natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I dom af 14. oktober 2008, sag F-74/07*, Meierhofer mod Kommissionen, fastslog Personaleretten med hensyn til begrundelsespligten i en udvælgelseskomités afgørelse vedrørende en mundtlig prøve, at en ansøgers blotte tildeling af en lavere karakter ikke altid – og uanset de nærmere omstændigheder – udgør en tilstrækkelig begrundelse.
In its judgment of 14 October 2008 in Case F-74/07* Meierhofer vCommission, theTribunalmade clear, as regards the obligation to state reasons for a decision of a selection board relating to an oral test, that the communication to the candidate of only a single individual eliminatory mark does not always constitute a sufficient statement of reasons, irrespective of the particular circumstances of the case in question.
Personaleretten bemærkede idet foreliggende tilfælde, at sagsøgtes nægtelse af at efterkomme visse foranstaltninger vedrørende sagens tilrettelæggelse havde resulteret i, at den ikke havde mulighed for fuldt ud at udøve sin prøvelsesret.
In this case, the Tribunal observed that the defendant’s refusal to comply with certain measures of organisation of the procedure meant that the Tribunal could not exercise fully its power of review.
Bedømmelse
Reports
Ved fire domme af 31. januar 2008 (sag F-97/05, Buendía Sierra mod Kommissionen, sag F-98/05, D i Bucci mod Kommissionen, sag F-99/05, Wilmsmod Kommissionen og sag F-104/05, Valero Jordanamod Kommissionen) fastslog Personaleretten, at i mangel af bestemmelser, der fraviger princippet om umiddelbar anvendelse af nye bestemmelser i forordning nr. 723/2004, dermed virkning fra den 1. maj 2004 ændrer tjenestemandsvedtægten og den ordning, der finder anvendelse på de øvrige ansatte, fandt vedtægtens artikel 45, stk.1, somændret ved denne forordning, umiddelbar anvendelse fra det tidspunkt, hvor denne forordning trådte i kraft.
By four judgments of 31 January 2008 in Case F-97/05 Buendía Sierra vCommission, Case F-98/05 Di Bucci vCommission, Case F-99/05 Wilms v Commission and Case F-104/05 Valero Jordana vCommission, the Tribunal held that, in the absence of provisions derogating from the principle of the immediate applicability of the new rules in Regulation No 723/2004 of 22 March 2004 amending the StaffRegulations of Officials of the EuropeanCommunities and the Conditions of Employment of Other Servants of the European Communities, Article 45(1) of the StaffRegulations, as amended by that regulation, was immediately applicable on the entry into force of that regulation.
Følgelig kunne Kommissionen i november 2004 ikke lovligt anvende bestemmelserne i artikel 45, stk.1, i den tidligere vedtægt, som blev ophævet ved denne forordning, med henblik på attræffe afgørelse om en tjenestemands samlede antal prioritetspoint i forfremmelsesåret 2004 og om ikke at forfremme ham i samme forfremmelsesår.
Consequently, the Commission could not lawfully apply, in November 2004, the provisions of Article 45(1) of the old StaffRegulations which were repealed by that regulation, to adopt the decision fixing the total number of merit points of an official on conclusion of the 2004 promotion exercise and the decision not to promote him in that exercise.
Ved fire domme af 11. december 2008 i sag F-58/07, Collotte mod Kommissionen, sag F-66/07, Dubus og Levequemod Kommissionen, sag F-92/07, Evraetsmod Kommissionen, og sag F-93/07, Acosta Iborramfl. mod Kommissionen, fastslog Retten, at vedtægtens artikel 45, stk. 2, om tjenestemandens pligt til før hans første forfremmelse efter ansættelsen at påvise, at han har evne til at arbejde på et tredje sprog, ikke kunne anvendes, inden gennemførelsesbestemmelserne i artikel 45, stk. 2, trådte i kraft.
By four judgments of 11 December 2008 in Case F-58/07 Collotte vCommission, Case F-66/07 Dubus and Leveque vCommission, Case F-92/07 Evraets v Commission and Case F-93/07 Acosta Iborra andOthers vCommission, the Tribunal held that Article 45(2) of the StaffRegulations, concerning the obligation on an official to demonstrate his ability to work in a third language before his first promotion, could not be applied before the entry into force of the common rules for implementation laid down by Article 45(2).
Arbejdet ii) Attestationsprocedure
Proceedings and are based on entirely different rules.
Selv om medbedømmeren i denne forbindelse har beføjelse til at vedtage karriereudviklingsrapporten med forbehold af, at rapporten ikke ændres af bedømmeren i appelleddet, tilkommer det ansættelsesmyndigheden under hver etape af attestationsproceduren at udtale sig om ansøgningerne til at få adgang til attestation fra tjenestemænd.
In that regard, although the countersigning officer is competent to adopt the career development report, subject to the report not being amended by the appeal assessor, it is for the appointing authority to rule, at each stage in the attestation procedure, on the candidatures for attestation.
Det tilkommer navnlig denne myndighed, altså en anden myndighed end medbedømmeren i bedømmelsesproceduren, på grundlag af de disponible karriereudviklingsrapporter at vurdere attestationsansøgernes erfaring og fortjenstfuldhed.
In particular, it is the responsibility of that authority, hence an authority other than the countersigning officer of the appraisal procedure, to assess, on the basis of the available career development reports, the experience and merit of candidates for attestation.
I dom af 21. februar 2008, sag F-19/06, Semeraromod Kommissionen, fastslog Personaleretten, at punkt 1.1 i Kommissionens afgørelse af 11. maj 2005 vedrørende kriterierne for indplacering for bedømmelsesåret 2005, hvorefter potentialet hos en tjenestemand for at blive medtaget på listen over tjenestemænd, som har fået adgang til attestationsproceduren, skal være fundet i overensstemmelse med dennes karriereudviklingsrapport, overskrider grænserne for bemyndigelsen, hvorefter kriteriernes værdi og deres afvejning ved opstillingen af listen over tjenestemænd, der har adgang til proceduren, afgøres af ansættelsesmyndigheden efter udtalelse fra det paritetiske evalueringsudvalg.
In its judgment of 21 February 2008 in Case F-19/06 Semeraro vCommission, theTribunalmade clear that point 1.1 of the Commission decision of 11 May 2005 on the criteria for the 2005 attestation procedure, according to which, in order to be included on the list of officials admitted to the attestation procedure, those officials had to have had their potential recognised in their annual career development report, exceeds the limits of the authority by virtue of which, for the purposes of drawing up the list of officials admitted to the attestation procedure, the appointing authority is to decide the value of the criteria and the weighting applied to them after consulting the joint attestation committee.
Tjenestemandens indtægter og sociale sikring
Emoluments and social security benefits of officials
I dom af 2. december 2008, sag F-131/07, Baniel-Kubinova m.fl. mod Parlamentet, fastslog Personaleretten, at midlertidigt ansatte og kontraktansatte, der har fået udbetalt dagpenge, og derefter helt eller delvist bosættelsespenge ( på grundlag af erklæringer, der henviser til flytning af den varige bopæl til tjenestestedet), ikke efterfølgende, på tidspunktet for deres ansættelse som tjenestemænd på prøve det samme tjenestested, på ny kan kræve dagpenge.
In its judgment of 2 December 2008 in Case F-131/07 Baniel-Kubinova andOthers v Parliament, the Tribunal held that members of the temporary and/or auxiliary staff who had received the daily subsistence allowance and, subsequently, the installation allowance in part or in full ( on the basis of declarations of the transfer of their habitual residence to their place of employment) cannot then, at the time of their engagement as probationary officials in that same place of employment, claim the daily subsistence allowance again.
Dagpenge er nemlig forbeholdt tjenestemænd og midlertidigt ansatte, der er forpligtet til at skifte bopæl for at opfylde betingelserne i vedtægtens artikel 20, en betingelse, som sagsøgerne ikke havde opfyldt, eftersom de allerede havde flyttet deres bopæl, således som de havde anført med henblik på tildeling af dagpenge.
The daily subsistence allowance is reserved for officials and other staff who are obliged to change their place of residence in order to comply with Article 20 of the StaffRegulations, a condition which the applicants did not fulfil as they had already changed their place of residence, as they had declared in order to receive the installation allowance.
Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber a)
Conditions of Employment of Other Servants of the EuropeanCommunities
I dom af 11. december 2008, sag F-136/06, Reali mod Kommissionen, fastslog Personaleretten, at Rådets direktiv 89/48/EØF af 21. december 1988 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed ikke har til formål at begrænse det skøn, som en institution råder over ved sammenligningen af den respektive værdi af eksamensbeviser i forbindelse med institutionens ansættelsespolitik. I direktiv 89/48’s ord-
In its judgment of 11 December 2008 in Case F-136/06 Reali vCommission, theTribunalmade clear that Council Directive 89/48/EEC of 21 December 1988 on a general system for the recognition of higher education diplomas awarded on completion of professional education and training of at least three years’duration does not have the effect of limiting the discretion which an institution enjoys when comparing the respective value of diplomas or the level of qualification attested by the authorisation to practise a profession within the framework of its recruitment policy.
Kommissionens afgørelse af 28. april 2004 vedrørende den maksimale varighed for benyttelse af ikke-permanent personale i Kommissionens tjenestegrene
Commission decision of 28 April 2004 on the maximum duration for the recourse to non-permanent staff in the Commission services
I dom af 26. juni 2008, sag F-54/07, Joseph mod Kommissionen, præciserede Personaleretten med hensyn til Kommissionens afgørelse af 28. april 2004 vedrørende den maksimale varighed for benyttelse af ikke-permanent personale i Kommissionens tjenestegrene, at lovgiveren ikke ved i henhold til ordlyden af artikel 85, stk.1, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte at fastsætte en maksimal frist på fem år, såvel for indgåelsen som for fornyelsen af kontraktansatte, har forbudt institutionerne at indgå eller forny denne type kontrakter i henhold til ordningens artikel 3a for en kortere varighed, såfremt den i ordningens artikel 85, stk.1, fastsatte minimale varighed (seks eller ni måneder alt efter omstændighederne) overholdes.
In its judgment of 26 June 2008 in Case F-54/07 Joseph vCommission, theTribunalmade clear, as regards the Commission decision of 28 April 2004 on the maximum duration for the recourse to non-permanent staff in the Commission services, that, by imposing, in Article 85(1) of the Conditions of Employment, amaximum period of five years both for the conclusion and the renewal of the contracts of contract staff, the legislature did not prohibit the institutions from concluding or renewing that type of contract under Article 3 of those conditions for a shorter period, provided that the minimum duration laid down in Article 85(1) of those conditions (six or nine months as the case may be) is respected.
En fællesskabsinstitution kan imidlertid ikke uden at tilsidesætte denne bestemmelse – i denne sag via almindelige gennemførelsesbestemmelser eller en intern generel afgørelse – generelt og upersonligt begrænse den mulige maksimale varighed for ansættelse af kontraktansatte, som lovgiver selv har fastlagt den.
However, an institution cannot, without breaching that provision, restrict generally and impersonally, as here by means of general implementing provisions or an internal decision of general application, the maximum possible period of employment of contract staff as determined by the legislature itself.
Sager, der er anlagt før ikrafttrædelsen af Personalerettens procesreglement
Cases brought before the entry into force of the Rules of Procedure oftheTribunal
Personaleretten har ved flere lejligheder anvendt artikel 87, stk. 3, i procesreglementet for De Europæiske Fællesskabers Ret iFørsteInstans , som finder tilsvarende anvendelse ved Personaleretten i medfør af artikel 3, stk. 4, i Rådets afgørelse 2004/752/EF, Euratom af 2. november 2004 om oprettelse af en Ret for EU-personalesager (EUT L 333, s. 7), indtil Personalerettens procesreglement træder i kraft.
The Tribunal has on several occasions applied Article 87(3) of the Rules of Procedure of theCourtofFirstInstance , applicable mutatis mutandis to the CivilService Tribunal pursuant to Article 3(4) of Council Decision 2004/752/EC, Euratom of 2 November 2004 establishing the EuropeanUnion CivilService Tribunal (OJ L 333, p. 7), until the entry into force of its Rules of Procedure.
I dommen af 24. juni 2008, sag F-84/07, Islamaj mod Kommissionen, traf Personaleretten således afgørelse om omkostningernes fordelingmellem parterne i et tilfælde, hvor der forelå ganske særlige grunde, hvorimod den i dommen i sagen Bui Vanmod Kommissionen og i sagen Lafili mod Kommissionen fordelte sagsomkostningerne mellem de parter, som hver især havde tabt sagen på et eller flere punkter.
For instance, in its judgment of 24 June 2008 in Case F-84/07 Islamaj vCommission, the Tribunal decided to order that the costs be shared between the parties as the circumstances were exceptional, whereas in its judgments in Bui Van v Commission and Lafili vCommission, the Tribunal ordered that the costs be shared between the parties who were unsuccessful on one or more heads.
Sager, der er anlagt efter ikrafttrædelsen af Personalerettens procesreglement
Cases brought after the entry into force of the Rules of Procedure oftheTribunal
En af de vigtige nyskabelser, som ikrafttrædelsen af Personalerettens procesreglement den 1. november 2007 har medført, angår bestemmelserne vedrørende omkostninger.
One of the significant innovations brought about by the entry into force of the Rules of Procedure oftheTribunal on 1 November 2007 concerns the arrangements relating to costs.
I henhold til procesreglementets artikel 87, stk.1, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom.
Under Article 87(1) of the Rules of Procedure the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Ifølge procesreglementets artikel 87, stk. 2, kan Personaleretten, såfremt dette findes rimeligt, træffe bestemmelse om, at den tabende part kun pålægges at betale en del af sagens omkostninger eller overhovedet ikke pålægges at betale sagsomkostninger.
Under Article 87(2) of those rules, if equity so requires, the Tribunal may decide that an unsuccessful party is to pay only part of the costs or even that he is not to be ordered to pay any.
I dom af 4. december 2008, sag F-6/08, Blais mod ECB, anvendte Personaleretten for første gang den i procesreglementets artikel 87, stk. 2, fastsatte bestemmelse vedrørende rimelighed, idet den fastslog – selv om sagsøgeren havde tabt sagen – at denne kun skulle betale halvdelen af sagsøgtes omkostninger.
In its judgment of 4 December 2008 in Case F-6/08 Blais v ECB, the Tribunal applied for the first time the provision concerning equity laid down by Article 87(2) of the Rules of Procedure, deciding that it was appropriate, although the applicant was unsuccessful, to order her to pay, in addition to her own costs, only half of the costs incurred by the defendant.
Personaleretten fandt, at det ville være urimeligt at pålægge sagsøgeren at betale alle sagsøgtes omkostninger, henset for det første til den omstændighed, at sagen kunne anses for delvis at være blevet forvoldt af sagsøgtes adfærd, for det andet sagens væsentlige økonomiske betydning for sagsøgeren, for det tredje den omstændighed, at sagsøgerens argumenter ikke var helt ugrundede, for det è er de sagsøgerens personlige situation, og endelig den omstændighed, at de sagsomkostninger, som sagsøgeren ville skulle betale, var højere end i flertallet af de ved Personaleretten anlagte sager, på grund af det forhold, at sagsøgte havde valgt at lade sig repræsentere ikke alene ved sine egne befuldmægtigede, men også ved en advokat.
The Tribunal took the view that it would be unfair to order the applicant to pay all the costs of the defendant having regard, first, to the fact that the proceedings may be considered to have been occasioned in part by the conduct of the defendant, second, to the financial importance of the proceedings for the applicant, third, to the fact that the arguments of the applicant were not without merit, fourth, to the personal situation of the applicant and, finally, to the fact that the amount of the costs that the applicant might be ordered to bear was higher than in most disputes before the Tribunal, because the defendant had chosen to be represented not only by its own agents but also by a lawyer.
I kendelse af 10. juli 2008, sag F-141/07, Maniscalco mod Kommissionen, blev det fastslået, at påstanden om, at der træffes bestemmelse om sagens omkostninger efter gældende ret, ikke kan anses for en påstand om, at den tabende part tilpligtes at betale sagens omkostninger.
In the order of 10 July 2008 in Case F-141/07 Maniscalco vCommission, it was determined that an application for an appropriate order as to costs cannot be regarded as a request that the unsuccessful party be ordered to pay the costs.
Endelig bemærkes, at Personaleretten i kendelse af 25. november 2008, sag F-53/07, Iordanova mod Kommissionen, anvendte procesreglementets artikel 98, stk. 4, hvorefter Retten, hvis retshjælpsmodtageren taber sagen, i forbindelse med, at der i den afgørelse, hvorved sagens behandling afsluttes, træffes afgørelse om omkostningerne, kan beslutte, at en eller flere andre af sagens parter bærer deres egne omkostninger, såfremt dette findes rimeligt, eller at omkostningerne helt eller delvist afholdes af Rettens kasse som retshjælp.
Finally, it is of note that, in its order of 25 November 2008 in Case F-53/07 Iordanova vCom-mission, the Tribunal applied Article 98(4) of the Rules of Procedure under which, where the recipient of the aid is unsuccessful, the Tribunal may, in ruling as to costs in the decision closing the proceedings, if equity so requires, order that one or more parties should bear their own costs or that those costs should be borne, in whole or in part, by the cashier oftheTribunal by way of legal aid.
I kendelsen i sagen Wenigmod Kommissionen blev det navnlig påpeget, at forholdsreglerne skal være af foreløbig karakter i den forstand, at de ikke må foregribe afgørelsen om sagens realitet.
In the order in Wenig vCommission, it was recalled, in particular, that the measures applied for must be provisional, in that they must not prejudge the decision on the substance.
Der skal ved afvejningen af de foreliggende interesser tages hensyn til den uoprettelige karakteraf en eventuel udsættelse af gennemførelsen af den anfægtede afgørelse, og sagsøgerens begæring skal kun tages til følge, hvis nødvendigheden af, at der træffes en foreløbig afgørelse, fremtræder ubestridelig.
Account must be taken, when weighing up the competing interests, of the irreversible nature of any suspension of operation of the contested decision, and the application must be granted only if the urgency of the measures ought appears undeniable
Begæringerom retshjælp
Applications for legal aid
Siden ikrafttrædelsen den 1. maj 2008 af praktiske anvisninger til parterne skal alle ansøgninger om retshjælp indgives ved en obligatorisk formular, der indeholder en vejledning til ansøgere.
Since the entry into force on 1 May 2008 of the practice directions to parties, any application for legal aid must be made on the compulsory form which contains a guide for applicants.
Syv kendelser vedrørende begæringerom retshjælp blev afsagt i løbet af 2008.
Seven orders ruling on applications for legal aid were made in 2008.
Med undtagelse af begæringen i sag F-142/07 AJ, Kaminska mod Regionsudvalget, hvori begæringen om retshjælp blev tagettilfølge , blev begæringerne afvist som følge af, at den, der fremsatte begæringen, ikke var eller ikke beviste at være helt eller delvis ude af stand til at betale omkostningerne til juridisk bistand eller repræsentation ved Personaleretten på grund af sin økonomiske situation.
With the exception of the application in Case F-142/07 AJ Kaminska v Committee of the Regions, in which the application for legal aid was granted, the applications were rejected because the applicant was not or did not prove that he was, because of his financial situation, wholly or partly unable to meet the costs involved in legal assistance and representation by a lawyer in proceedings.
I de kendelser, hvori begæringerne om retshjælp blev afvist, blev det bl.a. fastslået, at procesreglementets artikel 95, stk. 2, andet afsnit, bestemmer, at ansøgerens økonomiske situation vurderes på grundlag af objektive forhold som f.eks. indkomst, formue og familiemæssige forhold.
In the orders rejecting the applications for legal aid, it was recalled, inter alia, that the second subparagraph of Article 95(2) of the Rules of Procedure specifies that the financial situation of the applicant is to be assessed, taking into account objective factors such as income, capital and the family situation.
Det blev også fastslået, at ifølge procesreglementets artikel 96, stk. 2, første afsnit, skal ansøgningen om retshjælp indeholde alle de oplysninger og bilag, der er nødvendige for at kunne vurdere ansøgernes økonomiske situation, såsom en attest udstedt af en national myndighed som dokumentation for ansøgerens økonomiske forhold.
It was also recalled that, according to the first subparagraph of Article 96(2) of those rules, the application for legal aid must be accompanied by all information and supporting documents making it possible to assess the applicant’s financial situation, such as a certificate issued by the competent national authority attesting to his financial situation.
B – Retten for EU-personalesagers sammensætning
B— Composition of the CivilService Tribunal
Dommerne H. Tagaras og H. Kreppel, afdelingsformand H. Kanninen, præsidenten, P. Mahoney, afdelingsformand S. Gervasoni, dommerne I. Boruta og S. Van Raepenbusch samt justitssekretæren, W.Hakenberg .
H. Tagaras, Judge; H. Kreppel, Judge; H. Kanninen, President of Chamber; P. Mahoney, President oftheTribunal ; S. Gervasoni, President of Chamber; I. Boruta, Judge; S. Van Raepenbusch, Judge;W. Hakenberg, Registrar.
Retten for EU-personalesagers medlemmer
Members of the CivilService Tribunal
Født i 1946; jurastudier (Master of Arts, Oxford Universitet, 1967, Master of Laws, University College London, 1969); underviser ved University College London (1967-1973); barrister (London, 1972-1974); fuldmægtig og førstefuldmægtig ved Den EuropæiskeMenneskerettighedsdomstol (1974-1990); juridisk gæsteforelæser ved Saskatchewan Universitet, Saskatoon, Canada (1988); personalechef ved Europarådet (19901993); afdelingschef (1993-1995); assisterende justitssekretær (19952001) og justitssekretær (2001-september 2005) ved Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol; præsident for EU-Personaleretten siden den 6. oktober 2005.
Born in 1946; law studies (Master of Arts, Oxford University, 1967; Master of Laws, University College London, 1969); lecturer, University College London (1967–73); barrister (London, 1972–74); Administrator/ Principal Administrator, European Court of Human Rights (1974–90); Visiting Professor at the University of Saskatchewan, Saskatoon, Canada (1988); Head of Personnel, Council of Europe (1990–93); Head of Division (1993–95), DeputyRegistrar (1995–2001), Registrar of the European Court of Human Rights (2001 to September 2005); President of the CivilService Tribunal since 6October 2005.