natgillin/translations-raw huggingface dataset:
– internationale traktater, konventioner eller aftaler og fællesskabslovgivning om eller vedrørende miljøet samt politikker, planer og programmer på miljøområdet statusrapporter om implementeringen af disse instrumenter skridt taget i procedurer for overtrædelse af fællesskabslovgivningen fra tidspunktet for den begrundede udtalelse i henhold til EF-traktatens artikel 226, stk. 1 rapporter om miljøets tilstand, som Kommissionen med jævne mellemrum, der ikke overstiger fire år, skal offentliggøre og udsende data eller oversigter over data fra overvågning af aktiviteter, der påvirker eller vil kunne påvirke miljøet tilladelser, som kan have væsentlig indvirkning på miljøet, samt miljøkonsekvens- og risikovurderinger vedrørende miljøelementer.
_1 texts of international treaties, conventions or agreements, Community legislation on the environment or relating to it, and of policies, plans and programmes relating to the environment;_1 progress reports on the implementation of those instruments; _1 steps taken in proceedings for infringements of Community law from the stage of the reasoned opinion pursuant to Article 226 (1) of the EC Treaty; _1 reports on the state of the environment which the Commission is required to publish and disseminate at regular intervals not exceeding 4 years; _1 data or summaries of data derived from the monitoring of activities affecting, or likely to affect, the environment; _1 authorisations with a significant impact on the environment, and environmental impact studies and risk assessments concerning environmental elements.
Fællesskabsinstitutionerne og -organerne kan, hvor det er hensigtsmæssigt, opfylde kravene vedrørende indsamling og formidling af miljøoplysninger ved at oprette link til internetsider, hvor oplysningerne kan findes.
In appropriate cases, Community institutions and bodies may satisfy their obligations regarding the collection and dissemination of environmental information by creating links to Internet sites where the information can be found.
KLAGE INDGIVET TIL DEN EUROPÆISKE OMBUDSMAND
COMPLAINT LODGED WITH THE EUROPEAN OMBUDSMAN
I nedenstående afsnit omtales den eneste klage i 2006 mod Rådets anvendelse af forordning nr. 1049/2001.
The following section of this report refers to the only complaint lodged in 2006 concerning the Council's application of Regulation No 1049/2001.
Klage nr. 386/2006/BM forelagt for Ombudsmanden den 8. februar 2006
Complaint 386/2006/BM, submitted to the Ombudsman on 8 February 2006
Denne klage vedrører Rådets afslag på adgang til dokument 15066/05, der er et brev fra formanden for administrationsrådet for Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (OHIM) (Varemærker og Design) til Rådets generalsekretær/højtstående FUSP-repræsentant, hvor der i bilaget findes en oversigt over de beslutninger, som ovennævnte administrationsråd traf på sit 30. møde den 23. november 2005 i Alicante, samt en liste over kandidater til posten som formand for appelkamrene.
This complaint relates to the Council's refusal to grant access to document 15066/05, which is a letter from the Chairman of the Administrative Board of the Office for Harmonization in the Internal Market (OHIM) (Trade marks and Designs), to the Council's Secretary-General/High Representative for CFSP, containing at annex a summary of decisions taken during the 30th meeting of the above-mentioned Administrative Board held in Alicante on 23 November 2005, and a list of candidates for the post of President of the Boards of Appeal.
Den 19. december 2005 godkendte OHIM, at dokumentet blev frigivet, men anmodede Rådet om at tilbageholde navnene på de kandidater, der er anført på ovennævnte liste på side 5.
On 19 December 2005, OHIM agreed to the release of the document, but requested the Council to withhold from page 5 the names of the candidates appearing on the above-mentioned list on that page.
OHIM mener, at kandidaternes identitet er beskyttet i medfør af forordningens artikel 4, stk. 1, litra b) (beskyttelse af privatlivets fred).
In OHIM’s view, the identity of these candidates is protected pursuant to Article 4(1)(b) of the Regulation (protection of privacy).
I generalsekretariatets svar på ansøgerens oprindelige begæring, dateret den 19. december 2005, gav det delvis aktindsigt til dokumentet i overensstemmelse med ovenstående, da det ikke fandt, der var grund til at fravige OHIMs vurdering.
In its reply to the applicant's initial request, dated 19 December 2005, the General Secretariat granted partial access to this document on these lines, since it saw no reasons to deviate from OHIM’s assessment.
Rådet bekræftede senere denne holdning i sit svar på den genfremsatte begæring, hvori ansøgeren bad Rådet genoverveje sit oprindelige afslag og give fuld aktindsigt i dokument 15066/05.
The Council subsequently confirmed this position in its reply to the applicant's confirmatory request, in which he had asked the Institution to reconsider its initial refusal by granting full access to document 15066/05.
Klager anførte i sin klage til Ombudsmanden, at Rådets beslutning om ikke at give ham aktindsigt i resultatet af udvælgelsesprocessen med henblik på stillingen som formand for appelkamrene i OHIM var uberettiget, og insisterede på at få aktindsigt, således at klagers navn fremgik overalt, hvor det måtte forekomme, og kun med udeladelse af navnene på de øvrige kandidater på den begrænsede liste.
In his complaint to the Ombudsman, the complainant alleged that the Council's decision not to grant him access to the results of the selection process for the position of President of the Boards of Appeal of the OHIM was unjustified and insisted on obtaining access to the document, showing his name anywhere it might appear and omitting only the names of other shortlisted candidates.
Klager meddelte derpå Ombudsmanden, at han ville være villig til at acceptere, at Rådet, hvis det gav ham delvis aktindsigt i et dokument med oplysninger om ham selv, ville være forpligtet til at give samme delvise aktindsigt til enhver anden i overensstemmelse med forordning nr. 1049/2001.
The complainant subsequently informed the Ombudsman, that he would be willing to accept that if the Council gave him partial access to a document containing information about himself, it would be obliged to provide the same partial access to any other person in accordance with Regulation 1049/2001.
Rådet påpegede i sin udtalelse om klagen, at sagen havde to aspekter, nemlig 1) spørgsmålet om, hvorvidt Rådet begik en administrativ fejl i forbindelse med vedtagelsen af den omstridte bekræftende afgørelse, og 2) spørgsmålet om, hvorvidt Rådet nu med de yderligere oplysninger, som klageren har anført i sin klage til Ombudsmanden, vil kunne træffe en anden afgørelse.
In its opinion on this complaint, the Council pointed out that there were two different aspects to the matter, namely (1) the question whether the Council committed maladministration at the time of the adoption of the contested confirmatory decision and (2) the question whether the additional information provided by the complainant in his complaint to the Ombudsman would now allow the Council to take a different decision.
Som allerede nævnt, var OHIM oprindeligt blevet hørt af Generalsekretariatet for Rådet i medfør af artikel 4, stk. 4, i forordning nr. 1049/2001, der lyder således: "Med hensyn til dokumenter fra tredjemand rådfører institutionen sig med tredjemanden for at vurdere, om en undtagelse i henhold til stk. 1 eller 2 finder anvendelse, medmindre det er indlysende, at dokumentet skal eller ikke skal udleveres."
As indicated above, the General Secretariat of the Council had initially consulted OHIM pursuant to Article 4 (4) of Regulation 1049/2001, which provides as follows: “As regards third-party documents, the institution shall consult the third party with a view to assessing whether an exception in paragraph 1 or 2 is applicable, unless it is clear that the document shall or shall not be disclosed”.
Rådet indtog den holdning i sin udtalelse vedrørende klagen, at skønt det i medfør af forordningens artikel 4, stk. 4, ikke er ophavsmanden, der skal træffe den endelige afgørelse om en genfremsat begæring, skal artikel 4, stk. 4, dog fortolkes således, at affattelsen har fuld virkning.
In its opinion on the complaint, the Council took the view that although it is true that in the system of Article 4(4) of the Regulation, the final decision on confirmatory requests no longer lies with the originator, it is equally true that Article 4(4) must be interpreted in a manner that gives full effect to its wording.
Bortset fra, at den part, oplysningerne stammer fra, ofte er bedst i stand til at vurdere den eventuelle skadevirkning af at udlevere dem, er det også højst usandsynligt, at det ved udformningen af forordningen har været hensigten, at høring af den tredjemand, som oplysningerne stammer fra, udelukkende skulle være en formalitet.
Apart from the fact that the originator is often best placed to assess the possible harm that release could cause, it was also highly unlikely that the drafters of the Regulation had intended the consultation of the originating third party to be a mere formality.
Anvendelse af artikel 4, stk. 4, forudsætter en vis grad af gensidig tillid mellem institutioner og organer i forbindelse med behandling af deres respektive dokumenter. Rådet kunne derfor ikke ignorere OHIMs udtalelse med hensyn til et dokument, det har udarbejdet.
The operation of Article 4(4) presumes a measure of mutual trust between the institutions and bodies as regards the treatment of their respective documents.
Rådets anvendelse af bestemmelsen i forordningens artikel 4, stk. 4, bør ses i lyset heraf.
The application by the Council of the provision laid down in Article 4 (4) of the Regulation should be seen against this background.
Rådet rådfører sig normalt med tredjemand og respekterer dennes udtalelse, medmindre den er åbenlyst urimelig eller ulovlig.
The Council normally consults the third party and, unless that party's opinion is manifestly unreasonable or illegal, it respects the opinion given by the third party concerned.
I den foreliggende sag drejer det sig ikke om, hvorvidt Rådet ville være nået til nøjagtig samme konklusion som OHIM.
In the case at hand, the question was not whether the Council would have arrived at exactly the same conclusion as OHIM.
Det er snarere et spørgsmål om, hvorvidt OHIMs argumentation var åbenlyst ukorrekt.
Rather, the test applied was whether OHIM’s reasoning was manifestly incorrect.
Efter Rådets mening var det ikke tilfældet.
In the Council’s judgment, this was not the case.
Der blev derfor givet afslag på anmodningen om aktindsigt i de tre navne.
Consequently, access to the three names was refused.
Rådet fandt, at en sådan anvendelse af artikel 4, stk. 4, var rimelig og inden for lovens rammer.
The Council considered that this manner of application Article 4 (4) was reasonable and well within the limits of the law.
Desuden minimerede det risikoen for, at Rådet skulle pådrage sig et retligt ansvar som følge af en udlevering, som kunne anfægtes af den tredjemand, oplysningerne stammer fra.
It moreover minimised the risk that the Council incurred a legal liability as a result of disclosure contested by the originating third party.
Med hensyn til det andet spørgsmål undersøgte Rådet, om de uddybende oplysninger, som klageren havde meddelt Ombudsmanden, ville gøre det muligt at udlevere flere oplysninger, skønt spørgsmålet streng taget faldt uden for klagens rækkevidde.
As regards the second question, the Council investigated whether the additional information provided to the Ombudsman by the complainant would allow it to provide more information, although this issue strictly speaking went beyond the scope of his complaint.
Det hørte derfor OHIM igen.
To that effect, it reconsulted OHIM.
Efter denne fornyede høring og i betragtning af, at klageren navnlig var interesseret i at vide, om han var en af de tre kandidater, der var omtalt i dokumentet, og hvor mange stemmer han havde opnået, kunne Rådet meddele klageren, at han ikke var omtalt i dokumentet.
Following this reconsultation, and given that the complainant seemed to be mostly interested in knowing whether he was one of the three candidates named in the document and how many votes he obtained, the Council could inform the complainant that he was not mentioned in the document.
Denne sag er endnu ikke afsluttet.
This case is still pending.
Domme afsagt i medfør af bestemmelserne om aktindsigt
Rulings given under the rules on access to documents
I 2006 afsagde Fællesskabets retsinstanser ingen domme om aktindsigt i Rådets dokumenter.
In 2006, no rulings were given by the Community Courts in cases concerning access to Council documents.
Den 1. februar 2007 afsagde Domstolen imidlertid dom i sag C-266/05 P, hvor sagsøger José María Sisón havde iværksat en appel til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans den 26. april 2005 i de forenede sager T-110/03, T-150/03 og T-405/0331.
26 April 2005 in Joined Cases T-110/03, T-150/03 and T-405/03
I denne sag nedlagde appellanten påstand om ophævelse af ovennævnte dom af følgende grunde: _1 Retten i Første Instans havde uretmæssigt begrænset sin legalitetskontrol uden at tage stilling til sagsøgerens argumenter _1 dens legalitetskontrol indebar i realiteten Rådets ubegrænsede skønsbeføjelse samt en fuldstændig nægtelse af adgang til aktindsigt i dokumenter
In this case, the appellant submitted that the above-mentioned judgment should be annulled on the grounds that - the Court of First Instance had unduly limited the scope of its review of legality without responding to the applicant's arguments - its review of legality effectively lead to a complete discretion of the Council and to a complete denial of the right of access to documents, and, moreover
Se resumé af dommen på side 31-32 i Rådets årsrapport om aktindsigt for 2004.
See the summary of this ruling set out on pages 31 and 32 of the Council Annual report on access to documents - 2004.
Rettens legalitetskontrol indebar desuden en tilsidesættelse af begrundelsespligten og derfor af artikel 253 i EF-traktaten Retten i Første Instans havde anlagt en urigtig fortolkning og foretaget en urigtig anvendelse af artikel 4 og 9 i forordning nr. 1049/2001.
- - lead to a denial of the duty to state reasons and therefore infringed upon Article 253 of the EC Treaty the Court of First Instance had misinterpreted and misapplied Articles 4 and 9 of Regulation 1049/2001.
Hvad angår det første anbringendes første led erindrede Domstolen om, at omfanget af den legalitetskontrol, der påhviler Fællesskabets retsinstanser i henhold til artikel 230 EF, kan variere, alt efter hvilke områder der er tale om.
As far as the first ground of appeal is concerned, the Court recalled that the scope of the review of legality incumbent on the Community Courts under Article 230 of the EC Treaty can vary according to the matters under consideration.
I den foreliggende sag fandt Retten i Første Instans med rette, at der indrømmes en institution et vidt skøn, når den baserer sit afslag på aktindsigt på beskyttelsen af offentlighedens interesser, jf. artikel 4, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1049/2001, og at den legalitetskontrol, der udøves af Fællesskabets retsinstanser med hensyn til en sådan afgørelse, følgelig må begrænses til en kontrol af, om formforskrifterne og reglerne om begrundelse har været overholdt, om de faktiske omstændigheder, der er lagt til grund, er materielt rigtige, om der foreligger en åbenbar fejl, eller om der er begået magtfordrejning.
In the case at hand, the Court of First Instance correctly took the view that a wide discretion is conferred upon an institution when it justifies its refusal of access by reference to the protection of the public interest provided for in Article 4(1)(a) of Regulation No 1049/2001, and that the Community Court’s review of the legality of such a decision must therefore be limited to verifying whether the procedural rules and the duty to state reasons have been complied with, whether the facts have been accurately stated, and whether there has been a manifest error of assessment or a misuse of powers.
Retten i Første Instans udtalte desuden med rette, at der ikke i forbindelse med anvendelsen af de obligatoriske undtagelser i artikel 4, stk. 1, litra a), i forordningen kan tages hensyn til den særlige interesse, som den, der fremsætter begæring om aktindsigt i et dokument, som personligt vedrører denne, kan gøre gældende.
Moreover, the Court of First Instance was correct to hold that the particular interest which may be asserted by a requesting party in obtaining access to a document concerning him personally cannot be taken into account when the mandatory exceptions provided for in Article 4 (1) (a) of the Regulation are applicable.
Forordning nr. 1049/2001 har til formål at give offentligheden en ret til aktindsigt i institutionernes dokumenter og ikke til at fastsætte regler, der skal beskytte den særlige interesse, som den ene eller anden person kunne have i at få adgang til et af disse32.
The purpose of Regulation 1049/2001 is to give the general public a right of access to documents of the institutions and not to lay down rules designed to protect the particular interest which a specific individual may have in gaining access to one of them32.
Med hensyn til den påståede overtrædelse af EF-traktatens artikel 253 påpegede Domstolen, at den begrundelse, som kræves i henhold til denne artikel, skal tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret.
As regards the alleged infringement of Article 253 of the EC Treaty, the Court of Justice pointed out that the statement of reasons required by this Article must be appropriate to the act at issue and must disclose in a clear and unequivocal fashion the reasoning followed by the institution which adopted the measure in question in such a way as to enable the persons concerned to ascertain the reasons for the measure and to enable the competent Community Court to exercise its power of review.
Jf. dom af 1. februar 2007, præmis 43 og 47.
See the judgment of 1 February 2007, paragraphs 43 and 47.
Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, da spørgsmålet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter nævnte artikel 253, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes i forhold til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.
It is not necessary for the reasoning to go into all the relevant facts and points of law, since the question whether the statement of reasons meets the requirements of Article 253 EC must be assessed with regard not only to its wording but also to its context and to all the legal rules governing the matter in question.
I den foreliggende sag har Retten anvendt disse principper korrekt og har ikke begået nogen retlig fejl ved at fastslå – om end kortfattet – både med hensyn til det fuldstændige afslag på aktindsigt og det delvise afslag på aktindsigt i dokumenterne, der var begæret aktindsigt i, at begrundelsen i den første beslutning om afslag på aktindsigt ikke desto mindre forblev passende i lyset af sagens sammenhæng og tilstrækkelig til at gøre det muligt for appellanten at vurdere grundene til afslaget på aktindsigt og for Retten til at udøve den legalitetskontrol, der påhviler den.
In the present case, the Court of First Instance correctly applied those principles and did not err in law in deciding that, brief though it may be, as regards both the total refusal of access and the refusal of partial access to the documents in respect of which disclosure was sought, the reasoning of the first decision refusing access was still adequate in the light of the context of the case and sufficient to enable the appellant to ascertain the reasons for the refusal and the Court of First Instance to carry out the review of legality incumbent upon it.
Retten indtog med rette den holdning, at denne kortfattethed er berettiget, navnlig på grund af nødvendigheden af ikke at skade de følsomme interesser, der er beskyttet af de undtagelser til retten til aktindsigt, som er indført ved artikel 4, stk. 1, litra a), første og tredje led, i forordning nr. 1049/2001, ved
The Court of First Instance correctly took the view that such brevity is justified, in particular, by the need not to undermine the sensitive interests protected by the exceptions to the right of access established by the first and third indents of Article 4(1)(a) of Regulation No 1049/2001 through disclosure of the very
Med hensyn til sagsøgers sidste anbringende vedrørende tilsidesættelse af retten til aktindsigt i dokumenterne på grund af en urigtig fortolkning af forordningens artikel 4, stk. 5, og artikel 9, stk. 3, påpegede Retten, at de dokumenter, som Rådet havde afvist aktindsigt i, er følsomme dokumenter, der henhører under bestemmelserne i artikel 9 i forordning nr. 1049/2001, og at artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 1049/2001 i betragtning af følsomme dokumenters særlige natur præciserer, at sådanne dokumenter kun indføres i registret eller gøres offentligt tilgængelige med samtykke fra den, fra hvem dokumentet hidrører.
As regards the applicant's final ground of appeal, alleging infringement of the right of access on the ground of misconstruction of Articles 4 (5) and 9 (3) of the Regulation, the Court of Justice pointed out that the documents to which the Council had refused access were sensitive documents within the meaning of Article 9 of Regulation 1049/2001, and that in view of the special nature of sensitive documents, Article 9(3) of Regulation No 1049/2001 requires the consent of the originating authority before such documents are recorded in the register or released.
Retten udtalte således med rette, at det fremgår af disse bestemmelser, at den, fra hvem det følsomme dokument hidrører, kan modsætte sig, at ikke blot indholdet af det nævnte dokument, men også selve dets eksistens, udbredes, og udledte deraf, at den, som dokumentet hidrører fra, ligeledes kan modsætte sig
The Court of First Instance was therefore correct to hold that it followed from those provisions that the originating authority of a sensitive document is empowered to oppose disclosure not only of that document’s content but even of its existence, and to conclude that such authority also has the power to prevent disclosure
Domstolen konkluderede derefter, at da den retlige analyse og konstateringerne med hensyn til de faktiske omstændigheder, som Retten havde foretaget i den appellerede dom, i sig selv var tilstrækkelige til at underbygge den konklusion, at Rådet havde grundlag for at afslå udbredelsen af identiteten af den, dokumentet hidrører fra (i dette tilfælde den berørte stat), var det ikke nødvendigt at undersøge det klagepunkt, der vedrørte en fejlagtig fortolkning af artikel 4, stk. 5, i forordning nr. 1049/2001, da en sådan undersøgelse under alle omstændigheder ikke kan stille spørgsmålstegn ved denne konklusion eller, følgelig, den appellerede doms konklusion
The Court of Justice went on to conclude that as the legal analysis and findings of fact thus made by the Court of First Instance in the judgment under appeal were sufficient in themselves to support the conclusion that the Council was entitled to refuse to disclose the identity of the originating authority (in this case of the State concerned), it was unnecessary to examine the complaint alleging misconstruction of Article 4(5) of Regulation No 1049/2001, since such an examination could not, in any event, cast doubt on that conclusion or, therefore, on the operative part of the judgment under appeal.