natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den almene interesse, der ligger til grund for artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, er sammenfaldende med varemærkets grundlæggende funktion, der er at garantere oprindelsen af varen eller tjenesteydelsen, der er omfattet af varemærket, over for forbrugeren eller den endelige bruger, som dermed sættes i stand til uden risiko for forveksling at adskille varen eller tjenesteydelsen fra varer eller tjenesteydelser med en anden oprindelse 26.
25The notion of public interest underlying Article 7(1)(b) of the regulation is indissociable from the essential function of a trade mark which is to guarantee the identity of the origin of the marked product or service to the consumer or end-user by enabling him, without any possibility of confusion, to distinguish the product or service from others which have another origin. 26
Forordningens artikel 7, stk. 1, litra b), omhandler imidlertid udtrykkeligt »varemærker, som mangler fornødent særpræg«.
However, Article 7(1)(b) of the regulation refers expressly to ‘trade marks which are devoid of any distinctive character’.
Det er det efterfølgende litra, nemlig forordningens artikel 7, stk. 1, litra c), der giver eksempler på tegn eller angivelser, der ikke kan anvendes som varemærke på grund af deres beskrivende karakter.
It is the following subparagraph, namely Article 7(1)(c) of the regulation, which gives examples of signs or indications that cannot be used as trade marks because of their descriptive nature.
Domstolen 27 har imidlertid først fundet, idet den har fastslået, at der er en åbenbar overlapning mellem de respektive anvendelsesområder for hindringerne i forordningens
However, the Court, 27 finding that there is a clear overlap between the scope of the grounds set out in Article 7(1)(b) to (d) of
24 — F.L. Ekey og D. Klippel, s. 893: Forfatterne redegør for, at ratio legis bag artikel 7, stk. 1, litra c), er »das Freihaltungsbedürfnis« (friholdelsesbehovet).
24 — Ekey, F.L. and Klippel, D., cited in footnote 13, p. 893: the authors explain that the rationale of Article 7(1)(c) is the ‘Freihaltungsbedürfnis’ (requirement that this concept should not be monopolised).
Domstolen har i øvrigt i en fast praksis anført — således som det i øvrigt er anført i præmis 42 i den appellerede dom — at hver af de registreringshindringer, der er opregnet i forordningens artikel 7, stk. 1, er uafhængige af hinanden og kræver en særskilt efterprøvelse. Ifølge Domstolen skal registreringshindringerne fortolkes i lyset af den almene interesse, der ligger bag hver af dem.
In addition, the Court of Justice has pointed out many times, as, for that matter, is mentioned in paragraph 42 of the judgment under appeal, that each of the grounds for refusal to register listed in Article 7(1) of the regulation is independent of the others and calls for separate examination.
Den almene interesse, der skal tages i betragtning, skal afspejle forskellige overvejelser, alt efter hvilken registreringshindring der er tale om 23. Forordningens artikel 7, stk. 1, litra c),
The public interest taken into account may, or even must, reflect different considerations, depending on the ground for refusal in question.
25 — Dom af 23.10.2003, sag C-191/01 P, KHIM mod Wrigley, Sml. I, s. 12447, præmis 31.
25 — Case C-191/01 P OHIM v Wrigley [2003] ECR I-12447, paragraph 31.
I, s. 2779, præmis 25, og af 8.4.2003, forenede sager C-53/01 — C-55/01, Linde m.fl., Sml. I, s. 3161, præmis 73.
1), which applies to national and not Community trade marks, but whose wording is identical to that of Article 7(1)(c) of the regulation on the Community trade mark, in Joined Cases C-108/97 and C-109/97 Windsurfing Chiemsee [1999] ECR I-2779, paragraph 25, and Joined Cases C-53/01 to C-55/01 Linde and Others [2003] ECR I-3161, paragraph 73.
26 — Dommen i sagen SAT.1 mod KHIM, præmis 23 og 27, og i sagen BioID mod KHIM, præmis 60. Jf. bl.a. J. Monteiro, »La marque verbale: examen des décisions majeures concernant l’appréciation des motifs absolus«, Propriété industrielle, marts 2006.
26 — SAT.1 v OHIM, cited in footnote 5, paragraphs 23 and 27, and BioID v OHIM, cited in footnote 23, paragraph 60. See, inter alia, Monteiro, J., ‘La marque verbale: examen des décisions majeures concernant l’appréciation des motifs absolus’, Propriété industrielle, March 2006.
I, s. 5089, præmis 45 og 46, dommen i sagen SAT.1 mod KHIM, præmis 25, og dom af 15.9.2005, sag C-37/03 P, BioID mod KHIM, Sml. I, s. 7975, præmis 59.
27 — Koninklijke KPN Nederland, cited in footnote 21, paragraphs 67 and 85, and Case C-265/00 Campina Melkunie [2004] ECR I-1699, paragraphs 8 and 18.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT TRSTENJAK — SAG C-304/06 P tere indrømmer, at rent beskrivende tegn generelt også mangler fornødent særpræg 31.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-304/06 P a general rule also devoid of any distinctive character.
artikel 7, stk. 1, litra b)-d) 28, at et ordmærke, der er beskrivende for varers og tjenesteydelsers egenskaber i henhold til artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, af samme grund nødvendigvis mangler det fornødne særpræg i forhold til de samme varer eller tjenesteydelser i henhold til samme forordnings artikel 7, stk. 1, litra b) 29.
31 the regulation, 28 has first and foremost taken the view that a word mark which is descriptive of characteristics of goods or services for the purposes of Article 7(1)(c) of the regulation is, on that account, necessarily devoid of any distinctive character with regard to the same goods or services for the purposes of Article 7(1)(b) of the regulation. 29
Denne opfattelse er blevet stærkt kritiseret i en del af teorien 30, som mener, at de forskellige registreringshindringer skal ses som ækvivalente og uafhængige og ikke som flettet ind i hinanden, selv om andre forfat-
This view has been strongly criticised in some legal textbooks, 30 which consider that
Jeg skal imidlertid fremhæve det forhold, at dette ikke er tilfældet i den endelige ordlyd, som forordningen fik.
However, it must be emphasised that this is not the case with the wording finally set out in the regulation.
Artikel 7, stk. 1, skal dog, idet den indeholder et forbud, fortolkes snævert 35. Den beskrivende karakter, som omhandles i artikel 7, stk. 1, litra c), præsenteres med denne ordlyd som en absolut registreringshindring, der er et alternativ til hindringen vedrørende manglende fornø-
Article 7(1), as a rule imposing a prohibition, must be interpreted restrictively.
28 — Vedrørende dette spørgsmål, jf. bl.a. I. Simon, »What’s Cooking at the CFI?
28 — On this issue, see, inter alia, Simon, I., ‘What’s Cooking at the CFI?
Forordningen har således klart forkastet den stadig meget udbredte opfattelse, hvorefter den eneste registreringshindring er manglende særpræg, og de andre hindringer blot er anvendelser.
The regulation thus clearly rejected the still widespread belief that the sole ground for refusal is lack of distinctiveness and that the other grounds are merely applications of this.
Udelukket fra registrering er […] varemærker, der mangler fornødent særpræg, særlig: a) mærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, som i vareomsætningen skal tjene til at betegne varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed, mængde, anvendelse, værdi, oprindelsessted, frembringelsestidspunktet eller andre egenskaber« (EFT 1980 C 351, s. 5).
Trade marks … which are not distinctive, shall not be registered; in particular …: (a) those which consist solely of signs or indications which in trade may be requisite for the purpose of showing the kind, quality, quantity, intended purpose, value, geographical origin, the time of production of the goods or of rendering of the service, or other characteristics of the goods or service’ (OJ 1980 C 351, p. 5).
Manglende særpræg er ikke et generisk begreb, hvorpå litra c) og d), blot er eksempler.
Lack of distinctiveness is not a generic concept of which subparagraphs (c) and (d) would be merely examples.
Ganske vist mangler de tilfælde, der er omfattet af litra c) og d), ofte særpræg, men dette er ikke altid nødvendigvis tilfældet, ligesom det ikke kun er tegn, der er omfattet af litra c) og d), som kan mangle fornødent særpræg), og F.L. Ekey og D. Klippel, s. 874 (ifølge disse forfattere er de forskellige registreringshindringer i artikel 7, stk. 1, parallelle og ækvivalente.
It is true that situations covered by subparagraphs (c) and (d) often also lack distinctiveness, but this is not always inevitably the case, just as it is not only signs falling under subparagraphs (c) and (d) that may lack distinctiveness); and Ekey, F.L. and Klippel, D., cited in footnote 13, p. 874 (according to these authors, the different grounds for refusal under Article 7(1) are parallel and equivalent.
Der er hverken underordnethed eller indbyrdes afhængighed mellem dem.
None is subject to another, nor are they interdependent.
De overlapper heller ikke; der er snarere tale om selvstændige registreringshindringer, således at det er tilstrækkeligt, at en af hindringerne er opfyldt for, at ansøgningen kan afvises).
Nor do they overlap; rather, grounds for refusal are autonomous, so that, for the application to be rejected, it is sufficient that one of the grounds is met).
EUROHYPO MOD KHIM at den hvilede på anvendelsen af et kriterium, hvorefter varemærker, der er egnede til at blive anvendt almindeligt i omsætningen til at præsentere de berørte varer eller tjenesteydelser, ikke kan registreres.
EUROHYPO v OHIM judgment of the Court of First Instance, on the ground that it relied on the use of a criterion according to which trade marks which are capable of being commonly used, in trade, for the presentation of the goods or services in question may not be registered.
Ifølge Domstolen er dette kriterium imidlertid »relevant inden for rammerne af forordningens artikel 7, stk. 1, litra c), men det har ikke betydning for, hvordan samme bestemmelses litra b) skal fortolkes«.
The Court of Justice held that ‘that criterion is relevant in the context of Article 7(1)(c) of the regulation but it is not the yardstick against which Article 7(1)(b) thereof should be judged’.
Således som generaladvokat Léger 40opfordrede til i sit forslag til afgørelse 41, ophævede Domstolen i septem- ber 2005 i BioID-dommen Rettens dom af samme årsag og med samme begrundelse 42.
In September 2005, in BioID v OHIM, the Court of Justice, as it had been invited to do by Advocate General Léger 40 in his Opinion, 41 set aside the judgment of the Court of First Instance for the same reason and in the same terms.
dent særpræg i artikel 7, stk. 1, litra b) 36.
43 laid down in Article 7(1)(b).
Det er således denne ordlyd, og ikke forslagets ordlyd, der skal anvendes. Hvis det antages, at den beskrivende karakter kun er et eksempel på manglende fornødent særpræg, indebærer det, at den ændrede ordlyd har været uden virkning.
36 Therefore, it is this wording, and not the one set out in the proposal, which must be applied.
Herudover er hver af de registreringshindringer, der er opregnet i forordningens artikel 7, stk. 1, uafhængige og kræver en særskilt undersøgelse, således som det er bemærket i en fast retspraksis 37. Jeg kan derfor ikke, således som det er gjort i den appellerede dom, lade det blive ved den antagelse, at en bestanddel, der er beskrivende, nødvendigvis mangler fornødent særpræg, idet der således ses bort fra den alternative karakter af disse egenskaber, som den følger af forordningens ordlyd 38.
In addition, as has been stated many times in the caselaw, 37each of the grounds for refusal to register listed in Article 7(1) of the regulation is independent and requires separate examination.
Domstolen ophævede således i september 2004 i dommen i sagen SAT.1 mod KHIM 39 Rettens dom med den begrundelse,
Thus, in September 2004, in SAT.1 v OHIM, 39the Court of Justice set aside the
36 — Ud fra et systematisk fortolkningssynspunkt følger det både af den interne og den eksterne ordning i forordningens artikel 7, stk. 1, at der er tale om to forskellige kriterier.
36 — From the point of view of systematic interpretation, it is apparent both from the internal scheme and the external scheme of Article 7(1) of the regulation that these are two different criteria.
Den eksterne ordning — dvs. tekstens opbygning — viser klart, at litra b) og c) er to særskilte bestemmelser.
The external scheme — that is, the structure of the text — clearly shows that subparagraphs (b) and (c) are two distinct points.
I henhold til den interne ordning — dvs. opbygningen af tekstens indhold — har disse to bestemmelser forskellige mål (vedrørende begreberne intern og ekstern ordning, jf. P. Heck, »Das Problem der Rechtsgewinnung, Gesetzauslegung und Interessenjurisprudenz«, Begriffsbildung und Interessenjurisprudenz), Verlag Gehlen, Berlin, Zürich, 1968, s. 188 og 189.
According to the internal scheme — that is, the organisation of the content of the text — the aims of these two points are different (on the concepts of internal and external schemes, see Heck, P., ‘Das Problem der Rechtsgewinnung, Gesetzauslegung und Interessenjurisprudenz’, Begriffsbildung und Interessenjurisprudenz, Verlag Gehlen, Berlin, Zürich, 1968, pp. 188 and 189).
Jeg foreslår derfor Domstolen at drage de samme følger som i dommen i sagen SAT.1 mod KHIM og at fastslå, at den appellerede dom skal ophæves.«
41 — See also the Opinion of Advocate General Sharpston of 14 December 2006 in OHIM v Celltech, cited in footnote 8, points 23 and 24.
37 — Jf. ovenfor.
37 — See above.
38 — Generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer har i sit forslag til afgørelse fremsat den 14.5.2002 i sagen DKV mod KHIM, punkt 40, anført: »Det forekommer mig […] hensigtsmæssigt, at Fællesskabets retsinstanser udviser en strenghed, der kan sammenlignes med den, registreringsmyndigheden udviser ved kvalifikationen af registreringshindringerne.
38 — Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer, in his Opinion delivered on 14 May 2002 in DKV v OHIM, cited in footnote 16, states, in point 40: ‘It is … to my mind preferable that the Community Courts apply the grounds for refusal with the same rigour as that employed by the registration authorities.
Hver af de registreringsbetingelser, der er nævnt i artikel 7, stk. 1, litra b), c) og d), er uafhængige af de andre, og kræver en selvstændig behandling, idet det kræves, at tegnet skal adskille de pågældende varer eller tjenesteydelser, og at det hverken er beskrivende i forhold til eller en artsbetegnelse for disse varer og tjenesteydelser.
Each of the conditions for registration in Article 7(1)(b), (c) and (d), in requiring a sign to be capable of distinguishing the goods and services under consideration and not to be descriptive or generic, is independent of the others, and must be considered separately.
Dette er ikke til hinder for, at de samme tegn i praksis ofte kan være omfattet af mere end en af disse situationer.
That does not preclude the same sign in practice being caught by more than one category.
Et tegn, der er fuldstændigt beskrivende, vil således almindeligvis mangle fornødent særpræg i litra b)’s forstand.«
Thus, a sign that is wholly descriptive will in general be devoid of any distinctive character within the meaning of Article 7(1)(b).’
42 — Nævnt ovenfor, præmis 61-63: »I den appellerede doms præmis 23, 34, 41 og 43 har Retten med henblik på at fastslå, at det ansøgte varemærke var omfattet af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, primært lagt vægt på, at varemærket er egnet til at blive almindeligt anvendt i handelen. […] Det må imidlertid konstateres, som Domstolen har fastslået i præmis 36 i dommen i sagen SAT.1 mod KHIM, at dette kriterium — selv om det er relevant inden for rammerne af forordningens artikel 7, stk. 1, litra c) — ikke har betydning for, hvordan samme bestemmelses litra b) skal fortolkes. […] Som følge heraf må det konstateres, at klagepunktet om, at Retten har anvendt et kriterium, der ikke er relevant i forbindelse med forordningens artikel 7, stk. 1, litra b), men i forbindelse med samme bestemmelses litra c), er begrundet.«
42 — Cited in footnote 23, paragraphs 61 to 63: ‘… in paragraphs 23, 34, 41 and 43 of the judgment under appeal, the Court of First Instance primarily accepted the fact that the trade mark applied for is likely to be commonly used in trade, in order to establish that it fell within Article 7(1)(b) of the regulation. … It must, however, be stated that, as the Court of Justice held in paragraph 36 of SAT.1 v OHIM, cited above, that criterion, although relevant in relation to Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94, is not the yardstick by which Article 7(1)(b) must be interpreted. … Consequently, it must be held that the head of claim alleging that the Court of First Instance applied a criterion relevant in the context of Article 7(1)(c) of the regulation rather than in that of Article 7(1)(b) is well founded.’
39 — Nævnt ovenfor, præmis 36.
39 — Cited in footnote 5, paragraph 36.
43 — Nævnt ovenfor, præmis 63.
43 — Cited in footnote 16, paragraph 63.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT TRSTENJAK — SAG C-304/06 P oprindelsen af de beskyttede varer eller tjenesteydelser og at adskille dem fra andre virksomheders, og det forekommer således ikke at kunne opfylde et varemærkes væsentligste funktion.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-304/06 P likely to be understood by the German public as an abbreviation of ‘Europäische Hypothekenbank’ (‘European mortgage bank’). Yet this word does not appear to enable the relevant public to identify the origin of the goods or services protected and to distinguish them from those of other undertakings, and thus does not seem able to fulfil the essential function of a trade mark.
Et udtryk, der kan forstås som »europæisk hypotekbank«, kan derimod unødigt hindre, at et sådant begreb står til rådighed for andre erhvervsdrivende, der udbyder varer eller tjenesteydelser af samme type som dem, for hvilke der er ansøgt om registrering.
On the contrary, a word that may be understood as ‘European mortgage bank’ is likely to restrict unduly the availability of such a concept for the other operators which offer goods or services of the same type as those in respect of which registration is sought.
Således som appellanten selv har anført, tilsigter forordningens artikel 7, stk. 1, litra b), imidlertid netop at undgå dette 45.
As the appellant states, Article 7(1)(b) of the regulation is directed precisely at avoiding this. 45
Situationen i nærværende sag er helt sammenlignelig.
In the present case, the situation is entirely comparable.
Rettens dom og appelkammerets afgørelse antog, at ordmærket EURO-HYPO manglede fornødent særpræg, og at det derfor skulle udelukkes fra registrering i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), med den begrundelse, at det bestod af to beskrivende udtryk, hvis kombination ikke skabte et indtryk, der ligger tilstrækkeligt fjernt fra det indtryk, som er fremkaldt ved den blotte sammenlægning af de nævnte bestanddele, selv om spørgsmålet om beskrivende karakter er omhandlet i artikel 7, stk. 1, litra c).
Both the judgment of the Court of First Instance and the decision of the Board of Appeal have taken the view that the word sign EUROHYPO is not distinctive, and consequently that its registration must be refused under Article 7(1)(b), on the ground that it is composed of two descriptive words whose combination does not create an impression sufficiently far removed from these elements to amount to more than the sum of its parts, while the question of descriptiveness is covered by Article 7(1)(c).
I lighed med dommene i sagerne SAT.1 mod KHIM, BioID mod KHIM og Deutsche SiSI-Werke mod KHIM skal det fastslås, at klagepunktet, hvorefter Retten anvendte et kriterium, der ikke er relevant i forbindelse med forordningens artikel 7, stk. 1, litra b), men derimod i forbindelse med artikel 7, stk. 1, litra c), er begrundet.
Following the examples of SAT.1 v OHIM, BioID v OHIM and Deutsche SiSi-Werke v OHIM, it must be held that the ground of appeal alleging that the Court of First Instance applied a criterion relevant in the context of Article 7(1)(c) of the regulation but not in that of Article 7(1)(b) is well founded.
I forbindelse med en appel er Domstolens kompetence imidlertid begrænset til at tage stilling til den retlige afgørelse, der er blevet truffet vedrørende de anbringender, der er blevet behandlet i første instans 46.
However, in an appeal, the jurisdiction of the Court of Justice is confined to a review of the findings of law on the pleas argued before the Court of First Instance.
Den appellerede dom bør derfor ophæves, for så vidt som Retten begik en retlig fejl ved fortolkningen af forordningens artikel 7, stk. 1, litra b), ved at anvende et kriterium, der er relevant i forbindelse med forordningens artikel 7, stk. 1, litra c).
46 Therefore the judgment under appeal must be set aside in so far as the Court of First Instance erred in law in its interpretation of Article 7(1)(b) of the regulation by using a criterion relevant in the context of Article 7(1)(c) of the regulation.
Det er ganske vist ovenfor blevet fastslået, at ordmærket EUROHYPO er beskrivende.
It is true that the descriptive character of the word sign EUROHYPO has been established above.
Da det meget klart fremgår af forordningens artikel 7, stk. 1, at det er tilstrækkeligt, at en af de opregnede absolutte registreringshindringer finder anvendelse for, at et tegn ikke kan registreres som EF-varemærke 44, skal ordmærket EUROHYPO i denne henseende udelukkes fra registrering for de pågældende tjenesteydelser på grund af, at det er beskrivende i henhold til artikel 7, stk. 1, litra c).
In this regard, and given that it is quite evident from the wording of Article 7(1) of the regulation that it is sufficient that one of the absolute grounds for refusal listed applies for the sign not to be registrable as a Community trade mark, 44the word sign EUROHYPO should be refused registration for the relevant services because of its descriptive character for the purposes of Article 7(1)(c).
Dette udtryk synes imidlertid ikke at give den berørte kundekreds mulighed for at identificere
Similarly, the applicant itself accepts that the word ‘eurohypo’ is
Domstolen har første gang fastslået dette behov i forbindelse med artikel 3, stk. 1, litra b), i direktiv 89/104 i en dom af 6.5.2003, sag C-104/01, Libertel, Sml. I, s. 3793, præmis 60.
This need was first established by the Court of Justice in the context of Article 3(1)(b) of Directive 89/104, in its judgment in Case C-104/01 Libertel [2003] ECR I-3793, paragraph 60.
46 — Bl.a. dom af 11.11.2004, forenede sager C-186/02 P og C-188/02 P, Ramondín m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 10653, præmis 60, samt dommen i sagen Storck mod KHIM, præmis 61, og i sagen KHIM mod Celltech, præmis 21.
46 — See, inter alia, Joined Cases C-186/02 P and C-188/02 P Ramondín and Others v Commission [2004] ECR I-10653, paragraph 60; Storck v OHIM, cited in footnote 8, paragraph 61; and OHIM v Celltech, cited in footnote 8, paragraph 21.
I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, som ifølge samme reglements artikel 118 finder anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Eurohypo har nedlagt påstand herom, og da Harmoniseringskontoret har tabt sagen, pålægges dette at betale sagsomkostningerne for begge instanser.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, applicable to the procedure on appeal by virtue of Article 118 thereof, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
VII — Forslag til afgørelse
VII — Conclusion
På baggrund af ovenstående foreslår jeg Domstolen at træffe følgende afgørelse:
In the light of the foregoing, I propose that the Court:
1) Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 3. maj 2006, Eurohypo mod KHIM (sag T-439/04), ophæves.
‘(1) set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 3 May 2006 in Case T-439/04 Eurohypo v OHIM;