natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Medlemsstaten har for det andet gjort gældende, at den omtalte sene gennemførelse gjorde det nødvendigt af udelukkende tekniske og administrative grunde at lade de ved direktivet fastsatte forpligtelser med hensyn til bestående deponeringsanlæg finde anvendelse på deponeringsanlæg godkendt efter udløbet af fristen for gennemførelse af direktivet og inden ikrafttrædelsesdatoen for lovdekret nr. 36/2003.
The Italian Republic claims, secondly, that that delay led to the need, for exclusively technical and administrative reasons, to make landfills authorised between the date of expiry of the period for transposition of Directive 1999/31 and that of the entry into force of Legislative Decree No 36/2003 subject to the obligations set out in the dir -ective for existing landfill sites.
Der var nemlig i forhold til disse deponeringsanlæg, som allerede indeholdt en betydelig mængde affald, behov for at fastsætte en overgangsperiode, hvor indehaverne af deponeringsanlægsgodkendelser kunne påbegynde indretning af anlæggene. Denne
It was necessary to lay down in respect of those landfills, which already contained a certain amount of waste, a transitional period during
Den pågældende ordning har under alle omstændigheder været yderst belastende og har fastsat en ufravigelig frist for fremlæggelse af en overgangsplan, som var kortere end fristen fastsat i direktiv 1999/31.
The arrangements were, in any event, extremely restrictive and laid down a mandatory time-limit for the presentation of a conditioning plan for the sites which was shorter than that set by Directive 1999/31.
Hvad angår Den Italienske Republiks formalitetsindsigelse om manglende retlig interesse i konstatering af, at direktiv 1999/31 er gennemført for sent, bemærkes, at den i dette søgsmål nedlagte påstand, især for så vidt som den er støttet på det første klagepunkt, ikke tilsigter at få fastslået, at direktivet er gennemført for sent, men derimod at overgangsbestemmelserne i lovdekret nr. 36/2003 med hensyn til behandlingen af deponeringsanlæg godkendt i perioden fra udløbet af fristen for gennemførelse af omtalte direktiv til lovdekretets ikrafttræden er uforenelige med direktivet.
As regards the plea of inadmissibility raised by the Italian Republic alleging that there is a lack of legal interest in a finding of delay in the transposition of Directive 1999/31, it should be noted that the form of order sought in the present action, in particular in so far as it is based on the action’s first complaint, does not relate to a declaration of such delay but to a declaration that the transitional provisions of Legislative Decree No 36/2003 do not comply with the directive so far as concerns the treatment of landfills opened during the period from the date of expiry of the period for transposition of the directive to the date of entry into force of the legislative decree.
Som det fremgår af Domstolens praksis, kan en medlemsstat, som ikke har gennemført et fællesskabsdirektiv inden for den fastsatte frist, og som derfor er sagsøgt i et traktatbrudssøgsmål med det formål at få fastslået ikke forsinkelsen, men tilsidesættelsen af en forpligtelse efter direktivet, ikke påberåbe sig, at den ikke har truffet de til gennemførelse af det pågældende direktiv nødvendige foranstaltninger, til støtte for, at sagen ikke skal antages til realitetsbehandling, og følgelig heller ikke, at Domstolen skal undlade at tage stilling til en påstand om, at det omhandlede traktatbrud fastslås (dom af 11.8.1995, sag C-431/92, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 2189, præmis 23).
As is apparent from the caselaw of the Court, a Member State which has not transposed, within the period prescribed, a Community directive and against which infringement proceedings have been brought in respect not of the failure to transpose but of the failure to fulfil an obligation flowing from that directive cannot plead the fact that it has not taken the necessary measures to implement the directive in order to object to the admissibility of the action and hence to prevent the Court from examining the application for a declaration that it has failed to fulfil its obligations (Case C-431/92 Commission v Germany [1995] ECR I-2189, paragraph 23).
Den i søgsmålets første klagepunkt indeholdte formalitetsindsigelse om Kommissionens manglende retlige interesse må derfor forkastes.
The plea that the first complaint in the action is inadmissible because the Commission lacks a legal interest in bringing proceedings must consequently be rejected.
Hvad angår spørgsmålet, om klagepunktet er velbegrundet, bemærkes, som Kommissionen med rette har anført, og Den Italienske Republik ikke har bestridt, at lovdekret nr. 36/2003 ikke foreskriver anvendelse af bestemmelserne om nye deponeringsanlæg, det drejer sig især om direktivets artikel 213, på deponeringsanlæg godkendt i perioden fra udløbet af fristen for gennemførelse af direktiv 1999/31 til lovdekretets ikrafttræden.
As regards the substance of this complaint, as the Commission has correctly noted and is not disputed by the Italian Republic, Legislative Decree No 36/2003 does not provide for the application of the provisions concerning new landfills, that is to say, in particular, Articles 2 to 13 of Directive 1999/31, to landfills authorised between the date of expiry of the period for transposition of the directive and that of the entry into force of the legislative decree.
Ved at lade disse deponeringsanlæg være omfattet af den overgangsordning, der er fastsat i lovdekretets artikel 17, hjemler lovdekretet derimod, at de behandles efter reglerne om bestående deponeringsanlæg.
On the other hand, it provides for the application to those landfills of the treatment reserved to existing landfill sites, by making them subject to the adaptation procedure laid down in Article 17 of the legislative decree.
Det følger af fast retspraksis, at en medlemsstat ikke kan påberåbe sig for sen gennemførelse af et direktiv som begrundelse for ikke at opfylde andre forpligtelser efter samme direktiv eller at opfylde disse for sent (jf. dom af 13.4.2000, sag C-274/98, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 2823, præmis 22, og af 8.11.2001, sag C-127/99, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 8305, præmis 45).
According to settled caselaw, a Member State may not plead its late implementation of a directive as justification for failure to fulfil, or late fulfilment of, other obligations imposed by that directive (see Case C-274/98 Commission v Spain [2000] ECR I-2823, paragraph 22, and Case C-127/99 Commission v Italy [2001] ECR I-8305, paragraph 45).
At tillade dette ville føre til en udskydelse af fristen for gennemførelse (jf. i denne retning dom af 9.8.1994, sag C-396/92, Bund Naturschutz in Bayern m.fl., Sml. I, s. 3717, præmis 19).
To allow the State such a right would have the effect of allowing it to defer the time-limit for transposition by it (see, to that effect, Case C-396/92 Bund Naturschutz in Bayern and Others [1994] ECR I-3717, paragraph 19).
Det følger heraf, at Den Italienske Republik skulle have anvendt bestemmelserne om nye deponeringsanlæg, indeholdt i artikel 2-13 i direktiv 1999/31, på
It follows that the Italian Republic should have applied to landfills authorised between 16 July 2001 and 27 March 2003 the provisions of Directive 1999/31 concerning new
Desuden har Den Italienske Republik også tilsidesat sine forpligtelser efter artikel 14 i direktiv 1999/31 ved at anvende denne bestemmelse om bestående deponeringsanlæg på nye deponeringsanlæg.
In addition, by applying the set of rules laid down in Article 14 of Directive 1999/31 concerning existing landfill sites to new landfills, it has also failed to fulfil its obligations under that article.
Den Italienske Republik har som begrundelse for den for sene gennemførelse og anvendelse af direktiv 1999/31 påberåbt sig nødvendigheden af at afvente vedtagelsen af beslutning 2003/33, hvilket ikke kan tiltrædes.
Moreover, the grounds relied on by the Italian Republic to justify its delay in transposing and applying Directive 1999/31, which relate to the need to await the adoption of Decision 2003/33, are not well founded.
Beslutningen har til formål at præcisere reglerne om kriterierne og procedurerne for modtagelse af affald i deponeringsanlæg.
That decision is designed to specify the rules concerning the criteria and procedures for the acceptance of waste at landfills.
Disse regler er fastsat i direktivet, og deres anvendelse er ikke betinget af vedtagelsen af en sådan beslutning i henhold til direktivets artikel 16.
However, those rules are set out in the directive and their application is not conditional on the adoption of such a decision pursuant to Article 16 of the directive.
Følgelig må Kommissionen gives medhold i det første klagepunkt, den har anført til støtte for sit søgsmål.
Accordingly, the first complaint relied on by the Commission in support of its action must be considered to be well founded.
Det andet klagepunkt om tilsidesættelse af artikel 14, litra d), nr. i), i direktiv 1999/31
The second complaint, alleging infringement of Article 14(d)(i) of Directive 1999/31
Med sit andet klagepunkt har Kommissionen gjort gældende, at artikel 14, litra d), nr. i), i direktiv 1999/31, som fastsætter overgangsregler for deponeringsanlæg
In its second complaint, the Commission notes that Article 14(d)(i) of Direct- ive 1999/31, which lays down transitional rules concerning landfills for hazardous
KOMMISSIONEN MOD ITALIEN for farligt affald, bestemmer, at artikel 4, 5 og 11 samt bilag II fra den 16. juli 2002 finder anvendelse på bestående deponeringsanlæg, mens lovdekret nr. 36/2003 ikke gør bestemmelserne anvendelige på disse deponeringsanlæg, idet det tværtimod begrænser sig til kun at fastsætte overgangsregler for nye deponeringsanlæg i sin artikel 17, stk. 2, litra c). Denne bestemmelse er derfor i strid med ikke blot direktivets artikel 14, litra d), nr. i), men også med de bestemmelser, der gælder for bestående deponeringsanlæg, dvs. navnlig direktivets artikel 4, 5 og 11 samt bilag II.
COMMISSION v ITALY waste, provides that Articles 4, 5 and 11 of, and Annex II to, that directive are to apply, from 16 July 2002, to existing landfill sites, whereas Legislative Decree No 36/2003 does not provide for any application of those provisions to such landfills, merely laying down, on the contrary, in Article 17(2)(c), transitional rules exclusively for new landfills.
Desuden var den italienske lovgivning, som fandt anvendelse på bestående deponeringsanlæg før direktivets ikrafttræden, i strid med de nævnte bestemmelser.
Moreover, the Italian legislation applicable to those landfills before the entry into force of the dir -ective did not comply with those provisions either.
Den Italienske Republik har anført, at en eventuel konstatering af traktatbrud i medfør af dette klagepunkt ikke vil gøre det muligt for Den Italienske Republik at vedtage de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme direktiv 1999/31, eftersom Domstolens dom først vil foreligge efter udløbet af fristen den 31. december 2006 for overgangsordningen for deponeringsanlæg for farligt affald.
The Italian Republic observes that any finding that it has failed to fulfil its obligations resulting from this complaint will not enable it to take the measures necessary to comply with Directive 1999/31 since the Court will deliver its judgment after the expiry of the time-limit set, as regards the transitional arrangements specific to landfills for hazardous waste, at 31 December 2006.
Medlemsstaten har med hensyn til velbegrundetheden af dette andet klagepunkt fremført, at artikel 17 i lovdekret nr. 36/2003 gennemfører artikel 14, litra d), nr. i), i direktiv 1999/31 korrekt, for så vidt som artikel 17 foreskriver anvendelse af direktivets artikel 4, 5 og 11 på bestående deponeringsanlæg.
That Member State submits, as regards the substance of the second complaint, that Article 17 of Legislative Decree No 36/2003 correctly transposes Article 14(d)(i) of Directive 1999/31 since it provides for the application of Articles 4, 5 and 11 thereof to existing landfill sites.
Ifølge artikel 17, stk. 35, skulle operatørerne af sådanne deponeringsanlæg senest den 27. september 2003 have fremlagt overgangsplaner for anlæggene for de kompetente myndigheder.
Pursuant to Article 17(3) to (5) of the legislative decree, operators of those landfills should have submitted conditioning plans for the sites to the competent authority by 27 September 2003 at the latest.
De skulle godkende overgangsplanerne i lyset af betingelserne fastsat i de bestemmelser, der gennemfører direktivets klassificering af deponeringsanlæg, og vilkårene for at fortsætte driften af deponeringsanlæg, inden den 16. juli 2009, som er den i direktivet fastsatte frist for gennemførelse af udbedrende foranstaltninger på bestående deponeringsanlæg.
The latter was to approve the plan in the light of the conditions set by the provisions transposing the directive, relating to the classification of landfills and the conditions under which their operations may continue, by 16 July 2009, the time-limit set by the directive for completing the adaptation of existing landfill sites.
Som anført af Kommissionen foreskriver artikel 17, stk. 2, litra c), i lovdekret nr. 36/2003 en overgangsordning, hvorefter farligt affald i overensstemmelse med
Further, Article 17(2)(c) of Legislative Decree No 36/2003, relied on by the Commission, lays down a transitional provision according to which hazardous
Disse retsforskrifter, især ministerielt dekret nr. 141 af 11. marts 1998 (GURI nr. 108 af 12.5.1998, s. 22), fastsatte imidlertid, ifølge Den Italienske Republik, særlige forbud og procedurer for affaldsmodtagelse i disse deponeringsanlæg i overensstemmelse med reglerne i direktiv 1999/31, selv om de ikke gennemførte direktivet i national ret.
In the view of the Italian Republic, even though that legislation, including Ministerial Decree No 141 of 11 March 1998 (GURI No 108 of 12 May 1998, p. 22), did not transpose the provisions of Directive 1999/31, it provided for prohibitions and specific procedures for the acceptance of that waste at those landfills, in accordance with the rules laid down in that directive.
Om den af Den Italienske Republik nedlagte afvisningspåstand bemærkes, at ifølge fast retspraksis skal spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger et traktatbrud, vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse.
Regarding the plea of inadmissibility put forward by the Italian Republic, it should be recalled that it is settled caselaw that the question whether a Member State has failed to fulfil its obligations must be determined by reference to the situation prevailing in the Member State at the end of the period laid down in the reasoned opinion.
I det foreliggende tilfælde bemærkes, at artikel 17, stk. 2, litra c), i lovdekret nr. 36/2003 indeholder en overgangsordning for deponeringsanlæg til farligt affald, der, som bekræftet af Den Italienske Republik, også var gældende ved udløbet af den frist, der blev indrømmet medlemsstaten til at efterkomme den begrundede udtalelse fra Kommissionen.
In the present case, Article 17(2)(c) of Legislative Decree No 36/2003 contains a transitional provision regarding landfills for hazardous waste which, as confirmed by the Italian Republic, was applicable also on the expiry of the period prescribed for that Member State to comply with the reasoned opinion sent to it by the Commission.
Det skal desuden fremhæves, at det traktatbrud, som Kommissionen foreholder Den Italienske Republik, i modsætning til, hvad denne medlemsstat hævder, beror på, at adskillige af de italienske bestemmelser vedrørende de nævnte deponeringsanlæg strider mod fællesskabsretten.
Furthermore, contrary to what the Italian Republic asserts, the basis of the failure to fulfil obligations complained of by the Commission is that several provisions of Italian law applicable to those landfills do not comply with Community law.
Det drejer sig ikke alene om bestemmelserne om affaldstyper, der kan modtages i de deponeringsanlæg, som lovdekret nr. 36/2003 foreskriver en overgangsordning for, men også om bestemmelserne om affaldsbehandling og proceduren for modtagelse af affald på disse deponeringsanlæg.
These provisions include not only the provision which refers to the waste which may be accepted at those landfills, for which Legislative Decree No 36/2003 lays down transitional treatment rules, but also provisions relating to the treatment of waste and the procedure for acceptance of that waste at landfills.
Det følger heraf, at sagens andet klagepunkt om tilsidesættelse af artikel 14, litra d), nr. i), i direktiv 1999/31 kan antages til realitetsbehandling.
It follows that the second complaint, relating to the infringement of Article 14 (d)(i) of Directive 1999/31, is admissible.
Med hensyn til velbegrundetheden af dette andet klagepunkt bemærkes, at direktivets artikel 14, litra d), nr. i), fastslår, at artikel 4, 5 og 11 samt bilag II finder anvendelse på bestående deponeringsanlæg for farligt affald senest et år efter udløbet af fristen for gennemførelse af direktivet, dvs. fra den 16. juli 2002.
As regards the substance of the second complaint, it should be recalled that Article 14(d)(i) of the directive provides that Articles 4, 5 and 11 and Annex II are to apply to existing landfill sites for hazardous waste within a period of one year after the date of expiry of the period for transposition of the directive, namely from 16 July 2002.
Bestemmelsen fastsætter således en kort frist for anvendelse af de nævnte artikler på disse deponeringsanlæg uafhængigt af varigheden af proceduren for gennemførelse af udbedrende foranstaltninger på bestående deponeringsanlæg, som skal afsluttes den 16. juli 2009.
That provision thus lays down, irrespective of the duration of the procedure for adapting existing landfill sites which must be completed on 16 July 2009, a short period for the application of the said provisions to those landfills.
Som Kommissionen med rette har anført, gælder artikel 17, stk. 2, litra c), i lovdekret nr. 36/2003, som bl.a. foreskriver overgangsbestemmelser for behandling af farligt affald, derimod kun nye deponeringsanlæg og fastsætter ingen overgangsregler for behandlingen af sådant affald i de bestående deponeringsanlæg.
By contrast, as the Commission has correctly stated, Article 17(2)(c) of Legislative Decree No 36/2003, which lays down, in particular, transitional provisions concerning the treatment of hazardous waste, applies only to new landfills and does not lay down any transitional rule for the treatment of that waste in existing landfill sites.
I modsætning til, hvad Den Italienske Republik har hævdet, foreskriver artikel 17, stk. 35, i lovdekret nr. 36/2003 heller ikke anvendelse af artikel 4, 5 og 11 i samt bilag II til direktiv 1999/31 på disse deponeringsanlæg efter den 16. juli 2002.
Contrary to the statements of the Italian Republic, Article 17(3) to (5) of Legislative Decree No 36/2003 also does not provide for the application to those landfills, from 16 July 2002, of Articles 4, 5 and 11 of, and Annex II to, Directive 1999/31.
Denne nationale bestemmelse indfører kun en procedure for indretning af alle deponeringsanlæg, uanset hvilken kategori de tilhører.
That national provision lays down only an adaptation procedure which applies to all landfills, irrespective of the class to which they belong.
Efter denne bestemmelse skal indehaveren af en deponeringsanlægsgodkendelse fremlægge en overgangsplan for anlægget for den kompetente myndighed inden for seks måneder fra lovdekretets ikrafttræden.
According to that provision, the holder of the permit to operate a landfill must present a site-conditioning plan to the competent authority within six months from the date of entry into force of the legislative decree.
Den kompetente myndighed skal godkende anlæggets fortsatte drift og fastlægge det nødvendige arbejde, fremgangsmåde og frist for gennemførelse af proceduren.
The competent authority authorises the continuation of the activity of the landfill and lays down the works for compliance, the method of execution and the time-limit for completion of the procedure.
Udbedring af anlægget skal være afsluttet inden den 16. juli 2009.
The adaptation of the landfill must be completed by 16 July 2009.
I løbet af denne overgangsperiode til gennemførelse af udbedringen af bestående deponeringsanlæg ville de nationale regler, som var gældende før lovdekret nr. 36/2003, og som regulerede fremgangsmåden for bortskaffelse af farligt affald, ikke fuldt ud kunne sikre anvendelse af artikel 4, 5 og 11 i direktiv 1999/31 på deponeringsanlæg, der modtager sådant affald, selv om reglerne specifikt omhandlede modtagelse af farligt affald i bestående deponeringsanlæg.
In addition, during that transitional period for the adaptation of existing landfill sites, even though the rules of national law prior to Legislative Decree No 36/2003 which related to the procedure for the disposal of hazardous waste laid down specific provisions for the acceptance of that waste at landfills, they did not secure the full application of Articles 4, 5, 11 of, and Annex II to, Directive 1999/31 to the landfills receiving that waste.
Den Italienske Republik har i sit svarskrift medgivet, at disse nationale retsforskrifter ikke havde samme indhold som de pågældende direktivbestemmelser.
The Italian Republic has in fact admitted, in its defence, that that domestic legislation did not have the same content as that of the relevant provisions of the directive.
Det følger af disse betragtninger, at Kommissionen også må gives medhold i sit andet klagepunkt.
It follows from those considerations that the second complaint relied on by the Commission must also be held to be well founded.
Det må herefter fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2-14 i direktiv 1999/31, idet den har vedtaget og opretholdt lovdekret nr. 36/2003, som gennemfører bestemmelserne i direktiv 1999/31 i national ret
Consequently, by adopting and maintaining in force Legislative Decree No 36/2003 which transposes Directive 1999/31 into national law,
— for så vidt som lovdekretet ikke sikrer gennemførelse af direktivets artikel 14, litra d), nr. i).
— in so far as it does not secure the transposition of Article 14(d)(i) of that directive, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 2 to 14 of Directive 1999/31.
Den Italienske Republik har tabt sagen og bør derfor pålægges at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med Kommissionens påstand herom.
Since the Commission has applied for costs and the Italian Republic has been unsuccessful, the latter must be ordered to pay the costs.
— for så vidt som lovdekretet ikke sikrer gennemførelse af direktivets artikel 14, litra d), nr. i).
— in so far as it does not secure the transposition of Article 14(d)(i) of that directive, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 2 to 14 of Directive 1999/31;
»EF-varemærker — artikel 5, stk. 1, litra b), og artikel 5, stk. 2, samt artikel 6, stk. 1, litra b), i direktiv 89/104/EØF — friholdelsesbehov — figurmærker med tre striber — motiv med to striber, som konkurrenter bruger som dekoration — klagepunkt vedrørende det forhold, at varemærket skades og udvandes«
(Trade marks — Articles 5(1)(b), 5(2) and 6(1)(b) of Directive 89/104/EEC — Requirement of availability — Threestripe figurative marks — Two-stripe motifs used by competitors as decoration — Complaint alleging infringement and dilution of the mark)
Forslag til afgørelse fra generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsat den 16. januar 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer delivered on 16 January 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Domstolens dom (Første Afdeling) af 10. april 2008 . . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (First Chamber), 10 April 2008 . . . . . . . . . . . .