natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Forbundsrepublikken Tyskland anfører i den forbindelse, at medlemsstaterne ifølge Kommissionen er forpligtet til ved retsforfølgelsen af tilsidesættelser af artikel 13 i forordning nr. 2081/92 at sikre ikke blot beskyttelsen af privatøkonomiske, men også forbrugernes interesser, men denne konstatering kan ikke udledes af nogen særskilte forskrifter herom i forordningen, som gør det berettiget at antage, at systemet for beskyttelse af oprindelsesbetegnelser i kraft af de eksisterende civile retshåndhævelsesmidler er utilstrækkeligt i modsætning til, hvad der gælder for andre immaterielle rettigheder eller for retsforskrifterne til beskyttelse mod illoyal konkurrence.
According to the Federal Republic of Germany, while the Commission observes that the action taken by the Member State concerned against infringements of Article 13 of Regulation No 2081/92 must ensure not only the protection of private economic interests but also that of consumers, that does not stem from any particularity of the regulation of such a kind as to render insufficient — in contrast to the position regarding other intellectual property rights or regarding competition law — the system of protection of designations of origin by providing civil law remedies.
Endelig har Forbundsrepublikken Tyskland gjort gældende, at den omstændighed, at man ikke i Tyskland ex officio iværksætter retsforfølgning over for anvendelsen af betegnelsen »parmesan« for produkter, som ikke opfylder kravene i varespecifikationen for den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Parmigiano Reggiano«, og ikke pålægger strafferetlige sanktioner herfor, uanset at anvendelsen heraf måtte være i strid med artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 2081/92, alene beror på, at man har givet afkald på iværksættelse af sanktioner i sådanne tilfælde, hvilket på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin er fakultativt og ikke obligatorisk.
Finally, the Federal Republic of Germany contends that if, in Germany, use of the name ‘Parmesan’ for products which do not comply with the requirements of the specification for the PDO ‘Parmigiano Reggiano’ is not subject to proceedings brought on the authorities’ initiative or to criminal penalties, even supposing that such use infringes Article 13(1) of Regulation No 2081/92, that situation arises simply because of a decision not to use some penalties which the Member States may impose, but are not obliged to impose, in compliance with the current state of Community law.
Vedrørende det anførte skal bemærkes, at den omstændighed, at borgerne kan påberåbe sig bestemmelser i en forordning ved de nationale domstole, ikke fritager medlemsstaterne for at vedtage nationale foranstaltninger til at sikre en fuldstændig anvendelse af bestemmelsen, når dette er nødvendigt (jf. bl.a. dom af 20.3.1986, sag 72/85, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. s. 1219, præmis 20).
In that regard, it should be pointed out that the right of individuals to rely on the provisions of a regulation before their national courts cannot release the Member States from their duty to take the national measures which may be needed to ensure its full application (see, inter alia, Case 72/85 Commission v Netherlands [1986] ECR 1219, paragraph 20).
Det er ubestridt, at der er fastsat retsmidler i tysk ret til at sikre en effektiv beskyttelse af de rettigheder, som tilkommer private ifølge forordning nr. 2081/92, såsom de lovbestemmelser, der er nævnt ovenfor i dommens præmis 63.
It is not disputed that the German legal system provides legal instruments such as the legislative provisions mentioned in paragraph 63 above which are designed to ensure the effective protection of the rights which individuals derive from Regulation No 2081/92.
Det er også ubestridt, at muligheden for at anlægge sag over for krænkelser af de rettigheder, som følger af en beskyttet oprindelsesbetegnelse, ikke udelukkende er forbeholdt de retmæssige brugere af betegnelsen, men også står åben for konkurrenter, erhvervsorganisationer og forbrugersammenslutninger.
It is also not disputed that the possibility of taking legal action against any conduct that might infringe the rights derived from a PDO is not reserved solely to the legitimate user of that designation. It is, on the contrary, open to competitors, business associations and consumer organisations.
Under disse omstændigheder er den pågældende ordning egnet til at sikre beskyttelsen af interesserne for andre end producenterne af de varer, hvortil er knyttet en beskyttet oprindelsesbetegnelse, navnlig forbrugernes interesser.
In those circumstances, such legislation is capable of guaranteeing the protection of interests other than those of the producers of the goods protected by a PDO, in particular the interests of consumers.
Under den mundtlige forhandling har Forbundsrepublikken Tyskland i øvrigt angivet, at der på nuværende tidspunkt verserer en række sager for tyske domstole om anvendelsen af betegnelsen »parmesan« i Tyskland, hvoraf den ene er anlagt af Consorzio del formaggio Parmigiano Reggiano.
At the hearing, the Federal Republic of Germany moreover pointed out that several cases concerning the use in Germany of the name ‘Parmesan’ are currently pending before the German courts, one of which was brought by the Consorzio del formaggio Parmigiano Reggiano.
Vedrørende Kommissionens klagepunkt om, at medlemsstaterne er forpligtet til af egen drift at træffe de nødvendige foranstaltninger til at retsforfølge tilsidesættelser af forordningens artikel 13, stk. 1, skal gøres følgende bemærkninger.
With regard to the Commission’s complaint concerning the obligation on the Member States to take on their own initiative the measures necessary to penalise infringements of Article 13(1) of that regulation, the following points must be made.
For det første fremgår en sådan forpligtelse ikke af artikel 10 i forordning nr. 2081/92.
First of all, there is no such obligation under Article 10 of Regulation No 2081/92.
Ganske vist bestemmes det i forordningens artikel 10, stk. 1, af hensyn til at sikre effektiviteten af forordningens bestemmelser, at medlemsstaterne skal drage omsorg for, at der senest seks måneder efter forordningens ikrafttræden oprettes en kontrolinstans.
It is true that, in order to ensure the effectiveness of the provisions of Regulation No 2081/92, Article 10(1) of that regulation provides that the Member States shall ensure that inspection structures are in place not later than six months after its entry into force.
Medlemsstaterne er altså forpligtet til at oprette sådanne kontrolinstanser.
They are therefore obliged to create such structures.
Konklusionen om, at artikel 10 i forordning nr. 2081/92 omhandler forpligtelserne for de medlemsstater, hvorfra den beskyttede oprindelsesbetegnelse hidrører, bekræftes såvel af udtrykket »producent eller forarbejdningsvirksomhed, som de kontrollerer« i samme artikels stk. 3 som af producenternes ret efter stk. 6 til at få adgang til kontrolordningen og disses forpligtelse efter stk. 7 til at betale omkostningerne ved kontrollen.
The reference to the ‘producers or processors subject to their control’ in Article 10(3) of that regulation, like the producers’ right of access to the inspection system provided for in Article 10(6) and their obligation under Article 10(7) to bear the costs of the inspections, confirm that Article 10 of Regulation No 2081/92 concerns the obligations of the Member States from which the PDO comes.
Denne fortolkning bekræftes yderligere af bestemmelserne i artikel 4, stk. 2, litra g), i forordning nr. 2081/92, sammenholdt med artikel 5, stk. 3 og 4, hvoraf fremgår, at registreringsansøgningen skal omfatte varespecifikationen, at registreringsansøgningen skal stiles til den medlemsstat, hvor det pågældende geografiske område er beliggende, og at varespecifikationen skal indeholde »henvisninger til de(n) kontrolinstans(er), der er omhandlet i artikel 10«.
That interpretation is further reinforced by the provisions of Articles 4(2)(g) in conjunction with Article 5(3) and (4) of Regulation No 2081/92, which require that the application for registration includes the specification, that that application is addressed to the Member State in which the geographical area is located, and that the specification includes ‘details of the inspection structures provided for in Article 10’.
Heraf følger, at de kontrolinstanser, som er forpligtet til at påse, at varespecifikationen for beskyttede oprindelsesbetegnelser overholdes, er kontrolinstanserne i den medlemsstat, hvorfra den pågældende betegnelse hidrører.
It follows that the inspection structures whose task it is to ensure compliance with the PDO specification are those of the Member State from which the PDO in question comes.
Kontrollen med, at varespecifikationen er overholdt ved anvendelsen af den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Parmigiano Reggiano«, henhører derfor ikke under de tyske kontrolmyndigheder.
The responsibility for monitoring compliance with the specification when the PDO ‘Parmigiano Reggiano’ is used therefore does not lie with the German inspection authorities.
Ganske vist bestemmes det i artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning nr. 2081/92, at registrerede betegnelser er beskyttet mod »enhver uretmæssig brug, efterligning eller antydning, selv hvis produktets virkelige oprindelse er angivet, eller hvis den beskyttede betegnelse er anvendt i oversættelse eller ledsaget af udtryk såsom »art«, »type«, »måde«, »som fremstillet i«, »efterligning« eller lignende«.
It is true that Article 13(1)(b) of Regulation No 2081/92 requires that registered names be protected against any ‘misuse, imitation or evocation, even if the true origin of the product is indicated or if the protected name is translated or accompanied by an expression such as “style”, “type”, “method”, “as produced in”, “imitation” or similar’.
Kommissionen har dog for det første ikke godtgjort, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til forordning nr. 2081/92, og for det andet ikke fremlagt dokumentation for, at den ikke har truffet sådanne foranstaltninger, som er nævnt ovenfor i præmis 63, eller at disse foranstaltninger ikke var egnet til at sikre en fornøden beskyttelse af den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Parmigiano Reggiano«.
Nevertheless, the Commission has not demonstrated that the Federal Republic of Germany has failed to comply with the obligations under Regulation No 2081/92, and it has not furnished proof that measures such as those referred to in paragraph 63 above were not taken or were not such as to protect the PDO ‘Parmigiano Reggiano’.
På grundlag af samtlige de anførte betragtninger må det således fastslås, at Kommissionen ikke har godtgjort, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning nr. 2081/92, idet den udtrykkeligt har afvist at retsforfølge anvendelsen på sit område af betegnelsen »parmesan« ved etikettering af produkter, der ikke opfylder kravene i varespecifikationen for den beskyttede betegnelse »Parmigiano Reggiano«, og derved har begunstiget den retsstridige udnyttelse af det renommé, der er knyttet til det ægte produkt, som er beskyttet inden for hele Fællesskabet.
In the light of all the foregoing, it must be held that the Commission has not established that, by formally refusing to proceed against the use on its territory of the name ‘Parmesan’ on the labelling of products which do not comply with the requirements of the specification for the PDO ‘Parmigiano Reggiano’, the Federal Republic of Germany has failed to fulfil its obligations under Article 13(1)(b) of Council Regulation (EEC) No 2081/92.
Følgelig må Forbundsrepublikken Tyskland frifindes for Kommissionens påstande.
The action brought by the Commission must therefore be dismissed.
Da Forbundsrepublikken Tyskland har nedlagt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger, og da Kommissionen har tabt sagen, bør den pålægges at betale sagens omkostninger.
Since the Federal Republic of Germany has applied for costs and the Commission has been unsuccessful in all its pleas, the Commission must be ordered to pay the costs.
I overensstemmelse med artikel 69, stk. 4, bør Den Tjekkiske Republik, Kongeriget Danmark, Den Italienske Republik og Republikken Østrig bære deres egne omkostninger.
In accordance with Article 69(4), the Czech Republic, the Kingdom of Denmark, the Italian Republic and the Republic of Austria must bear their own costs.
På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer Domstolen (Store Afdeling):
On those grounds, the Court (Grand Chamber) hereby:
Sag C-506/06
Case C-506/06
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig))
(Reference for a preliminary ruling from the Oberster Gerichtshof (Austria))
»Socialpolitik — direktiv 92/85/EØF — foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer — begrebet »gravid arbejdstager« — forbud mod afskedigelse af gravide arbejdstagere i perioden fra graviditetens indtræden til udløbet af barselsorloven — kvindelig arbejdstager afskediget, mens hendes æg på tidspunktet for meddelelsen af afskedigelsen er blevet in vitrobefrugtet, men endnu ikke sat op i livmoderen — direktiv 76/207/EØF — ligebehandling af mandlige og kvindelige arbejdstagere — kvindelig arbejdstager i in vitro-fertilitetsbehandling — forbud mod afskedigelse — rækkevidde«
(Social policy — Directive 92/85/EEC — Measures to encourage improvements in the safety and health at work of pregnant workers and workers who have recently given birth or are breastfeeding — Meaning of ‘pregnant worker’ — Prohibition of dismissal of pregnant workers during the period from the beginning of their pregnancy to the end of the maternity leave — Woman dismissed where, at the date she was given notice of her dismissal, her ova had been fertilised in vitro, but not yet transferred to her uterus — Directive 76/207/EEC — Equal treatment for men and women — Woman undergoing in vitro fertilisation treatment — Prohibition of dismissal — Scope)
Forslag til afgørelse fra generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsat den 27. november 2007 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Opinion of Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer delivered on 27 November 2007 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Domstolens dom (Store Afdeling) af 26. februar 2008 . . . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (Grand Chamber), 26 February 2008 . . . . . . .
Socialpolitik — beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed — arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer — direktiv 92/85
Social policy — Protection of the safety and health of workers — Pregnant workers and workers who have recently given birth or are breastfeeding — Directive 92/85
Socialpolitik — mandlige og kvindelige arbejdstagere — adgang til beskæftigelse samt arbejdsvilkår — ligebehandling — direktiv 76/207
Social policy — Male and female workers — Access to employment and working conditions — Equal treatment — Directive 76/207
(Rådets direktiv 76/207, art. 2, stk. 1, og art. 5, stk. 1)
(Council Directive 76/207, Arts 2(1) and 5(1))
Direktiv 92/85 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer, og navnlig forbuddet mod afskedigelse af gravide arbejdstagere i direktivets artikel 10, nr. 1, skal fortolkes således, at de ikke omfatter en kvindelig arbejdstager, som undergår en in vitrobefrugtning, når befrugtningen af arbejdstagerens æg med hendes partners sædceller allerede har fundet sted på tidspunktet for meddelelsen af afskedigelsen, således at der findes in vitrobefrugtede æg, men disse imidlertid endnu ikke er blevet sat op i kvindens livmoder.
Directive 92/85 on the introduction of measures to encourage improvements in the safety and health at work of pregnant workers and workers who have recently given birth or are breastfeeding and, in particular, the prohibition of dismissal of pregnant workers provided for in Article 10(1) of that directive must be interpreted as not extending to a female worker who is undergoing in vitro fertilisation treatment where, on the date she is given notice of her dismissal, her ova have already been fertilised by her partner’s sperm cells, so that in vitro fertilised ova exist, but they have not yet been transferred into her uterus.
arbejdstager. De pågældende æg, før de opsættes i den berørte kvindes livmoder, kan nemlig i visse medlemsstater opbevares i en kortere eller længere periode, og de i sagen omhandlede nationale bestemmelser giver i denne henseende mulighed for at opbevare de befrugtede æg i en periode på maksimalt ti år.
kept for an indeterminate period, with the national legislation in question in the case in question providing, in that regard, that the fertilised ova may be kept for a maximum period of 10 years.
At anvende beskyttelsen mod afskedigelse i artikel 10 i direktiv 92/85 på en arbejdstager før opsætningen af de befrugtede æg kunne således få den konsekvens, at den pågældende arbejdstager blev omfattet af beskyttelsen, selv om opsætningen af en eller anden grund blev udsat i flere år, eller der blev givet endelig afkald herpå, såfremt in vitrobefrugtningen blot var iværksat som en sikkerhedsforanstaltning.
Therefore, applying the protection against dismissal laid down in Article 10 of Directive 92/85 in favour of a female worker before the transfer of the fertilised ova could have the effect of granting the benefit of that protection even where that transfer is postponed, for whatever reason, for a number of years or even where such transfer is definitively abandoned, the in vitro fertilisation having been carried out merely by way of precaution.
I denne henseende kan den beskyttelse, der er indført ved artikel 10 i direktiv 92/85, af retssikkerhedsmæssige grunde ikke udvides til at omfatte en sådan
In that regard, the protection established by Article 10 of Directive 92/85 cannot, for reasons connected with the principle of legal certainty, be extended to such a worker.
(jf. præmis 41, 42 og 53 samt domskonkl.)
(see paras 41, 42, 53 and operative part)
Uanset at arbejdstagere af begge køn nemlig kan være midlertidigt forhindrede i at udføre deres arbejde på grund af lægebehandlinger, de skal undergå, vedrører indgreb, der består i en follikelpunktion og opsætning i kvindens livmoder af æg, der hidrører fra denne punktion, umiddelbart efter befrugtningen, kun kvinder direkte.
carrying out their work on account of the medical treatment they must receive, the treatment, consisting of a follicular puncture and the transfer to the woman’s uterus of the ova removed by way of that follicular puncture immediately after their fertilisation, directly affects only women.
Det følger heraf, at afskedigelsen af en kvindelig arbejdstager hovedsageligt som følge af, at hun er på dette vigtige stadium af en in vitro-fertilitetsbehandling, udgør en direkte forskelsbehandling på grundlag af køn.
It follows that the dismissal of a female worker essentially because she is undergoing that important stage of in vitro fertilisation treatment constitutes direct discrimination on grounds of sex.
Artikel 2, stk. 1, og artikel 5, stk. 1, i direktiv 76/207 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår er til hinder for afskedigelse af en arbejdstager, der befinder sig på et fremskredent stadium af en in vitro-fertilitetsbehand-ling, dvs. mellem follikelpunktionen og den umiddelbart herpå følgende opsætning af de in vitrobefrugtede æg i den pågældende arbejdstagers livmoder, for så vidt som det godtgøres, at afskedigelsen i det væsentlige er støttet på den omstændighed, at den berørte har undergået en sådan behandling.
Articles 2(1) and 5(1) of Directive 76/207 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions, preclude the dismissal of a female worker who is at an advanced stage of in vitro fertilisation treatment, that is, between the follicular puncture and the immediate transfer of the in vitro fertilised ova into her uterus, where it is established that the dismissal is essentially based on the fact that the woman has undergone such treatment.
(jf. præmis 50, 52 og 54 samt domskonkl.)
(see paras 50, 52, 54 and operative part)
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT RUIZ-JARABO — SAG C-506/06
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-506/06
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKATDÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER fremsat den 27. november 2007 1
OPINION OF ADVOCATE GENERALRUIZ-JARABO COLOMER delivered on 27 November 2007 1
De fleste samfund har bestræbt sig på at fremhæve den gravide kvinde, både for at hylde hende og beskytte hende — sammen med hendes barn — mod onde varsler og risici i forbindelse med moderskab.
Most societies have tried to give special importance to the pregnant woman, both out of a desire to pay tribute to her and in order to protect her — and her child — against the bad omens and dangers associated with maternity.
Den franske etnolog Arnold Van Gennep beskriver i sin berømte bog Les rites de passage (publiceret i 1909), ceremonier, der i primitive samfund har til formål at markere de ændringer, mennesker oplever: graviditet, fødsel, ægteskab og død 3.
In his famous book Les rites de passage (Rites of Passage, published in 1909), the French ethnographer Arnold Van Gennep describes various rituals marking the changes experienced by human beings in primitive societies: pregnancy, birth, marriage and death. 3
I Mémoires de deux jeunes mariées forbavses en af Balzacs heltinder, gravid for første gang, over ikke at føle noget særligt i begyndelsen og at opdage sin tilstand i de andres blik og ikke i sin egen krop. Hun udtaler, at »moderskabet tager sin begyndelse i fantasien«, og på udkig efter symptomerne giver hun derefter udtryk for en overdreven nysgerrighed efter at finde ud af, hvornår det begynder 4. Francisco de Goya
In Mémoires de Deux Jeunes Mariées (Letters of Two Brides), one of Balzac’s heroines, who is pregnant for the first time, is surprised that she does not feel anything in particular at first and that she is more aware of her condition through the way others look at her rather than through the sensations of her own body, observing that ‘motherhood is at first merely in the imagination’ and, as she watches her symptoms, she goes on to develop an intense desire to know at what moment motherhood begins.
Igennem lang tid var graviditet omgivet af en aura af mystik; man havde endnu ikke opfundet de hurtige graviditetstests, og de tekniske fremskridt bød endnu ikke på billeder af fostret i moderens mave. Tidligere kunne den gravide kvinde ikke umiddelbart få sikkerhed for sin situation, og ofte herskede der tvivl i ugevis.
For a long time, pregnancy had an aura of mystery; home pregnancy tests had not yet been invented and technological advances did not provide images of the foetus in the mother’s womb.
Nogle observatører, navnlig pionererne inden for lægevidenskaben, forsøgte at beskrive symptomerne på graviditet.
Some observers, particularly the pioneers of medical science, attempted to describe the symptoms of gestation.
Plinius den Ældre konstaterer i bog VII af Naturalis Historia, at »på tiendedagen fra undfangelsen kommer der hovedpine, svimmelhed, besvimen, kvalme og mavebesvær, tegn, som bebuder en skitse til et menneskeligt væsen«.
Pliny the Elder affirms in book VII of his Natural History that, ‘on the tenth day after conception, pains are felt in the head, vertigo, and dimness of the sight; these signs, together with loathing of food and rising of the stomach, indicate the formation of the future human being’; adding that ‘if it is a male that is conceived, the colour of the pregnant woman is more healthy, and the birth less painful’. 2
Han tilføjer, at »kvindens hud bliver smukkere, og graviditeten bliver lettere, når hun er gravid med en dreng« 2.
3 — Van Gennep, A., Les rites de passage, eds A. and J. Picard, 1992.