natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Med hensyn til det første forhold er der ingen tvivl om, at en fransk appelrets undersøgelsesafdeling, der forelægges en udleveringsbegæring, kan anses for en »national ret« i henhold til traktatens bestemmelser om præjudicielle sager.
As regards the first point, there is no doubt that the indictment division of a French court of appeal hearing a request for extradition may be regarded as a ‘national court or tribunal’ within the meaning of the Treaty provisions governing the preliminary ruling procedure.
Som den franske regering har forklaret i sine skriftlige indlæg, er den nævnte afdeling et permanent organ, der er oprettet ved lov, bestående af dommere, der er uafhængige og ikke kan afskediges, og den udøver sine funktioner som led i en obligatorisk og kontradiktorisk sagsbehandling og træffer afgørelse på grundlag af retsregler.
According to the information on this point given by the French Government in its written observations, that chamber is a permanent body established by law, it consists of judges whose independence and security of tenure are guaranteed, it acts in accordance with a compulsory inter partes procedure, and it applies rules of law.
Den eneste grund til, at Ignacio Santes -teban Goicoechea stadig er i de franske myndigheders varetægt, er, at de spanske myndigheder har begæret ham udleveret. Den forelæggende ret har derfor anmodet om, at den foreliggende præjudicielle sag undergives hasteproceduren (procesreglementets artikel 104b), hvilket Domstolens Tredje Afdeling har indvilget i.
Since the only reason why Mr Santesteban Goicoechea was currently being detained by the French authorities was the extradition request made by the Spanish authorities, the referring court requested, and the Third Chamber of the Court decided, that the present case should be dealt with under the urgent preliminary ruling procedure (Article 104b of the Rules of Procedure).
GENERALADVOKAT KOKOTTS STILLINGTAGEN — SAG C-296/08 PPU kan den pågældende person ikke udleveres, hvilket ex officio resulterer i, at han løslades.
VIEW OF MRS KOKOTT — CASE C-296/08 PPU will not be possible for the person sought to be extradited, and he will be automatically released.
Med hensyn til det andet forhold er det selvfølgelig spørgsmålet, om den udleveringsprocedure, som cour d’appels undersøgelsesafdeling deltager i, reelt er af retslig karakter.
As regards the second point, one might indeed wonder whether the extradition procedure in which the indictment division of the court of appeal is involved is really judicial in nature.
Det franske Conseil d’État har således tidligere fastslået, at der er tale om en administrativ funktion og ikke om en domstolsfunktion efter fransk ret 9.
The French Conseil d’État has in the past held that this is an administrative function, not a judicial function, as understood in French law.
En sådan vurdering, der er baseret på national ret, har dog ingen betydning for spørgsmålet, om den forelæggende ret udøver en domstolsfunktion i fællesskabsrettens forstand.
9Such an assessment under national law cannot, however, decide the question whether the national court is performing a judicial function as understood in Community law.
Set i et større perspektiv må det ikke glemmes, at de forskellige nationale udleveringsprocedurer — også dem, der er indført i forbindelse med gennemførelsen af rammeafgørelsen — ofte på en eller anden måde kræver, at der medvirker en administrativ myndighed 10, ligesom det er tilfældet med den omhandlede franske procedure.
More generally, it should not be overlooked that the various national extradition procedures, including moreover those introduced in order to implement the Framework Decision, often provide in one way or another for an administrative authority to be involved, 10 as with the procedure applicable in this case in France.
Hvis de formalitetskriterier, der gælder for præjudicielle forelæggelser, fortolkes for strengt, kan det i sådanne tilfælde blokere for, at sådanne sager forelægges Domstolen, og dermed gøre det vanskeligt at sikre en ensartet fortolkning af rammeafgørelsen.
Too restrictive an interpretation of the criteria governing the admissibility of references for preliminary rulings might risk blocking access to the Court in such cases, and consequently jeopardising the uniform interpretation of the Framework Decision.
Den franske regering har med rette påpeget, at der foreligger en tvist, som i den foreliggende sag skal afgøres af cour d’appels undersøgelsesafdeling.
The French Government rightly points out that there is indeed a dispute which the indictment division of the court of appeal will have to decide in this case.
Det drejer sig om en tvist mellem anklagemyndigheden og den person, der begæres udleveret.
That dispute is between the public prosecutor’s office and the person sought by the request for extradition.
Der foreligger tydeligvis en tvist i den foreliggende sag, eftersom den pågældende har modsat sig udleveringen og endvidere har bestridt dens lovlighed.
That the procedure involves a dispute is particularly clear in the present case, since the person concerned has not given his consent to being extradited, but has, on the contrary, challenged the lawfulness of the extradition.
I betragtning af rammeafgørelsens karakter kan der endelig være tvivl om, hvorvidt Domstolen har kompetence til at besvare spørgsmålene.
Finally, in view of the nature of the Framework Decision, the Court’s jurisdiction to answer the questions could be doubted.
Rammeafgørelsen finder ifølge artikel 34, stk. 2, litra b), EU ikke umiddelbar anvendelse.
Under Article 34(2)(b) EU, a framework decision cannot entail direct effect.
Rammeafgørelsen kan som følge heraf ikke påberåbes mod anvendelsen af nationale udleveringsbestemmelser.
It follows that the Framework Decision cannot be used to oppose the application of the national rules on extradition.
Det er derfor spørgsmålet, om Domstolens svar vil have nogen betydning i den foreliggende sag.
Consequently, one might wonder whether the Court’s answer in this case will serve any purpose.
Det skal dog understreges, at den formodning om relevans, som er knyttet til spørgsmål, der forelægges af nationale
However, questions referred for preliminary rulings by national courts enjoy a presumption of relevance which can be
Cour d’appels undersøgelsesafdeling er ikke ene om at tage stilling til udleveringen. Udleveringsafgørelsen træffes efterfølgende af en administrativ myndighed.
It is true that the indictment division of the court of appeal does not decide on its own on extradition, as an administrative authority must subsequently adopt the order for extradition.
Det er imidlertid cour d’appels undersøgelsesafdeling, der i fuld uafhængighed og som led i en kontradiktorisk sagsbehandling skal vurdere, om den udlevering, der anmodes om, er lovlig.
Nevertheless, the jurisdiction of the indictment division of the court of appeal extends to making an entirely independent assessment, in an inter partes procedure, of the lawfulness of the extradition sought.
Hvis den udtaler sig imod udlevering,
If its opinion is unfavourable to extradition, it
10 — Jf. hvad angår tysk ret beskrivelsen i dom af 17.7.2008, sag C-66/08, Kozlowski, Sml. I, s. 6041, præmis 14 og 15.
10 — For German law, see for example the description in the judgment in Case C-66/08 Kozlowski [2008] ECR I-6041, paragraphs 14 and 15.
I denne sag stillede Domstolen ikke spørgsmålstegn ved, om proceduren for den forelæggende tyske ret var af retslig karakter.
In that case, the Court did not cast doubt on the judicial nature of the procedure before the referring German court.
SANTESTEBAN GOICOECHEA delse, bygger i det væsentlige på følgende forhold:
SANTESTEBAN GOICOECHEA are essentially based on the following considerations: displaced only in exceptional circumstances.
domstole til præjudiciel afgørelse, kun kan afvises i helt særlige tilfælde. Det drejer sig om tilfælde, hvor det klart fremgår, at den ønskede fortolkning af de EU-retlige bestemmelser i spørgsmålene savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand, eller hvor problemet er af hypotetisk karakter, eller Domstolen ikke råder over de faktiske og retlige oplysninger, som er nødvendige for, at den kan give en saglig korrekt besvarelse af de forelagte spørgsmål.
That is the case where it is quite obvious that the interpretation of European Union law sought by those questions bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it.
Bortset fra sådanne tilfælde er Domstolen principielt forpligtet til at træffe afgørelse om præjudicielle spørgsmål, der vedrører fortolkningen af de retsakter, der er omhandlet i artikel 35, stk. 1, EU 11.
Except in such cases, the Court is in principle bound to give a ruling on questions relating to the interpretation of the acts referred to in Article 35(1) EU.
Det kan dog ikke umiddelbart udelukkes, at Domstolens svar bl.a. kan have betydning for, om den franske lovgivning fortolkes ensartet.
11 In fact, the Court’s answer, in particular with respect to the interpretation of French law consistently with European Union law, is not obviously irrelevant.
III — Vurdering spørgsmål
III — Analysis of the questions referred
— Den Franske Republik har for det andet i overensstemmelse med rammeafgørelsens artikel 32 erklæret, at den fortsat vil behandle anmodninger vedrørende handlinger, der er begået inden den 1. november 1993, efter den ordning for udlevering, der var gældende inden den 1. januar 2004, og ikke efter ordningen vedrørende den europæiske arrestordre.
— second, the French Republic has stated, pursuant to Article 32 of the Framework Decision, that it will continue to deal with requests relating to acts committed before 1 November 1993 not in accordance with the arrest warrant system but in accordance with the extradition system applicable before 1 January 2004.
Konventionen af 1996 fandt dog først anvendelse i Frankrig fra den 1. juli 2005.
However, the 1996 Convention has been applicable in France only from 1 July 2005.
Den forelæggende rets tvivl om, hvorvidt konventionen af 1996 finder anven-
The national court’s doubts as to the applicability of the 1996 Convention
Det er under disse omstændigheder muligt, at der findes en »lakune« i den udleveringsordning, der gælder mellem Den Franske Republik og Kongeriget Spanien, hvad angår handlinger som de i hovedsagen omhandlede, der er begået inden den 1. november 1993.
In those circumstances, there might prove to be a ‘lacuna’ in the extradition system applicable between the French Republic and the Kingdom of Spain in relation to acts, such as those at issue in the main proceedings, committed before 1 November 1993.
De to præjudicielle spørgsmål har til formål at klarlægge, om der findes en sådan lakune.
The two questions referred for a preliminary ruling seek to clarify whether or not such a lacuna exists.
I rammeafgørelsens artikel 31, stk. 2 og 3, og artikel 32 fastsættes der imidlertid en række undtagelser til den nævnte hovedregel.
However, that general rule has exceptions, which are set out in Articles 31(2) and (3) and 32 of the Framework Decision.
Medlemsstaterne kan bl.a. vælge ikke at anvende proceduren vedrørende den europæiske arrestordre i forbindelse med udleveringsbegæringer vedrørende handlinger, der er begået inden en nærmere angivet dato (rammeafgørelsens artikel 32, tredje til sjette punktum).
In particular, Member States are free to exclude the application of the European arrest warrant procedure in relation to requests for extradition for acts committed before a date to be specified (third to sixth sentences of Article 32 of the Framework Decision).
Den Franske Republik har således erklæret, at den fortsat vil behandle anmodninger vedrørende handlinger, der er begået inden den 1. november 1993, efter den udleveringsordning, der fandt anvendelse inden den 1. november 2004.
Thus the French Republic stated that it would continue to deal with requests relating to acts committed before 1 November 1993 in accordance with the system of extradition applicable before 1 January 2004.
De handlinger, som Ignacio Santesteban Goicoechea anklages for, blev begået i 1992, og Den Franske Republik skal derfor behandle den foreliggende spanske udleveringsbegæring efter den ordning, der var gældende før den 1. januar 2004, og ikke efter proceduren vedrørende den europæiske arrestordre.
As the acts of which Mr Santesteban Goicoechea is accused were committed in 1992, the present request for extradition submitted by the Kingdom of Spain will therefore have to be dealt with by the French Republic in accordance with the system applicable before 1 January 2004, not in accordance with the European arrest warrant procedure.
Med det første præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om rammeafgørelsens artikel 31, stk. 1, er til hinder for, at en udleveringsbegæring behandles efter bestemmelserne i en international konvention, når den medlemsstat, der har fremsat begæringen, ikke har meddelt sin hensigt om at anvende denne internationale konvention i henhold til rammeafgørelsens artikel 31, stk. 2, fjerde afsnit, og den fuldbyrdende medlemsstat i henhold til rammeafgørelsens artikel 32 har fremsat en erklæring om, at den ikke vil anvende proceduren vedrørende den europæiske arrestordre.
By its first question the referring court seeks essentially to know whether Article 31(1) of the Framework Decision prohibits a request for extradition from being dealt with in accordance with the rules laid down by an international convention, where the requesting Member State has not notified its intention to apply that international convention under the fourth subparagraph of Article 31(2) of the Framework Decision, although the executing Member State has for its part excluded the application of the European arrest warrant procedure by a statement under Article 32 of the Framework Decision.
Det skal dog undersøges, om anvendelsen af den tidligere ordning både forudsætter, at den fuldbyrdende medlemsstat (Den Franske Republik) har afgivet en erklæring i henhold til rammeafgørelsens artikel 32, og at den medlemsstat, der har fremsat begæringen (Kongeriget Spanien), har givet meddelelse i henhold til rammeafgørelsens artikel 31, stk. 2, fjerde afsnit.
It remains to be examined, however, whether the application of that earlier system requires, in addition to the statement of the executing Member State (the French Republic) under Article 32 of the Framework Decision, a notification by the requesting Member State (the Kingdom of Spain) under the fourth subparagraph of Article 31(2) of the Framework Decision.
Jeg skal straks bemærke, at udleveringsbegæringer, der modtages efter den 1. januar 2004, i princippet er omfattet af proceduren vedrørende den europæiske arrestordre 12.
It should be emphasised, at the outset, that requests for extradition received as from 1 January 2004 are in principle governed by the European arrest warrant procedure.
Det er hovedreglen ifølge rammeafgørelsens artikel 32, andet punktum.
12That is the general rule laid down by the second sentence of Article 32 of the Framework Decision.
En udleveringsbegæring som den, Kongeriget Spanien fremsatte den 2. juni 2008, skal derfor i princippet behandles efter proceduren vedrørende den europæiske arrestordre 13.
It follows that a request for extradition such as that made by the Kingdom of Spain on 2 June 2008 should in principle be dealt with under the European arrest warrant procedure. 13
12 — Rammeafgørelsen kan således anvendes på udleveringsbegæringer vedrørende handlinger, der er begået, før den trådte i kraft.
12 — The Framework Decision thus applies to requests for extradition relating to acts prior to its entry into force.
13 — Der blev som tidligere nævnt udstedt en europæisk arrestordre mod Ignacio Santesteban Goicoechea i 2004.
13 — It may be noted that a European arrest warrant had been issued against Mr Santesteban Goicoechea in 2004.
Ifølge den forelæggende rets oplysninger foreligger der ikke en meddelelse om, at Kongeriget Spanien fortsat ønsker at anvende de forud eksisterende aftaler, herunder konventionen af 1996, som det har støttet
According to the information provided by the referring court, there is no notification by the Kingdom of Spain that it wishes to continue applying preexisting agreements such as the 1996 Convention, which
mellem de lande, der deltager i det nordiske samarbejde 16.
16 it used as the basis for the present extradition request, or indeed the Convention of 13 December 1957. 14
Den manglende meddelelse fra Kongeriget Spaniens side kunne umiddelbart tyde på, at rammeafgørelsen (jf. artikel 31, stk. 1, heri) er trådt i stedet for konventionen af 1996 — og for konventionen af 1957 — som derfor ikke kan anvendes i den foreliggende sag.
At first sight, it might be deduced from this absence of notification by the Kingdom of Spain that the 1996 Convention — as also the 1957 Convention — was replaced by the Framework Decision (see Article 31(1)) and cannot thus be applied in the present case.
Det synes dog ikke at være foreneligt med rammeafgørelsens generelle opbygning og formål.
However, such a result would appear to be inconsistent with the general scheme and objectives of the Framework Decision.
Selv om det antages, at det er muligt at give meddelelse vedrørende konventionen af 1996 i henhold til rammeafgørelsens artikel 31, stk. 2, kan det ikke anses for en hindring for den effektive gennemførelse af denne konvention, at der ikke er givet meddelelse i den foreliggende sag.
Even if the 1996 Convention could be the subject of a notification under Article 31(2) of the Framework Decision, the absence of such a notification cannot be regarded as an obstacle to the actual application of that convention in the present case.
Til forskel fra de erklæringer, der er omhandlet i rammeafgørelsens artikel 32, offentliggøres meddelelserne i rammeafgørelsens artikel 31, stk. 2, fjerde og femte afsnit, således ikke i Den Europæiske Unions Tidende, og de øvrige medlemsstater underrettes ikke om dem.
Unlike the statements provided for in Article 32 of the Framework Decision, the notifications provided for in the fourth and fifth subparagraphs of Article 31(2) of the Framework Decision are not published in the Official Journal of the European Union and are not communicated to the other Member States.
Det kan heraf udledes, at disse meddelelser skal ses som rent deklaratoriske handlinger, der ikke er nødvendige for, at medlemsstaterne kan anvende allerede gældende eller nye aftaler.
It may be concluded that those notifications are to be understood as purely declaratory acts which are not a necessary condition precedent for the application of preexisting or new agreements.
Rammeafgørelsens artikel 31 skal desuden fortolkes i lyset af rammeafgørelsens hovedformål, som er at bidrage til, at der skabes et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, hvilket kræver, at der fastlægges bedre og hurtigere udleveringsprocedurer 17.
Moreover, Article 31 of the Framework Decision must be interpreted in the light of the principal objective of that decision, namely to contribute to the creation of an area of freedom, security and justice, which involves improving and accelerating extradition procedures.
Erstatningen af de allerede gældende aftaler, der er nævnt i rammeafgørelsens
17The replacement of certain preexisting agreements provided for in Article 31(1) of the Framework Decision
Den meddelelsesordning, der er fastsat i rammeafgørelsens artikel 31, stk. 2, finder ikke anvendelse på instrumenter såsom konventionen af 1996.
To begin with, the system of notifications provided for in Article 31(2) of the Framework Decision is not intended to apply to instruments such as the 1996 Convention.
Som Kommissionen har præciseret, er de multilaterale instrumenter, der udtrykkeligt er nævnt i artikel 31, stk. 1, herunder konventionen af 1996, allerede en del af gældende EU-ret 15, og de er velkendte i medlemsstaterne.
As the Commission pointed out, the multilateral instruments expressly mentioned in Article 31(1), including the 1996 Convention, are already part of the European Union acquis, 15and their existence is well known in the Member States.
Den Franske Republik har med rette tilføjet, at rammeafgørelsens artikel 31, stk. 2, faktisk udelukkende omhandler udleveringsprocedurer, som er mere ambitiøse end proceduren vedrørende den europæiske arrestordre, og som vil kunne supplere og forbedre denne procedure, f.eks. udleveringsordningen
The French Republic rightly adds that Article 31(2) of the Framework Decision in fact refers only to extradition procedures that are more ambitious than the European arrest warrant procedure and are capable of supplementing and improving that procedure, such as for example the
16 — Det er ifølge den franske regerings oplysninger kun Kongeriget Danmark, Republikken Finland og Kongeriget Sverige, der har givet meddelelse i henhold til rammeafgørelsens artikel 31, stk. 2.
16 — For that reason, according to the French Government, only the Kingdom of Denmark, the Republic of Finland and the Kingdom of Sweden have made notifications under Article 31(2) of the Framework Decision.
14 — Den europæiske konvention om udlevering, undertegnet i Paris, der blev indgået i Europarådet, (herefter »konventionen af 1957«).
14 — European Convention on Extradition, signed at Paris, concluded within the framework of the Council of Europe (‘the 1957 Convention’).
17 — Jf. i denne retning første og femte betragtning til rammeafgørelsen.
17 — See, to that effect, the first and fifth recitals in the preamble to the Framework Decision.
15 — Jf. fjerde betragtning til rammeafgørelsen.
15 — See the fourth recital in the preamble to the Framework Decision.
C — Det andet præjudicielle spørgsmål artikel 31, stk. 1, har således også til formål at forbedre og fremskynde udleveringsprocedurerne og på ingen måde at gøre dem langsommere eller mere besværlige 18.
C — The second question is thus also intended to improve and accelerate extradition procedures, and certainly does not have the aim of slowing them down or making them more difficult.
Det er vanskeligt at forestille sig, at rammeafgørelsens artikel 31, stk. 1, skulle kunne forringe den udleveringsordning, der fandtes mellem medlemsstaterne, da rammeafgørelsen trådte i kraft.
18It seems inconceivable that Article 31(1) of the Framework Decision should have the effect of a deterioration of the extradition system applicable between two Member States at the time of the entry into force of the Framework Decision.
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om en medlemsstat, der har afgivet en erklæring i henhold til rammeafgørelsens artikel 32, må behandle udleveringsbegæringer efter en konvention, der er indgået inden den 1. januar 2004, men først fandt anvendelse i den pågældende medlemsstat efter denne dato.
By its second question, the referring court seeks essentially to know whether a Member State which has made a statement under Article 32 of the Framework Decision is allowed to deal with requests for extradition in accordance with a convention which was signed before 1 January 2004 but became applicable in that Member State after that date.
Det fremgår af baggrunden for den omhandlede anmodning om præjudiciel afgørelse og af parternes indlæg, at dette spørgsmål sigter til konventionen af 1996, som Kongeriget Spanien lagde til grund for sin udleveringsbegæring af 2. juni 2008.
It appears from the context of the reference and the observations of the parties that this question targets the 1996 Convention, on which the Kingdom of Spain based its extradition request of 2 June 2008.