sådan betydning.
In those circumstances, Article 5(3) of Regulation No 615/98 must be interpreted as meaning that noncompliance with Directive 91/628 which may result in a reduction in or forfeiture of export refunds relates to the provisions of that directive which have an impact on the welfare of animals, that is to say, their physical condition and/or their health, and does not relate the provisions of that directive which, in principle, have no such impact.
De i artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 615/98 fastsatte betingelser er således i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.
The conditions laid down in Article 5(3) of Regulation No 615/98 are therefore consonant with the principle of proportionality.
Det tilkommer den kompetente myndighed at afgøre, hvorvidt tilsidesættelse af en bestemmelse i direktiv 91/628 har betydning for dyrenes velfærd, om en sådan tilsidesættelse i givet fald kan afhjælpes, og om den skal medføre, at eksportrestitutionen fortabes, nedsættes eller udbetales.
It is for the competent authority to assess whether a failure to comply with a provision of Directive 91/628 has had an impact on animal welfare, whether such a failure can, where appropriate, be remedied and whether it must result in the export refund being forfeited, reduced or retained.
Det tilkommer endvidere samme myndighed at afgøre, hvorvidt eksportrestitutionen skal nedsættes pro rata i forhold til det antal
It is also for that authority to decide whether the export refund must be reduced on a pro rata basis according to the number of
VIAMEX AGRAR HANDEL OG ZVK dyr, som ifølge denne myndighed har lidt under den manglende overholdelse af direktiv 91/628, eller om denne restitution ikke skal udbetales, for så vidt som den manglende overholdelse af en bestemmelse i nævnte direktiv har indvirket på alle dyrenes velfærd.
VIAMEX AGRAR HANDEL AND ZVK animals which may, in its view, have suffered as a result of noncompliance with Directive 91/628 or whether that refund should not be paid since the failure to comply with a provision of that directive has had an impact on the welfare of all the animals.
Henset til ovenstående betragtninger skal det konkluderes, at gennemgangen af betingelserne for at yde eksportrestitution intet har frembragt, der gør det muligt at antage, at artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 615/98 er åbenbart uhensigtsmæssig i forhold til det forfulgte mål, nemlig inden for rammerne af eksportrestitutionsordningen at sikre beskyttelsen af levende dyr under transport.
In the light of all the foregoing considerations, it must be concluded that the examination of the conditions for granting export refunds has disclosed nothing which would make it possible for Article 5(3) of Regulation No 615/98 to be regarded as manifestly inappropriate in terms of the objective pursued, namely that of ensuring the protection of live animals during transport under the rules on export refunds.
Det følger heraf, at gennemgangen af det andet spørgsmål intet har frembragt, som kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 615/98 i forhold til proportionalitetsprincippet.
It follows that consideration of the second question has disclosed nothing capable of casting doubt on the validity of Article 5(3) of Regulation No 615/98 in the light of the principle of proportionality.
Det tilkommer den forelæggende ret at kontrollere, at de kompetente myndigheder har anvendt de relevante bestemmelser i forordning nr. 615/98 i overensstemmelse med dette princip.
It is for the Finanzgericht Hamburg to assess whether the competent authorities have applied the relevant provisions of Regulation No 615/98 in a manner that is consonant with that principle.
Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgør et led i de sager, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.
Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court.
Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
Costs incurred in submitting observations to the Court, other than the costs of those parties, are not recoverable.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Tredje Afdeling) for ret:
On those grounds, the Court (Third Chamber) hereby rules:
Sag C-246/06
Case C-246/06
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Social Único de Algeciras)
(Reference for a preliminary ruling from the Juzgado de lo Social Único de Algeciras)
»Socialpolitik — beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens — direktiv 80/987/EØF, som ændret ved direktiv 2002/74/EF — direkte virkning — godtgørelse for uberettiget afskedigelse aftalt ved indenretligt forlig — betaling sikret af garantiinstitutionen — betaling betinget af retsafgørelse«
(Social policy — Protection of workers in the event of insolvency of their employer — Directive 80/987/EEC amended by Directive 2002/74/EC — Direct effect — Compensation for unfair dismissal agreed under a judicial conciliation settlement — Payment guaranteed by the guarantee institution — Payment conditional upon the adoption of a judicial decision)
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 17. januar 2008 . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (Fourth Chamber), 17 January 2008 . . . . . . .
Socialpolitik — tilnærmelse af lovgivningerne — beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens — direktiv 2002/74 om ændring af direktiv 80/987
Social policy — Approximation of laws — Protection of workers in the event of insolvency of their employer — Directive 2002/74 amending Directive 80/987
(Rådets direktiv 80/987, som ændret ved direktiv 2002/74, art. 3, stk. 1)
(Council Directive 80/987, as amended by Directive 2002/74, Art. 3, first para.)
retsforskrifter er forenelig med princippet om forbud mod forskelsbehandling, som er anerkendt i Fællesskabets retsorden, og hvorefter forhold, der er sammenlignelige, ikke må behandles forskelligt, medmindre en sådan forskelsbehandling er objektivt begrundet.
those rules of national law is consistent with the principle of non-discrimination, as recognised by the Community legal order, in accordance with which comparable situations must not be treated differently unless such difference in treatment is objectively justified.
Såfremt direktiv 2002/74 om ændring af direktiv 80/987 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens ikke er gennemført i national ret på tidspunktet for gennemførelsesfristens udløb, kan den eventuelle direkte virkning af artikel 3, stk. 1, i direktiv 80/987 ikke påberåbes i forbindelse med insolvenstilfælde, som er indtrådt før dette tidspunkt.
Where Directive 2002/74 amending Directive 80/987 on the approximation of the laws of the Member States relating to the protection of employees in the event of the insolvency of their employer has not been transposed into national law by the deadline for its transposition, the possible direct effect of the first paragraph of Article 3 of Directive 80/987 cannot be relied upon in relation to a state of insolvency which occurred before that date.
Arbejdstagere, der uberettiget er blevet afskediget, befinder sig i denne henseende i en sammenlignelig situation, for så vidt som de har ret til godtgørelse i tilfælde af manglende genansættelse.
In that regard, workers who have been unfairly dismissed are in a comparable situation in so far as they are entitled to compensation in the event that they are not reinstated.
En national lovgivning, som udelukker garantiinsitutionen fra at dække krav om godtgørelse for uberettiget afskedigelse, som er aftalt efter et indenretligt forlig, er derfor i strid med lighedsprincippet, såfremt den forskellige behandling af nævnte krav og krav om godtgørelse for uberettiget afskedigelse, som er tilkendt ved dom eller administrativ afgørelse, ikke er objektivt begrundet.
Therefore, rules of national law which exclude from the responsibilities of the guarantee institutions claims corresponding to compensation for unfair dismissal established by conciliation procedure, are contrary to that principle of equal treatment, unless a difference in treatment for those claims as compared to claims for unfair dismissal, awarded by judgment, or administrative decision, may be objectively justified.
Når de nationale retsforskrifter henhører under anvendelsesområdet for direktiv 80/987 om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens, som ændret ved direktiv 2002/47, er den nationale ret forpligtet til — hvad angår insolvenstilfælde indtrådt mellem ikrafttrædelsestidspunktet for direktiv 2002/74 og tidspunktet for udløbet af direktivets gennemførelsesfrist — at sikre, at anvendelsen af de nationale
Where rules of national law fall within the scope of Directive 80/987, relating to the protection of employees in the event of the insolvency of their employer, as amended by Directive 2002/74, the national courts are bound, as regards a state of insolvency occurring between the date of the entry into force of Directive 2002/74 and the deadline for transposition of that directive into national law, to ensure that the application of
(jf. præmis 36, 37 og 39 samt domskonkl. 2)
(see paras 36, 37, 39, operative part 2)
DOMSTOLENS DOM (Fjerde Afdeling)
JUDGMENT OF THE COURT (Fourth Chamber)17 January 2008 *
I sag C-246/06, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Spanien) ved afgørelse af 7. april 2006, indgået til Domstolen den 2. juni 2006, i sagen:
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Juzgado de lo Social Único de Algeciras (Spain), made by decision of 7 April 2006, received at the Court on 2 June 2006, in the proceedings
DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, og dommerne R. Silva de Lapuerta, E. Juhász, J. Malenovský og T. von Danwitz (refererende dommer),
THE COURT (Fourth Chamber), composed of K. Lenaerts, President of the Chamber, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász, J. Malenovský and T. von Danwitz (Rapporteur), Judges,
DOM AF 17.1.2008 — SAG C-246/06 generaladvokat: P. Mengozzi justitssekretær: R. Grass, på grundlag af den skriftlige forhandling, efter at der er afgivet indlæg af:
Advocate General: P. Mengozzi, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
— den slovenske regering ved M. Remic, som befuldmægtiget,
— the Slovenian Government, by M. Remic, acting as Agent,
— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved J. Enegren og R. Vidal Puig, som befuldmægtigede, og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse, afsagt følgende
— the Commission of the European Communities, by J. Enegren and R. Vidal Puig, acting as Agents, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion, gives the following
Anmodningen er blevet fremsat i en sag mellem Josefa Velasco Navarro og Fondo de Garantía Salarial (Fogasa) (lønmodtagernes garantifond, herefter »Fogasa«) vedrørende sidstnævntes afvisning af i henhold til sit subsidiære ansvar at udbetale en godtgørelse til sagsøgeren for uberettiget afskedigelse i henhold til et indenretligt forlig indgået mellem Josefa Velasco Navarro og hendes arbejdsgiver om betaling af en sådan godtgørelse.
The reference has been made in the course of proceedings brought by Ms Velasco Navarro against the Fondo de Garantía Salarial (Wages Guarantee Fund; ‘Fogasa’) concerning its refusal to pay her, by virtue of its secondary liability, compensation for unfair dismissal, the payment of that compensation having been agreed under a judicial conciliation settlement between Ms Velasco Navarro and her former employer.
Retsforskrifter
Legislative framework
Det bestemmes i artikel 1, stk. 1, i direktiv 80/987, at »[d]ette direktiv finder anvendelse på krav, som arbejdstagere i medfør af en arbejdsaftale eller et ansættelsesforhold har erhvervet i forhold til arbejdsgivere, der er insolvente i henhold til artikel 2, stk. 1«.
Article 1(1) of Directive 80/987 provides that ‘[t]his Directive shall apply to employees’ claims arising from contracts of employment or employment relationships and existing against employers who are in a state of insolvency within the meaning of Article 2(1)’.
Det fremgår af direktivets artikel 2, stk. 2, at direktivet ikke berører medlemsstaternes nationale retsregler for så vidt angår definitionen af udtrykkene »arbejdstager«, »arbejdsgiver«, »løn«, »erhvervet ret« og »delvis erhvervet ret«.
Article 2(2) of Directive 80/987 states that the directive is without prejudice to national law as regards the definition of the terms ‘employee’, ‘employer’, ‘pay’, ‘right conferring immediate entitlement’ and ‘right conferring prospective entitlement’.
Artikel 3, stk. 1, i direktiv 80/987 bestemte i sin oprindelige affattelse:
Article 3(1) of Directive 80/987, in its initial version, provided:
»Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for at garantiinstitutioner, med forbehold af artikel 4, sikrer arbejdstagerne betaling af tilgodehavender, der hidrører fra arbejdsaftaler eller ansættelsesforhold, og som vedrører løn for perioden inden en bestemt dato.«
‘Member States shall take the measures necessary to ensure that guarantee institutions guarantee, subject to Article 4, payment of employees’ outstanding claims resulting from contracts of employment or employment relationships and relating to pay for the period prior to a given date.’
Artikel 3, stk. 1, i den oprindelige affattelse af direktiv 80/987 er efter ændring ved direktiv 2002/74 nu artikel 3, stk. 1, og har følgende ordlyd:
Article 3(1) of Directive 80/987, in its initial version, has become the first paragraph of Article 3 in the version following the amendment by Directive 2002/74 and is now worded as follows:
»Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger for, at garantiinstitutioner sikrer arbejdstagerne betaling af tilgodehavender, der hidrører fra arbejdsaftaler eller ansættelsesforhold, herunder fratrædelsesgodtgørelse ved ansættelsesforholds ophør, hvor der er hjemmel herfor i national ret, jf. dog artikel 4.«
‘Member States shall take the measures necessary to ensure that guarantee institutions guarantee, subject to Article 4, payment of employees’ outstanding claims resulting from contracts of employment or employment relationships, including, where provided for by national law, severance pay on termination of employment relationships.’
Artikel 2, stk. 1, første og andet afsnit, i direktiv 2002/74 bestemmer:
The first and second subparagraphs of Article 2(1) of Directive 2002/74 state:
»Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden den 8. oktober 2005. De underretter straks Kommissionen derom.
‘Member States shall bring into force the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive before 8 October 2005.
Medlemsstaterne anvender de i første afsnit omhandlede love og bestemmelser på alle former for insolvens, der opstår for en arbejdsgiver efter disse love og bestemmelsers ikrafttræden.«
They shall apply the provisions referred to in the first subparagraph to any state of insolvency of an employer occurring after the date of entry into force of those provisions.’
De spanske bestemmelser
Spanish legislation
Lønmodtagernes garantifond […] udbetaler den løn, som arbejdstagerne har krav på i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens, konkurs eller betalingsstandsning.
The Wages Guarantee Fund … shall pay to workers the remuneration owed to them in the event of insolvency, suspension of payments, bankruptcy or judicial administration of their employers.