Domstolen har imidlertid anerkendt, at der kan være en grænse for dette princip, hvis fire betingelser er opfyldt: Forvaltningsorganet har efter national ret kompetence til at omgøre afgørelsen, den pågældende afgørelse er blevet endelig som følge af en dom afsagt af en national ret, der traf afgørelse som øverste instans, den nævnte dom er i betragtning af en efterfølgende afgørelse fra Domstolen baseret på en urigtig fortolkning af fællesskabsretten, der blev foretaget, uden at Domstolen var blevet forelagt en præjudiciel anmodning, og den berørte part har ufortøvet efter at have fået kendskab til denne afgørelse rettet henvendelse til forvaltningsorganet (jf. dom af 13.1.2004, sag C-453/00, Kühne & Heintz, Sml. I, s. 837). I øvrigt kræver ækvivalensprincippet, at alle de bestemmelser, der finder anvendelse på klagen, herunder de foreskrevne frister, finder anvendelse uden forskel på klager, der vedrører tilsidesættelse af fællesskabsretten, og klager, der vedrører tilsidesættelse af national ret. Når forvaltningen i medfør af nationale retsforskrifter er forpligtet til at trække en administrativ afgørelse, der er blevet endelig, men er åbenbart uforenelig med national ret, tilbage, må den samme forpligtelse gælde i tilfælde af åbenbar uforenelighed med fællesskabsretten. Den nationale ret skal afgøre, om retsforskrifter, der er uforenelige med fællesskabsretten, er åbenbart ulovlige i den forstand, hvori dette begreb er anvendt i den pågældende nationale retsorden, og skal, hvis dette er tilfældet, drage alle de konsekvenser, der efter national ret følger heraf. I to sager opstod et spørgsmål om formaliteten i forbindelse med et annullationssøgsmål.
It acknowledged, however, that there may be a limit to this principle if four conditions are met: the administrative body must, under national law, have the power to reopen that decision; the administrative decision in question must have become final as a result of a judgment of a national court ruling at final instance; that judgment must, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, be based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling; and the person concerned must have complained to the administrative body immediately after becoming aware of that decision of the Court (see Case C-453/00 Kühne & Heitz [2004] ECR I-837). In addition, the principle of equivalence requires that all the rules applicable to appeals, including the prescribed time limits, apply without distinction to appeals on the ground of infringement of Community law and to appeals on the ground of disregard of national law. Where, pursuant to rules of national law, the administration is required to withdraw an administrative decision which has become final but is manifestly incompatible with domestic law, that same obligation must exist if the decision is manifestly incompatible with Community law. The national court will ascertain whether legislation incompatible with Community law constitutes manifest unlawfulness within the meaning of the national law concerned and, if that is the case, draw the necessary conclusions under national law. In two cases, an issue was raised as to the admissibility of an action for annulment.