natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I henhold til Domstolens faste praksis påhviler det Kommissionen i ethvert søgsmål i medfør af artikel 226 EF præcist at angive de klagepunkter, som Domstolen skal tage stilling til, og i alt fald kort at angive de retlige og faktiske forhold, som klagepunkterne støttes på 11.
According to the Court’s settled caselaw, the Commission must indicate, in any application made under Article 226 EC, the specific complaints on which the Court is asked to rule and, at the very least in summary form, the legal and factual particulars on which those complaints are based. 11
I, s. 5981, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis.
11 — See, inter alia, Case C-375/95 Commission v Greece [1997] ECR I-5981, paragraph 35 and the caselaw cited therein.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MAZÁK — SAG C-337/05 er baseret på samme indvendinger.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-337/05 that they are based on the same objections.
Under disse omstændigheder kan det af Italien anførte om, at der ikke er overensstemmelse mellem klagepunktet rejst under den forudgående administrative procedure og den foreliggende påstand nedlagt for Domstolen, ikke tiltrædes.
In those circumstances, Italy’s plea that the complaint raised during the prelitigation procedure does not correspond to the form of order sought in the present action cannot be upheld.
Dette søgsmål blev ikke realitetsbehandlet under henvisning til bekendtgørelsens midlertidige gyldighed.
Indeed that action was held inadmissible on account of the ordinance’s temporary validity.
Der er ikke nedlagt påstand om en fornyet behandling af bekendtgørelse nr. 3231 i denne sag.
A re-examination of the legality of Ordinance No 3231 has not been sought in the present proceedings.
Dens genstand er derimod den påståede praksis om direkte tildeling af kontrakter til Agusta vedrørende indkøb af helikoptere uden for enhver udbudsprocedure på fællesskabsplan.
Rather the subjectmatter of the present case is the alleged practice of directly awarding contracts for the purchase of helicopters to Agusta without any tendering procedure at Community level.
Som det fremgår af det foregående, må den italienske regerings indsigelse mod realitetsbehandling forkastes.
It follows from the foregoing that the Italian Government’s objection of inadmissibility must be dismissed.
For det andet, for så vidt angår den italienske regerings indsigelse om, at Kommissionen har gjort vage og upræcise faktiske oplysninger gældende, er det min opfattelse, at det under den forudgående administrative procedure i den foreliggende sag klart fremgik, hvorfor Kommissionen fandt, at Den Italienske Republik havde tilsidesat sine forpligtelser i direktiverne om offentlige indkøb.
Secondly, as regards the Italian Government’s contention that the facts alleged by the Commission were vague and imprecise, in my opinion in the prelitigation procedure in the present case it was set out clearly why the Commission considered that the Italian Republic had failed to comply with the direct- ives on public supplies.
I punkt 14 i den begrundede udtalelse og punkt 25 i åbningsskrivelsen fremførte Kommissionen utvetydigt, at den ikke havde været i stand til at skaffe sig oplysninger til bekræftelse af, at den italienske regering havde fulgt fremgangsmåderne for indgåelse af offentlige aftaler på fællesskabsplan i forbindelse med helikopterindkøbet i overensstemmelse med direktiv 93/36, og, tidligere, direktiv 77/62, 80/767 og 88/295/EF.
Indeed, in point 14 of the reasoned opinion and point 25 of the letter of formal notice, the Commission stated in unambiguous terms that it had been unable to obtain any information that would confirm that the Italian Government had followed public procurement procedures at Community level in its purchases of helicopters, in conformity with Directive 93/36 but also, previously, Directives 77/62, 80/767 and 88/295.
Påstandene var således tilstrækkeligt klare til, at Italien kunne forsvare sig.
The allegations were thus sufficiently clear for the Italian Government to defend itself.
Endelig finder jeg, at ne bis in idem-prin-cippet ikke er tilsidesat i forbindelse med den foreliggende retssag.
Finally, I consider that the principle ne bis in idem has not been breached in the present proceedings.
Efter min opfattelse var genstanden for sagen Kommissionen mod
In my view the subjectmatter of Case C-525/03 concerned a specific national order (namely Ordinance No 3231) which authorised recourse to negotiated procedures by way of derogation from directives on public supply and service contracts.
For at afklare, om Italien faktisk tilsidesatte direktiverne om offentlige indkøb, vil jeg først behandle den italienske regerings påstand om, at den frem til udgangen af 1990’erne havde et »in-house«-forhold til Agusta.
In order to establish whether Italy actually breached the directives on public supply contracts, I shall first deal with the Italian Government’s contention that until the end of the 1990s its relations with Agusta qualified as ‘in-house’ relations.
KOMMISSIONEN MOD ITALIEN a) Parternes hovedargumenter b) Bedømmelse
(a) Main arguments of the parties
Som Kommissionen rigtigt har fremført, er det vigtigt at holde sig for øje, at udbud i henhold til direktiverne om offentlige indkøb ifølge Domstolens praksis ikke er obligatorisk, selv når aftaleparten er en enhed, der retligt er selvstændig i forhold til den ordregivende myndighed, når to kumulative krav er opfyldt.
As the Commission rightly argues, it is important to recall that, according to the Court’s settled caselaw, a call for tenders, under the directives relating to public procurement, is not compulsory, even if the contracting party is an entity legally distinct from the contracting authority, where two cumulative conditions are met.
For det første skal den offentlige myndighed, der er en ordregivende myndighed, udøve en kontrol med den selvstændige enhed, der svarer til den kontrol, den fører med sine egne tjenestegrene, og for det andet skal denne enhed udføre hovedparten af sin virksomhed sammen med den lokale myndighed eller myndighederne, der kontrollerer den 15.
First, the public authority which is a contracting authority must exercise over the distinct entity in question a control which is similar to that which it exercises over its own departments and, second, that entity must carry out the essential part of its activities with the local authority or authorities which control it. 15
Italien har anført, at forholdet til Agusta var ganske internt og redegør i sit forsvar for udviklingen af offentlig deltagelse i Agusta.
Italy submits that the relations with Agusta were ‘in-house’ relations and in its defence it traces the development of public participation in Agusta.
Selv om Italien medgiver, at statens direkte indgåelse af kontrakter med et firma, hvori staten havde kapital på det pågældende tidspunkt, var vanskelig at forlige med retspraksis for »in-house«-transaktioner, gør medlemsstaten gældende, at Agustas forhold til den italienske stat mere havde karakter af, hvad Italien kalder »selvproduktion af varer og ydelser« — benyttet af staten, og som udgjorde en grundlæggende del af produktionen for virksomheder med statslig deltagelse.
Although Italy acknowledges that the direct award of contracts by the State to companies in whose capital it participated at the time was difficult to reconcile with the caselaw on ‘in-house’ transactions, it contends that Agusta’s relations with the Italian State had rather the character of what it refers to as ‘auto-produc-tion of goods and services’ — used by the State and which constituted a fundamental part of the production portfolio of companies with a State participation.
Det påhvilede Italien ikke kun at påberåbe sig eksistensen af et sådant forhold mellem de ordregivende myndigheder og Agusta, men også at fremlægge beviser, der ville sætte Domstolen i stand til utvetydigt at konstatere, at de to ovennævnte betingelser var opfyldt.
It was Italy’s duty not only to claim the existence of such a relationship between the contracting authorities and Agusta, but also to furnish such evidence as would enable the Court to conclude unequivocally that the above two conditions were met.
Det fremgår imidlertid af de for Domstolen foreliggende sagsakter, at Italiens påstande i den henseende er ret ufyldestgørende og ikke understøttet af relevante dokumenter.
However, it is apparent from the file before the Court that Italy’s claims in this respect are rather inconclusive and are not supported by any relevant documents.
Den italienske regering har derfor i sagen ikke påvist, at de to betingelser er opfyldt.
Therefore, in the present case, the Italian Government has failed to demonstrate that the two conditions have been met.
Ifølge Kommissionen har de italienske myndigheder ikke godtgjort, at kriterierne indført af Domstolen i Teckal-dommen var opfyldt i den foreliggende sag 14, da Italien har begrænset sig til at fremlægge vage og upræcise oplysninger.
The Commission submits that the Italian authorities did not prove that the criteria established by the Court in Teckal were fulfilled in the present case, 14as Italy confined itself to submitting only vague and imprecise information.
14 — Dom af 18.11.1999, sag C-107/98, Sml. I, s. 8121.
14 — See Case C-107/98 [1999] ECR I-8121.
Dertil kommer, at Domstolen for nylig fastslog, at den omstændighed, at en privat virksomhed ejer en andel af kapitalen i et selskab, som den pågældende ordregivende myndighed også ejer en andel af, under alle omstændigheder udelukker, at den ordregivende myndighed kan udøve en kontrol over dette selskab, som svarer til den kontrol, den fører med sine egne tjenestegrene, også selv om den private virksomheds andel kun er en minoritetsandel 16.
Moreover, the Court recently clarified that the participation, even as a minority, of a private undertaking in the capital of a company in which the contracting authority in question is also a participant excludes in any event the possibility of that contracting authority exercising over that company a control similar to that which it exercises over its own departments. 16
I lyset af de omstændigheder, som Kommissionen har fremhævet, om, at Agusta i 1970’erne og 1990’erne på intet tidspunkt var fuldt ud ejet af den italienske stat, er dette derfor i sig selv tilstrækkeligt til at udelukke et »in-house«-forhold til Agusta 17.
Therefore, in view of the fact pointed out by the Commission that between the 1970s and the 1990s Agusta was never wholly owned by the Italian State, that in itself suffices to exclude the existence of an in-house relationship with Agusta.
Endvidere må »in-house«-forholdet til den italienske stat også udelukkes for så vidt angår perioden efter 2000, hvor der blev etableret et joint-venture, »Agusta Westland«, med det britiske firma Westland.
17Moreover, as regards the period since 2000, when a joint-venture ‘Agusta Westland’ was created with the British company Westland, the in-house relationship with the Italian State has to be excluded as well.
På baggrund af, at de omhandlede offentlige indkøb opfylder betingelserne i direktiv 93/36, idet de høje priser på helikoptere indebærer, at kontrakternes værdi altid overskred tærskelværdien på 130 000 særlige trækningsrettigheder (SDR) 18, har Kommissionen fastholdt, at de burde have været genstand for et offentlig eller et begrænset udbud i overensstemmelse med direktivets artikel 6, men ikke for et udbud efter forhandling.
In view of the fact that the public supplies at issue fulfil the conditions laid down by Directive 93/36, in that due to helicopters’ high prices the contracts have always largely exceeded the threshold of 130 000 Special Drawing Rights (SDRs), 18the Commission maintains they should have been subject to an open procedure or to a restricted one, in conformity with Article 6 of the Directive, but not to a negotiated procedure.
Kommissionen gør derfor gældende, at der er påvist en tilsidesættelse af fællesskabsretten.
Therefore, the Commission submits that the infringement of Community law is demonstrated.
Da de italienske myndigheder udtrykkeligt har erkendt at have indkøbt Agusta-helikopterne uden for enhver udbudsprocedure på fællesskabsplan før 2000, hævder Kommissionen, at praksissen med direkte kontraktindgåelse med Agusta er fortsat efter 2000, hvilket bekræftes af kontrakterne vedlagt Kommissionens sagsanlæg.
Since the Italian authorities have explicitly admitted purchasing Agusta helicopters without any tendering procedure on the Community level before 2000, the Commission submits that the practice of directly awarding contracts to Agusta has been pursued after 2000, which is confirmed by the contracts annexed to its application.
Jeg vil således nu vurdere, om direktiverne om offentlige indkøb er tilsidesat.
Hence, I shall now consider whether the directives on public supply contracts were indeed breached.
For så vidt angår indkøbene foretaget før 2000 anfører Italien i det væsentlige, at der er tale om ganske interne indkøb, mens der med hensyn til de nyere indkøb er indgået
In essence, as regards the pre-2000 purchases, Italy argues that they qualified as ‘in-house’, while with regard to the
16 — Jf. dom af 11.1.2005, sag C-26/03, Stadt Halle, Sml. I, s. 1, præmis 49 og 50.
16 — See Case C-26/03 Stadt Halle [2005] ECR I-1, paragraphs 49 and 50.
17 — Italiens anbringende om, at Stadt Halle-dommen ikke er relevant, da dommen blev afsagt efter tidspunktet for de faktiske omstændigheder i foreliggende sag, er efter min opfattelse ikke træffende, da denne dom blot fortolkede retten, som den burde have været fortolket ab initio.
17 — Italy’s argument that Stadt Halle is not applicable as it postdates the facts of the present case is to my mind not pertinent, as the latter judgment merely interpreted the law as it should have been interpreted ab initio.
18 — Som det fremgår af artikel 5, stk. 1, litra a), nr. ii).
18 — As provided in Article 5(1)(a)(ii) of Directive 93/36.
Beløbet angivet i SDR svarer til ca. 162 000 EUR for 2002 og 2003.
That amount in SDRs is equal to approximately EUR 162 000 for 2002 and 2003.
KOMMISSIONEN MOD ITALIEN direkte kontrakter under henvisning til den internationale sikkerhedssituation efter 11. september 2001. Civile helikoptere skal derfor sidestilles med militære helikoptere.
COMMISSION v ITALY recent purchases, Italy submits that the direct awarding of contracts is a result of the international security climate following 11 September 2001.
Indkøbene var derfor undtaget fra fællesskabsretten efter artikel 296 EF.
The purchases were thus exempted from Community law under Article 296 EC.
I 12. betragtning til direktiv 93/36 anføres klart, at fremgangsmåden med udbud efter forhandling bør betragtes som en undtagelse, og den bør derfor kun anvendes i et begrænset antal tilfælde.
The 12th recital in the preamble to Directive 93/36 clearly notes that the negotiated procedure should be considered as exceptional and therefore applicable only in limited cases.
Med henblik herpå angives i direktivets artikel 6, stk. 2 og 3, udtømmende og udtrykkeligt de tilfælde, hvor aftaler om offentlige indkøb kan indgås ved udbud efter forhandling uden forudgående bekendtgørelse 19.
To that end, Article 6(2) and (3) of the Directive exhaustively and expressly lists the cases in which the negotiated procedure may be used without prior publication of a tender notice. 19
b) Bedømmelse
(b) Appraisal
Kommissionen har gjort gældende, at den omhandlede praksis var »generel« og »systematisk«, og at den tilsidesætter direktiv 93/36 og direktiv 77/62 samt andre direktiver, der har været gældende i mellemtiden.
The Commission claims that the practice in question was ‘general’ and ‘systematic’ and alleges infringement of Directive 93/36 and of Directive 77/62 and of the other direct- ives applicable in the meantime.
Det fremgår heraf, at praksissen med at indgå kontrakter om indkøb af helikoptere direkte med Agusta meget vel kan have pågået i mere end 30 år.
It follows that the practice of systematically awarding contracts directly to Agusta for the purchase of helicopters may well have lasted for some 30 years.
Der bør også erindres om, at undtagelser fra reglerne, som skal sikre, at de traktatfæstede rettigheder i forbindelse med offentlige bygge- og anlægsaftaler bliver virksomme, må fortolkes indskrænkende 20.
It should also be borne in mind that derogations from the rules intended to ensure the effectiveness of the rights conferred by the Treaty in connection with public supply contracts must be interpreted strictly.
For ikke at fratage direktiv 93/36 den effektive virkning, kan medlemsstaterne derfor ikke bestemme, at fremgangsmåden med udbud efter forhandling kan finde anvendelse i andre tilfælde end dem, som er fastsat i nævnte direktiv, eller opstille nye betingelser i de tilfælde, som udtrykkeligt er nævnt i direktivet, med den virkning, at adgangen til at anvende den nævnte fremgangsmåde bliver udvidet 21. Hertil kommer, at bevisbyrden for,
20In order not to deprive Directive 93/36 of its effectiveness, Member States cannot, therefore, provide for the use of the negotiated procedure in cases not provided for in that directive, or add new conditions to the cases expressly provided for by that directive which make that procedure easier to use.
For så vidt angår henvisninger til direktiv 93/37/EØF, se dom af 17.9.1998, sag C-323/96, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 5063, præmis 34.
With reference to inter alia Council Directive 93/37/EEC of 14 June 1993 (OJ 1993 L 199, p.
20 — Jf. dom af 10.3.1987, sag 199/85, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 1039, præmis 14.
20 — See Case 199/85 Commission v Italy [1987] ECR 1039, paragraph 14.
21 — Jf. dom af 13.1.2005, sag C-84/03, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 139, præmis 48, 58 og den dispositive del samt den deri nævnte retspraksis.
21 — See Case C-84/03 Commission v Spain [2005] ECR I-139, paragraphs 48, 58 and the operative part, and the caselaw cited therein.
Den italienske regering bestrider ikke den ovennævnte praksis.
The Italian Government does not dispute the above practice.
I bilagene til sit forsvar bekræfter Italien faktisk Kommissionens påstand på dette punkt.
Moreover, in the annexes to its defence Italy actually confirms the Commission’s contention in this respect.
Følgelig har Italien rent faktisk anvendt udbud efter forhandling uden iværksættelse af en udbudsprocedure på fællesskabsplan.
It follows that Italy has indeed used the negotiated procedure without proceeding to any tendering procedure at Community level.
Det er derfor nødvendigt at vurdere, om Italien lovligt kunne fravige direktivet.
Therefore, it is necessary to analyse whether or not Italy could lawfully derogate from the directive.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MAZÁK — SAG C-337/05 at de særlige omstændigheder, som berettiger undtagelsen, faktisk foreligger, påhviler den, der vil påberåbe sig dem 22.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-337/05 existence of exceptional circumstances justifying derogation lies on the person seeking to rely on those circumstances. 22
Det er derfor nødvendigt at undersøge, om Italien opfylder betingelserne, der gælder for de påberåbte undtagelser, som udtrykkeligt er fastlagt i traktaten og/eller direktivet.
It is therefore necessary to examine whether or not Italy meets the requirements expressly covered by the derogations provided for in the Treaty and/or in the directive on which it relies.
Italien henviser først til, at artikel 296 EF omfatter alle indkøb til den italienske stats militære korps.
First, the Italian Government takes the view that Article 296 EC covers all the supplies to the military corps of the Italian State.
For så vidt angår de andre korps har Italien fremhævet, at siden 2001 har indkøb til disse korps i stigende grad været omfattet af et særligt område vedrørende statens sikkerhedsinteresser (eller »hjemmeforsvar«) og underkastet en ordning i retning af sidestillelse med indkøb af militært udstyr 23.
As regards the other corps, it emphasises that since 2001 the supplies for those corps have been progressively included in a specific domain pertaining to State security (or ‘homeland security’) and subject to a regime which tends to assimilate them to military supplies.
Italien finder, at Domstolen i dommen i Leifer-sagen 24, der angik undtagelse fra artikel 28 EF om varer med dobbelt anvendelse, udtrykkeligt anerkendte, at medlemsstaterne råder over et vist skøn ved vedtagelsen af foranstaltninger, som anses for nødvendige for at garantere en medlemsstats offentlige sikkerhed, både internt og eksternt.
23Italy considers that in Leifer, 24 which concerned a derogation from Article 28 EC in relation to dual-use goods, the Court expressly recognised that the Member States have a discretionary power when adopting measures deemed necessary to guarantee their public security, both internal and external.
I den forbindelse har Italien henvist til Retten i Første Instans’ dom i Fiocchi Munizioni-sagen 25, hvoraf det hedder, at ordningen i artikel 296, stk. 1, litra b), EF har til formål at opretholde medlemsstaternes handlefrihed på visse områder, der vedrører forsvar og national sikkerhed. Medlemsstaterne har i medfør af artikel 296, stk. 1, litra
In that regard, Italy refers to the judgment of the Court of First Instance in Fiocchi munizioni v Commission, 25which states that the regime established by Article 296(1)(b) EC is intended to preserve the freedom of action of the Member States in certain matters affecting national defence and
Italien har gjort gældende, at indkøbet af de omhandlede helikoptere opfylder det legitime hensyn til nationale interesser, som omhandles i artikel 296 EF og direktivets artikel 2, stk. 1, litra b).
Italy contends that the purchases of helicopters at issue meet the legitimate requirements of national interest foreseen by Article 296 EC as well as Article 2(1)(b) of the
23 — Italien hævder, at den omstændighed, at den militære eller paramilitære anvendelse af de omhandlede helikoptere alene er en mulighed, ikke sår tvivl om deres »ikke civile« karakter, da behovet for at sikre helikopternes anvendelighed til militære formål kræver foranstaltninger på ordre-afgivelses- og indkøbsstadiet, især af fortrolighedshensyn.
23 — Italy maintains that the fact that the military or paramilitary use of the helicopters in question is only an eventuality does not call in question their ‘non-civil’ character, since the need to ensure that the helicopters are suitable for military purposes imposes requirements from the order and procurement stage, especially as regards principles of secrecy.
22 — Dom af 10.3.1987, sag 199/85, Kommissionen mod Italien, nævnt ovenfor i fodnote 20, præmis 14.
22 — Case 199/85 Commission v Italy, cited in footnote 20, paragraph 14.
Seneste dom for så vidt angår direktiv 93/38/EØF er dom af 2.6.2005, sag C-394/02, Kommissionen mod Grækenland, Sml. I, s. 4713, præmis 33.
Most recently, with reference to Council Directive 93/38/EEC of 14 June 1993 (OJ 1993 L 199, p.
KOMMISSIONEN MOD ITALIEN b), EF en særlig vid skønsbeføjelse ved vurderingen af de behov, der gør sig gældende ved en sådan beskyttelse.
COMMISSION v ITALY security. Article 296(1)(b) EC confers on the Member States a particularly wide discretion in assessing the needs receiving such protection.
Kommissionen anfører, at det alene ligger fast, at helikopterne skal anvendes til civile formål, mens deres anvendelse til militære formål alene er en potentiel og usikker mulighed.
The Commission submits that the helicopters’ only certain use is for civil purposes and that their military use remains only potential and uncertain.
Artikel 296 EF finder derfor ikke anvendelse.
Therefore Article 296 EC is not applicable.
Uanset om de omhandlede varer hypotetisk set skulle være af militær karakter, ville artikel 296 ikke tillade en automatisk undtagelse under omstændighederne i den foreliggende sag, således om Italien har gjort.
Even on the hypothesis that the supplies in question were of a military character, Article 296 EC would not allow an automatic derogation such as that applied by Italy in the circumstances of the present case.