natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den forelæggende rets specifikke spørgsmål om, hvorvidt den omstændighed, at producenterne ikke skal opfylde forpligtelserne i sådanne nationale bestemmelser, hvis de beslutter selv at sørge for bortskaffelsen af deres affald, kan rejse tvivl om de nævnte bestemmelsers bindende karakter i henhold til artikel 1, stk. 5, i direktiv 83/189, bør besvares benægtende.
The answei to the second part of the second question, in so far as it concerns Directive 83/189, must therefoie be that, in the event that a national provision such as the second paragraph of Article 4 of Decree No 92377 were to be interpreted as requiring a mark or label to be applied, an individual may invoke the failure to make notification of that national provision in accordance with Article 8 of that directive.
I denne forbindelse skal det fastslås dels, at de omhandlede bestemmelser i dekret nr. 92377 såfremt det antages, at de er tekniske forskrifter - skulle have været meddelt til Kommissionen i form af et udkast i henhold til direktiv 83/189, som affattet ved direktiv 88/182, dels at ændringerne af de for denne sag relevante bestemmelser, som blev foretaget ved direktiv 94/10, er grundlæggende og derfor ikke begrænser sig til blot at klarlægge begreberne i direktiv 83/189 (jf. bl.a. i denne retning dom af 3.6.1999, sag C-33/97, Colim, præmis 25 og 26.
It is then for the national court to refuse to apply that provision, the question of the conclusions to be drawn from the inapplicability of that national provision as regards the severity of the sanction under the applicable national law, such as nullity or unenforceability of a contract, being a question governed by national law. That conclusion is, however, subject to the condition
Det bemærkes imidlertid, at det inden for rammerne af kompetencefordelingen i henhold til artikel 234 EF tilkommer den forelæggende ret at fortolke national ret, i dette tilfælde artikel 4, stk. 2, i dekret nr. 92377.
the planned rules conditional upon agreement by the Commission or its failure to object (see, also, CIA Security International, paragraph 49).
imidlertid, som i hovedsagen, vælger en ordning, hvorefter affaldet aftages af et godkendt organ eller en godkendt virksomhed, skal en række bestemmelser, herunder artikel 4, stk. 2, og artikel 6, stk. 4, i dekret nr. 92-377, anvendes. Disse bestemmelser har således bindende karakter i henhold til artikel 1, stk. 5, i direktiv 83/189.
that the applicable rules of national law are not less favourable than those governing similar domestic actions and are not framed in such a way as to render impossible in practice the exercise of rights conferred by Community law.
Muligheden for, at den forelæggende ret i lyset af alle de faktiske og retlige omstændigheder, som den har kendskab til, vil komme til den konklusion, at artikel 4. stk. 2, i dekret nr. 92377 skal fortolkes således, at den pålægger producenterne en mærknings- eller etiketteringspligt, selv om bestemmelsen ikke angiver hvilket mærke, der skal påføres, skal tillige tages i betragtning.
In the light of those considerations, the Court held, in paragraph 24 of its judgment in Enichem Base, that Article 3(2) of Directive 75/442, in its original version, properly construed, does not give individuals any right which they may enforce before national courts in order to obtain the annulment or suspension of national rules falling within the scope of that provision on the ground that the rules were adopted without having been previously communicated to the Commission.
I tilfælde heraf må det fastslås, at det faktisk drejer sig om en teknisk specifikation i direktiv 83/189's forstand og derfor, idet forpligtelsen er pålagt ved dekret vedrørende markedsføring af produkter i emballage på hele det nationale område, om en teknisk forskrift.
First, if Directive 83/189 does not apply to the national provisions at issue in the main proceedings, the national court asks whether the Member State concerned must inform the Commission of the adoption of those provisions in accordance with Article 3(2) of Directive 75/442.
I denne forbindelse skal det fastslås, at henset til ordlyden af og den sammenhæng, hvori artikel 4, stk. 2, i dekret nr. 92377 indgår, og til de oplysninger, som foreligger for Domstolen, synes det ikke i henhold til selve bestemmelsen at være et krav, at produktet eller emballagen påføres et mærke med henblik på den identificering af emballage, som bestemmelsen omhandler.
In that regard, it must be observed that it is clear from both the nature of the rules enacted in Decree No 92377 and the preamble to that decree that, if Directive 83/189 does not apply, the French authorities ought to have informed the Commission of the proposed national provisions at issue.
På trods af, at de nærmere regler for mærkning eller etikettering endnu ikke er fastlagt, er mærkningen eller etiketteringen i sig selv obligatorisk, herunder for importerede produkter (jf. bl.a. dom af 20.3.1997, sag C-13/96, Bie Benelux, præmis 23).
By its third question, the national court is essentially asking whether Article 30 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 28 EC) precludes national provisions such as the second paragraph of Article 4 and the fourth paragraph of Article 6 of Decree No 92377, inasmuch as those provisions, which are applicable to all products alike, are not proportionate to the mandatory requirement relating to the protection of the environment.
Denne fortolkning støttes af artikel 5 i dekret nr. 92-377, for så vidt som denne bestemmelse foreskriver, at identificeringsformen skal fastsættes i de kontrakter, der indgås mellem de godkendte organer eller virksomheder og producenterne.
In that regard it must be observed, as a preliminary point, first, that in the light of the answers to the first and second questions, if the national court were to interpret the second paragraph of Article 4 of Decree No 92377 as establishing an obligation to mark or label the packaging, an answer to the third question would not be necessary in so far as it concerns that provision.
Det fremgår af sagen, og navnlig af besvarelserne af et skriftligt spørgsmål stillet af Domstolen, at det kun er i disse kontrakter, såsom i kontrakten mellem Sapod og Eco-Emballages, at den generelle forpligtelse til identificering i artikel 4, stk. 2, i dekret nr. 92377 konkret har udmøntet sig i en særlig forpligtelse til mærkning af emballagen ved påførelse af logoet »Point vert«, mens standardbetingelserne på grundlag af hvilke Eco-Emballages blev godkendt er tavse herom.
In the event of such an interpretation, as has been observed above, that provision would not be enforceable against individuals.
For det andet, for så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt artikel 6, stk. 4, i dekret nr. 92377 kan betegnes som en teknisk specifikation i henhold til artikel 1, stk. 1, i direktiv 83/189, bemærkes, at det fremgår af denne bestemmelses ordlyd samt af de øvrige sagsoplysninger, der foreligger for Domstolen, herunder navnlig af besvarelserne af et skriftligt spørgsmål, som Domstolen har stillet, at forpligtelsen i denne bestemmelse påhviler de organer og virksomheder, som er ansvarlige for aftagelsen af emballageaffald, og at bestemmelsen fastsætter de tekniske minimumsforskrifter, som emballageaffaldet skal opfylde for at blive behandlet.
Second, if the failure by a Member State to inform the Commission that it plans to adopt national provisions such as those at issue in the main proceedings constitutes an infringement of Article 3(2) of Directive 75/442, the national court asks whether that failure to inform the Commission may be invoked by an individual in order to have those provisions declared unenforceable.
Forpligtelsen til at identificere emballage i dekret nr. 92-377's artikel 4, stk. 2, henviser ikke, idet den ikke synes at indebære en forpligtelse til at foretage mærkning eller etikettering af emballagen, nødvendigvis til produktet eller dets emballage som sådan. Fortolket således fastsætter denne bestemmelse ikke de karakteristika, der kræves af et produkt i artikel 1, stk. 1, i direktiv 83/189's forstand, og kan derfor ikke betragtes som en teknisk specifikation (jf. bl.a. dom af 8.3.2001, sag C278/99, Van der Burg, præmis 20).
In that regard, it should be noted that in paragraphs 20 to 23 of its judgment in Enichem Base, the Court observed that neither the wording nor the purpose of Article 3(2) of Directive 75/442 in its original version provides any support for the view that failure by the Member States to observe their obligation under that provision to give prior notice in itself renders unlawful the national rules thus adopted, inasmuch as that provision merely requires the Member States to inform the Commission of any draft rules to which it applies, without laying down any procedure for Community control of those draft rules or making implementation of
fællesskabsretlige direktiver og forordninger, herunder direktiv 75/442.
an approved undertaking.
for, at artikel 6, stk. 4, i dekret nr. 92377 kan fortolkes således, at den indebærer en forpligtelse for producenter og importører, hvis produkter markedsføres i emballage, til at sørge for, at emballagen opfylder visse tekniske forskrifter.
In that regard, it should be observed that, even if that national provision were to be interpreted in that way, the obligation imposed by that provision does not relate as such to the product or its packaging and therefore does not, of itself, constitute a rule laying down requirements to be met by goods, such as requirements concerning their labelling or packaging (see, in particular, Case C-123/00 Bellamy and English Shop Wholesale [2001], paragraph 18).
Ifølge Eco-Emballages samt den franske og nederlandske regering blev dekret nr. 92377 vedtaget med henblik på at gennemføre eller anvende direktiv 75/442, eller endog for at opfylde dette direktivs formål, hvorfor det bør fritages for underretningspligten i henhold til direktiv 83/189's artikel 10.
court, in order to determine whether it has jurisdiction. The Court may refuse to rule on a question referred for a preliminary ruling by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of Community law that is sought bears no relation to the facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Case C-36/99 Idéal tourisme [2000], paragraph 20; Case C-379/98 PreussenElektra [2001], paragraph 39; Case C340/99 TNT Traco [2001], paragraph 31, and Case C-472/99 Clean CarAutoservice [2001], paragraph 14).
Heraf følger, at den nævnte bestemmelse adskiller sig fra de regler, der - i en tvist som den i hovedsagen verserende - kan anvendes på producenter, hvis produkter markedsføres i emballage (jf. bl.a. dom af 16.6.1998, sag C226/97, Lemmens, præmis 34).
On the other hand, in such a case, the general obligation to identify the packaging as provided for in that national provision may be regarded as a selling arrangement.
Dette synspunkt kan ikke tiltrædes. Som Kommissionen har anført, bør dette spørgsmål besvares benægtende, idet direktiv 75/442 — selv om dekret nr. 92377 i sin præambel henviser til direktivet kun udgør en generel ramme, hvorved medlemsstaterne tillægges et vidt skøn (jf. bl.a. i denne retning dom af 26.9.2000, sag C443/98, Unilever, præmis 29).
As the Court has already observed at paragraph 36 of this judgment, none of the evidence in the documents before the Court supports the conclusion that the fourth paragraph of Article 6 of Decree No 92377 imposes an obligation on producers of products marketed in packaging and intended for household consumption or on importers of such products from other Member States to use packaging meeting certain technical requirements.
Det skal således fastslås, at dette direktiv ikke indeholder bestemmelser, der pålægger medlemsstaterne en specifik forpligtelse, som er blevet gennemført ved artikel 4, stk. 2, i dekret nr. 92377.
To the extent that the third question relates to the compatibility of such an obligation with Article 30 of the Treaty, it must be observed that the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answei to that question in so fai as it concerns the fourth paragraph of Article 6 of Decree No 92-377.
Med sit andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret både en fortolkning af direktiv 83/189 og af direktiv 75/442. De to direktiver gennemgås hver for sig.
Therefore, the third question must be answered solely in so far as it seeks to ascertain whether Article 30 of the Treaty precludes a national provision such as the second paragraph of Article 4 of Decree No 92377 and only in the event that that provision were to be interpreted as not establishing an obligation to apply a mark or label but as imposing only a general obligation to identify the packaging collected for disposal by
Det andet spørgsmåls første led skal derfor, for så vidt som det vedrører direktiv 83/189, besvares med, at dette direktivs artikel 10 skal fortolkes således, at såfremt en national bestemmelse som artikel 4, stk. 2, i dekret nr. 92377 skal forstås således, at den indebærer en mærknings- eller etiketteringspligt, er den pågældende bestemmelse ikke fritaget fra underretningspligten i henhold til artikel 8 i direktiv 83/Í89.
Finally, it must be observed that if the general obligation to identify the packaging laid down in the second paragraph of Article 4 of Decree No 92377 has taken the form of an obligation on Sapod to mark the packaging by affixing the 'Green Dot logo', that latter obligation arises out of a private contract between the parties to the main proceedings.
Indledningsvis bemærkes, at henset til besvarelsen af det første spørgsmål, vedrører det andet spørgsmål, for så vidt som det henviser til direktiv 83/189, kun det tilfælde, hvor den forelæggende ret fortolker artikel 4, stk. 2, i dekret nr. 92377 således, at den indebærer en mærknings- eller etiketteringspligt, hvorfor den nævnte bestemmelse som anført ovenfor skal betragtes som en teknisk forskrift i direktiv 83/189's forstand.
Such a contractual provision cannot be regarded as a barrier to trade for the purposes of Article 30 of the Treaty since it was not imposed by a Member State but agreed between individuals (see, to that effect, inter alia, Case 8/74 Dassonville [1974], paragraph 5, and Colim, paragraph 36).
For det første ønsker den forelæggende ret i det tilfælde, hvor en national bestemmelse som artikel 4, stk. 2, i dekret nr. 92377 skal betragtes som en teknisk forskrift i direktiv 83/189's forstand, nærmere bestemt at få oplyst, hvorvidt en sådan bestemmelse i medfør af samme direktivs artikel 10 alligevel er fritaget fra den forpligtelse til at give meddelelse til Kommissionen, som er foreskrevet i nævnte direktivs artikel 8, idet den pågældende medlemsstat ved at vedtage bestemmelsen har opfyldt en forpligtelse, der følger af
A provision of national law such as the second paragraph of Article 4 of Decree No 92377 of 1 April 1992 implementing, in respect of packaging waste, Law No 75-633 of 15 July 1975 relating to the disposal of waste and the recovery of materials, as amended, could constitute a technical regulation within the meaning of Council Directive
Ifølge Sapods opfattelse fremgår det bl.a. af CIA Security Internationaldommen, at det tilkommer den nationale ret at afvise at anvende en teknisk forskrift, som ikke er blevet meddelt i overensstemmelse med direktiv 83/189. Kommissionen har anført, at dette spørgsmål ikke har nogen genstand, eftersom det første spørgsmål bør besvares med, at de i hovedsagen omhandlede nationale bestemmelser ikke kan betragtes som tekniske forskrifter.
83/189/EEC of 28 March 1983 laying down a procedure f or the provision of information in the field of technical standards and regulations, as amended by Council Directive 88/182/EEC of 22 March 1988, only if the national court were to hold that it had to be interpreted as requiring a mark or label to be applied.
Det andet spørgsmåls andet led skal, for så vidt som det vedrører direktiv 83/189, derfor besvares med, at en borger kan påberåbe sig den manglende underretning i overensstemmelse med nævnte direktivs artikel 8 af en national bestemmelse som artikel 4, stk. 2, i dekret nr. 92377 i det tilfælde, hvor den pågældende bestemmelse skal fortolkes således, at den indebærer en mærknings- eller etiketteringspligt.
In the event that a national provision such as the second paragraph of Article 4 of Decree No 92377 were to be interpreted as requiring a mark or label to be applied, an individual may invoke the failure to make notification of that national provision in accordance with Article 8 of Directive 83/189.
Det tilkommer i så fald den nationale ret at afslå at anvende denne bestemmelse, idet det præciseres, at spørgsmålet om, hvilke slutninger der skal drages af den omstændighed, at den nævnte nationale bestemmelse ikke finder anvendelse, med hensyn til omfanget af den sanktion, der er fastsat i gældende national ret, såsom ugyldighed eller uanvendelighed af en kontrakt, er reguleret ved national ret.
It is then for the national court to refuse to apply that provision, the question of the conclusions to be drawn from the inapplicability ofthat national provision as regards the severity of the sanction under the applicable national law, such as nullity or unenforceability of the contract, being a question governed by national law.
Denne konklusion er imidlertid undergivet den betingelse, at de gældende nationale bestemmelser ikke må være mindre gunstige end dem, der gælder for tilsvarende krav på grundlag af national ret, og ikke må være udformet således, at de i praksis umuliggør udøvelsen af rettigheder, som hjemles i Fællesskabets retsorden.
That conclusion is, however, subject to the condition that the applicable rules of national law are not less favourable than those governing similar domestic actions and are not framed in such a way as to render impossible in practice the exercise of rights conferred by Community law.
Det følger heraf, at i tilfælde, hvor den forelæggende ret fortolker artikel 4, stk. 2, i dekret nr. 92377 således, at den indebærer en mærknings- eller etiketteringspligt og følgelig, at den udgør en teknisk forskrift i henhold til direktiv 83/189, tilkommer det denne at afslå at anvende nævnte bestemmelse i tvisten i hovedsagen.
If Directive 83/189 does not apply to the provisions of Decree No 92377, the Member State concerned ought to have informed the Commission of the proposed national provisions in accordance with Article 3(2) of Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975 on waste, as amended by Council Directive 91/156/EEC of 18 March 1991.
Det bemærkes imidlertid, at spørgsmålet om, hvilke slutninger der i hovedsagen skal drages af den omstændighed, at artikel 4, stk. 2, i dekret nr. 92377 ikke finder anvendelse, med hensyn til omfanget af den sanktion, der er fastsat i gældende national ret, såsom ugyldighed eller uanvendelighed af kontrakten mellem Sapod og Eco-Emballages, er reguleret ved national ret, navnlig for så vidt angår de bestemmelser og principper i kontraktretten, som begrænser eller tilpasser en sådan sanktion med henblik på at bringe dens omfang i overensstemmelse med særegenhederne ved den fastslåede fejl. De nævnte bestemmelser og principper må imidlertid ikke være mindre gunstige end dem, der gælder
If the national court were to interpret a provision such as the second paragraph of Article 4 of Decree No 92377 as not requiring a mark or label to be applied but as imposing only a general obligation to identify the packaging collected for disposal by an approved undertaking, that provision may be regarded as a selling arrangement.
Det må i denne forbindelse fastslås, at det klart fremgår af såvel karakteren af bestemmelserne som af præamblen til dekret nr. 92-377, at de franske myndigheder skulle underrette Kommissionen om udkast til de omhandlede
It is for the national court to verify whether the relevant conditions under the case-law of the Court for exempting such an obligation from the scope of application of Article 30 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 28 EC) are met, namely that the provision at issue applies to all relevant traders operating within the national territory and that it affects in the same manner, in law and in fact, the marketing of domestic products and of those from other Member States. '
Det tredje spørgsmål nationale bestemmelser i det tilfælde, hvor direktiv 83/189 ikke finder anvendelse.
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 17 January 2002.
Anvendeligheden af foranstaltninger, der er vedtaget uden underretning af Kommissionen
He proposed that the Court should answer as follows:
Den forelæggende ret har for det andet spurgt, om en borger, i det tilfælde, hvor en medlemsstats manglende underretning af Kommissionen om, at den påtænker at vedtage nationale bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede, udgør en tilsidesættelse af artikel 3, stk. 2, i direktiv 75/442, kan påberåbe sig den manglende underretning til støtte for et anbringende om. at disse bestemmelser ikke kan finde anvendelse.
Provisions of national law - such as those laid down in the French Decree No 92377 of 1 April 1992 — under which producers of household goods who do not themselves arrange for the disposal of packaging waste must identify the packaging to be disposed of, entei into a contract with an approved body which will arrange for disposal and recovery of packaging waste and in that contract stipulate the nature of the identification of the packaging to be disposed of by the approved body, do not constitute a technical regulation within the meaning of Article 1 of Council Directive 83/189/EEC of 28 March 1983 laying down a procedure for the provision of information in the field of technical standards and regulations, as amended by Council Directive 88/182/EEC of 22 March 1988.
I denne forbindelse bemærkes indledningsvis, at henset til besvarelsen af det første og andet spørgsmål, er det ufornødent at besvare det tredje spørgsmål for så vidt som det vedrører artikel 4, stk. 2, i dekret nr. 92377 i det tilfælde, hvor den forelæggende ret fortolker den pågældende bestemmelse således, at den indebærer en mærknings- eller etiketteringspligt.
Although the Decree ought to have been notified to the Commission pursuant to Article 3(2) of Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975 on waste, as amended by Council Directive 91/156/EEC of 18 March 1991, that failure to notify may not be relied upon by an individual in order to have the provisions of the Decree declared unenforceable.'
I det tilfælde kan den nævnte bestemmelse nemlig ikke gøres gældende over for borgerne, således som det blev fastslået ovenfor.
Case C-360/00 Land Hessen v G. Ricordi & Co. Bühnen- und Musikverlag GmbH Principles of Community law 6 June 2002
Domstolen har endvidere udtalt, at den i særlige tilfælde med henblik på at efterprøve sin egen kompetence er beføjet til at undersøge de omstændigheder, hvorunder den nationale domstol har forelagt sagen.
Bohème by the Italian composer Giacomo Puccini performed in the 1993/1994 and 1994/1995 seasons.
Domstolen kan kun afslå at træffe afgørelse vedrørende et præjudicielt spørgsmål fra en national retsinstans, når det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af fællesskabsretten savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, når problemet er af hypotetisk karakter, eller når Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan foretage en saglig korrekt besvarelse af de stillede spørgsmål (jf. bl.a. dom af 13.7.2000, sag C-36/99, Idéal tourisme, præmis 20, af 13.3.2001, sag C-379/98, PreussenElektra, præmis 39, af 17.5.2001, sag C340/99, TNT Traco, præmis 31, og af 6.12.2001,
By order of 30 March 2000, received at the Court on 28 September 2000, the Bundesgerichtshof (Federal Court of Justice) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC a question on the interpretation of the first paragraph of Article 6 of the EC Treaty (now, after amendment, the first paragraph of Article 12 EC).