natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Retten sluttede heraf, at sagsøgerne med erstatningssøgsmålet søgte at opnå de virkninger, som en annullation af de nævnte afgørelser, der var truffet af de nationale myndigheder, der havde kompetence hertil, ville indebære, og at søgsmålet derfor måtte afvises.
The Court of First Instance concluded that the applicants were seeking to obtain, through their action for damages, the result that would be obtained if the decisions taken by the competent national authorities were annulled, and that their action was therefore admissible.
Retten fremkom i forbindelse med denne konklusion med en række betragtninger vedrørende systematikken i søgsmålsadgangen ved Fællesskabets retsinstanser.
The Court of First Instance attached to that conclusion several riders concerning the system of Community remedies.
Den fastslog således, at selv hvis det forudsattes, at de omhandlede direktiver ville kunne anses for at være den direkte baggrund for nævnte nationale bødeafgørelser, og sagsøgerne dermed havde en interesse i, at det blev fastslået, at de er ulovlige, udgjorde erstatningssøgsmålet ikke passende rammer herfor.
It held that, even if the disputed provisions could be regarded as being directly behind those national penalties decisions and even if the applicants thus had an interest in having the disputed provisions declared unlawful, their action for damages was not the appropriate means to achieve that end.
I traktatens system af retsmidler består det passende retsmiddel nemlig i, at den nationale ret, ved hvilken der er anlagt sag til prøvelse af disse afgørelser, anmodes om, at der forelægges en anmodning om præjudiciel afgørelse vedrørende de omtvistede bestemmelsers gyldighed for Domstolen.
In the system of legal remedies provided for by the Treaty, the appropriate legal remedy would have been to request, from the national court before which the action to have those decisions annulled was brought, a reference for a preliminary ruling on the validity of the disputed provisions from the Court of Justice.
Retten afviste, at den omstændighed, at de nationale retter havde afvist deres anmodning herom, var relevant i denne henseende.
The Court of First Instance found it to be entirely irrelevant that the national courts seised had rejected their requests for a reference to be made.
Således præciserede Retten, uden at tage stilling til, om den berørte medlemsstat måtte have pådraget sig et ansvar 60, at en absolut forpligtelse til præjudiciel forelæggelse ikke er anerkendt i Domstolens praksis 61.
The Court stated, without prejudice to the possible liability of the Member State concerned 60, that the caselaw of the Court of Justice does not recognise an absolute obligation to refer a question for a preliminary ruling 61.
Herefter fastslog Retten, at det ikke tilkommer den i forbindelse med et erstatningssøgsmål at vurdere, om de østrigske retters afvisning af at foretage en præjudiciel forelæggelse vedrørende gyldigheden af de omtvistede bestemmelser i nævnte direktiver var hensigtsmæssig.
The Court of First Instance held that it was not for it to assess, in the context of an action for damages, the appropriateness of the refusal of the Austrian courts to refer a question for a preliminary ruling on the validity of the disputed provisions of those directives.
Ifølge Retten ville erstatningssøgsmålets antagelse til realitetsbehandling således give sagsøgerne mulighed for at omgå såvel afvisningen fra de nationale retter, der er enekompetente hertil, af deres påstande om annullation af de nationale bødeafgørelser, som samme retsinstansers afvisning af at forelægge sagen for Domstolen, hvilket ville tilsidesætte princippet om det retslige samarbejde, der danner grundlag for den præjudicielle procedure.
In the view of the Court of First Instance, to allow the action for damages as admissible would enable the applicants to circumvent both the rejection of their applications for annulment of the national decisions imposing penalties by the national courts, which alone are competent to do so, and the refusal by those courts to grant their request for a reference to the Court of Justice for a preliminary ruling, which would undermine the very principle of judicial cooperation underlying the preliminary reference procedure.
Rettens dom af 21.6.2006, sag T-47/02, Danzer mod Rådet, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.
Judgment of 21 June 2006 in Case T-47/02 Danzer v Council, not yet published in the ECR.
Domstolens dom af 30.9.2003, sag C-224/01, Köbler, Sml. I, s. 10239.
Judgment of the Court of Justice in Case C-224/01 Köbler [2003] ECR I-10239.
Domstolens dom af 6.10.1982, sag 283/81, CILFIT, Sml. s. 3415, præmis 21, og af 22.10.1987, sag 314/85, Foto-Frost, Sml. s. 4199, præmis 14.
Judgments of the Court of Justice in Case 283/81 CILFIT [1982] ECR 3415, paragraph 21, and in Case 314/85 Foto-Frost [1987] ECR 4199, paragraph 14.
Arbejdet
Page 146
Formaliteten vedrørende påstande om udstedelse af påbud
Admissibility of claims seeking an injunction
I dommen i sagen Galileo mod Kommissionen 62tog Retten stilling til spørgsmålet om, hvorvidt påstandene om, at Kommissionen skulle bringe de angivelige retsstridige handlinger til ophør, kunne antages til realitetsbehandling i forbindelse med et erstatningssøgsmål.
In Galileo v Commission 62, the Court of First Instance ruled on the admissibility of claims seeking the cessation of alleged unlawful conduct by the Commission in an action for damages.
I denne sag gjorde sagsøgerne, idet de var indehavere af flere EF-varemærker, der indeholdt tegnet Galileo, indsigelse mod Kommissionens brug af dette udtryk i forbindelse med det europæiske projekt om et satellitbaseret radionavigationssystem og nedlagde bl.a. påstand om, at Retten forbød Kommissionen at gøre brug af dette udtryk.
In this case, the applicants were the proprietors of several Community trade marks containing the sign Galileo who contested the use by the Commission of the word in connection with the Community project relating to a global satellite radio navigation system and asked the Court of First Instance, inter alia, to prohibit the Commission from using the term.
Kommissionen påberåbte sig, at denne påstand skulle afvises, idet den gjorde gældende, at EF-traktaten selv ikke inden for rammerne af erstatningssager indeholder bestemmelser, der tildeler Fællesskabets retsinstanser en sådan beføjelse.
The Commission pleaded the inadmissibility of that claim contending that the EC Treaty did not confer such a power on the Community courts even in actions for damages.
Retten konstaterede ikke desto mindre, at Fællesskabets retsinstanser i medfør af artikel 288, stk. 2, EF og artikel 235 EF havde kompetence til at pålægge Fællesskabet enhver form for erstatning i overensstemmelse med de almindelige retsprincipper, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer på området for ansvar uden for kontraktforhold, herunder erstatning in natura, såfremt den er i overensstemmelse med disse grundsætninger, i givet fald i form af et handle- eller undladelsespålæg.
The Court of First Instance nonetheless held that the Community courts have the power under the second paragraph of Article 288 EC and Article 235 EC to impose on the Community any form of reparation that accords with the general principles of noncontractual liability common to the laws of the Member States, including, if it accords with those principles, compensation in kind, if necessary in the form of an injunction to do or not to do something.
På området for varemærker foretager direktiv 89/104 63 en harmonisering, der giver indehaveren af et varemærke beføjelse til at »forbyde tredjemand« at gøre brug heraf.
In relation to trade marks, Directive 89/104/EEC 63 approximates laws so that the proprietor of a mark is entitled ‘to prevent all third parties’ from using it.
Retten udledte heraf, at den ensartede beskyttelse af en varemærkeindehaver følger af de almindelige retsprincipper, der er fælles for medlemsstaterne, således at Fællesskabet principielt ikke unddrages en tilsvarende processuel foranstaltning fra Fællesskabets retsinstanser, for så vidt som Fællesskabets institutioner er forpligtet til at efterleve fællesskabsretten i sin helhed, herunder den afledte ret.
The Court of First Instance concluded that the uniform protection of the proprietor of a trade mark falls within the general principles common to the laws of the Member States, so that the Community cannot, on principle, be excluded from a corresponding procedural measure on the part of the Community courts, particularly as the Community institutions are obliged to comply with the entire body of Community law, which includes secondary law.
Det er en forudsætning for, at Fællesskabet kan pådrage sig ansvar uden for kontrakt for en ulovlig adfærd eller mangel på samme, at der foreligger en årsagssammenhæng mellem hændelsen og den forvoldte skade 64.
The noncontractual liability of the Community, whether for unlawful conduct, or in the absence of such conduct, depends on the existence of a causal connection between the operative event and the damage caused 64.
I dommene i sagerne Abad Pérez m.fl. mod Rådet og Kommissionen samt É.R. m.fl. mod Rådet og Kommissionen 65 præciserede Retten begrebet årsagssammenhæng i forbindelse med forsætlige handlinger foretaget af henholdsvis de
In its judgments in Abad Pérez and Others v Council and Commission and É.R. and Others v Council and Commission 65, the Court of First Instance dened the notion of a causal link in actions brought respectively by Spanish cattle breeders, by indirect victims and by the next of kin of five people who died in France,
Rettens dom af 10.5.2006, sag T-279/03, Galileo International Technology m.fl. mod Kommissionen (appelleret, sag C-325/06 P), endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.
Judgment of 10 May 2006 in CaseT-279/03 Galileo International Technology and Others v Commission (under appeal, Case C-325/06 P), not yet published in the ECR.
Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21.12.1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT 1989 L 40, s. 1).
First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks (OJ L 40, 11.2.1989, p. 1).
Rettens domme af 13.12.2006, sag T-304/01, Abad Pérez m.fl. mod Rådet og Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, og sag T-138/03, É.R. m.fl. mod Rådet og Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.
Judgments of 13 December 2006 in Case T-304/01 Abad Pérez and Others v Council and Commission and in Case T-138/03 É.R. and Others v Council and Commission, not yet published in the ECR.
Arbejdet spanske kvægopdrættere, de indirekte skadelidte og rettighedshaverne i forhold til fem i Frankrig afdøde personer, der søgte erstatning for den skade, som de hævdede at have lidt som følge af Rådets og Kommissionens handlinger, og undladelser vedrørende spredningen i Europa af sygdommen kogalskab og en ny variant af Creutzfeldt-Jacob-sygdommen.
Court of First Instance who sought reparation of the harm allegedly suered as a result of acts and omissions on the part of the Council and the Commission in relation to the spread in Europe of mad cow disease and new variant Creutzfeldt-Jakob disease.
Retten præciserede i denne forbindelse bl.a., at på et område som dyrs og menneskers sundhed skal spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en årsagssammenhæng mellem en adfærd og en skade, afklares gennem en undersøgelse af, hvad institutionerne havde mulighed for at gøre på grundlag af den videnskabelige indsigt på daværende tidspunkt.
In that context, the Court of First Instance stated, inter alia, that in an area such as that of animal and human health, the existence of a causal link between conduct and damage must be established from an analysis of the conduct required of the institutions according to the state of scientic knowledge at the time.
I tilfælde af, at den adfærd, der hævdes at have forvoldt den påberåbte skade, består i en undladelse af at handle, er det endvidere særligt nødvendigt at opnå sikkerhed for, at den nævnte skade faktisk er blevet forårsaget af de anfægtede undladelser og ikke har kunnet være blevet forvoldt af adfærd forskellig fra den, som bebrejdes de indstævnte institutioner. På grundlag af bl.a. disse principper fastslog Retten endelig, at det ikke var godtgjort, at de retsstridige handlinger og undladelser, som det hævdedes kunne tilskrives Rådet og Kommissionen, kunne betragtes som en sikker og direkte årsag til de påberåbte skader.
Furthermore, where the conduct which allegedly caused the damage in question consists in refraining from taking action, it is particularly necessary to be certain that such damage was actually caused by the inaction complained of and could not have been caused by dierent conduct from that alleged against the defendant institutions.
Det var ikke godtgjort, at de omhandlede skader ikke ville være indtrådt, selv hvis de indstævnte institutioner havde vedtaget de foranstaltninger, som sagsøgerne bebrejdede dem ikke at have truffet, eller havde vedtaget sådanne foranstaltninger på et tidligere tidspunkt.
It is thus not shown in the circumstances of this case that if those institutions had adopted — or had adopted earlier — the measures which the applicants criticise them for not adopting, the damage in question would not have occurred.
Ansvar for ulovlig adfærd
Liability for unlawful conduct
Det følger af fast retspraksis vedrørende Fællesskabets ansvar for tab, der er forvoldt borgerne ved en tilsidesættelse af fællesskabsretten, som kan tilskrives en fællesskabsinstitution eller et fællesskabsorgan, at der anerkendes en ret til erstatning, såfremt tre betingelser er opfyldt, nemlig at den bestemmelse, der er tilsidesat, har til formål at tillægge borgerne rettigheder, at tilsidesættelsen er tilstrækkelig kvalificeret, og at der er en direkte årsagsforbindelse mellem tilsidesættelsen af den forpligtelse, der påhviler den, der har udstedt retsakten, og de skadelidtes tab 66.
According to established caselaw in relation to the liability of the Community for damage caused to an individual by a breach of Community law for which a Community institution or organ is responsible, a right to reparation is conferred where three conditions are met: the rule of law infringed must be intended to confer rights on individuals; the breach must be suciently serious; and there must be a direct causal link between the breach of the obligation resting on the author of the act and the damage sustained by the injured parties 66.
I to sager har Retten præciseret, hvad der skal forstås ved en retsregel, hvis formål er at tillægge borgerne rettigheder.
In two cases, the Court of First Instance dened what was to be understood by a rule of law which is intended to confer rights on individuals.
For det første fastslog Retten i den allerede nævnte dom i sagen Camós Grau mod Kommissionen, at reglen om upartiskhed, som binder institutionerne ved varetagelsen af undersøgelsesopgaver af den karakter, der er overladt OLAF, tager sigte på – ud over den almindelige interesse – at beskytte de pågældende personer og således tildeler dem en individuel ret til, at de tilsvarende garantier overholdes 67.
First, in its judgment in Camós Grau v Commission, the Court of First Instance held that the requirement of impartiality, to which the institutions are subject in carrying out investigative tasks of the kind which are entrusted to OLAF, is intended, as well as ensuring that the public interest is respected, to protect the persons concerned and confers on them a right as individuals to see that the corresponding guarantees are complied with 67.
Det bør således lægges til grund, at reglen har til formål at tillægge borgerne rettigheder.
It must therefore be considered to be intended to confer rights on individuals.
I denne sag havde OLAF’s tilsidesættelse af denne regel karakter af at være alvorlig og åbenbar.
In this case, the breach of that rule by OLAF was serious and manifest.
Der forelå endvidere en direkte årsagsforbindelse mellem denne tilsidesættelse og den skade, sagsøgeren havde lidt, der bestod i, at denne negativt blev berørt i ære og fagligt omdømme, ligesom han havde lidt under problemer i sit dagligliv.
Moreover, there was a direct causal link between the breach of that obligation and the damage sustained by the applicant, which took the form of impairment of his honour and professional reputation and diculties in his living conditions.
Retten tildelte således C. Grau en erstatning på 10 000 EUR.
The Court of First Instance therefore awarded Mr Camós Grau damages of EUR 10 000.
Rettens dom af 6.4.2006, sag T-309/03, Camós Grau mod Kommissionen, Sml. II, s. 1173.
Judgment of 6 April 2006 in Case T-309/03 Camós Grau v Commission, not yet published in the ECR.
Arbejdet
Page 148
For det andet bemærkede Retten i dommen i sagen Tillack mod Kommissionen, at den tidligere havde fastslået, at princippet om god forvaltningsskik ikke i sig selv tillægger private rettigheder 68.
Second, in its judgment in Tillack v Commission, the Court of First Instance recalled that it had already held that the principle of sound administration does not, in itself, confer rights upon individuals 68.
Retten præciserede imidlertid, at det forholder sig anderledes, når princippet er et udtryk for særlige rettigheder, såsom retten til at få sin sag behandlet uvildigt, retfærdigt og inden for en rimelig frist, retten til at blive hørt, retten til aktindsigt eller pligten for forvaltningen til at begrunde sine beslutninger, som omhandlet i artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder 69.
However, the Court of First Instance made clear that the same does not apply where that principle constitutes the expression of specic rights such as the right to have aairs handled impartially, fairly and within a reasonable time, the right to be heard, the right to have access to files, or the obligation to give reasons for decisions, for the purposes of Article 41 of the Charter of fundamental rights of the European Union 69.
Ansvar i mangel af ulovlig adfærd
Liability in the absence of unlawful conduct
Således som Retten, Store Afdeling, fastslog i 2005, tillader artikel 288, stk. 2, EF, at borgerne under visse nærmere betingelser kan tildeles erstatning af Fællesskabets retsinstanser, selv når skadens ophavsmand ikke har foretaget en ulovlig handling 70.
As the Grand Chamber of the Court of First Instance ruled in 2005, the second paragraph of Article 288 EC allows individuals to obtain compensation in the Community court even in the absence of unlawful action by the perpetrator of the damage 70.
I 2006 havde Retten lejlighed til ved flere lejligheder at træffe afgørelse vedrørende disse ansvarsregler. To eksempler tjener til illustration heraf.
In 2006, the Court of First Instance had occasion to rule on this regime of liability several times.Two examples will illustrate this.
For det første bemærkede Retten i dommen i sagen Galileo mod Kommissionen, at Fællesskabets ansvar, når dets organer ikke har begået ulovligheder, alene kan indtræde i tilfælde af et unormalt og særligt tab.
First, in Galileo v Commission, the Court of First Instance recalled that Community liability in the absence of unlawful conduct can only arise if there is unusual and special damage.
Et tab er unormalt, når det overskrider grænserne for, hvilke risici der knytter sig til økonomisk virksomhed inden for det pågældende område.
Damage is held to be unusual when it exceeds the limits of the economic risks inherent in operating in the sector concerned.
Retten fastslog i denne sag, at et tab, der er forvoldt som følge af en fællesskabsinstitutions brug af et begreb som betegnelse for et projekt, ikke anses for at overskride grænserne for de iboende risici, der knytter sig til udnyttelsen af det samme begreb i forbindelse med varemærker, da varemærkeindehaveren, med den valgte betegnelses egenskaber, inspireret af fornavnet på den berømte italienske matematiker, fysiker og astronom, således frivilligt havde udsat sig for risikoen for, at en anden, i dette tilfælde Kommissionen, lovligt, dvs. uden at krænke deres varemærkerettigheder, kunne bruge det samme kendte navn til et af institutionens programmer.
In his case it held that the damage caused by the use by a Community institution of a term to designate a project cannot be regarded as exceeding the limits of the risks inherent in the use by the applicants of the same term in respect of their trade marks, given that, by reason of the characteristics of the term chosen, inspired by the first name of the renowned Italian mathematician, physicist and astronomer, the proprietor of the trade mark voluntarily exposed himself to the risk that someone else could legally, that is to say without infringing their trade mark rights, give the same name to one of its projects.
For det andet anerkendte Retten i dommen i sagen Masdar mod Kommissionen 71, at en sagsøger har mulighed for at gøre en ugrundet berigelse og uanmodet forretningsførelse gældende som grundlag for institutionernes erstatningsansvar uden for kontrakt, selv når disse institutioner ikke har udvist en sådan ulovlig adfærd.
Second, in its judgment in Masdar v Commission 71, the Court of First Instance recognised the possibility an applicant had of relying on unjust enrichment and negotiorum gestio to establish the noncontractual liability of the institutions, even in the absence of unlawful conduct on their part.This case arose over a sub-contract concluded by the applicant with a Commission contractor.
Denne sag havde sin oprindelse i en aftale om underleverance, som sagsøgeren havde indgået med et selskab, som Kommissionen havde kontraheret med. Da dette selskab aldrig havde betalt sagsøgeren, rettede sidstnævnte krav mod Kommissionen, der imidlertid afviste at betale sagsøgeren direkte.
As that company never paid the applicant, the applicant pursued the Commission which refused to pay it directly.
Sagsøgeren anlagde således et erstatningssøgsmål, hvorved det gjordes gældende,
The applicant then brought an action for damages claiming that the Commission had breached certain principles of noncontractual liability recognised in many of the Member States.
Rettens dom af 4.10.2006, sag T-193/04, Tillack mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, der henviser til Rettens dom af 6.12.2001, sag T-196/99, Area Cova m.fl. mod Rådet og Kommissionen, Sml. II, s. 3597, præmis 43.
Judgment of 4 October 2006 in Case T193/04 Tillack v Commission, citing the judgment in Case T-196/99 Area Cova and Others v Council and Commission [2001] ECR II-3597, paragraph 43.
Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som blev proklameret den 7.12.2000 i Nice (EFT C 364, s. 1).
Charter of fundamental rights of the European Union proclaimed on 7 December 2000 in Nice (OJ C 364, 4.12.2000, p. 1).
Rettens dom af 16.11.2006, sag T-333/03, Masdar mod Kommissionen, T-333/03, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.
Judgment of 16 November 2006 in Case T-333/03 Masdar v Commission, not yet published in the ECR.
Efter at have bemærket, at Fællesskabet kan ifalde ansvar, selv når dets organer ikke har udvist en ulovlig adfærd, konstaterede Retten, at søgsmål, der er støttet på ugrundet berigelse eller uanmodet forretningsførelse, under særlige civilretlige omstændigheder skal skabe et grundlag for, at der stiftes en ikke-kontraktlig forpligtelse, der som hovedregel består i, at den, der har opnået en berigelse, eller den begunstigede henholdsvis skal tilbagebetale det uretmæssigt modtagne eller skal yde erstatning til forretningsføreren.
After first observing that the liability of the Community could arise even in the absence of unlawful conduct, the Court of First Instance found that actions based on unjust enrichment or negotiorum gestio are designed, in specic civil law circumstances, to constitute a source of noncontractual obligation on the part of persons in the position of the enriched party or the principal involving, in general, either refund of sums paid in error or indemnication of the manager respectively.