natgillin/translations-raw huggingface dataset:
CELF’s formål er ifølge den seneste udgave af vedtægterne »[d]irekte at ekspedere ordrer fra udlandet og oversøiske departementer på bøger, brochurer og alle kommunikationsmedier og mere overordnet at udføre alle operationer, der har til formål at fremme fransk kultur verden over ved hjælp af ovennævnte medier«.
CELF’s object, according to the most recent version of its statutes, is ‘directly to handle orders from abroad or the overseas territories and departments for books, brochures and all communications media, and more generally to carry out any transactions for the purpose, in particular, of furthering the promotion of French culture throughout the world by means of the abovementioned media’.
Medlemmerne af CELF er hovedsageligt forlag, der er etableret i Frankrig.
Most of the members of CELF are publishers established in France.
CELF er dog åben for alle erhvervsdrivende, som beskæftiger sig med udgivelse eller distribution af bøger på fransk, uanset hvor de har hjemsted.
However, membership is open to all persons engaged in the publication or distribution of Frenchlanguage books, irrespective of their place of establishment.
CELF driver ligesom sagsøgeren primært handel med lande og områder, der ikke er fransktalende.
CELF and the applicant are commercially active chiefly in countries and areas that are not French-speaking.
Markedsføringen af bøger i de fransktalende områder, særligt Belgien, Canada og Schweiz, gennemføres gennem udgivernes distributionsnet.
For French-speaking areas, particularly Belgium, Canada and Switzerland, book distribution is performed by the distribution networks set up by publishers.
Da CELF i 1979 havde finansielle vanskeligheder, besluttede de franske myndigheder at tildele virksomheden visse tilskud.
In 1979, since CELF was in financial difficulties, the French authorities decided to grant it a number of subsidies.
De pågældende tilskud havde til formål at give eksportagenturer mulighed for at efterkomme alle ordrer fra boghandlere, som er beliggende i ikke-fransktalende områder, uanset beløbsstørrelse, rentabilitet og bestemmelsessted med henblik på at fremme udbredelsen af fransksproget litteratur på verdensplan.
The subsidies in question were designed to allow export agencies to meet all orders from booksellers established in non-French-speaking areas, irrespective of amount, profitability and destination, in order to promote the dissemination of French literature throughout the world.
Det eneste tilskud, som er genstand for denne sag (herefter »den omtvistede støtte«), blev tildelt årligt fra 1980 og frem, selv om beløbet varierede siden dette tidspunkt.
The only subsidy which is the subject of the present case (‘the contested aid’) was granted on an annual basis from 1980, although the amount of the subsidy varied as of
SIDE MOD KOMMISSIONEN
SIDE v COMMISSION that date.
Den omtvistede støtte bestod af en pakke af årlige tilskud, som alle havde til særligt formål at kompensere for ekstra omkostninger, som opstod hvert år ved ekspedition af udenlandske boghandleres små ordrer på 500 franske franc (FRF) eller derunder (76,22 EUR), eksklusiv transportomkostninger (herefter »små ordrer«), som ansås for urentable.
The contested aid consisted of a package of annual subsidies, each of which was specifically intended to offset the extra costs incurred each year in handling orders from booksellers established abroad to the value of FRF 500 (EUR 76.22) or less, excluding costs of carriage (‘small orders’), which were considered to be below the break-even point.
Fra 1981 blev en fjerdedel af det støttebeløb, der blev ydet for det foregående år, udbetalt ved årets begyndelse, idet restbeløbet udbetaltes i efteråret, efter at de offentlige myndigheder havde gennemgået CELF’s virksomhedsprognoser og handelsstrømmene i den første del af regnskabsåret.
From 1981, one quarter of the amount of subsidy granted during the previous year was disbursed at the beginning of the year, the balance being granted in the autumn, after the public authorities had examined CELF’s operational estimates and the fluctuations in the first part of the financial year.
Inden for tre måneder efter regnskabsårets udløb skulle der over for det franske ministerium for kultur og fransksprogede anliggender afgives en redegørelse for anvendelsen af støtten med en fortegnelse over dokumentation.
Within three months of the end of the financial year, an account showing how the subsidy had been used, together with a list of supporting documents, had to be forwarded to the Ministry of Culture and French Language.
Ved skrivelse af 20. marts 1992 henledte sagsøgeren Kommissionens opmærksomhed på, at de franske myndigheder ydede CELF visse støtteforanstaltninger med henblik på pr, transport og markedsføring.
By letter of 20 March 1992, the applicant drew the Commission’s attention to certain aid for promoting, transporting and marketing French books granted by the French authorities to CELF.
Sagsøgeren forespurgte endvidere Kommissionen, om den havde fået underretning om denne støtte ifølge bestemmelserne i EF-trakta-tens artikel 93, stk. 3 (nu artikel 88, stk. 3, EF).
It also asked the Commission whether that aid had been notified in accordance with Article 93(3) of the EC Treaty (now Article 88(3) EC).
I en skrivelse af 7. august 1992 bekræftede Kommissionen over for sagsøgeren, at der findes visse ikke-anmeldte støtteforanstaltninger til fordel for CELF, herunder den omtvistede støtte.
By letter of 7 August 1992, the Commission confirmed to the applicant that certain aid granted to CELF, including the contested aid, had not been notified.
Den 18. maj 1993 vedtog Kommissionen en beslutning om godkendelse af den nævnte støtte med titlen »støtte til eksportører af franske bøger« (beslutning NN 127/92 (EFT C 174, s. 6)).
On 18 May 1993, the Commission adopted a decision authorising the aid in question under the title ‘Aid to exporters of French books’ [Decision NN 127/92] (OJ 1993 C 174, p. 6).
Retten annullerede ved dom af 18. september 1995, SIDE mod Kommissionen (sag T-49/93, Sml. II, s. 2501), den nævnte beslutning hvad angår den omtvistede støtte.
By judgment of 18 September 1995 in Case T-49/93 SIDE v Commission [1995] ECR II-2501, the Court of First Instance annulled that decision in so far as it concerned the contested aid.
Retten fastslog, at Kommissionen ikke havde opfyldt forpligtelsen til at indlede den kontradiktoriske procedure i medfør af artikel 93, stk. 2 (nu artikel 88, stk. 2, EF).
The Court held that the Commission had failed to comply with its obligation to initiate the inter partes procedure provided for by Article 93(2) of the EC Treaty (now Article 88(2) EC).
Den 30. juli 1996 besluttede Kommissionen at indlede proceduren i medfør af artikel 93, stk. 2 (nu artikel 88, stk. 2, EF).
On 30 July 1996, the Commission decided to open the procedure under Article 93(2) of the EC Treaty (now Article 88(2) EC).
Kommissionen vedtog den 10. juni 1998 en ny beslutning, der erklærede den omtvistede støtte forenelig med fællesmarkedet (beslutning 1999/133/EF om statsstøtte til CELF (EFT L 44, s. 37)).
On 10 June 1998, the Commission adopted a new decision declaring the contested aid compatible with the common market (Decision 1999/133/EC concerning State aid in favour of CELF) (OJ 1999 L 44, p. 37)
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 29. september 1998 nedlagde sagsøgeren for Retten påstand om annullation af den nævnte beslutning.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 29 September 1998, the applicant brought an action before the Court for the annulment of that decision.
Beslutning 1999/133 var også genstand for et annullationssøgsmål anlagt af Den Franske Republik ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 8. september 1998. Den Franske Republik anfægtede denne beslutning, for så vidt som Kommissionen havde udelukket, at EF-traktatens artikel 90, stk. 2 (nu artikel 86, stk. 2, EF), kunne anvendes.
Decision 1999/133 was also the subject of an application for annulment brought by the French Republic, lodged at the Registry of the Court of Justice on 8 September 1998.
Da de to sager rejste tvivl om gyldigheden af samme retsakt, udsatte Retten ved kendelse afsagt af formanden for Rettens Fjerde Udvidede Afdeling den 25. marts 1999 i henhold til artikel 47, stk. 3, i EF-statutten for Domstolen (nu artikel 54, stk. 3, i EF-statutten for Domstolen) behandlingen af sagen, indtil Domstolen havde afsagt endelig dom.
Since the two actions concerned the validity of the same act, on 25 March 1999 the President of the Fourth Chamber, Extended Composition, of the Court of First Instance ordered, pursuant to the third paragraph of Article 47 of the Statute of the Court of Justice (now the third paragraph of Article 54 of the Statute of the Court of Justice), that the proceedings be stayed pending delivery of final judgment by the Court of Justice.
Domstolen frifandt Kommissionen i den af den Franske Republik anlagte sag ved dom af 22. juni 2000, Frankrig mod Kommissionen (sag C-332/98, Sml. I, s. 4833).
The Court of Justice dismissed the action of the French Republic in its judgment of 22 June 2000 (Case C-332/98 France v Commission [2000] ECR I-4833).
De franske myndigheder afskaffede den omtvistede støtte i 2002.
The contested aid was abolished by the French authorities in 2002.
Beslutning 1999/133 blev annulleret ved Rettens dom af 28. februar 2002, SIDE mod Kommissionen (sag T-155/98, Sml. II, s. 1179).
Decision 1999/133 was annulled by judgment of the Court of First Instance of 28 February 2002 (Case T-155/98 ECR I-1179).
Kommissionen vedtog den 20. april 2004 beslutning 2005/262/EF om Frankrigs støtte til CELF (EUT 2005 L 85, s. 27, herefter »den anfægtede beslutning«).
On 20 April 2004, the Commission adopted Decision 2005/262/EC on the aid implemented by France in favour of CELF (OJ 2005 L 85, p. 27) (‘the contested decision’).
Kommissionen fastslog i den anfægtede beslutning, at den omtvistede støtte udgjorde statsstøtte i artikel 87, stk. 1, EF’s forstand (betragtning 127).
In the contested decision, the Commission concluded that the contested aid was State aid within the meaning of Article 87(1) EC (recital 127).
Den prøvede herefter, om en af undtagelserne fra det generelle forbud mod statsstøtte i den nævnte artikel fandt anvendelse.
It went on to consider whether one of the derogations from the general prohibition of State aid provided for in that article was applicable.
Kommissionen udelukkede udtrykkeligt, at undtagelserne i artikel 87, stk. 2, EF samt undtagelserne i artikel 87, stk. 3, litra a), b) og c), kunne finde anvendelse i den foreliggende sag (betragtning 132).
The Commission expressly excluded the application in the present case of the derogations provided for in Article 87(2) EC as well as those in Article 87(3)(a), (b) and (c) (recital 132).
Kommissionen fandt endelig, at den omtvistede støtte havde et kulturelt formål i artikel 87, stk. 3, litra d), EF’s forstand, hvorefter støtte til fremme af kulturen og bevarelse af kulturarven kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet, når den ikke ændrer samhandels- og konkurrencevilkårene i Fællesskabet i et omfang, der strider mod de fælles interesser (betragtning 134-139).
Finally, it took the view that the contested aid had a cultural objective for the purpose of Article 87(3)(d) EC, which provides that aid to promote culture and heritage conservation where such aid does not affect trading conditions and competition in the Community to an extent that is contrary to the common interest may be considered to be compatible with the common market (recitals 134 and 139).
Kommissionen begrænsede sig følgelig til at kontrollere foreneligheden af den omtvistede støtte på eksportagenturmarkedet i henhold til artikel 87, stk. 3, litra d), EF (betragtning 186).
As a consequence, the Commission simply checked the compatibility of the contested aid on the export agency market under Article 87(3)(d) EC (recital 186).
I den forbindelse konstaterede den for det første, at kriteriet »små ordrer« er relevant som reference for tildelingen af den omtvistede støtte (betragtning 187-197).
First of all, it established the relevance of small orders as a criterion for justifying the granting of the contested aid (recitals 187 to 197).
Den kontrollerede for det andet, om begrundelsen for den omtvistede støtte var reel, nemlig at der var ekstra omkostninger direkte forbundet med ekspeditionen af små ordrer.
Secondly, it verified that the justification for the contested aid was genuine, namely that there were extra costs directly associated with the processing of small orders.
Kommissionen prøvede derfor, hvilke omkostninger CELF var blevet påført som følge af ekspeditionen af små ordrer for året 1994 på grundlag af regnskabstal, som den franske regering havde indgivet (betragtning 203-206).
Accordingly, the Commission assessed the costs incurred by CELF in processing small orders in 1994 on the basis of accounting figures provided by the French Republic (recitals 203 to 206).
Kommissionen fandt, at oplysninger vedrørende dette år udgjorde et relevant udgangspunkt for at bedømme omkostningerne ved ekspeditionen af små ordrer, da de dokumenter og forklaringer, som Frankrig indsendte for andre regnskabsår, viser, at strukturen for små ordrer lå på samme niveau år for år (betragtning 208).
It considered that the data for that year was relevant for the purpose of assessing the costs of processing small orders on the ground that the supporting documents and explanations sent by the French Republic for other financial years showed that the structure of small orders remained stable from one year to another (recital 208).
Kommissionen fastslog endelig, at den omtvistede støtte ikke udgjorde nogen overkompensation af omkostningerne ved ekspeditionen af de små ordrer.
Finally, the Commission established that the contested aid did not overcompensate the costs of processing of small orders.
Kommissionen fastslog herefter følgende i den anfægtede beslutnings artikel 1:
For the above reasons, the Commission stated the following in Article 1 of the contested decision:
»Støtten til [CELF] til ekspedition af små ordrer på fransksprogede bøger, som Frankrig udbetalte mellem 1980 og 2001, udgør støtte efter artikel 87, stk. 1, [EF].
‘The aid to [CELF] for processing small orders of Frenchlanguage books, implemented by France between 1980 and 2001, is aid that is caught by Article 87(1) [EC].
Da Frankrig har undladt at anmelde støtten til Kommissionen før iværksættelsen, er der tale om ulovlig støtte. Støtten er imidlertid forenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 87, stk. 3, litra d), [EF].«
Since France failed to notify the aid to the Commission before implementing it, the aid was granted unlawfully.
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 20. august 2004 anlagde sagsøgeren nærværende sag.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 20 August 2004, the applicant brought the present action.
Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 2. december 2004 anmodede Den Franske Republik Retten om tilladelse til at intervenere i sagen til støtte for Kommissionens påstande, hvilket blev imødekommet ved kendelse afsagt af formanden for Rettens Tredje Afdeling den 20. januar 2005.
By letter lodged at the Court Registry on 2 December 2004, the French Republic sought leave from the Court to intervene in the present proceedings in support of the form of order sought by the Commission, which was granted by order of the President of the Third Chamber of the Court of First Instance on 20 January 2005.
Retten besluttede den 22. marts 2007 at anmode Kommissionen om skriftligt at besvare visse spørgsmål og fremlægge visse dokumenter.
On 22 March 2007, the Court requested the Commission to reply in writing to certain questions and to produce various documents.
Kommissionen efterkom disse anmodninger inden for den fastsatte frist.
The Commission complied with that request within the prescribed period.
På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling.
Upon hearing the report of the Judge-Rapporteur, the Court of First Instance (Third Chamber) decided to open the oral procedure.
Parterne afgav indlæg og besvarede Rettens mundtlige spørgsmål under retsmødet den 23. maj 2007.
The parties presented oral argument and replied to the Court’s questions at the hearing held on 23 May 2007.
— Den anfægtede beslutnings artikel 1, sidste punktum, annulleres.
— annul the last sentence of Article 1 of the contested decision;
— Mere subsidiært: Den anfægtede beslutnings artikel 1, sidste punktum, annulleres, for så vidt som den erklærer den omtvistede støtte forenelig i tiden før den 1. november 1993.
— in the further alternative, annul the last sentence of Article 1 of the contested decision in so far as it declares the contested aid compatible before 1 November 1993;
Sagsøgeren har gjort tre anbringender gældende til støtte for søgsmålet, hvoraf det tredje er opdelt i to led.
The applicant relies on three pleas in law in support of its application, the third plea being divided into two parts.
Det gøres med det første anbringende gældende, at der mangler hjemmel for at erklære den omtvistede støtte forenelig med fællesmarkedet før den 1. november 1993.
The first plea alleges that there is no legal basis for declaring the contested aid compatible with the common market prior to 1 November 1993.
Det gøres med det andet anbringende gældende, at den omtvistede beslutning er ikke i overensstemmelse med artikel 88, stk. 3, EF.
The second plea alleges that the contested decision is inconsistent with Article 88(3) EC.
Det gøres med det tredje anbringende gældende, at artikel 87, stk. 3, litra d), EF er tilsidesat.
The third plea alleges infringement of Article 87(3)(d) EC.
Med det tredje anbringendes første led gøres gældende, at den omtvistede støtte er diskriminerende, mens det andet led omhandler åbenbart urigtige skøn.
The first part of the third plea alleges that the contested aid is discriminatory, whereas the second part is based on alleged manifest errors of assessment.
Det første anbringende skal først undersøges, og derefter undersøges det tredje anbringendes andet led.
It is appropriate to examine the first plea first of all and subsequently the second part of the third plea.
Om det første anbringende vedrørende den påståede manglende hjemmel før den 1. november 1993
The first plea, alleging a lack of legal basis prior to 1 November 1993
Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har baseret sig på en fejlagtig hjemmel ved i den anfægtede beslutnings artikel 1, sidste punktum, at erklære den omtvistede støtte forenelig med fællesmarkedet i medfør af artikel 87, stk. 3, litra d), EF.
The applicant submits that, by declaring the contested aid compatible with the common market under Article 87(3)(d) EC in the last sentence of Article 1 of the contested decision, the Commission adopted the decision on an incorrect legal basis.
Det er således sagsøgerens opfattelse, at eftersom denne bestemmelse blev indført ved EU-traktaten, som trådte i kraft den 1. november 1993, kan den omtvistede støtte alene erklæres forenelig med fællesmarkedet fra denne dato.
The applicant is of the view that, since that provision was introduced by the EU Treaty, which entered into force on 1 November 1993, the contested aid could have been declared compatible with the common market only with effect from that date.
Sagsøgeren hævder, at princippet om forbud mod tilbagevirkende kraft er til hinder for, at en fællesskabsakt anvendes før datoen for sin ikrafttrædelse.
The applicant submits that the principle of non-retroactivity prohibits the application of a Community act before the date of its entry into force.
Der findes kun ganske få undtagelser fra dette princip, herunder når der udtrykkeligt fastsættes overgangsbestemmelser, eller når det fremgår klart af den omhandlede retsakts formål og opbygning.
There are very few exceptions to that principle, including where express provision is made for transitional measures or where it clearly follows from the objectives or general scheme of the act in question.
Sagsøgeren påberåber sig, at EU-traktaten ikke indeholder overgangsbestemmelser, og at det ikke ses, at de kontraherende stater ville tillægge artikel 87, stk. 3, litra d), EF tilbagevirkende kraft.
The applicant submits that the EU Treaty makes no provision for transitional measures and that there is nothing to suggest that the signatories to the treaty intended to give Article 87(3)(d) EC retroactive effect.
Sagsøgeren henviser til Kommissionens meddelelse af 22. maj 2002 om fastlæggelse af reglerne for vurdering af ulovlig statsstøtte (EFT 2002 C 119, s. 22), som bekræfter, at foreneligheden med fællesmarkedet af ulovligt udbetalt støtte i almindelighed skal bedømmes »under anvendelse af de materielle regler i de gældende retsakter på det tidspunkt, hvor støtten blev udbetalt«.
The applicant refers to the Commission notice of 22 May 2002 on the determination of the applicable rules for the assessment of unlawful State aid (OJ 2002 C 119, p. 22), which confirmed that the compatibility of unlawful State aid with the common market must, as a general rule, be assessed ‘in accordance with the substantive criteria set out in any instrument in force at the time when the aid was granted’.
Sagsøgeren finder, at hvis den ikke-anmeldte støtte var blevet bedømt ud fra de regler, der var gældende på tidspunktet for Kommissionens beslutning, og ikke på tidspunktet, hvor støtten blev tildelt, ville dette medføre, at en ulovlighed var blevet belønnet, da støtten med tilbagevirkende kraft ville drage fordel af en beslutning om forenelighed, som ikke ville være blevet vedtaget, hvis den omhandlede medlemsstat havde overholdt artikel 88 EF og anmeldt støtten til Kommissionen før dens tildeling.
The applicant considers that, if the aid which was not notified were assessed in the light of the provision in force at the time of the Commission’s decision and not at the time when it was granted, the effect would be to reward an unlawful act, since the aid would benefit retroactively from a decision declaring it compatible which would not have been given if the Member State concerned had complied with Article 88 EC and notified the aid to the Commission before granting it.
Sagsøgeren har endvidere anført, at undtagelsen i artikel 87, stk. 3, litra d), EF ikke kan anses for omfattet af artikel 87, stk. 3, litra c).
Moreover, the applicant states that the derogation in Article 87(3)(d) EC cannot be regarded as being covered by Article 87(3)(c) EC.
Sagsøgeren påpeger, at Kommissionen i den anfægtede beslutning udelukkede anvendelsen af artikel 87, stk. 3, litra c), EF i den foreliggende sag.
It points out that, in the contested decision, the Commission did not apply Article 87(3)(c) EC in the present case.
Sagsøgeren lægger endvidere vægt på, at en sådan fortolkning vil indebære, at undtagelsen i artikel 87, stk. 3, litra d), der blev indført ved EU-traktaten, vil blive frataget enhver betydning.
The applicant also submits that the result of such an interpretation would be to deprive the derogation in Article 87(3)(d), introduced by the EU Treaty, of any effect.
Kommissionen har heroverfor anført, at en retsstilling er reguleret af den gældende lovgivning, på det tidspunkt, hvor situationen er blevet endelig.
In its defence, the Commission states that a legal situation is governed by the legislation in force at the time when that situation has become definitive.
I den foreliggende sag er det relevante tidspunkt det tidspunkt, hvor beslutningen om den omtvistede støttes forenelighed med fællesmarkedet blev vedtaget.
In the present case, the relevant point of reference is when the decision on the compatibility of the contested aid was adopted.
Ifølge Kommissionen følger det af almindelige retsgrundsætninger, at nye love, herunder traktatbestemmelser, generelt finder anvendelse på de fremtidige virkninger af situationer, der er opstået, mens den tidligere lovgivning var gældende.
The Commission states that it follows from the general principles of law that, as a rule, new laws, including treaty provisions, apply to the future effects of situations which arose under the old law.