natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den fastlægger de finansielle overslag for perioden 2000 til 2006 og har endvidere kodificeret en lang række procedurer og regler, der fandtes rundt omkring i forskellige aftaler og erklæringer, og som vedrører det interinstitutionelle samarbejde, klassifikationen af udgifterne, henvisning til finansielle bestemmelser i retsakter, krav om retsgrundlag for at begrunde en udgift og budgetmæssige bestemmelser vedrørende den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP).
It established the financial perspective for 2000-2006 and also codified a whole series of procedures and rules which were scattered throughout various agreements and declarations, relating to interinstitutional cooperation, classification of expenditure, inclusion of financial provisions in legislative acts, the requirement of a legal basis for expenditure and budgetary provisions relating to the Common Foreign and Security Policy (CFSP).
Budgetproceduren indledes med, at Kommissionen forelægger et foreløbigt budgetforslag.
The budget procedure begins with the presentation of the preliminary draft budget by the Commission.
Det bliver derefter bliver gennemgået af Rådet og Parlamentet under to behandlinger. Det element, som er årsag til, at proceduren er meget kompleks, er klassifikationen som obligatoriske udgifter (OU) og i ikkeobligatoriske udgifter (IOU).
There follows an examination at two readings by the Council and the Parliament.
Parlamentets beslutningskompetence er helt forskellig alt efter, om der er tale om den ene eller den anden del af budgettet.
Parliament's decisionmaking power varies radically depending on which part of the budget is being discussed.
Mens det i forbindelse med ikkeobligatoriske udgifter med visse indstrækninger har det sidste ord, er dets beføjelser i forbindelse med obligatoriske udgifter nærmest begrænset til en begrundet udtalelse.
Whereas in relation to non-compulsory expenditure it has the last word, within certain limits, its power is reduced to little more than a reasoned opinion in relation to compulsory expenditure.
I praksis skyldes udvidelsen af Parlamentets budgetbeføjelser i højere grad, at procentdelen af ikkeobligatoriske udgifter i budgettet er steget, end at proceduren er blevet ændret (i løbet af 20 år er IOU steget fra knap 20% af budgettet til over 50% af bevillingerne; udgifterne på landbrugsområdet udgør hovedparten af de OU og de er ikke underlagt Parlamentets kontrol).
The increase in Parliament's budgetary powers has in fact more to do with an increase in the percentage of non-compulsory expenditure in the budget than with procedural changes (in 20 years non-compulsory expenditure has increased from barely 20% of the budget to more than 50% of appropriations: agricultural expenditure constitutes the bulk of compulsory expenditure which is not controlled by Parliament).
Betydningen af klassifikationen af udgifterne fører til, at man må rejse spørgsmålet om karakteren af denne skelnen mellem de to typer bevillinger.
The importance of the classification of expenditure begs the question of the nature of the distinction between these two types of appropriations.
I artikel 272 hedder det om de obligatoriske udgifter, at det er "udgifter, der nødvendigt følger af traktaten eller af retsakter udstedt i henhold til denne".
Article 272 refers to expenditure "necessarily resulting from this Treaty or from acts adopted in accordance therewith."
Det betyder, at der er tale om uundgåelige udgifter, hvis afholdelse udgør en ret for tredjeparter, hvad enten der er tale om landmænd, der nyder godt af garanterede priser, eller tredjelande, der er knyttet til EU gennem internationale aftaler. De ikke-
That would mean that we are dealing with essential expenditure, payment of which constitutes a right for third parties, whether they be farmers receiving guaranteed prices or third countries linked to the Union by international agreements.
obligatoriske udgifter skulle så være bevillinger, som det er muligt at inddrage, og i forbindelse med hvilke budgetmyndigheden har vide beskatningsmæssige skønsbeføjelser.
Non-compulsory expenditure would be appropriations which could be abolished, in relation to which the budget authority has wide-ranging powers of discretion.
I virkeligheden er det langt mindre præcist, og klassifikationen af udgifter i den ene eller den anden kategori har altid givet anledning til konflikter mellem budgetmyndighedens to parter.
Reality is much less clear-cut and classification of expenditure into one or other category has always been a source of conflict between the two arms of the budget authority.
I øvrigt kan en række tilfælde bruges som eksempel på, hvor vanskeligt det er at foretage en sådan skelnen.
Furthermore, there are classic examples which demonstrate the difficulty of drawing a distinction.
Landbrugspolitikken har udviklet sig, og bevillingerne hertil finansierer aktiviteter, hvor det af og til kan være svært at se, at de er af "obligatorisk" karakter (f.eks. braklægningsforanstaltningerne eller den direkte støtte).
Agricultural policy has evolved and the appropriations allocated to it fund activities which it is hard to describe as "necessary" (for example set-aside measures or direct aid).
Derimod er tjenestemændenes lønninger altid blevet anset for ikkeobligatoriske udgifter, selv om der foreligger en egentlig juridisk forpligtelse til at udbetale dem.
On the other hand, EU officials' salaries have always been regarded as non-compulsory expenditure, even though there is a real legal obligation to pay them.
Den interinstitutionelle aftale af 1999 definerer på ny - med formuleringer, der minder meget om traktatens - de obligatoriske udgifter som de udgifter, som budgetmyndigheden skal opføre på budgettet i henhold til en retlig forpligtelse indgået i overensstemmelse med traktaterne eller retsakter udstedt i henhold til disse.
The 1999 Interinstitutional Agreement redefined, in terms very similar to the Treaty, compulsory expenditure as expenditure which the budgetary authority is obliged to enter in the budget by virtue of a legal undertaking entered into under the Treaties or acts adopted by virtue of the said Treaties.
I aftalen stadfæstes status quo for så vidt angår tidligere budgetposter.
The Agreement sanctions the status quo as regards the traditional budget headings.
For så vidt angår nye budgetposter eller budgetposter, hvis retsgrundlag er blevet ændret, fastslås det heri, at det foreløbige forslag til budget skal indeholde et forslag til klassifikation.
It stipulates that the preliminary draft budget is to contain a proposal for the classification of new budget items and items with an amended legal base.
Hvis denne klassifikation ikke bliver accepteret, behandler Parlamentet og Rådet klassifikationen af den pågældende budgetpost på grundlag af aftalens bilag IV, der indeholder en klassifikation af udgiftsområderne i de finansielle overslag.
If they do not accept that classification, the European Parliament and the Council will examine classification of the budget item concerned on the basis of Annex IV of the Agreement, which contains a classification of the headings of the financial perspective.
Ud over sin beføjelse til at ændre budgetforslaget kan Parlamentet ligeledes forkaste det samlede budgetforslag (det er sket ved tre lejligheder) og anmode om at få forelagt et nyt forslag.
Apart from its power to amend the draft budget, the Parliament may also reject the draft budget as a whole (as it has done on three occasions) and ask for a new draft to be submitted.
Det er i øvrigt Parlamentets formand, der afslutter proceduren ved at konstatere, at budgettet
Moreover, it is the President of the European Parliament who closes the procedure by stating
er endeligt vedtaget, og at der er indgået en aftale med Rådet.1 b)
that the budget has been definitively adopted and agreement reached with the Council 1
Det mest slående element i proceduren er bestræbelserne på at nå frem til en aftale mellem budgetmyndighedens to parter, hvilket Domstolen ved flere lejligheder har fremhævet.
The most striking feature of the procedure is the efforts of the two arms of the budgetary authority to secure agreement, as the Court of Justice has highlighted on several occasions.
Den interinstitutionelle aftale af 6. maj 1999 har kodificeret og systematiseret de interinstitutionelle samrådsmekanismer, der er udviklet siden 80'erne med henblik på at gøre det nemmere for budgetmyndighedens to parter at nå til enighed.
The Interinstitutional Agreement of 6 May 1999 codified and made systematic the machinery for interinstitutional conciliation developed since the eighties and which aims to facilitate agreement between the two arms of the budgetary authority.
I henhold til aftalen indføres der en samrådsprocedure, som, allerede inden Kommissionen har vedtaget det foreløbige budgetforslag, hvert år indledes med et "trepartsmøde" med henblik på at drøfte de mulige prioriteter for budgettet for det kommende regnskabsår.
It institutes a conciliation procedure which commences every year even before the Commission adopts the preliminary draft budget, with a trialogue to discuss the foreseeable priorities for the budget for the coming financial year.
Den grundlæggende mekanisme i systemet er trepartsmøderne, hvori delegationer fra de tre institutioner, der ledes af henholdsvis formanden for Rådet (budget), formanden for Europa-Parlamentets budgetudvalg og det medlem af Kommissionen, som er ansvarlig for budgettet, deltager.
In fact, the key mechanism of the system is the trialogue which brings together delegations from the three institutions, led respectively by the President of the Budget Council, the Chairman of the European Parliament's Committee on Budgets and the Member of the Commission with responsibility for the budget.
Der afholdes tre trepartsmøder i løbet af budgetproceduren:
Three trialogues are held during the budget procedure.
– – under Rådets udarbejdelse af sit budgetforslag, hvorefter der er et samrådsmøde, inden Europa-Parlamentets førstebehandling (på dette trepartsmøde drøfter institutionerne ligeledes situationen med hensyn til gennemførelsen af det løbende budget)
−– when the Council establishes its draft budget, followed by a conciliation meeting; before the European Parliament's first reading (during this trialogue the institutions also exchange views on the state of implementation of the current budget);
I forbindelse med budgetproceduren fastlægges det i traktaten, at Parlamentet: – med et flertal af sine medlemmers stemmer har ret til at ændre budgetforslaget (artikel 272, stk. 4, andet afsnit); – med et flertal af sine medlemmers stemmer og med tre femtedele af de afgivne stemmer kan ændre eller forkaste Rådets modifikationer af de af Europa-Parlamentet foretagne ændringer og derved vedtage budgettet (artikel 272, stk. 6); – når vægtige grunde taler herfor med et flertal af sine medlemmers stemmer og med to tredjedele af de afgivne stemmer kan forkaste budgetforslaget og begære, at et nyt forslag forelægges det. (artikel 272, stk. 8); – med et flertal af sine medlemmers stemmer og med tre femtedele af de afgivne stemmer efter aftale med Rådet kan fastsætte en ny maksimalsats for forhøjelse af de ikkeobligatoriske udgifter i forhold til udgifter af samme art i det løbende regnskabsår (artikel 272, stk. 9, femte afsnit); – såfremt budgettet ikke er vedtaget ved regnskabsårets begyndelse, med et flertal af sine medlemmers stemmer og med tre femtedele af de afgivne stemmer kan træffe en afvigende afgørelse i forhold til Rådets for så vidt angår tilladelsen til ikkeobligatoriske udgifter, der overstiger en tolvtedel af det foregående regnskabsårs bevillinger (artikel 273, stk. 3).
Under the budget procedure, the Treaty provides that Parliament: –has a right to amend the draft budget, acting by a majority of its Members (Article 272(4), second subparagraph); – may, acting by a majority of its Members and three-fifths of the votes cast, amend or reject the modifications to its amendments made by the Council and shall adopt the budget accordingly (Article 272(6)); – acting by a majority of its Members and two-thirds of the votes cast, may, if there are important reasons, reject the draft budget and ask for a new draft to be submitted to it (Article 272(8)); – may, acting by a majority of its Members and three-fifths of the votes cast, by agreement with the Council, fix another maximum rate of increase for NCE in relation to the expenditure of the same type to be incurred during the current financial year (Article 272(9), fifth subparagraph); – may, if, at the beginning of a financial year, the budget has not yet been voted, acting by a majority of its Members and three-fifths of the votes cast, adopt a different decision on the authorisation of NCE in excess of one-twelfth of the budget appropriations provided for in the budget for the preceding financial year (Article 273, third subparagraph).
– efter Europa-Parlamentets førstebehandling for at forberede det andet samrådsmøde, der finder sted dagen før Rådets andenbehandling.
– after the European Parliament's first reading to prepare the second conciliation meeting, which is held the day before the Council's second reading.
Som nævnt er det Parlamentet, som har det sidste ord med hensyn til ikkeobligatoriske udgifter, men det betyder ikke, at det står det frit at opføre et hvilket som helst beløb på budgettet.
As previously stated, Parliament has the final say on non-compulsory expenditure but that does not mean that it is free to enter any amount in the budget.
Det er begrænset af en "maksimalsats for forhøjelser" (artikel 272 i TEF). Der en tale om en statistisk angivelse, som Kommissionen har udregnet.
It is restricted by the "maximum rate of increase" (Article 272 TEC), which is a statistical indicator calculated by the Commission.
De fastlagte mekanismer med henblik på forlig mellem institutionerne (trepartsmøder) har i det store hele fungeret godt.
The mechanisms laid down for interinstitutional conciliation (the trialogue) have functioned rather well.
Rådet og Europa-Parlamentet er på trods af alvorlige vanskeligheder i forbindelse med visse finansieringer de seneste år (Kosovo, Serbien, Afghanistan) ved konsensus nået til enighed om budgettet, efter at hver institution har opnået finansiering af sine prioriteter.
Despite serious difficulties regarding some financing in recent years (Kosovo, Serbia, Afghanistan), the Council and the European Parliament have agreed on the budget by consensus, when each institution has obtained the financing of its priorities.
I løbet af 80'erne har fastsættelsen af maksimalsatsen til stadighed givet anledning til konflikter mellem Parlamentet og Rådet.
During the eighties, the setting of a maximum rate was a constant source of conflict between Parliament and the Council.
Vedtagelsen af flerårige finansielle oversigter siden 1988 har radikalt ændret fremgangsmåden i forbindelse hermed.
The adoption of multiannual financial perspectives from 1988 radically changed the approach to this question.
Den interinstitutionelle aftale fra 1988, der blev fulgt af to andre, har givet mulighed for en betydelig forøgelse af Fællesskabets udgifter inden for visse sektorer (først og fremmest strukturfondene -IOU) samtidig med, at den sikrede budgetdisciplinen på andre områder (udgifterne på landbrugsområdet).1
The Interinstitutional Agreement of 1988, followed by two further agreements, provided the scope for considerable extension of Community expenditure in certain sectors (primarily the Structural Funds – NCE), while at
Metoden med de finansielle overslag, der forpligter de tre institutioner til at overholde de årlige lofter for hvert udgiftsområde, har medført, at problemstillingen vedrørende maksimalsatsen for forhøjelse er trådt i anden række.
The mechanism of the financial perspective which requires the three institutions to comply with annual ceilings for each expenditure heading relegated the problem of the rate of increase.
Siden 1988 er den ofte blevet overskredet på grundlag af en eksplicit aftale mellem Parlamentet og Rådet, jf. artikel 272, stk. 9, femte afsnit.
That rate had often been exceeded since 1988 on the basis of an explicit agreement between the Parliament and the Council in accordance with the fifth subparagraph of Article 272(9).
Landbrugsretningslinjerne har effektivt bremset den kraftige vækst i udgifterne på landbrugsområdet i 80'erne.
The agricultural guideline has effectively curbed the excessive agricultural expenditure seen in the eighties.
Det bør bemærkes, at der er tale om OU og altså således udgifter, der ikke er berørt af maksimalsatsen for forhøjelse.
It should be noted that this is CE and therefore expenditure not affected by the maximum rate of increase.
Lovgivningsproceduren og budgetproceduren
Legislative and budgetary procedures
Den interinstitutionelle aftalte af 1999 (som også gentager de hidtidige bestemmelser) indfører begrænsninger med hensyn til fristelsen til at anvende budgetproceduren til lovgivningsmæssige formål.
The Interinstitutional Agreement of 1999 (by incorporating earlier provisions) introduces restrictions on the temptation to use the budgetary procedure for legislative purposes.
Det fastsættes således heri, at anvendelsen af bevillinger, som er opført på budgettet med henblik på fællesskabsforanstaltninger, er betinget af forudgående vedtagelse af en basisretsakt.
It lays down that implementation of appropriations entered in the budget for any Community action requires the prior adoption of a basic act.
En "basisretsakt" er en retsakt henhørende under den afledte ret, der udgør retsgrundlaget for en fællesskabsforanstaltning og for afholdelsen af den hertil svarende udgift på budgettet.
A "basic act" is an act of secondary legislation which provides a legal basis for the Community action and for the implementation of the corresponding expenditure entered in the budget.
Ifølge aftalen skal denne retsakt have form af en forordning, et direktiv eller en afgørelse.
Under the agreement, such an act must take the form of a regulation, a directive or a decision.
Der er dog en række undtagelser fra denne regel: bevillinger til pilotprojekter af eksperimentel karakter, bevillinger til foranstaltninger til forberedelse af fremtidige fællesskabsforanstaltninger, bevillinger til foranstaltninger af punktuel eller varig karakter, som Kommissionen gennemfører i medfør af de opgaver, der følger af dens prærogativer på det institutionelle plan (der er opregnet på en udførlig liste knyttet til aftalen som bilag) samt bevillinger til driften af de enkelte institutioner.
There are, however, some exceptions to the rule: appropriations for pilot schemes of an experimental nature, appropriations relating to preparatory actions for future Community actions, appropriations concerning actions of a specific, or even indefinite, nature carried out by the Commission by virtue of tasks resulting from its prerogatives at institutional level (set out in a specific list annexed to the agreement) and appropriations intended for the operation of each institution.
Det andet aspekt af forholdet mellem budgetproceduren og lovgivningsproceduren vedrører den indgriben i opstillingen af budgettet, som skyldes, at der i retsakter fastsættes beløb vedrørende finansieringen.
The other aspect of interaction between the budgetary procedure and the legislative procedure relates to the problems encountered in drawing up the budget when financial amounts are laid down in legislative acts.
Det første forsøg på at løse problemet var i forbindelse med Maastricht-traktaten, hvor artikel 270 blev tilføjet: "For at sikre budgetdisciplinen fremsætter Kommissionen ingen forslag til fællesskabsretsakter, ændrer ikke sine forslag og vedtager ingen gennemførelsesforanstaltninger, der kan have betydelig indvirkning på budgettet, uden at afgive forsikring om, at forslaget eller foranstaltningen kan finansieres inden for rammerne af Fællesskabets egne indtægter efter de bestemmelser, som Rådet har fastsat i henhold til artikel 269."
This question was first addressed in the Maastricht Treaty with the addition of Article 270: "With a view to maintaining budgetary discipline, the Commission shall not make any proposal for a Community act, or alter its proposals, or adopt any implementing measure which is likely to have appreciable implications for the budget without providing the assurance that that proposal or that measure is capable of being financed within the limit of the Community's own resources arising under provisions laid down by the Council pursuant to Article 269".
Aftalen af 1999 (hvori de hidtidige bestemmelser ligeledes gentages) behandler samspillet mellem to de procedurer som en reaktion på tendensen til at fastsætte rammebeløb i retsakter, idet der skelnes mellem de retsakter, der vedtages ved fælles beslutningstagning, og de øvrige.
The Agreement of 1999 (again incorporating earlier provisions) deals with the problem of overlap between the two procedures, reacting to the tendency to set financial frameworks in legislative acts by drawing a distinction between acts adopted under codecision and other acts.
Retsakter vedrørende flerårige programmer vedtaget efter den fælles beslutningsprocedure omfatter en bestemmelse, hvori den lovgivende myndighed fastlægger finansieringsrammen for programmets samlede varighed.
Legislative acts concerning multiannual programmes adopted under the codecision procedure contain a provision in which the legislator lays down the financial framework of the programme for its entire duration.
Dette "beløb, som skønnes nødvendigt", udgør det primære referencegrundlag for budgetmyndigheden under den årlige budgetprocedure.
This "amount deemed necessary" constitutes the prime
Institutionerne forpligter sig til ikke at afvige fra dette beløb, med mindre der foreligger nye forhold, der skal begrundes særskilt.
The institutions undertake not to depart from this amount unless new circumstances arise, which must be explicitly justified.
Denne bestemmelse finder ikke anvendelse på retsakter, der ikke vedtages efter den fælles beslutningsprocedure.
This provision does not apply to the legislative acts not subject to the codecision procedure.
Et finansielt referencegrundlag vil blot være af illustrerende karakter og ikke være bestemmende for budgetmyndighedens beføjelser.
Any financial references are illustrative and would not affect the powers of the budgetary authority.
IDÉER TIL OVERVEJELSE
Avenues to be explored
Beskrivelsen af lovgivningsprocedurerne og budgetproceduren ovenfor viser, hvor komplekse disse procedurer er.
The above description of the legislative procedures and the budgetary procedure demonstrates the complexity of those procedures.
Under drøftelserne på plenarmøder er der givet udtryk for et stærkt ønske om en forenkling af beslutningsprocesserne og om, at de skal være mere forståelige.
During the plenary debates, there was strong demand for simplification and more easily comprehensible decisionmaking processes.
Følgende idéer kunne bl.a. tages op til nærmere overvejelse: a)
Below are some of the avenues which could therefore be explored:
Man kan undersøge, hvordan antallet af lovgivningsprocedurer, der er fastsat i traktaten, kan nedbringes.
(i) The question of how to reduce the number of legislative procedures provided for by the Treaty could be examined.
For eksempel kan man undersøge muligheden for at udvide proceduren med fælles beslutningstagning til også at omfatte retsakter, der skal vedtages med kvalificeret flertal (og også at lade den træde i stedet for samarbejdsproceduren).
For example, consideration could be given to the possibility of extending the codecision procedure to acts to be adopted by a qualified majority (including the replacement of the cooperation procedure). (ii) The possibility of simplifying certain procedures could be considered.