natgillin/translations-raw huggingface dataset:
32 — Nævnt ovenfor i fodnote 31, præmis 80-82.
32 — Cited in footnote 31, paragraphs 80 to 82.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT TRSTENJAK — SAG C-204/07 P bestemmelser 33, hvorefter en processuel fejl kun begrunder en retlig annullation af en administrativ beslutning, hvis den indvirker på selve beslutningens indhold.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P
til aktindsigt har, at processuelle fejl ingen betydning har, hvis den pågældende trods alt har rådet over tilstrækkelige midler til sit forsvar.
to the file, that procedural defects are irrelevant if, in spite of everything, the person concerned has enjoyed the appropriate rights of defence.
Beslutningen kan således kun annulleres, hvis det konstateres, at resultatet kunne have været mere gunstigt for den pågældende, hvis de proceduremæssige forskrifter var blevet fulgt minutiøst, eller hvis man netop på grund af den formelle mangel ikke kan vide, om beslutningen ville have været en anden.
The decision may be annulled only if it is found that, if the proper procedural routes had been scrupulously followed, the outcome could have been more advantageous for the person concerned or if, precisely because of the procedural defect, it is impossible to ascertain whether the decision would have been different.
Som generaladvokat Mischo med rette har anført i sit forslag til afgørelse i PVC-sagen 34, er aktindsigt ikke et mål i sig selv, men har til formål at give den pågældende mulighed for at varetage sit forsvar på bedste måde.
As Advocate General Mischo correctly stated in his Opinion in PVC, 34 access to the file is not an end in itself, but is designed to allow the person concerned effectively to exercise his rights of defence.
Det følger logisk heraf, at den anfægtede beslutning ikke skal annulleres, når en uregelmæssighed med hensyn til aktindsigt ikke har påvirket udøvelsen af disse rettigheder.
It is therefore logical that, when an irregularity in access to the file has not had any effect on the exercise of those rights, it cannot lead to the annulment of the contested decision.
I sit forslag til afgørelse i Aalborg Port-land-sagen 35 har generaladvokat Ruiz-Jarabo
In his Opinion in Aalborg Portland, 35Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer stated, with regard to the aforementioned protective function of the right of access
Retten baserede sig i det væsentlige på denne argumentation, da den i den appellerede doms præmis 94 forkastede påstanden om, at der forelå tilsidesættelse af retten til aktindsigt, med den begrundelse, at den eventuelle manglende meddelelse af dokumenter, der ikke havde dannet grundlag for den anfægtede beslutning, under alle omstændigheder var uden relevans, da sådanne dokumenter under alle omstændigheder ikke kunne have nogen indflydelse på den anfægtede beslutning.
In essence, the Court of First Instance used that line of argument in paragraph 94 of the contested judgment when it rejected the allegation of infringement of the right of access to the file on the ground that, where documents which have not been used as the basis of a contested decision are not communicated, any failure to communicate them is in any event irrelevant, given that such documents cannot, in any case, have any bearing on the contested decision.
Denne konklusion henhører under Rettens vurdering af de faktiske omstændigheder og kan ikke kritiseres retligt.
That conclusion forms part of the Court’s findings of fact and is unexceptionable in law.
33 — For at et annullationssøgsmål er berettiget, er det således nødvendigt, at en »væsentlig« formforskrift er tilsidesat, idet der ikke sondres mellem »væsentlige« og »uvæsentlige« formforskrifter, men det derimod er tilsidesættelsens »væsentlighed«, der er af betydning.
33 — Thus, infringement of an ‘essential’ procedural requirement is necessary in order to justify an action for annulment, in which regard a distinction is not being made between ‘essential’ and ‘non-essential’ procedural requirements, but the decisive factor is the ‘essential character’ of the infringement.
Spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en væsentlig tilsidesættelse af en formforskrift, skal vurderes ud fra situationen i det konkrete tilfælde, da tilsidesættelsen af en og samme bestemmelse alt efter omstændighederne kan være mere eller mindre graverende.
Whether an essential infringement of procedural requirements exists is assessed according to the situation in each individual case, since the infringement of one and the same rule may be more or less serious depending on the circumstances.
Generelt antages en formforskrift at være væsentlig, hvis formmanglen kunne have haft indflydelse på retsaktens indholdsmæssige udformning, eller hvis formforskriften netop blev vedtaget for at beskytte den pågældende (H.-W. Rengeling, A. Middeke og M. Gellermann, a.st. (fodnote 12), § 7, punkt 98, s. 139).
In general, the essential character of a procedural requirement is affirmed where the procedural defect could have influenced the formulation of the content of the measure or where the procedural requirement was adopted specifically to protect the person concerned (Rengeling, H.-W./Middeke, A./Gellermann, M., cited above (footnote 12), § 7, paragraph 98, p. 139).
34 — Generaladvokat Mischos forslag til afgørelse af 25.10.2001, forenede sager C-244/99 P og C-251/99 P, PVC, dom af 15.10.2002, Sml. I, s. 8375, punkt 331.
34 — Joined Cases C-244/99 P and C-251/99 P [2002] ECR I-8375, point 331.
Med hensyn til de dokumenter, hvorpå Kommissionen har baseret den anfægtede beslutning, skal jeg bemærke, at Retten ikke undlod at tage hensyn til den omstændighed, at appellantens repræsentant i forbindelse med aktindsigten den 6. august 2002 i Kommissionens lokaler konsulterede den sagsmappe, der vedrørte den anfægtede beslutning, og underskrev en skriftlig erklæring, hvori han udtrykkeligt bekræftede, at han havde fået aktindsigt i samtlige dokumenter, der måtte have en direkte eller indirekte forbindelse med tvisten.
In regard to those documents on which the Commission based its decision, it should be pointed out that the Court of First Instance also noted that, at the consultation of the file relating to the Commission’s decision, which was carried out at the Commission’s offices on 6 August 2002, the appellant’s representative signed a written declaration expressly confirming that access had been granted to all documents directly or indirectly connected with the matter at issue.
35 — Nævnt ovenfor i fodnote 22, punkt 28-30.
35 — Cited in footnote 22, points 28 to 30.
C.A.S. MOD KOMMISSIONEN appellanten nogen støtte — tværtimod enten ikke kunne påberåbes af denne på grund af deres karakter eller genstand, eller på grund af deres indhold støttede Kommissionens konklusioner, eller i hvert fald ikke gav noget grundlag for at anfægte disse.
C.A.S. v COMMISSION concerned, far from providing the appellant with an argument, were either unlikely to be relied upon by the appellant, because of their nature or subject-matter, or, because of their content, liable to confirm the Commission’s conclusions, or in any event not to contradict them in the slightest.
Som Retten udtrykkeligt har fastslået i den appellerede doms præmis 99 og 100, omfattede disse UCLAF’s undersøgelsesrapport af 9. december 1998 samt Kommissionens/UCLAF’s skrivelse af samme dag til Tyrkiets faste repræsentation, hvis manglende fremlæggelse appellanten igen har gjort gældende under appelsagen.
As the Court expressly noted in paragraphs 99 and 100 of the contested judgment, that list included the UCLAF mission report of 9 December 1998 and the letter of the same date from the Commission/UCLAF to the Turkish Permanent Representation, which the appellant complains, again in the appeal, was not presented to it.
Retten var derfor berettiget til at konkludere, at appellanten, i modsætning til det af selskabet hævdede, havde fået aktindsigt i de pågældende dokumenter.
Consequently, the Court was fully entitled to assume that the appellant, contrary to its assertions, was granted access to those documents.
Jeg mener derfor, at Rettens analyse er i overensstemmelse med Domstolens praksis, og at dens konklusioner er rigtige.
I therefore consider that the Court essentially complied, in its method of ana -lysis, with the caselaw of the Court of Justice and that its conclusions are correct.
Hvad angår den anmodning om aktindsigt, som appellanten indgav efter vedtagelsen af den anfægtede beslutning og anlæggelsen af sagen, har Retten bemærket i den appellerede doms præmis 102, at denne ikke var relevant for vurderingen af en eventuel tilsidesættelse af sagsøgerens ret til forsvar under den administrative procedure og ikke kunne have haft nogen indflydelse på denne beslutnings lovlighed.
With regard to that request for access to the file, made by the applicant after the contested decision had been adopted and the proceedings initiated, in paragraph 102 of the contested judgment the Court pointed out that that is clearly irrelevant for the purposes of determining whether the applicant’s rights of defence may have been adversely affected during the administrative procedure and can have no bearing on the legality of that decision.
Det fremgår af Rettens overvejelser, at Retten undersøgte, om appellanten på nogen måde kunne anvende de pågældende dokumenter.
The Court’s explanations show that it examined whether the documents in question would have been of any use at all to the appellant.
Den begrænsede således ikke analysen til spørgsmålet om, hvorvidt den manglende meddelelse af de omtvistede dokumenter havde påvirket indholdet af den endelige beslutning.
It did not therefore confine its appraisal to whether the failure to disclose the disputed documents had had an impact on the content of the final decision.
Rettens undersøgelse viste, at de pågældende dokumenter — langt fra at kunne give
In fact, its account has the effect, fundamentally, of showing that the documents
Endelig skal Rettens udtalelser vedrørende appellantens delvist usammenhængende adfærd ved udøvelsen af selskabets ret til aktindsigt vurderes.
Finally, the Court’s observations regarding the appellant’s partially inconsistent conduct in exercising its right of access to the file must be assessed.
Retten har nemlig i den appellerede doms præmis 102 med rette gjort opmærksom på den omstændighed, at sagsøgeren under den administrative procedure ikke selv anmodede om aktindsigt i andre sagsakter og heller ikke fulgte op på Kommissionens tilbud af 10. juli 2003 om aktindsigt i de ønskede dokumenter.
In fact, in paragraph 102 of the contested judgment, the Court rightly drew attention to the fact that the applicant did not make any further request for access to other evidence in the file during the administrative procedure and also did not act in response to the Commission’s offer of access to the desired documents, made on 10 July 2003.
På denne baggrund synes det selvmodsigende, når appellanten trods kendskabet til disse forsømmelser ved udøvelsen af sin ret til forsvar i første instans gør tilsidesættelsen heraf gældende og i appelsagen anfægter præmisserne i dommen fra første instans, som der ikke kan gøres retlige indvendinger mod.
Against that background, it appears contradictory for the appellant, despite being aware of those omissions in the exercise of its rights as the defendant at first instance, to complain that those rights were infringed and contest on appeal the unobjectionable grounds of the judgment given at first instance.
Det andet anbringende må derfor forkastes.
The second ground of appeal must therefore be rejected.
Behandlingen af dette anbringende kræver først en række principielle betragtninger vedrørende fordelingen af bevisbyrden som led i proceduren med henblik på godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter.
Consideration of this ground of appeal first requires some fundamental explanations regarding the allocation of the burden of proof in the context of the procedure for repayment or remission of import duties.
Tredje anbringende: fordeling af påberåbelsespligten og bevisbyrden
Third ground of appeal: allocation of the burden of pleading and proving the facts
Det skal indledningsvis tages i betragtning, at det i henhold til de almindeligvis anerkendte processuelle regler som hovedregel påhviler den, der påberåber sig forudsætningerne i en bestemmelse, at bevise, at disse er opfyldt 37.
It should first be noted that, under the generally accepted rules of procedural law, the party relying on the conditions laid down in a provision must as a general rule prove that they have been satisfied.
Det er derfor logisk, at det som hovedregel påhviler importøren at godtgøre og bevise, at der foreligger en »særlig situation« som omhandlet i toldkodeksens artikel 239, som begrunder en fritagelse for importafgifter 38.
37Lo-gically, as a rule, it is for the importer to plead and prove the existence of a ‘special situ -ation’ as referred to in Article 239 of the CCC, justifying a remission of import duties.
Det samme gælder f.eks. for påvisningen af varers oprindelse, når beslutningen om, hvorvidt der skal foretages godtgørelse af importafgifter eller ej, afhænger af, at dette spørgsmål afklares 39.
38The same applies, for example, to the proof of origin of goods where the decision as to whether or not a repayment of import duties should be made depends on the clarification of that question. 39
Konstateringen af, at der foreligger »omstændigheder« som omhandlet i toldkodeksens artikel 239, stk. 1, andet led, eller en »særlig situation« som omhandlet i gennemførelsesforordningens artikel 905, stk. 1, forudsætter, at visse faktiske forhold og omstændigheder fremstilles, bevises og vurderes.
A finding of the existence of ‘circumstances’ within the meaning of the second indent of Article 239(1) of the CCC or of a ‘special situation’ within the meaning of Article 905(1) of the CCC implementing regulation presupposes the pleading, proof and appraisal of certain facts and circumstances.
Parterne er imidlertid uenige med hensyn til spørgsmålet om den konkrete fordeling af påberåbelsespligten og bevisbyrden, idet appellanten har påberåbt sig omvendt bevisbyrde eller en lettelse af bevisbyrden.
However, the question of the specific allocation of the burden of pleading and proof is in dispute between the parties, since the appellant claims that the burden of proof should be reversed or mitigated in its favour.
Ved med sit argument i sidste ende at beskylde Retten for at have tilsidesat de processuelle principper for bevisbyrden har appellanten gjort en urigtig anvendelse af fællesskabsretten gældende og dermed et anbringende, der kan antages til realitetsbehandling 36.
By ultimately alleging in its submissions that the Court of First Instance disregarded the procedural-law principles governing the burden of proof, the appellant relies on misapplication of Community law and thus on an admissible ground of appeal. 36
Omvendt påhviler det Kommissionen ved afgørelsen af, om der foreligger en »særlig situation«, hvor den har et vist
Conversely, it is for the Commission, in the context of its decision as to whether a ‘special situation’ exists, in which it has an
37 — Som generaladvokat Kokott ligeledes har anført i sit forslag til afgørelse af 8.9.2005, sag C-293/04, Beemsterboer Coldstore Services, Sml. I, s. 2263, punkt 47.
37 — Also according to Advocate General Kokott in her Opinion in Case C-293/04 Beemsterboer Coldstore Services [2006] ECR I-2263, point 47.
38 — Jf. tillige S. Alexander, Zollkodex, a.st. (fodnote 10), inden artikel 220, punkt 4, hvorefter debitoren har påberåbelsespligten og bevisbyrden for de faktiske omstændigheder, der begrunder anmodningen om tilbagebetaling.
38 — Also according to Alexander, S., Zollkodex, cited above (footnote 10), Vor Art. 220, paragraph 4, according to which the burden of pleading and proving the facts justifying an application for repayment rests upon the customs debtor.
36 — Ifølge H.-W. Rengeling, A. Middeke og M. Gellermann, a.st. (fodnote 12), § 28, s. 502-504, hører blandt de processuelle bestemmelser, hvis tilsidesættelse appellen kan støttes på, foruden de processuelle regler i traktaterne, statutterne og Rettens procesreglement også de generelle principper i fællesskabsretten, som vedrører proceduren.
36 — According to Rengeling, H./Middeke, A./Gellermann, M., cited above (footnote 12), § 28, pp. 502 to 504, the pro -cedural norms on whose infringement the appeal may be based also include, in addition to the procedural provisions of the Treaties, the Statutes and the Rules of Pro -cedure of the Court of First Instance, the general principles of Community law which concern the proceedings.
Med appellen kan det således både gøres gældende, at parternes ret til forsvar og principperne for bevisbyrden eller bevisførelsen er blevet tilsidesat.
Thus, the appeal may allege infringement of the parties’ right to a fair hearing as well breaches of the principles governing the burden of proof or the taking of evidence.
C.A.S. MOD KOMMISSIONEN begrundet med, at Fællesskabet ikke bør bære de skadelige følger af overtrædelser.
C.A.S. v COMMISSION consideration, inter alia, that the Community cannot be made to bear the adverse consequences of infringements.
Domstolen fastslog, at modtagelsen af ugyldige oprindelsescertifikater principielt er en af de erhvervsrisici, som en erhvervsdrivende efter virksomhedens beskaffenhed er udsat for, og at det står denne frit for at anlægge erstatningssag mod den, der har forfalsket certifikatet.
The Court has held that the receipt of invalid certificates of origin can, in principle, be considered to be one of the professional risks which a trader, by the very nature of his activity, runs and he is at liberty to seek compensation from the perpetrator of the fraud.
Den skal derimod ikke bevise, at der ikke foreligger en særlig situation, når betingelserne i gennemførelsesforordningens artikel 904, litra c), er opfyldt, da denne bestemmelse nemlig allerede indeholder en af fællesskabslovgiver foretaget bedømmelse, som er bindende for Kommissionen, og hvorefter en eventuel god tro hos importøren i proceduren i henhold til toldkodeksens artikel 239 ikke kan betragtes som beskyttelsesværdig.
On the other hand, it is not required to prove that there is no special situation where the requirements of Article 904(c) of the CCC implementing regulation are satisfied, since that provision already contains an assessment by the Community legislature, which is binding on the Commission, to the effect that any good faith on the part of the importer during the procedure under Article 239 of the CCC cannot be regarded as meriting protection.
Retten har imidlertid kun anerkendt undtagelser fra denne regel i de tilfælde af forfalskninger, der går ud over den pågældende erhvervsdrivendes normale erhvervsrisici, f.eks. i tilfælde af, at Kommissionen har tilsidesat sin tilsynspligt 43, eller i tilfælde af, at ansatte ved toldmyndigheder medvirker til overtrædelser 44.
The Court of First Instance has recognised exceptions to that rule only in those cases of forgery which go beyond the normal commercial risk borne by the trader concerned, such as breaches by the Commission of its duty of supervision 43 or in the case of participation by customs employees in infringements.
Jeg kan uforbeholdent tilslutte mig Rettens praksis i denne henseende, da den tager hensyn til den omstændighed, at den pågældende erhvervsdrivende, bortset fra de procedurer, som kræver vedkommendes medvirken, i reglen kun har ringe muligheder for at øve indflydelse på forløbet af toldproceduren, og denne derfor må forlade sig på, at de kompetente myndigheder udfører deres opgaver på behørig vis
44 That caselaw of the Court of First Instance is fully correct, since it takes account of the fact that, as a rule, the trader concerned, apart from those procedures which require his participation, has little opportunity to influence the course of the customs procedure and he must therefore rely on the due performance of their tasks by the competent authorities under a system of
43 — Dommen i sagen Eyckeler & Malt mod Kommissionen, nævnt ovenfor i fodnote 24, præmis 189-191, og dommen i sagen Kaufring m.fl., nævnt ovenfor i fodnote 9, præmis 218. 116. Som jeg allerede har anført i mine indledende bemærkninger vedrørende denne sag 41, har fællesskabslovgiver ved at vedtage denne undtagelse overtaget Domstolens hidtidige faste praksis, hvorefter det ikke udgør en særlig situation, som begrunder fritagelse for importafgifter, at der for varer, der er angivet til overgang til fri omsætning, med henblik på indrømmelse af præferencetoldbehandling, og endog i god tro, fremlægges dokumenter, som senere viser sig at være forfalskede med henblik på opnåelse af denne præferencetoldbehandling.
43 — Eyckeler & Malt v Commission, cited in footnote 24, paragraphs 189 to 191, and Kaufring and Others, cited in footnote 9, paragraph 218. Community legislature, by the formulation of that exclusion, adopted the Court’s previous settled caselaw according to which the fact that documents presented in good faith in order to obtain preferential tariff treatment for goods declared for free circulation are subsequently found to be falsified does not constitute a special circumstance justifying a remission of import duties.
Efter den principielle dom i Van Gend og Loossagen 42er denne retspraksis bl.a. blevet
That caselaw has, since the judgment in the leading case, Van Gend und Loos, 42 been founded on the
40 — Det fremgår således af retspraksis, at Kommissionen skal inddrage alle relevante faktiske omstændigheder med henblik på at afgøre, om der foreligger særlige forhold, og at der hverken er begået urigtigheder eller åbenlys forsømmelse af den berettigede, som omhandlet i toldkodeksens artikel 239, stk. 1 (jf. i denne retning Domstolens dom af 15.5.1986, sag 160/84, Oryzomyli Kavallas m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1633, præmis 16, og Rettens dom af 9.11.1995, sag T-346/94, France-aviation mod Kommissionen, Sml. II, s. 284, præmis 34 og 36).
40 — Thus, according to the caselaw, in order to determine whether the circumstances of the case constitute a special situation in which no deception or obvious negligence may be attributed to the person concerned within the meaning of Article 239(1) of the CCC, the Commission must assess all the relevant facts (to that effect, Case 160/84 Oryzomyli Kavallas and Others v Commission [1986] ECR 1633, paragraph 16, and Case T-346/94 France-aviation v Commission [1995] ECR II-284, paragraphs 34 and 36.
44 — I dommen i sagen Kaufring m.fl., nævnt ovenfor i fodnote 9, præmis 231, fastslog Retten, at det kun er fejl, som kan tilskrives de kompetente myndigheders aktive adfærd, og som afgiftsskyldner ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, som giver ret til, at der undlades efteropkrævning af told.
44 — In Kaufring and Others, cited in footnote 9, paragraph 231, the Court of First Instance held that only errors attributable to acts of the competent authorities which could not reasonably have been detected by the person liable to pay create entitlement to the waiver of postclearance recovery of customs duties.
Det centrale i denne sag var en række uregelmæssigheder ved anvendelsen af associeringsaftalen og den deraf afledte associeringsret fra de tyrkiske myndigheders side samt grove forsømmelser, som Kommissionen havde udvist med hensyn til sin kontrol med anvendelsen af disse bestemmelser.
The central aspects of that case were a number of irregularities on the part of the Turkish authorities in the implementation of the Association Agreement and association law derived from it and the serious deficiencies in the Commission’s monitoring of the implementation of those provisions.