natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Med den foreliggende præjudicielle forelæggelse anmoder cour de cassation (Frankrig) Domstolen om at fastlægge fortolkningen af Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område 2, der er vedtaget i fortsættelse af og som erstatning for Bruxelleskonventionen 3.
By the present reference for a preliminary ruling the Cour de cassation (Court of Cassation) (France) asks the Court for an interpretation of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters, 2which is the successor to and replaces the Brussels Convention. 3
»Med forbehold af bestemmelserne i denne forordning skal personer, der har bopæl på en medlemsstats område, uanset deres nationalitet, sagsøges ved retterne i denne medlemsstat«
‘Subject to this Regulation, persons domiciled in a Member State shall, whatever their nationality, be sued in the courts of that Member State.’
Forordning nr. 44/2001’s artikel 6, der er indeholdt i afdeling 2 med overskriften »Specielle kompetenceregler«, bestemmer, at en person, der har bopæl på en medlemsstats område, kan sagsøges i en anden medlemsstat:
Article 6 of Regulation No 44/2001, which forms part of Section 2, entitled ‘Special Jurisdiction’, provides that a person domiciled in a Member State may be sued in another Member State:
3 — Konventionen af 27.9.1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager (konsolideret udgave), EFT 1998 C 27, s. 1.
3 — Convention of 27 September 1968 on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters (consolidated version), OJ 1998 C 27, p. 1.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-462/06
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-462/06
1) såfremt der er flere sagsøgte, ved retten i den retskreds, hvor en af de sagsøgte har bopæl, forudsat at kravene er så snævert forbundne, at det er ønskeligt at behandle og påkende dem samtidig for at undgå uforenelige afgørelser i tilfælde af, at kravene blev påkendt hver for sig
‘An employer domiciled in a Member State may be sued: where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any one of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings;
1) ved retterne i den medlemsstat, på hvis område han har bopæl, eller
(1) in the courts of the Member State where he is domiciled; or
2) i en anden medlemsstat:
(2) in another Member State:
Afdeling 5 i forordning nr. 44/2001 med overskriften »Kompetence i sager om individuelle arbejdsaftaler« består af artikel 18-21.
(a) in the courts for the place where the employee habitually carries out his work or in the courts for the last place where he did so, or
Artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 44/2001 bestemmer nærmere: b) såfremt arbejdstageren ikke sædvanligvis udfører eller udførte sit arbejde i et bestemt land, ved retten på det sted, hvor den virksomhed, som har antaget arbejdstageren, er eller var beliggende.«
More specifically, Article 18(1) of Regulation No 44/2001 provides: if the employee does not or did not habitually carry out his work in any one country, in the courts for the place where the business which engaged the employee is or was situated.’
I sager om individuelle arbejdsaftaler afgøres kompetencen efter denne afdeling, jf. dog artikel 4 og artikel 5, nr. 5.«
In matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction shall be determined by this Section, without prejudice to Article 4 and point 5 of Article 5.’
Sagsøgte i hovedsagen, Jean-Pierre Rouard, blev i 1977 ansat i selskabet
Mr Rouard, the defendant in the main proceedings, was engaged in 1977 by the company Laboratoires Beecham Sévigné, now Laboratoires Glaxosmithkline, the seat
GLAXOSMITHKLINE LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE ansættelseskontrakt om opretholdelse af visse kontraktbestemte rettigheder, som han oprindeligt var tillagt i medfør af den første kontrakt, dokumenterer, at der var tale om et enkelt, vedvarende ansættelsesforhold med begge selskaber, der tilmed tilhørte den samme koncern.
GLAXOSMITHKLINE AND LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE companies, which, in addition, belong to the same group.
Da den franske ret var kompetent i forhold til selskabet Laboratoires Glaxosmithkline, som har hjemsted i Frankrig, er denne ret, ifølge Jean-Pierre Rouard, i medfør af artikel 6, nr. 1, i forordning nr. 44/2001 tillige kompetent i forhold til selskabet Glaxosmithkline, selv om dette selskab er etableret i Det Forenede Kongerige.
Since the French courts have jurisdiction in respect of Laboratoires Glaxosmithkline, the seat of which is in France, those courts, he submits, also have jurisdiction, pursuant to Article 6(1) of Regulation No 44/2001, in respect of Glaxosmithkline even though that company is established in the United Kingdom.
Han udførte forskellige opgaver i tredjelande på vegne af selskabet.
He was sent by that company on various postings to third countries.
I 1984 blev Jean-Pierre Rouard ansat i Marokko i henhold til en ny arbejdsaftale indgået med selskabet Beecham Research UK, der er etableret i Det Forenede Kongerige, og som tilhører samme koncern som selskabet Laboratoires Beecham Sévigné.
In 1984 he was sent to Morocco under a new employment contract concluded with Beecham Research UK, established in the United Kingdom, which belongs to the same group as Laboratoires Beecham Sévigné.
Ifølge denne aftale forpligtede arbejdsgiveren sig til at opretholde visse kontraktbestemte rettigheder, som Jean-Pierre Rouard var blevet tillagt i henhold til den oprindelige arbejdsaftale (bl.a. opretholdelse af hans anciennitetsrettigheder og af retten til erstatningsydelser i tilfælde af afskedigelse).
Under that contract, the second employer undertook to maintain certain contractual rights acquired by Mr Rouard under his initial contract of employment (in particular to preserve his rights derived from length of service and his entitlement to certain payments in the event of dismissal).
I overensstemmelse med de to arbejdsgiveres forsvar erklærede conseil des prud’hommes sig imidlertid inkompetent til at behandle sagen under henvisning til, at de arbejdsaftaler, som var gældende på afskedigelsestidspunktet, var reguleret af engelsk ret og marokkansk ret.
The Conseil de prud’hommes, in accordance with the line of defence of the two employers, declined jurisdiction, however, pointing out that the employment contracts in force at the time of his dismissal were governed by English and Moroccan law.
Derfor eksisterede der herefter ikke længere noget over-/under-ordnelsesforhold mellem Jean-Pierre Rouard og selskabet Laboratoires Glaxosmithkline i Frankrig.
Therefore, there was no longer any employment relationship between Mr Rouard and Laboratoires Glaxosmithkline in France.
Cour d’appel de Versailles stadfæstede denne afgørelse og hjemviste sagen til conseil de prud’hommes.
The Cour d’appel de Versailles (Court of Appeal, Versailles) set aside that decision and remitted the case back to the Conseil de prud’hommes.
De sagsøgende selskaber i hovedsagen indgav herefter appel til cour de cassation.
The appellant companies in the main proceedings then brought an appeal before the Cour de cassation.
Selskabet Beecham Research UK, senere selskabet Glaxosmithkline, afskedigede Jean-Pierre Rouard den 9. marts 2001.
On 9 March 2001 Beecham Research UK, now Glaxosmithkline, dismissed Mr Rouard.
Denne anlagde den 4. juni 2002 sag ved conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye (Frankrig) mod selskabet Laboratoires Glaxosmithkline og selskabet Glaxosmithkline, der er indtrådt i rettighederne for Laboratoires Beecham Sévigné, henholdsvis Beecham Research UK.
On 4 June 2002 he brought an action before the Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye (Employment Tribunal, Saint-Germain-en-Laye) (France) against both Laboratoires Glaxosmithkline and Glaxosmithkline, which had assumed the rights of Laboratoires Beecham Sévigné and Beecham Research UK respectively.
Jean-Pierre Rouard har nedlagt påstand om, at nævnte selskaber dømmes in solidum til at betale forskellige erstatningsydelser samt skadeserstatning for manglende overholdelse af afskedigelsesproceduren, for afskedigelse uden reel og saglig begrundelse samt for uberettiget ophævelse af arbejdsaftalen.
Mr Rouard requests that those companies be ordered jointly and severally to pay various amounts of compensation, together with damages for noncompliance with the dismissal procedure, dismissal without genuine and serious cause and wrongful breach of contract.
Den øverste retsinstans har på denne baggrund besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
It is in those circumstances that the Cour de cassation decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Til støtte for sin påstand har Jean-Pierre Rouard gjort gældende, at de to selskaber i fællesskab skal betragtes som hans arbejdsgivere, idet klausulen i den anden
In support of his claims Mr Rouard considers that the two companies must be regarded as his joint employers, since the clause of the second contract providing that certain contractual rights acquired initially under the first contract are to be maintained confirms that he had a single, continuous contract of employment with the two
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-462/06 spørgsmål indebærer således for det første en afgørelse af, om den specielle kompetenceregel i artikel 6, nr. 1, i forordning nr. 44/2001 kan finde anvendelse inden for rammerne af individuelle arbejdsaftaler, selv om der i forordningen er en afdeling, som særligt omhandler de kompetenceregler, der gælder for tvister vedrørende nævnte aftaler, og, såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, for det andet en redegørelse for og en præcisering af betingelserne for at anvende nævnte forordnings artikel 6, nr. 1, på dette område.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-462/06 parts. In order to answer the question it must, first, be determined whether the rule of special jurisdiction stated in Article 6(1) of Regulation No 44/2001 may be applied in the context of individual contracts of employment, even though there is a section within the Regulation which concerns specifically the rules of jurisdiction applicable to disputes concerning such contracts, and, if so, the conditions governing the application of Article 6(1) of the Regulation in such matters must then be considered and defined.
A — Spørgsmålet, om artikel 6, nr. 1, i forordning nr. 44/2001 finder anvendelse på området for individuelle arbejdsaftaler
A — The applicability of Article 6(1) of Regulation No 44/2001 in matters relating to individual contracts of employment
[…] nr. 44/2001 […], hvorefter en person, der har bopæl på en medlemsstats område, kan sagsøges »såfremt der er flere sagsøgte, ved retten i den retskreds, hvor en af de sagsøgte har bopæl, forudsat at kravene er så snævert forbundne, at det er ønskeligt at behandle og påkende dem samtidig for at undgå uforenelige afgørelser i tilfælde af, at kravene blev påkendt hver for sig« — anvendelse i en sag anlagt af en lønmodtager ved en ret i en medlemsstat mod to selskaber, der tilhører samme koncern, og hvoraf det ene, som ansatte denne lønmodtager for koncernen og derefter nægtede at genindsætte denne, har hjemsted i denne medlemsstat, og det andet, for hvis regning den pågældende lønmodtager senest har arbejdet i tredjelande, og som har afskediget vedkommende i en anden medlemsstat, når denne sagsøger har påberåbt sig en kontraktbestemmelse med henblik på at gøre gældende, at de to [selskaber] i fællesskab var hans arbejdsgivere, over for hvilke han har nedlagt påstand om erstatning for afskedigelsen — eller udelukker […] artikel 18, stk. 1, [i forordning nr. 44/2001], i medfør af hvilken kompetencen i sager om individuelle arbejdsaftaler afgøres efter [denne forordnings] afdeling 5 i kapitel II, anvendelse af [nævnte forordnings] artikel 6, nr. 1, med den virkning, at de to selskaber hver især skal sagsøges ved retten i den medlemsstat, hvor de har hjemsted?«
No 44/2001 …, by virtue of which a person domiciled in a Member State may be sued “where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings”, apply to proceedings brought by an employee before a court of a Member State against two companies belonging to the same group, one of which, being the one which engaged that employee for the group and refused to re-employ him, is domiciled in that Member State and the other, for which the employee last worked in non-Member States and which dismissed him, in another Member State, when that applicant relies on a clause in the employment contract to claim that the two [companies] were his co-employers from whom he claims compensation for his dismissal or does the rule in Article 18(1) of [R]egulation [No 44/2001], by virtue of which, in matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction is to be determined by Section 5 of Chapter II [of that regulation], exclude the application of Article 6(1) [of that regulation], so that each of the two companies must be sued before the courts of the Member State where it is domiciled[?]’
Domstolen anmodes i det væsentlige om at afgøre, om afdeling 5 i kapitel II i forordning nr. 44/2001 udtømmende regulerer retternes kompetence hvad angår individuelle arbejdsaftaler med udelukkelse af alle de øvrige kompetenceregler i denne forordning, eller om afdeling 5 kan fortolkes således, at den ikke udelukker anvendelse af den specielle kompetenceregel, når særlige omstændigheder kræver dette, navnlig når forbundne krav mod flere sagsøgte forelægges retten i den retskreds, hvor en af dem har bopæl.
The Court is requested, in essence, to determine whether Section 5 of Chapter II of Regulation No 44/2001 governs exhaustively and exclusively jurisdiction over individual contracts of employment to the exclusion of all other rules of jurisdiction laid down in that regulation, or whether it permits the interpretation that Section 5 does not exclude the application of the special rule of jurisdiction when the specific circumstances of the case so require, in particular, when related claims concerning a number of defendants are referred to the courts where any one of them is domiciled.
(artikel 18-21), dels at såfremt der skulle være undtagelser til de i afdeling 5 indeholdte principper, er de udtrykkeligt fastsat i forordningen.
(Articles 18 to 21) and, second, that if there are any exceptions to the application of the principles set out in Section 5, they are expressly laid down in the Regulation.
For så vidt som artikel 6, nr. 1, ikke hører under afdeling 5, og den ikke i modsætning til artikel 4 og artikel 5, nr. 5, er betegnet som en undtagelse til anvendelsen af reglerne fastsat i nævnte afdeling, finder den specielle kompetenceregel ikke anvendelse på tvister vedrørende arbejdsaftaler.
In so far as Article 6(1) does not fall within Section 5 and is not referred to, as Articles 4 and 5(5) are, as an exception to the application of the rules laid down in that section, the special jurisdiction under Article 6(1) is not therefore applicable to disputes concerning contracts of employment.
Lad mig allerede nu for at foregribe den følgende analyse anføre, at den specielle kompetenceregel i artikel 6, nr. 1, i forordning nr. 44/2001, hvorefter flere sagsøgte kan sagsøges for retten i en af deres retskredse, når kravene er forbundne, efter min opfattelse bør finde anvendelse på en tvist vedrørende en individuel arbejdsaftale, selv om en ordlydsfortolkning af afdeling 5 vedrørende arbejdsaftaler for en umiddelbar betragtning synes at være til hinder herfor.
Anticipating the arguments that follow, I would point out at this juncture that the applicability to a dispute concerning an individual contract of employment of the special jurisdiction provided for in Article 6(1) of Regulation No 44/2001, which makes it possible, when the claims are related, to sue a number of defendants before the courts where any one of them is domiciled, must, in my view, be accepted even though a literal interpretation of Section 5 concerning contracts of employment appears, at first sight, to preclude it.
For at lette forståelsen af det forslag til afgørelse, jeg fremsætter for Domstolen, vil jeg først anføre de argumenter, som synes at udelukke anvendelse af artikel 6, nr. 1, i forbindelse med tvister vedrørende individuelle arbejdsaftaler, og dernæst påvise, hvorfor Domstolen efter min mening ikke skal vælge denne fortolkning.
In order to clarify the solution which I propose that the Court should adopt, I will begin by setting out, first of all, the arguments which appear to exclude the applicability of Article 6(1) in the context of disputes concerning individual contracts of employment and then explain why such an interpretation should not, in my view, be adopted by the Court.
Da afdeling 5 er en fravigelse fra hovedreglen i forordningens artikel 2 4, hvorefter den kompetente ret er retten i den retskreds, hvor sagsøgte har bopæl, skal reglerne i artikel 18-21 i afdeling 5 i øvrigt fortolkes strengt, således at kun de undtagelser til hovedreglen om sagsøgtes bopæl, som udtrykkeligt er fastsat i denne afdeling, kan tillades.
In addition, since Section 5 constitutes a derogation from the principle, laid down in Article 2 of the Regulation, 4that the courts having jurisdiction must be those for the place where the defendant is domiciled, the rules laid down in Article 18 to 21 of Section 5 should be interpreted strictly, so that only the exceptions to the application of the principle that jurisdiction is based on the defendant’s domicile that are expressly laid down in that section are allowed.
Artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 44/2001, der bestemmer, at »[i] sager om individuelle arbejdsaftaler afgøres kompetencen efter denne afdeling, jf. dog artikel 4 og artikel 5, nr. 5, [i denne forordning]«, synes isoleret set at bekræfte den fortolkning, at enhver kompetenceregel, der ikke er udtrykkeligt fastsat i eller tilladt i medfør af afdeling 5, skal forkastes, når tvisten vedrører en arbejdskontrakt.
It is true that, in stating that ‘[i]n matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction shall be determined by this Section, without prejudice to Article 4 and point 5 of Article 5 [of the Regulation]’, Article 18(1) of Regulation No 44/2001, read in isolation, appears to confirm an interpretation to the effect that any rule of jurisdiction which is not laid down in or expressly authorised by Section 5 should be rejected if the dispute concerns a contract of employment.
Denne fortolkning kan dog ikke gives forrang, idet den ikke alene ser bort fra formålet med og konteksten i forordning nr. 44/2001, men også fra betydningen af de relevante bestemmelser i den foreliggende sag.
That interpretation cannot, however, prevail, in so far as it not only disregards the teleological and contextual scope of Regulation No 44/2001, but also the sense of the provisions relevant in this case.
Navnlig tager den udgangspunkt i det ukorrekte postulat, at artikel 6, nr. 1, er en
In particular, it is based on the incorrect premise that Article 6(1) is an exception to the rules of jurisdiction laid down in the section concerning individual contracts of
Af denne bestemmelse fremgår det, dels at enhver tvist, som vedrører en individuel arbejdsaftale, skal indbringes for domstolene i henhold til de kompetenceregler, der er fastsat i nævnte forordnings afdeling 5
It follows from that provision, first, that any dispute concerning an individual contract of employment must be brought before the court having jurisdiction under the rules laid down in Section 5 of that regulation
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-462/06 undtagelse til de kompetenceregler, der er fastsat i afdelingen vedrørende individuelle arbejdsaftaler.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-462/06 favourable to his interests than the general rules provide for’. 5In those circumstances, employment.
Som det vil fremgå af det følgende, er den specielle kompetenceregel i artikel 6, nr. 1, i nævnte forordning imidlertid ikke en undtagelse til kompetencereglerne vedrørende individuelle arbejdsaftaler, men et supplement til bestemmelserne herom, et supplement, der ikke anfægter deres udgangspunkt.
As I will show, the special rule of jurisdiction in Article 6(1) of the Regulation does not constitute an exception to the rules of jurisdiction concerning individual contracts of employment, but a supplement to the provisions concerning them which does not call into question the principle underlying those provisions.
Det ville under disse omstændigheder være overraskende, hvis nævnte forfattere ved at vedtage forordning nr. 44/2001 har villet fratage arbejdstageren muligheden for at kunne benytte de mere fordelagtige regler, som han havde inden for rammerne af Bruxelleskonventionen forud for forordningens ikrafttrædelse.
it would be surprising if, in adopting Regulation No 44/2001, the legislature had intended to deprive employees of the benefit of the more favourable rules which applied under the Brussels Convention prior to the entry into force of that regulation.
Desuden har Domstolen vedvarende fastslået, at på området for arbejdsaftaler skal denne konvention fortolkes »under hensyn til, at den part, som ud fra en social betragtning må anses for at være den svageste part i kontraktforholdet, i dette tilfælde arbejdstageren, indrømmes en passende beskyttelse« 6.
The Court has, moreover, consistently pointed out that, in matters relating to contracts of employment, that convention was to be interpreted ‘[taking account] of the concern to afford proper protection to the party to the contract who is the weaker from the social point of view, in this case the employee’.
En fortolkning, hvorefter arbejdstageren selv i tilfælde af flere forbundne krav mod flere sagsøgte er nødsaget til at sagsøge hver enkelt af dem individuelt ved den kompetente ret i hver medlemsstat, vil ikke blot være i uoverensstemmelse med retsplejehensyn 7, men også tilsidesætte hensynet til at beskytte den svage part i kontraktforholdet, og en sådan fortolkning vil tilmed fratage denne part en mulighed, som han tidligere kunne påberåbe sig.
6 An interpretation to the effect that, even in the case of related actions concerning a number of defendants, an employee would be required to sue each of them individually in the courts having jurisdiction in each Member State, would not only be contrary to the sound administration of justice, 7 but would also fail to protect the contracting party in the weaker position and, furthermore, deprive that party of a possibility that was previously available.
På denne baggrund må det antages, at selv om forordning nr. 44/2001 har fastsat en
Accordingly, it must be considered that, although Regulation No 44/2001 provided
Lad mig for det første anføre, at selv om Bruxelleskonventionen ikke indeholdt en særlig afdeling for arbejdsaftaler, fandt de kompetenceregler, som var fastsat heri, ikke desto mindre anvendelse på disse aftaler.
First of all, it should be remembered that, although the Brussels Convention did not contain a specific section on contracts of employment, the rules of jurisdiction which it laid down none the less applied to such contracts.