natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Så kvinder pendlede kortere afstande end mænd som følge af kønsrollens ufrihed i forbindelse med deres jobvalg, og fordi de sammenlignet med mandlige arbejdere måtte forlade sig på mindre fleksible rejsemåder.
Thus women commuted shorter distances than men as a result of the gender role constraint associated with their job choices coupled with a reliance on inflexible travel modes for commuting relative to men workers.
Det er også blevet anført (Madden, 1977; Andrews, 1978), at givet de job, kvinder udfører, er det mindre sandsynligt, at de vil forøge deres' indtjening ved at pendle længere afstande til arbejde.
It has also been argued (Madden, 1977; Andrews, 1978) that given the jobs women do, they will be less likely to increase their earnings by commuting longer distances to work.
Dette er endnu en faktor, som får kvinder til at pendle kortere afstande til arbejde end mænd.
This becomes an additional disincentive for women to commute shorter distances to work than men.
Mens der er tydelige forskelle i kvindelige og mandlige arbejderes demografiske og beskæftigelsesmæssige karakteristika i forskellige medlemslande (færre gifte kvindelige arbejdere med forsørgerpligt over for børn, mindre deltids beskæftigelse), synes resultaterne af andre undersøgelser af pendling i EF at bekræfte de generelle resultater.
While there are clearly differences in the demographic and employment characteristics of women and men workers in different Member Countries, (less married women workers with dependent children, less part time employment) the results of other commuting studies in the EEC would appear to confirm the general findings.
Kvinders tilbøjelighed til at søge beskæftigelse i det lokale nabolag er et internationalt fænomen, som går på tværs af kulturskel.
The tendency for women to seek employment in the local neighbourhood is an international phenomena crossing cultural divisions.
En undersøgelse af kvinders pendlingsmønstre i Paris området (Coutras og Fagnani, 1979) viste, at kvinder var mere tilbøjelige end mænd til at arbejde i deres bopælskommune.
A study of womens' commuting patterns in the Paris region (Coutras and Fagnani, 1979) found women more likely than men to work in the same commune as their residence.
I Tyskland (Statistisches Bundesamt, 1978) var det kun 23 pet. af kvinderne, som pendlede "ud af" deres hjemegn, mens 33 pet. af de mandlige arbejdere gjorde det.
In Germany (Statistisches Bundesamt, 1978) only 23 per cent of women 'commuted out' of their home area in comparison to 33 per cent of male workers.
I Danmark sammenlignede Madsen (1974) pendlingsmønstrene for mænd og kvinder i tre forskellige jydske områder (Århus, Viborg, Nordjylland) og fandt, at i alle tre områder var der proportionelt flere kvinder, som arbejdede nærmere hjemmet.
In Denmark, Madsen (1974) comparing the commuting patterns of men and women in three different areas of Jutland (Århus, Viborg, North Jutland) found that a higher proportion of women worked closer to home in all three areas.
Madsen fandt, at dette mønster primært skyldtes beskæftigelsesmæssige forskelle mellem de to grupper af arbejdere snarere end rejsebevægelighed.
This pattern Madsen felt was primarily due to occupational differences between the two groups of workers rather than travel mobility.
Nyere undersøgelser i EF-kommissionen (1980) viste, at kvindelige arbejdere i Italien først og fremmest ønskede lokale job og fandt dette vigtigere end diskrimination på arbejds markedet.
Recent studies by the European Commission (1980) found that women workers in Italy, above considerations of employment discrimination, ranked the need for more local jobs as a top priority.
Af ovennævnte grunde er længere rejser mere almindelige for mænds end for kvinders pendlingsmønstre.
For the above reasons longer journeys are a more common characteristic of mens' than womens' commuting patterns.
Undersøgelser af pendling over lange afstande i Shannon i det vestlige Eire (McCarthy og andre, 1967) og i Bruxelles (Six, 1976) viste, at kvindelige arbejdere var mere ivrige efter at skifte til et lokalt job end mandlige arbejdere.
Studies of long distance commuting in Shannon, Western Ireland (McCarthy et al, 1967) and Brussels (Six, 1976) found women workers more keen to change to a local job than male workers.
I medlemslande, hvor andelen af kvinder i deltids beskæftigelse ligger over gennemsnittet, som f.eks. United Kingdom, har kvinder
In Member Countries where an above average proportion of women are in part time employment such as the United Kingdom the tendency for women to work in the local area is stronger than in those countries with more full time working
I Jylland fandt Madsen (1980), at deltids beskæftigede kvinder pendlede kortere afstande i alle de tre områdstyper, han analyserede.
In Jutland, Madsen (1980) found that part time working women commuted shorter distances in all three types of area he analysed.
Tabel 2.15 viser, at korte arbejdsrejser under 10 km for kvinder var mere karakteristiske for pendlingsmønstret i Eire (81 pet.) og Italien (83 pet.) (hvor mænds pendlingsrejser også ligger under EF-gennemsnittet), men i mindre grad i Belgien (72 pet.).
Table 2.15 shows that shorter work journeys under 10 kms by women were a more common characteristic of commuting patterns in Ireland (81%) and Italy (83%) (where mens' commuting journeys are also below the average proportion for the EEC), but to a lesser extent in Belgium (72%).
Mens den forholdsmæssige forskel mellem mænds og kvinders pendlingsmønstre for rejser under 10 km var 11 pet. i EF, var den i United Kingdom så høj som 17 pet. sammenlignet med kun 8 pet. i Frankrig og Luxembourg og 9 pet. i Italien og Eire.
While the proportionate difference between mens' and womens' commuting patterns for journeys under 10 kms in the EEC was 11 per cent, in the United Kingdom it was as high as 17 per cent compared to only 8 per cent in France and Luxembourg and 9 per cent in Italy and Ireland.
Blandt mænd og kvinder, der pendler mellemafstande på 10-25 km, var der i EF en forskel på 7 pet. mellem andelene af mandlige (25 pet.) og kvindelige (18 pet.) arbejdere.
Of men and women commuting intermediate distances between 10 and 25 kms in the EEC there was a 7 per cent difference between the proportions of men (25 per cent) and women (18%) workers in this distance category.
Forskellen mellem andelen af mandlige og kvindelige arbejdere i denne afStandsgruppe var mindst i de medlemslande, der proportionelt har flest pendlere over lange afstande, nemlig Belgien og Holland (4 pet.) og Luxembourg (2 pet.).
The differences between the proportion of men and women workers in this distance category were lowest in those Member Countries with a higher proportion of longer distance commuters, Belgium and the Netherlands (4%), Luxembourg (2%).
Også her opviste United Kingdom den største forskel mellem mandlige og kvindelige arbejdere (11 pet.).
Again the United Kingdom showed the largest differences between men and women workers (11%).
Det er tydeligt, at trods en stærkere vækst af manuelle job i forstadsområder sammenlignet med kontorbeskæftigelse i bycentrer bliver pendlingsmønstre for kvindelige arbejdere ikke længere i forhold til de mandlige arbejderes.
It is clear that despite a faster growth of manual jobs in suburban areas compared to office employment in city centres, commuting patterns among women workers are not becoming longer relative to those of males.
Kvinder påtager sig mange af de nye specialarbejderjob i forstadsområder.
Many of the new semiskilled blue collar jobs in suburb areas are done by women.
De faglærte mandlige, manuelle arbejderes pendlingsrejser tværs over forstadsgrænser er længere end de lokale forstadsrejser for kvindelige arbejdere, der almindeligvis i mindre grad er faglærte.
The 'crosssuburban' commuting journeys of skilled male manual workers are longer than the 'local suburban' work journeys of usually less skilled female workers.
For EF som helhed er pendling over lange afstande dobbelt så almindeligt for mandlige som for kvindelige arbejdere for rejser på mellem 25 og 50 km og mere end fire gange så almindeligt for rejser, der er længere.
For the EEC as a whole long distance commuting is twice as common among men than women workers for work journeys between 25 and 50 kms in length and more than four times as great for journeys above this distance.
Disse forskelle er mest udpræget i United Kingdom og i mindre grad i Belgien, Luxembourg og Italien.
These differences are more marked in the United Kingdom though less so in Belgium, Luxembourg and Italy.
I Belgien var meget lange rejser på mere end 50 km ret almindeligt for begge køn, nemlig for 3 pet. kvindelige og 6 pet. mandlige arbejdere.
In Belgium, very long work journeys over 50 kms were indeed common to both sexes; 3 per cent of women workers, 6 per cent of men workers.
Til sammenligning var EF-gennemsnittet cirka en halv procent for kvindelige arbejdere, og 2 pet. af de mandlige arbejdere pendlede sådanne afstande.
In comparison only roughly a half per cent of women workers and 2 per cent of men workers commuted such distances.
Pendling over lange afstande er blandt kvindelige arbejdere mest almindeligt i byområder, som animerer til lange arbejdsrejser fra det omgivende opland til bycentret, eller hvor ændringer i regional beskæftigelse sammen med
Longer distance commuting among women workers is more common in conurbations which encourage long work journeys from the surrounding hinterland to the city centre, or where shifts in regional employment coupled with an
43 vanskeligheden ved at flytte til ny bolig giver lange rejser.
42 inability to move residence produces long journeys.
Med undtagelse af lande som Belgien med mønstre af "fler-centrede" byer er pendling mellem byer mindre almindeligt for kvindelige arbejdere.
With the exception of countries like Belgium with 'multi-centred' settlement patterns, inter urban commuting is less common among women workers.
Ifølge den britiske rejse undersøgelse (NTS) 1975/76 var der 56 pet. fuldtidsbeskæftigede kvinder, der boede i landdistrikter, som på grund af mangel på lokale job i forhold til mandlige arbejdere pendlede til bycentret for at arbejde, forholdsvis flere end dem der pendlede fra mere tilgængelige forstæder og byområder, hvor der var flere job til rådighed.
In the 1975/76 British NTS 56 per cent of women full time workers resident in rural areas, owing to a shortage of local jobs relative to males, commuted to town and city centres to work, a higher proportion than commuted there from more accessible suburb and urban areas where jobs were in greater supply.
Pendling over lange afstande til bycentrer var fra alle områder mere almindeligt for ugifte end for gifte kvinder, henholdsvis 64 og 46 pet. af hver gruppe (Pickup, forestående).
Longer distance commuting to city centres from all areas was a more common characteristic of single rather than married women; 64 and 46 per cent of each group respectively (Pickup, forthcoming).
Andre pendlingsundersøgelser af EF-byområder har også påvist ovennævnte gennemsnit for kvinders pendling over lange afstande som følge af koncentrationen af job i bycentret - Fagnani for Paris (1978) og Six for Bruxelles (1976).
Other commuting studies within EEC conurbations have also documented the above average frequencies of womens' long distance commuting owing to the concentration of jobs in the central city area, Fagnani for Paris (1978), Six for Brussels (1976).
I kraft af dybdegående interviews viste undersøgelsen af Paris, at kvinder, der pendlede til bycentret, havde problemer med at kombinere familieliv og arbejde på grund af de lange afstande, de rejste til arbejdspladsen.
The Paris study found through in-depth interviewing that women city centre commuters had problems combining family and work roles given the long distances they had to travel to work.
I nogle områder har undersøgelser vist, at et fald i de lokale beskæftigelsesmuligheder eller en overspecialisering af traditionelle industrier i et center kan medføre et mønster af længere arbejdsrejser for kvindelige end for mandlige arbejdere.
In some areas studies have shown that either a decline in the local employment base or an over specialisation of traditional industries in one centre can produce a pattern of longer work journeys among women than among men workers.
I kulminebyerne i Durham i det nordlige England (Hudson, 1980) har et fald i kulproductionen øget den lokale arbejdsløshed blandt mænd.
In the Durham coalfield towns in North England (Hudson, 1980) a decline in coal production has raised local male unemployment rates.
I et stigende antal husstande er hustruerne hovedforsørgere og pendler lange afstande for at arbejde i nabobyer, og selv hvor mændene har arbejde, har deres hustruer længere til arbejde.
In an increasing number of households, wives are the main breadwinners commuting longer distances to other nearby towns to work, naturally even where husbands are employed their wives have longer commuting distances.
I Frankrig viste en undersøgelse af bymæssig udvikling i Dunkerque-regionen, at kvinder, der pendler lange afstande fra minebyer til tekstilcentrer for at arbejde igen, foretager længere rejse til arbejde end deres mænd (Coing og Campagnac, 1976).
In France, a study of urban development in the Dunkerque region showed that women commuting long distances from mining towns to textile centres to work again undertaking longer journeys to work than their husbands (Coing and Campagnac, 1976).
Der er betydelige variationer i de rejsemåder, mænd og kvinder anvender til arbejde.
There are considerable variations between the modes used by men and women to travel to work.
Betydeligt færre kvindelige end mandlige arbejdere har adgang til bil til pendling.
Access to cars for commuting is considerably less among women than men workers.
I alle medlemslande er andelen af kvinder, der har kørekort, mindre end gennemsnittet.
A lower than average proportion of women in all Member Countries possess a driving licence.
Selv i de husstande, der har bil, kan det være, at kvinden ikke har adgang til at bruge den til pendling, da hendes mand har førsteret til den til at dække sit pendlingsbehov (undersøgt i Pickup, 1981).
Even in those households where a car is owned the woman may not have access to it for commuting as her husband has first call on it for his commuting requirements (reviewed in Pickup, 1981).
I en undersøgelse af rejsebevægelighed i Londons ydre storbyområde fandt Hillman og andre (1976), at kun 29 pet. af kvinderne i husstande med en bil kunne bruge den til enhver tid enten som fører eller passager.
In a study of travel mobility in the Outer Metropolitan Area of London Hillman et al (1976) found that only 29 per cent of women resident in households owning one car had the use of it at all times either as driver or passenger.
Manglende adgang til hus standens bil reducerer blandt kvinder ansporingen til at erhverve kørekort. At
A lack of access to the household car reduces the incentive among women to obtain
44 de skal forlade sig på pendling per mindre effektive rejsemåder virker således som en ekstra ufrihed i retning af jobvalg, ud over de restriktioner der opstår som følge af deres forpligtelser i hjemmet.
43 driving licences. Thus a reliance on commuting by less efficient travel modes acts as an additional constraint on their job choices to the restrictions that arise from their domestic commitments.
Mens i alle aldersgrupper flere kvinder end mænd erhverver kørekort, er det som helhed betragtet i forhold til mænd forholdsvis få kvinder, der har kørekort (Tanner, 1981).
While the rates at which women are obtaining driving licences are faster than men in all age groups their overall rates of licence holding remain relatively low in comparison to men (Tanner, 1981).
I nogle medlems lande var der flere husstande, der erhvervede sig den anden bil, end der var husstande, som købte deres første bil.
Among households in some Member Countries the rate of second car acquisition was higher than that of households purchasing their first car.
Dette har øget kvinders adgang til bil.
This has increased womens' access to cars.
Nyere undersøgelser (Tanner, forestående) viser imidlertid, at i alle medlems lande kan mere end halvdelen af nye biler henføres til udskiftning snarere end til en forøgelse af antallet af biler i brug.
However recent evidence (Tanner, forthcoming) suggests that in all Member Countries more than a half of new cars are now attributable to replacement demand rather than to increases in the number of cars in use.
Danmark har vist (Holst, 1982).
The trend might therefore be for licence holding rates among women to level off as car use declines with cost constraints as has been shown by recent trends in Denmark (Hoist, 1982).
Kun få husstande køber en ekstra bil, når kvinderne begynder at arbejde eller vender tilbage til arbejde.
Few households purchase an additional car when the women starts or returns to work.
Det er uheldigvis ofte tilfældet, forudsat at der er ledige job, at indtægten ikke retfærdiggør de ekstra omkostninger til pendling.
It is often the unfortunate case given available job opportunities that the income earned would not justify the additional commuting costs.
EF som helhed pendlede 52 pet. af mandlige arbejdere per bil sammenlignet med
For the EEC as a whole 52 per cent of male workers commuted by car to work compared with 31 per cent of women workers.
31 pet. af kvindelige arbejdere. Den andel af kvinder, der arbejder lokalt, er over gennemsnittet og afspejler den relativt større andel, der pendler til fods, nemlig 26 pet. en procentdel, der er dobbelt så høj som mændenes.
The above average proportions of women working locally reflects in the higher relative proportion who commute on foot, 26 per cent, twice the proportion of men that walk to work.
Det er også dobbelt så sandsynligt, at arbejdende kvinder pendler per kollektive trafik midler, skønt andelene af mænd og kvinder, der pendler per tog, er lige store.
Working women were also twice as likely to commute by public transport though the proportions of men and women commuting by train were equal.
Selvom pendling per cykel var mest almindeligt for kortere arbejdsrejser, var der proportionelt dobbelt så mange mænd, der cyklede til arbejde.
Although bicycle commuting was more commonly used for shorter work journeys twice the proportion of men commuted to work on a bicycle.
Der er forskelle mellem mandlige og kvindelige arbejderes pendlingsmåder i forskellige medlemslande.
There are differences between the commuting modes of men and women workers in different Member Countries.
I Holland og Belgien samt Danmark var kvinders pendlingsmønstre præget af, at pendling til fods lå under gennemsnittet, mens pendling per cykel lå over.
In the Low Countries and Denmark womens' commuting patterns were marked by fewer than average walk journeys to work and more bicycle trips.
I modsætning hertil pendlede i Eire og Italien hver tredje kvinde til fods. Mens Italien også havde en andel over gennemsnittet af kvinder, der pendler per cykel (17 pet.), var der i Eire kun 10 pet., der gjorde dette.
In contrast, in Ireland and Italy one in three women commuted on foot; while Italy also had an above average proportion of women commuting by bicycle (17%), in Ireland only 10 per cent did so.
Eire og Italien havde også en andel under gennemsnittet af bilpendlere.
Ireland and Italy also had a below average proportion of car commuters.
De medlemslande, der havde en lav andel kvindelige bilpendlere, havde andele af buspendlere over gennemsnittet.
Those Member Countries marked by a low proportion of women car commuters had above average proportions commuting by bus.
I Italien pendlede kun 24 pet. af kvinderne per bil, mens en tilsvarende andel pendlede per bus. Pendling per bil var mest
In Italy only 24 per cent of women commuted by car whereas on equal proportion commuted by bus.
TABEL 2.16 Pendlingsmåder i EF blandt mænd og kvinder med en hovedbeskæftigelse (procent)
Commuting modes among men and women with a main occupation in the EEC (per cent)
Kun en transportmåde: Cykel/knallert/motorcykel
On foot only Only one mode of transport: B icycle/Moped/Motorcycle
9 EF-lande
EUR 9
Kun til fods Kun en transportmåde: Cykel/knallert/motorcykel
B icycle/Moped/Motorcycle cycle
46 almindelig blandt kvindelige pendlere i Danmark (37 pet.), Belgien (37 pet.) og Frankrig (35 pet.) i modsætning til pendling per bus, som var mest almindeligt i United Kingdom (34 pet.) og Tyskland (33 pet.).
45 among women commuters in Denmark (37%), Belgium (37%) and France (35%) in contrast to bus commuting which was more common in the United Kingdom (34%) and Germany (33%).
Brug af bus blandt kvinder var mindst i de lande, hvor bilpendling var mere almindelig, dvs. Danmark (19 pet.), Frankrig (19 pet.) og Belgien (20 pet.), idet de to rejsemåder er i direkte konkurrence.
Bus use among women was lowest in those countries where car commuting was more common ie Denmark (19%), France (19%) and Belgium (20%) the two modes being in direct competition.
Mens i de fleste medlemslande 2 pet. af kvindelige arbejdere pendlede per tog, var der i Belgien 8 pet., der gjorde det.
While 2 per cent of women workers in most Member Countries commuted by train, 8 per cent did so in Belgium.
Togpendling blandt kvinder var lavest i Eire, Danmark og Italien.
Train commuting among women was lowest in Ireland, Denmark and Italy.
Blandt mandlige arbejdere var pendling per bil i alle medlemslande over det nationale gennemsnit; det var over gennemsnittet i Danmark (57 pet.), United Kingdom (56 pet.), Belgien (55 pet.) og Tyskland (58 pet.) og under gennem snittet i Italien (41 pet.) og Holland (47 pet.).
Among men workers car commuting was above the national average in all Member Countries, it was above average in Denmark (57%), the United Kingdom (56%), Belgium (55%) and Germany (58%) and below average in Italy (41%) and the Netherlands (47%).
De medlemslande, der havde proportionelt mange mandlige bilpendlere, havde ikke allesammen andele under gennemsnittet af buspendlere, som det var tilfældet for kvindelige arbejdere. I United Kingdom pendlede for eksempel 19 pet. mænd per bus.
Those Member Countries with a high proportion of men commuting by car did not all have below average proportions of bus commuters, unlike the case of women workers; in the United Kingdom for example, 19 per cent of men commuted by bus.
I Danmark og Holland var pendling per cykel almindeligt blandt mandlige arbejdere, hhv. 25 og 33 pet. af mænds pendlingsmåder i de to lande.
In Denmark and the Netherlands bicycle commuting was common among male workers, comprising 25 per cent and 33 per cent of mens' commuting modes in each Member Country respectively.
Pendling til fods var blandt mænd mest almindeligt i Eire (18 pet.) og Italien (18 pet.) og mindre almindeligt i Danmark (7 pet.) og Holland (8 pet.), hvor cyklen oftere blev brugt af mænd til korte arbejdsrejser.
Commuting on foot among men was more common in Ireland (18%) and Italy (18%) less common in Denmark (7%) and the Netherlands (8%) where bicycles were more often used by men for short journeys to work.
Det er tydeligt, at mange af forskellene mellem mandlige og kvindelige arbejderes rejsemåde i forskellige medlemslande blot afspejler generelle forskelle i balancen mellem rejsemåder snarere end udelukkende kønsbestemte forskelle.
Clearly many of the differences between the travel modes used for work journeys between women and men workers in different Member Countries reflect merely overall differences in the balance of commuting modes rather than differences attributable to sex alone.
I tabel 2.17 sammenlignes den procentvis variation i forholdet mellem mænds og kvinders brug af forskellige rejsemåder i hvert medlemsland.
Table 2.17 compares the percentage variation between the proportion of men and women using different travel modes in each Member Country.
At kvinder i højere grad end mænd forlader sig på at gå til arbejde var proportionelt mest udpræget i Eire (en forskel på 18 pet.) og United Kingdom.
The additional reliance of women on walking to work relative to men was greatest in Ireland (an 18% difference) and the United Kingdom.