natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Da det således er åbenbart, at bestemmelserne i denne artikel ikke vedrører en situation som den, Promusicae befinder sig under hovedsagen, kan de ikke tages i betragtning ved vurderingen af denne situation.
Since Article 6(6) thus clearly does not concern a situation such as that of Promusicae in the main proceedings, it cannot be taken into account in assessing that situation.
Hvad for det andet angår artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58 påpeges det, at det af ordlyden af denne bestemmelse følger, at medlemsstaterne kan vedtage retsforskrifter med henblik på bl.a. at indskrænke rækkevidden af pligten til at sikre kommunikationshemmeligheden for så vidt angår trafikdata, hvis en sådan indskrænkning er nødvendig, passende og forholdsmæssig i et demokratisk samfund af hensyn til den nationale sikkerhed — dvs. statens sikkerhed — forsvaret, den offentlige sikkerhed, eller forebyggelse, efterforskning, afsløring og retsforfølgning i straffesager eller uautoriseret brug af det elektroniske kommunikationssystem efter artikel 13, stk. 1, i direktiv 95/46.
With respect, second, to Article 15(1) of Directive 2002/58, it should be recalled that under that provision the Member States may adopt legislative measures to restrict the scope inter alia of the obligation to ensure the confidentiality of traffic data, where such a restriction constitutes a necessary, appropriate and proportionate measure within a democratic society to safeguard national security (i.e. State security), defence, public security, and the prevention, investigation, detection and prosecution of criminal offences or of unauthorised use of the electronic communications system, as referred to in Article 13(1) of Directive 95/46.
Artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58 giver således ikke medlemsstaterne mulighed for at fastsætte undtagelser til den principielle pligt, der i henhold til samme direktivs artikel 5 påhviler dem til at sikre kommunikationshemmeligheden af personoplysninger.
Article 15(1) of Directive 2002/58 thus gives Member States the possibility of providing for exceptions to the obligation of principle, imposed on them by Article 5 of that directive, to ensure the confidentiality of personal data.
Ingen af disse undtagelser forekommer imidlertid at vedrøre situationer, der medfører anlæggelsen af civile retssager.
However, none of these exceptions appears to relate to situations that call for the bringing of civil proceedings.
Undtagelserne vedrører nemlig dels den nationale sikkerhed, forsvaret og den offentlige sikkerhed, som udgør statens eller statslige myndigheders aktiviteter, og har ikke noget at gøre med området for den enkelte borgers aktiviteter (jf. i denne retning Lindqvist-dommen, præmis 43), dels retsforfølgning i straffesager.
They concern, first, national security, defence and public security, which constitute activities of the State or of State authorities unrelated to the fields of activity of individuals (see, to that effect, Lindqvist, paragraph 43), and, second, the prosecution of criminal offences.
Hvad angår undtagelsen, der omhandler uautoriseret brug af det elektroniske kommunikationssystem, vedrører denne tilsyneladende den brug, som kan true selve systemets integritet eller sikkerhed, således som navnlig de i artikel 5, stk. 1, i direktiv 2002/58 omhandlede tilfælde af opfangning eller overvågning af data, uden at de pågældende brugere har indvilget heri.
As regards the exception relating to unauthorised use of the electronic communications system, this appears to concern use which calls into question the actual integrity or security of the system, such as the cases referred to in Article 5(1) of Directive 2002/58 of the interception or surveillance of communications without the consent of the users concerned.
Sådanne former for brug, som i medfør af denne artikel nødvendiggør medlemsstaternes indgriben, vedrører heller ikke situationer, der kan give anledning til civile retssager.
Such use, which, under that article, makes it necessary for the Member States to intervene, also does not relate to situations that may give rise to civil proceedings.
Det skal imidlertid fastslås, at artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58 afslutter opregningen af de ovennævnte undtagelser med udtrykkeligt at henvise til artikel 13, stk. 1, i direktiv 95/46.
It is clear, however, that Article 15(1) of Directive 2002/58 ends the list of the above exceptions with an express reference to Article 13(1) of Directive 95/46.
Denne sidstnævnte bestemmelse tillader dog også medlemsstaterne at træffe foranstaltninger, der begrænser pligten til at sikre kommunikationshemmeligheden af personoplysninger, når denne begrænsning er nødvendig, bl.a. til beskyttelsen af andres rettigheder og frihedsrettigheder.
That provision also authorises the Member States to adopt legislative measures to restrict the obligation of confidentiality of personal data where that restriction is necessary inter alia for the protection of the rights and freedoms of others.
Eftersom disse bestemmelser i artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58 ikke præciserer de rettigheder og frihedsrettigheder, som således er omfattet, skal de fortolkes som udtryk for, at fællesskabslovgiver hverken ville udelukke ejendomsretten eller situationer, hvor ophavsmænd søger at opnå denne beskyttelse under en civil retssag, fra bestemmelsernes anvendelsesområde.
As they do not specify the rights and freedoms concerned, those provisions of Article 15(1) of Directive 2002/58 must be interpreted as expressing the Community legislature’s intention not to exclude from their scope the protection of the right to property or situations in which authors seek to obtain that protection in civil proceedings.
Det skal derfor fastslås, at direktiv 2002/58 ikke udelukker medlemsstaternes mulighed for at fastsætte pligten til under en civil retssag at videregive personoplysninger.
The conclusion must therefore be that Directive 2002/58 does not preclude the possibility for the Member States of laying down an obligation to disclose personal data in the context of civil proceedings.
Ordlyden af artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58 kan imidlertid ikke fortolkes således, at medlemsstaterne i de i denne artikel nævnte situationer er tvunget til at fastsætte en sådan pligt.
However, the wording of Article 15(1) of that directive cannot be interpreted as compelling the Member States, in the situations it sets out, to lay down such an obligation.
Herefter skal det efterprøves, hvorvidt de tre af den forelæggende ret nævnte direktiver pålægger medlemsstaterne at fastsætte en sådan pligt for at sikre den effektive beskyttelse af ophavsretten.
It must therefore be ascertained whether the three directives mentioned by the national court require those States to lay down that obligation in order to ensure the effective protection of copyright.
Om de tre af den forelæggende ret nævnte direktiver
The three directives mentioned by the national court
I denne forbindelse skal det indledningsvis fastslås, at de af den forelæggende ret nævnte direktiver — sådan som det er påpeget i denne doms præmis 43 — sigter på, at medlemsstaterne, navnlig i informationssamfundet, sikrer den effektive beskyttelse af intellektuelle ejendomsrettigheder, og særligt ophavsretten.
It should first be noted that, as pointed out in paragraph 43 above, the purpose of the directives mentioned by the national court is that the Member States should ensure, especially in the information society, effective protection of industrial property, in particular copyright.
Det følger imidlertid af artikel 1, stk. 5, litra b), i direktiv 2000/31, af artikel 9 i direktiv 2001/29 og af artikel 8, stk. 3, litra b), i direktiv 2004/48, at kravene forbundet med beskyttelsen af personoplysninger går forud for en sådan beskyttelse.
However, it follows from Article 1(5)(b) of Directive 2000/31, Article 9 of Directive 2001/29 and Article 8(3)(e) of Directive 2004/48 that such protection cannot affect the requirements of the protection of personal data.
Artikel 8, stk. 1, i direktiv 2004/48 kræver, at medlemsstaterne sikrer, at de kompetente retslige myndigheder i forbindelse med sager om krænkelse af en intellektuel ejendomsrettighed og som svar på en velbegrundet og forholdsmæssig afpasset begæring fra rekvirenten kan pålægge, at der gives oplysninger om oprindelsen af samt distributionskanalerne for de varer eller tjenesteydelser, der krænker en intellektuel ejendomsrettighed. Imidlertid fremgår det ikke, at disse bestemmelser, som
Article 8(1) of Directive 2004/48 admittedly requires Member States to ensure that, in the context of proceedings concerning an infringement of an intellectual property right and in response to a justified and proportionate request of the claimant, the competent judicial authorities may order that information on the origin and distribution networks of the goods or services which infringe an intellectual property
PROMUSICAE skal sammenholdes med samme artikels stk. 3, litra e), med henblik på at sikre den effektive beskyttelse af ophavsretten pålægger medlemsstaterne at fastsætte en pligt til at videregive personoplysninger under en civil retssag.
PROMUSICAE right be provided. However, it does not follow from those provisions, which must be read in conjunction with those of paragraph 3(e) of that article, that they require the Member States to lay down, in order to ensure effective protection of copyright, an obligation to communicate personal data in the context of civil proceedings.
Kravet om, at medlemsstaterne skal fastsætte en sådan pligt, følger heller ikke af ordlyden af artikel 15, stk. 2, og artikel 18 i direktiv 2000/31 eller af artikel 8, stk. 1 og 2, i direktiv 2001/29.
Nor does the wording of Articles 15(2) and 18 of Directive 2000/31 or that of Article 8(1) and (2) of Directive 2001/29 require the Member States to lay down such an obligation.
Om de grundlæggende rettigheder
Fundamental rights
Det bemærkes, at den forelæggende ret i sit spørgsmål henviser til chartrets artikel 17 og 47, hvoraf den første artikel vedrører beskyttelsen af ejendomsretten, navnlig
The national court refers in its order for reference to Articles 17 and 47 of the Charter, the first of which concerns the protection of the right to property, including
Dette må opfattes således, at det, den forelæggende ret ønsker oplyst, er, om en fortolkning af de tre påberåbte direktiver, hvorefter medlemsstaterne ikke med henblik på at sikre den effektive beskyttelse af ophavsretten under en civil retssag er forpligtet til at fastsætte en pligt til at videregive personoplysninger, ikke vil indebære en tilsidesættelse af den grundlæggende ejendomsret og den grundlæggende adgang til effektive retsmidler.
By so doing, that court must be regarded as seeking to know whether an interpretation of those directives to the effect that the Member States are not obliged to lay down, in order to ensure the effective protection of copyright, an obligation to communicate personal data in the context of civil proceedings leads to an infringement of the fundamental right to property and the fundamental right to effective judicial protection.
Det skal imidlertid fastslås, at en anden grundlæggende rettighed, foruden de to ovennævnte rettigheder, også er relevant i den tvist, hvori den forelæggende ret har forelagt dette spørgsmål, nemlig den ret, der sikrer beskyttelsen af personoplysninger og privatlivets fred.
However, the situation in respect of which the national court puts that question involves, in addition to those two rights, a further fundamental right, namely the right that guarantees protection of personal data and hence of private life.
Ifølge anden betragtning til direktiv 2002/58 tilsigter direktivet at overholde de grundlæggende rettigheder og respektere de principper, der anerkendes i især chartret.
According to recital 2 in the preamble to Directive 2002/58, the directive seeks to respect the fundamental rights and observes the principles recognised in particular by the Charter.
Direktivet skal især sikre fuld overholdelse af rettighederne i chartrets artikel 7 og 8.
In particular, the directive seeks to ensure full respect for the rights set out in Articles 7 and 8 of that Charter.
Nævnte artikel 7 gengiver i det væsentlige artikel 8 i den europæiske
Article 7 substantially reproduces Article 8
PROMUSICAE konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, som garanterer beskyttelsen af privatlivets fred, og chartrets artikel 8 proklamerer udtrykkeligt retten til beskyttelse af personoplysninger.
PROMUSICAE of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms signed at Rome on 4 November 1950, which guarantees the right to respect for private life, and Article 8 of the Charter expressly proclaims the right to protection of personal data.
Den foreliggende anmodning om præjudiciel afgørelse rejser derfor spørgsmålet, hvorledes man opnår den nødvendige forening af kravene, der er forbundet med forskellige grundlæggende rettigheder, nemlig dels beskyttelsen af privatlivets fred, dels beskyttelsen af ejendomsretten og adgang til effektive retsmidler.
The present reference for a preliminary ruling thus raises the question of the need to reconcile the requirements of the protection of different fundamental rights, namely the right to respect for private life on the one hand and the rights to protection of property and to an effective remedy on the other.
De mekanismer, som gør det muligt at finde den rette afvejning af de forskellige rettigheder og interesser, indeholdes for det første i direktiv 2002/58, idet der heri er fastsat regler, hvorved det fastlægges, i hvilke situationer og i hvilket omfang behandlingen af personoplysninger er lovlig, samt hvilken beskyttelse der skal ydes, samt i de tre af den forelæggende ret nævnte direktiver, som vedrører det tilfælde, hvor de foranstaltninger, der er truffet for at beskytte de af direktiverne omfattede rettigheder, påvirker beskyttelsen af personoplysninger.
The mechanisms allowing those different rights and interests to be balanced are contained, first, in Directive 2002/58 itself, in that it provides for rules which determine in what circumstances and to what extent the processing of personal data is lawful and what safeguards must be provided for, and in the three directives mentioned by the national court, which reserve the cases in which the measures adopted to protect the rights they regulate affect the protection of personal data.
For det andet bør disse mekanismer følge af medlemsstaternes vedtagelse af nationale bestemmelser, der sikrer gennemførelsen af disse direktiver, og de nationale myndigheders anvendelse heraf (jf. i denne retning vedrørende direktiv 95/46, Lindqvist-dommen, præmis 82).
Second, they result from the adoption by the Member States of national provisions transposing those directives and their application by the national authorities (see, to that effect, with reference to Directive 95/46, Lindqvist, paragraph 82).
Hvad angår disse direktiver er deres bestemmelser forholdsvis generelle, da de skal finde anvendelse på en lang række forskellige situationer, som kan opstå i samtlige medlemsstater.
As to those directives, their provisions are relatively general, since they have to be applied to a large number of different situations which may arise in any of the Member States.
Det er derfor logisk, at direktiverne indeholder bestemmelser, som indrømmer medlemsstaterne en nødvendig skønsmargin til at definere gennemførelsesforanstaltninger, som kan tilpasses forskellige tænkelige situationer (jf. i denne retning Lindqvist-dommen, præmis 84).
They therefore logically include rules which leave the Member States with the necessary discretion to define transposition measures which may be adapted to the various situations possible (see, to that effect, Lindqvist, paragraph 84).
Herefter påhviler det medlemsstaterne under gennemførelsen af de ovennævnte direktiver at påse, at de lægger en fortolkning af disse direktiver til grund, som gør det muligt at sikre den rette afvejning af de forskellige grundlæggende rettigheder, der er beskyttet af Fællesskabets retsorden.
That being so, the Member States must, when transposing the directives mentioned above, take care to rely on an interpretation of the directives which allows a fair balance to be struck between the various fundamental rights protected by the Community legal order.
Under iværksættelsen af foranstaltningerne til gennemførelse af disse direktiver påhviler det herefter ikke blot myndighederne og domstolene i medlemsstaterne at fortolke deres nationale ret på en måde, der er forenelig med de nævnte direktiver, men også at sikre, at de ikke lægger en fortolkning heraf til grund, som kommer i konflikt med disse grundlæggende rettigheder eller med andre almindelige fællesskabsretlige principper, såsom proportionalitetsprincippet (jf. i denne retning Lindqvist-dommen, præmis 87, og dom af 26.6.2007, sag C-305/05, Ordre des barreaux francophones et germanophone m.fl., Sml. I, s. 5305, præmis 28).
Further, when implementing the measures transposing those directives, the authorities and courts of the Member States must not only interpret their national law in a manner consistent with those directives but also make sure that they do not rely on an interpretation of them which would be in conflict with those fundamental rights or with the other general principles of Community law, such as the principle of proportionality (see, to that effect, Lindqvist, paragraph 87, and Case C-305/05 Ordre des barreaux francophones et germanophone and Others [2007] ECR I-5305, paragraph 28).
Det skal desuden i denne forbindelse påpeges, at fællesskabslovgiver udtrykkeligt ved ordlyden af artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58 har krævet, at de i dette stykke omhandlede forskrifter skal være i overensstemmelse med fællesskabsrettens generelle principper, herunder principperne i EU-traktatens artikel 6, stk. 1 og 2.
Moreover, it should be recalled here that the Community legislature expressly required, in accordance with Article 15(1) of Directive 2002/58, that the measures referred to in that paragraph be adopted by the Member States in compliance with the general principles of Community law, including those mentioned in Article 6(1) and (2) EU.
Henset til samtlige de ovenfor anførte bemærkninger, skal det forelagte spørgsmål besvares med, at direktiv 2000/31, 2001/29, 2004/48 og 2002/58 ikke i en situation som den i hovedsagen foreliggende pålægger medlemsstaterne at fastsætte pligten til at videregive personoplysninger med henblik på at sikre den effektive beskyttelse af ophavsretten under en civil retssag.
In the light of all the foregoing, the answer to the national court’s question must be that Directives 2000/31, 2001/29, 2004/48 and 2002/58 do not require the Member States to lay down, in a situation such as that in the main proceedings, an obligation to communicate personal data in order to ensure effective protection of copyright in the context of civil proceedings.
Fællesskabsretten kræver imidlertid, at medlemsstaterne under gennemførelsen af de ovennævnte direktiver påser, at de lægger en fortolkning af disse direktiver til grund, som gør det muligt at sikre den rette afvejning af de forskellige grundlæggende rettigheder, der er beskyttet af Fællesskabets retsorden. Under iværksættelsen af foranstaltningerne til gennemførelse af
However, Community law requires that, when transposing those directives, the Member States take care to rely on an interpretation of them which allows a fair balance to be struck between the various fundamental rights
PROMUSICAE de nævnte direktiver påhviler det herefter ikke blot myndighederne og domstolene i medlemsstaterne at fortolke deres nationale ret på en måde, der er forenelig med disse direktiver, men også at sikre, at de ikke lægger en fortolkning heraf til grund, som kommer i konflikt med disse grundlæggende rettigheder eller med andre almindelige fællesskabsretlige principper, såsom proportionalitetsprincippet.
PROMUSICAE protected by the Community legal order. Further, when implementing the measures transposing those directives, the authorities and courts of the Member States must not only interpret their national law in a manner consistent with those directives but also make sure that they do not rely on an interpretation of them which would be in conflict with those fundamental rights or with the other general principles of Community law, such as the principle of proportionality.
Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne.
Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Store Afdeling) for ret:
On those grounds, the Court (Grand Chamber) hereby rules:
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»direktivet om elektronisk handel«), Europa-Parlamen-tets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet,
Directive 2000/31/EC of the European Parliament and of the Council of 8 June 2000 on certain legal aspects of information society services, in particular electronic commerce, in the Internal Market (‘Directive on electronic commerce’), Directive 2001/29/EC of the European Parliament and of the Council of 22 May 2001 on the harmonisation of certain aspects of copyright and related rights
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om privatlivets fred og elektronisk kommunikation) pålægger ikke medlemsstaterne i en situation som den i hovedsagen foreliggende at fastsætte pligten til at videregive personoplysninger med henblik på at sikre den effektive beskyttelse af ophavsretten under en civil retssag.
2008 — CASE C-275/06 in the information society, Directive 2004/48/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the enforcement of intellectual property rights, and Directive 2002/58/EC of the European Parliament and of the Council of 12 July 2002 concerning the processing of personal data and the protection of privacy in the electronic communications sector (Directive on privacy and electronic communications) do not require the Member States to lay down, in a situation such as that in the main proceedings, an obligation to communicate personal data in order to ensure effective protection of copyright in the context of civil proceedings.
Under iværksættelsen af foranstaltningerne til gennemførelse af de nævnte direktiver påhviler det herefter ikke blot myndighederne og domstolene i medlemsstaterne at fortolke deres nationale ret på en måde, der er forenelig med disse direktiver, men også at sikre, at de ikke lægger en fortolkning heraf til grund, som kommer i konflikt med disse grundlæggende rettigheder eller med andre almindelige fællesskabsretlige principper, såsom proportionalitetsprincippet.
Further, when implementing the measures transposing those directives, the authorities and courts of the Member States must not only interpret their national law in a manner consistent with those directives but also make sure that they do not rely on an interpretation of them which would be in conflict with those fundamental rights or with the other general principles of Community law, such as the principle of proportionality.
Sag C-380/05
Case C-380/05
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato)
(Reference for a preliminary ruling from the Consiglio di Stato)