natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det fremgår nemlig af fast retspraksis vedrørende annullationssøgsmåls antagelse til realitetsbehandling, at der ved kvalificeringen heraf skal lægges vægt på såvel de anfægtede retsakters indhold som deres ophavsmænds formål hermed.
It is apparent from settled caselaw concerning the admissibility of actions for annulment that it is necessary to look to the substance of the contested acts, as well as the intention of those who drafted them, to classify those acts.
Sådanne anfægtelige retsakter udgør herved principielt foranstaltninger, som endeligt fastlægger Kommissionens standpunkt ved afslutningen af en administrativ procedure, og som tilsigter at skabe bindende retsvirkninger, som kan berøre sagsøgerens interesse, modsat foreløbige foranstaltninger, der har til formål at forberede den endelige beslutning, og som ikke skaber sådanne virkninger (jf. i denne retning dommen i sagen IBM mod Kommissionen, præmis 9 og 10, og dom af 22.6.2000, sag C-147/96, Nederlandene mod Kommissionen, Sml. I, s. 4723, præmis 26 og 27).
In that regard, it is in principle those measures which definitively determine the position of the Commission upon the conclusion of an administrative procedure, and which are intended to have legal effects capable of affecting the interests of the complainant, which are open to challenge and not intermediate measures whose purpose is to prepare for the final decision, which do not have those effects (see, to that effect, IBM v Commission, paragraphs 9 and 10, and Case C-147/96 Netherlands v Commission [2000] ECR I-4723, paragraphs 26 and 27).
Derimod er en retsakts eller en afgørelses form principielt uden betydning for, om et annullationssøgsmål kan fremmes til realitetsbehandling (jf. i denne retning dommen i sagen IBM mod Kommissionen, præmis 9, og dom af 7.7.2005, sag C-208/03 P, Le Pen mod Parlamentet, Sml. I, s. 6051, præmis 46).
By contrast, the form in which an act or decision is adopted is in principle irrelevant to the right to challenge such acts or decisions by way of an action for annulment (see, to that effect, IBM v Commission, paragraph 9, and Case C-208/03 P Le Pen v Parliament [2005] ECR I-6051, paragraph 46).
Det er derfor principielt irrelevant for kvalificeringen af den pågældende akt, om den opfylder visse formelle krav, nemlig om den er behørigt benævnt af dens ophavsmand, om den er tilstrækkeligt begrundet, eller om den angiver bestemmelser, som udgør dens hjemmel (jf. for så vidt angår begrundelseskravet dom af 16.6.1994, sag C-39/93 P, SFEI m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 2681, præmis 31).
It is therefore, in principle, irrelevant for the classification of the act in question whether or not it satisfies certain formal requirements, namely, that it is duly named by its author; that it is sufficiently reasoned, and that it mentions the provisions providing the legal basis for it (see, as regards the requirement of being sufficiently reasoned, Case C-39/93 P SFEI and Others v Commission [1994] ECR I-2681, paragraph 31).
Det er således irrelevant, om denne akt ikke benævnes som en »beslutning« eller ikke indeholder henvisninger til artikel 4, stk. 2, 3 eller 4, i forordning nr. 659/1999.
It is therefore irrelevant that the act may not be described as a ‘decision’ or that it does not refer to Article 4(2), (3) or (4) of Regulation No 659/1999.
Det er ligeledes irrelevant, at Kommissionen ikke har forkyndt akten for den pågældende medlemsstat i strid med forordningens artikel 25, eftersom en sådan formmangel ikke kan ændre indholdet af nævnte akt (jf. i denne retning dom af 20.3.1997, sag C-57/95, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 1627, præmis 22).
It is also of no importance that the Member State concerned was not notified of it by the Commission, infringing Article 25 of that regulation, as such an error is not capable of altering the substance of that act (see, in that regard, Case C-57/95 France v Commission [1997] ECR I-1627, paragraph 22).
Hvis det forholdt sig anderledes, kunne Kommissionen unddrage sig Fællesskabets retsinstansers kontrol ved blot at tilsidesætte disse formforskrifter.
If it were otherwise, the Commission could avoid review by the Community judicature simply by failing to adhere to such formal requirements.
Heraf følger, at ved afgørelsen af, om en akt vedrørende statsstøtte udgør en beslutning som omhandlet af artikel 4 i forordning nr. 659/1999, skal det undersøges, om Kommissionen, henset til aktens indhold og Kommissionens hensigt hermed, ved den undersøgte akt efter afslutningen af den indledende undersøgelsesprocedure endeligt har fastlagt sit standpunkt vedrørende den påklagede foranstaltning, og
It follows that, to determine whether an act in matters of State aid constitutes a decision within the meaning of Article 4 of Regulation No 659/1999, it is necessary to ascertain whether, taking account of the substance of that act and the Commission’s intention, that institution has, at the end of the preliminary examination stage, definitively established its position — by way of the act under consideration — on
Som bemærket i nærværende doms præmis 30, har Athinaïki Techniki ikke med sin appel anfægtet den omtvistede skrivelse, idet denne alene udgør en meddelelse om, at den anfægtede retsakt ville blive vedtaget.
As has been noted at paragraph 30 of this judgment, in its action Athinaïki Techniki did not challenge the letter in dispute, which was a mere letter of notification informing it of the adoption of the contested act.
Appellanten har udtrykkeligt anfægtet sidstnævnte akt.
Athinaïki Techniki specifically challenged that latter act.
Kommissionen har ved nævnte skrivelse først meddelt Athinaïki Techniki, at den ved en tidligere skrivelse af 16. september 2003 havde meddelt appellanten, at der »på grundlag af de oplysninger, den [var] i besiddelse af, ikke [fandt], at der [var] tilstrækkeligt grundlag for at fortsætte undersøgelsen af sagen«.
By the letter in dispute the Commission, first of all, indicated to Athinaïki Techniki that, by an earlier letter of 16 September 2003, the Commission had informed it that ‘on the basis of the information in its possession, there [we]re insufficient grounds for continuing to examine that case’.
Det anføres endvidere i den omtvistede skrivelse, at »da der ikke foreligger nogen yderligere oplysninger, der kan begrunde fortsættelsen af undersøgelsen, har Kommissionen henlagt sagen den 2. juni 2004«.
The letter in dispute then stated that ‘in the absence of additional information to justify continuing the investigation, the Commission ha[d], for the purposes of administrative action, closed the file on the case on 2 June 2004’.
Hvis det antages, at den nævnte skrivelse af 16. september 2003 blev udformet med samme ordlyd som angivet i den omtvistede skrivelse, udgør denne den indledende akt som omhandlet i artikel 20, stk. 2, andet punktum, i forordning nr. 659/1999, hvorved Kommissionen opfylder sin forpligtelse i henhold til denne bestemmelse til at meddele den interesserede part, at den ikke tilsigter at træffe afgørelse i sagen.
On the assumption that that letter of 16 September 2003 had been drafted in the terms of the letter in dispute, it would constitute the preliminary act for the purposes of Article 20(2) of Regulation No 659/1999, by which the Commission satisfied its obligation, arising from that provision, to inform the interested party that it did not intend to take a view on the case.
Athinaïki Techniki havde derfor mulighed for at tilstille Kommissionen supplerende oplysninger.
As a consequence, Athinaïki Techniki had the option of providing additional information to the Commission.
Endvidere fremgår det af udtrykket »da der ikke foreligger nogen yderligere oplysninger, der kan begrunde fortsættelsen af undersøgelsen, har Kommissionen henlagt
Further, the words ‘in the absence of additional information to justify continuing the investigation, the Commission ha[d], for the purposes of administrative action,
ATHINAÏKI TECHNIKI MOD KOMMISSIONEN sagen den 2. juni 2004«, i den omtvistede skrivelse, at Kommissionen reelt denne dag havde vedtaget en akt om administrativ henlæggelse af sagen, altså den anfægtede retsakt.
ATHINAÏKI TECHNIKI v COMMISSION closed the file on the case on 2 June 2004’ in the letter in dispute indicate that the Commission, on that date, actually closed the file for the purposes of administrative action, that is to say, it adopted the contested act.
Det fremgår af aktens indhold og af Kommissionens hensigt hermed, at Kommissionen derfor havde besluttet at afslutte den indledende undersøgelsesprocedure, som var foranlediget af Athinaïki Techniki.
It is apparent from the substance of that act and from the intention of the Commission that it thus decided to bring to an end the preliminary examination procedure initiated by Athinaïki Techniki.
Kommissionen fastslog ved nævnte akt, at den påbegyndte undersøgelse ikke havde gjort det muligt at fastslå, at der forelå en støtte som omhandlet af artikel 87 EF, og at den stiltiende afslog at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF (jf. i denne retning dommen i sagen Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France, præmis 47).
By that act, the Commission stated that the review initiated had not enabled it to establish the existence of State aid within the meaning of Article 87 EC and it implicitly refused to initiate the formal investigation pro -cedure provided for in Article 88(2) EC (see, to that effect, Commission v Sytraval and Brink’s France, paragraph 47).
Det fremgår desuden af den i den nærværende doms præmis 36 nævnte retspraksis, at de interesserede parter, der er omfattet af de processuelle garantier i denne bestemmelse, kun kan opnå overholdelsen heraf, såfremt de ved Fællesskabets retsinstanser kan anfægte beslutningen i henhold til artikel 230, stk. 4, EF.
It is apparent from the caselaw referred to in paragraph 36 of this judgment that, in such a situation, the persons to whom the procedural guarantees under that provision apply may ensure that they are observed only if they are able to challenge that decision before the Community judicature in accordance with the fourth paragraph of Article 230 EC.
Den anfægtede retsakt kan ikke betegnes som indledende eller forberedende, eftersom den under den under den administrative procedure ikke efterfølges af nogen anden akt, der kan give anledning til indbringelse af et annullationssøgsmål (jf. i denne retning bl.a. dommen i sagen SFEI m.fl. mod Kommissionen, præmis 28).
The contested act cannot be classified as preliminary or preparatory since it cannot be followed, in the context of the administrative procedure which has been initiated, by any other decision amenable to annulment proceedings (see, to that effect, inter alia, SFEI and Others v Commission, paragraph 28).
Modsat det af Retten fastslåede er det herved irrelevant, at den interesserede part stadig kan tilstille Kommissionen supplerende oplysninger, som kan forpligte denne til at tage sit standpunkt vedrørende den pågældende støtteforanstaltning op til fornyet overvejelse.
Contrary to what the Court of First Instance held, it is not relevant, in that regard, that the interested party may still provide the Commission with additional information which might oblige the Commission to review its position on the State measure at issue.
Lovligheden af en beslutning, der er vedtaget ved afslutningen af den indledende undersøgelsesprocedure, kan kun vurderes på grundlag af de oplysninger, som Kommissionen kunne råde over på det tidspunkt, hvor den vedtog beslutningen (jf.
The lawfulness of a decision taken at the end of the preliminary examination stage is examined only on the basis of the information which the Commission had at its
Nuova Agricast-dommen, præmis 54-60), altså i denne sag på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede retsakt.
2008 — CASE C-521/06 P disposal at the time when it made the decision (see Nuova Agricast, paragraphs 54 to 60), that is to say, in the present case, at the time the contested act was adopted.
Hvis en interesseret part meddeler yderligere oplysninger efter henlæggelse af sagen, kan Kommissionen være forpligtet til eventuelt at indlede en ny administrativ procedure.
If an interested party provides additional information after the closing of the file, the Commission can be obliged to open, if appropriate, a new administrative pro -cedure.
Disse oplysninger kan derimod ikke påvirke den omstændighed, at den første indledende undersøgelsesprocedure allerede er blevet afsluttet.
By contrast, that information has no effect on the fact that the first preliminary examination procedure is already closed.
Heraf følger, modsat det af Retten i den appellerede kendelses præmis 29 fastslåede, at Kommissionen havde fastlagt sit endelige standpunkt vedrørende Athinaïki Technikis anmodning om at fastslå, at der forelå en tilsidesættelse af artikel 87 EF og 88 EF.
It follows that, contrary to what the Court of First Instance held at paragraph 29 of the order under appeal, the Commission did adopt a definite position on Athinaïki Techniki’s request seeking a finding of infringement of Articles 87 EC and 88 EC.
Det er endelig irrelevant for kvalificeringen af den anfægtede akt, således som det er blevet fremhævet i nærværende doms præmis 44, at Kommissionen ikke har givet den berørte medlemsstat underretning herom, ikke har betegnet den som en »beslutning« og heller ikke har henvist til artikel 4 i forordning nr. 659/1999.
Finally, as has been noted at paragraph 44 of this judgment, the fact that the Commission did not notify the Member State concerned, that it did not describe the contested act as a ‘decision’, and that it did not refer to Article 4 of Regulation No 659/1999, has no bearing on the classification of the contested act.
Det fremgår herved af forløbet af den administrative procedure som bl.a. angivet i den anfægtede kendelses præmis 6, at Kommissionen indtog sit standpunkt, fordi den pågældende statslige foranstaltning ikke udgjorde en statsstøtte. Den anfægtede retsakt må derfor betegnes som en beslutning som omhandlet af artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 659/1999, sammenholdt med forordningens artikel 13, stk. 1, og artikel 20, stk. 2, tredje punktum.
In that regard, it is apparent from the progress of the administrative procedure, as noted inter alia in paragraph 6 of the order under appeal, that the Commission adopted its position on the ground that the State measure at issue did not constitute State aid.
Da denne retsakt indebar, at Athinaïki Techniki ikke kunne fremsætte bemærkninger under den formelle undersøgelsesprocedure som omhandlet i artikel 88, stk. 2, EF, har den bindende retsvirkninger, som kan berøre det pågældende selskabs interesser.
As that act prevented Athinaïki Techniki from submitting its comments, in the context of a formal investigation procedure referred to in Article 88(2) EC, it produced legal effects which were capable of affecting that company’s interests.
Den anfægtede akt udgør derfor en anfægtelig akt som omhandlet i artikel 230 EF.
The contested act does, therefore, constitute an act open to challenge for the purposes of Article 230 EC.
Ophævelsen af den appellerede kendelse
Setting aside of the order under appeal
Det fremgår af det anførte, at Retten har begået en retlig fejl ved at fastslå, at Athinaïki Techniki har indbragt et annullationssøgsmål til prøvelse af en retsakt, som ikke har retsvirkning, og som derfor ikke kan være genstand for en sag i henhold til artikel 230 EF.
It follows from all of the foregoing that the Court of First Instance erred in law in holding that Athinaïki Techniki had brought an action for annulment against an act which has no legal effect and cannot therefore be the subject of an action under Article 230 EC.
Den appellerede kendelse må derfor ophæves.
Consequently, the order under appeal must be set aside.
Søgsmålet i første instans
The action at first instance
Ifølge artikel 61, stk. 1, i Domstolens statut kan denne, når den ophæver den af Retten trufne afgørelse, selv træffe endelig afgørelse, hvis sagen er moden til påkendelse.
In accordance with the first paragraph of Article 61 of the Statute of the Court of Justice, that court may, where the decision of the Court of First Instance has been quashed, give final judgment in the matter, where the state of proceedings so permits.
På dette stadium af sagen er Domstolen ikke i stand til at træffe afgørelse om realiteten i den sag, der er anlagt ved Retten.
In the current state of the proceedings the Court is not in a position to give judgment on the substance of the application before the Court of First Instance.
Dette indebærer nemlig en undersøgelse af retlige spørgsmål på grundlag af forhold, som ikke er blevet vurderet af Retten eller behandlet ved Domstolen, hvorfor sagen ikke på nuværende stadium kan pådømmes.
That aspect of the dispute involves the consideration of questions of fact based on evidence which was not assessed before the Court of First Instance, nor argued before the Court, as a result of which it is apparent that the state of proceedings do not permit judgment to be given.
Domstolen råder derimod over de nødvendige oplysninger til at træffe endelig afgørelse vedrørende den formalitetsindsigelse, som Kommissionen har rejst under sagen ved førsteinstansen (jf. dom af 15.5.2003, sag C-193/01 P, Pitsiorlas mod Rådet og ECB, Sml. I, s. 4837, præmis 32).
However, the Court does possess all the information necessary for it to give final judgment on the preliminary plea of inadmissibility raised by the Commission in the proceedings at first instance (see Case C-193/01 P Pitsiorlas v Council and ECB [2003] ECR I-4837, paragraph 32).
Foruden den formalitetsindsigelse, som Kommissionen har rejst, og som er baseret på, at den anfægtede retsakt ikke kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål og må forkastes af de grunde, der er angivet i nærværende doms præmis 33-61, har Kommissionen gjort gældende, at Athinaïki Techniki har anlagt sagen efter udløbet af den foreskrevne frist.
In addition to the preliminary plea of inadmissibility raised by the Commission and based on the argument that the contested act cannot be the subject of an action for annulment, which must be rejected for the reasons set out in paragraphs 33 to 61 of this judgment, the Commission contends that Athinaïki Techniki filed its application outside of the prescribed time-limits.
Det skal straks bemærkes, at i henhold til artikel 230, stk. 5, EF skal de i denne artikel omhandlede klager indgives to måneder efter, at retsakten, alt efter sin art, er offentliggjort eller meddelt klageren eller, i mangel heraf, senest to måneder efter, at klageren har fået kendskab til den.
It should, at the outset, be borne in mind that, in the words of the fifth paragraph of Article 230 EC, the proceedings provided for in that article must be instituted within two months of the publication of the measure, or of its notification to the plaintiff, or, in the absence thereof, of the day on which it came to the knowledge of the latter.
I henhold til artikel 102, stk. 2, i Rettens procesreglement forlænges denne frist under hensyn til afstanden med en fastsat frist på ti dage.
In accordance with Article 102(2) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, that timelimit is to be extended on account of distance by a single period of 10 days.
Det står fast, at den anfægtede akt hverken er blevet offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende eller meddelt Athinaïki Techniki som adressat, hvorfor fristen på to måneder og ti dage først kan begynde at løbe over for dette selskab fra den dag, hvor selskabet har fået fuldt kendskab til nævnte retsakt, altså ved modtagelsen af den omtvistede skrivelse.
It is common ground that the contested act was not published in the Official Journal of the European Union, nor was it notified to Athinaïki Techniki as the party to whom the act was addressed, so that the two months and ten days timelimit could begin to run for Athinaïki Techniki only from the day on which the act came to its knowledge, that is to say from the receipt of the letter in dispute.
Det fremgår endelig af retspraksis, at det tilkommer den part, som gør gældende, at en stævning er for sent indleveret, at påvise, fra hvilken dag fristen for indlevering heraf begyndte at løbe (jf. i denne retning dom af 5.6.1980, sag 108/79, Belfiore mod Kommissionen, Sml. s. 1769, præmis 7, og af 23.10.2007, sag C-403/05, Parlamentet mod Kommissionen, Sml. I, s. 9045, præmis 35).
Also, it is apparent from the caselaw that it is for the party who is seeking to rely on the lateness of an application to demonstrate from which date the time-limit, for the filing of that application, should run. (see, to that effect, Case 108/79 Belfiore v Commission [1980] ECR 1769, paragraph 7, and Case C-403/05 Parliament v Commission ECR I-9045, paragraph 35).
Athinaïki Techniki har i denne sag til Domstolens Justitskontor indleveret en kopi af stævningen ved telefax den 11. februar 2005 og originalen heraf den 18. februar 2005.
In the present case, Athinaïki Techniki sent to the Registry of the Court of First Instance a copy of the application by fax on 11 February 2005 and the original on 18 February 2005.
Da den sidste side af denne kopi ikke er fuldstændig identisk med originalen, fastslog Rettens Justitskontor, at kopien af stævningen ikke er i overensstemmelse hermed.
The final page of the copy was not absolutely identical to the original, so that the Registrar of the Court of First Instance decided it was not consistent with the original.
Det er ufornødent at tage stilling til, om Athinaïki Techniki behørigt har indgivet stævningen den 11. februar 2005.
It is not necessary to examine the issue of whether Athinaïki Techniki validly filed its application on 11 February 2005.
Selv om der tages hensyn til det tidspunkt, på hvilket denne originale stævning er indkommet til Retten, kan Athinaïki Technikis
Even if the date when the original of the application was submitted to the Court of First Instance is taken into consideration, Athinaïki
ATHINAÏKI TECHNIKI MOD KOMMISSIONEN søgsmål til prøvelse af den anfægtede retsakt nemlig under alle omstændigheder antages til realitetsbehandling, såfremt selskabet har modtaget den omtvistede skrivelse den 8. december 2004 eller senere.
Techniki’s action against the contested act is in any event admissible provided that Athinaïki Techniki received the letter in dispute on 8 December 2004 or later.
Kommissionen har vedrørende dette spørgsmål anført, at den omtvistede skrivelse er blevet tilsendt Athinaïki Techniki senest den 6. oktober 2004, og at den fastsatte frist altså ikke er blevet overholdt.
On that point, the Commission claims that the letter in dispute was received by Athinaïki Techniki, at the latest, on 6 December 2004 and that the timelimit was therefore not adhered to.
Kommissionen har herved anført, at den har fremsendt skrivelsen enten på dagen for dens udarbejdelse eller den følgende dag, og at postvæsenet har måttet overgive Athinaïki Techniki skrivelsen senest på tredjedagen efter dens afsendelse.
In that regard, the Commission points out that it sent the letter out either the day it was drafted, or the next day, and that the postal service must have delivered it to Athinaïki Techniki, at the latest, on the third day after it was sent.
Det bemærkes dog, at Kommissionen har fremsendt den omtvistede skrivelse uden at drage omsorg for, at dette skete anbefalet, eller vedlægge denne en anmodning om modtagelsesbevis.
Nevertheless, it must be borne in mind that the Commission dispatched the letter in dispute without taking the care to send it by registered post or sending with it a form for acknowledgement of receipt.
Følgelig har Kommissionen ikke for Domstolen fremlagt noget, der kan bevise, på hvilken dag den reelt har overgivet den omtvistede skrivelse til postvæsenet.
As a consequence, it has placed no evidence before the Court capable of proving on what day it actually sent the letter in dispute by post.