natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Desuden er det ubestridt, at konkurrenternes andel alene af markedet for analoge tilslutninger, der på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede beslutning repræsenterede 75% af samtlige tilslutninger i Tyskland, faldt fra 21% i 1999 til 10% i 2002 (betragtning 182 til den anfægtede beslutning).
In addition, it is not disputed that, taking only analogue connections into consideration — which, at the time of adoption of the contested decision, accounted for 75% of all connections in Germany — the applicant’s competitors’ share fell from 21% in 1999 to 10% in 2002 (recital 182 to the contested decision).
Sagsøgeren har imidlertid fremhævet, at det er lykkedes mange konkurrenter at erobre betydelige markedsandele i byområder.
The applicant nevertheless maintained that numerous competitors have been able to gain significant market shares in urban areas.
Hertil bemærkes, at sagsøgeren ikke har anfægtet den definition af markedet, der lægges til grund i den anfægtede beslutning (betragtning 92-95), og hvorefter det geografiske marked er det tyske marked.
In that respect, it must be noted that the applicant does not challenge the definition of the market contained in the contested decision (recitals 92 to 95), according to which the relevant geographic market is the German market.
At nogle af sagsøgerens konkurrenter har haft fremgang i visse byområder, er derfor uden betydning for fastslåelsen af, at sagsøgerens konkurrenter samlet betragtet kun har erhvervet små markedsandele på det relevante geografiske marked for adgang til abonnentnettet.
The progress made by some of the applicant’s competitors in certain urban areas does not therefore affect the finding that the applicant’s competitors have, overall, acquired only small market shares in the relevant geographic market in retail access services.
At konkurrencen har udviklet sig mindre positivt i de øvrige medlemsstater, er ikke ensbetydende med, at sagsøgerens afgifter ikke har haft nogen konkurrencebegrænsende virkning i Tyskland, som udgør det relevante geografiske marked.
Moreover, the fact that competition has developed less favourably in the other Member States does not show that the applicant’s pricing practices had no anticompetitive effect in Germany, which is the relevant geographic market.
Den angiveligt mindre positive situation i de øvrige medlemsstater kan bero på, at markedet for de pågældende tjenesteydelser er blevet liberaliseret på et senere tidspunkt, dvs. efter den 1. juni 1997, hvor det i henhold til den relevante tyske lovgivning blev pålagt sagsøgeren at give sine konkurrenter fuld ubundtet adgang til abonnentnettet (jf. præmis 198 ovenfor).
The purportedly less favourable situation in the other Member States could be linked to the fact that the markets in the services concerned were liberalised later, after 1 June 1997, the date on which the applicant was obliged under the relevant German law to offer its competitors fully unbundled access to the local loop (see paragraph 198 above).
Ifølge artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2887/2000 af 18. december 2000 om ubundtet adgang til abonnentledninger (EFT L 336, s. 4) har de etablerede operatører først skullet opfylde denne forpligtelse den 31. december 2000.
It must be noted in that regard that Article 3 of Regulation (EC) No 2887/2000 of the European Parliament and of the Council of 18 December 2000 on unbundled access to the local loop (OJ 2000 L 336, p. 4) imposes such an obligation on incumbent operators only from 31 December 2000.
Den angiveligt mindre positive situation i de øvrige medlemsstater kan også skyldes andre overtrædelser af Fællesskabets konkurrenceregler.
The purportedly less favourable situation in the other Member States could also be linked to the existence of other infringements of Community competition law.
Endelig bemærkes om det i replikken fremsatte argument om, at to af sagsøgerens konkurrenter »i mellemtiden« har optaget virksomhed på nationalt plan, at
Finally, as regards the argument put forward in the reply that two of the applicant’s competitors are ‘now’ active on the national market, it must be borne in mind that,
DEUTSCHE TELEKOM MOD KOMMISSIONEN lovligheden af en fællesskabsretsakt under et annullationssøgsmål i henhold til artikel 230 EF skal bedømmes efter de faktiske og retlige omstændigheder på det tidspunkt, da retsakten blev udstedt (Domstolens dom af 7.2.1979, forenede sager 15/76 og 16/76, Frankrig mod Kommissionen, Sml. s. 321, præmis 7, og Rettens dom af 28.2.2002, sag T-395/94, Atlantic Container Line m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 875, præmis 252).
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION in the context of an action for annulment under Article 230 EC, the legality of a Community measure must be assessed on the basis of the elements of fact and of law existing at the time when the measure was adopted (Joined Cases 15/76 and 16/76 France v Commission [1979] ECR 321, paragraph 7, and Case T-395/94 Atlantic Container Line and Others v Commission [2002] ECR II-875, paragraph 252).
Under alle omstændigheder har sagsøgeren, som ikke har anført noget tal for, i hvilket omfang sagsøgerens konkurrenter driver virksomhed på nationalt plan, ikke fremført noget, som kan gendrive de konklusioner, der drages i betragtning 180-183 til den anfægtede beslutning, og hvorefter sagsøgerens afgifter udgør en reel hindring for konkurrencen på det tyske marked for adgang til abonnentnettet.
In any event, the applicant, which fails to quantify the extent to which competitors are present on the national market, does not produce any evidence to rebut the findings in recitals 180 to 183 to the contested decision that its pricing practices actually restrict competition on the German retail access market.
Det første anbringendes sidste led må følgelig forkastes.
It follows that the final part of the first plea in law must be rejected.
B — Det andet anbringende: Den anfægtede beslutnings dispositive del er behæftet med fejl
B — Second plea in law: the defective nature of the operative part of the contested decision
Sagsøgeren har indledningsvis peget på, at det i den anfægtede beslutnings artikel 1 fastslås, at sagsøgeren har overtrådt artikel 82, litra a), EF »ved at opkræve urimelige månedlige afgifter og engangsafgifter hos sine konkurrenter og slutbrugere for adgangen til abonnentnettet«.
The applicant notes first of all that Article 1 of the contested decision concludes that the applicant has infringed Article 82(a) EC ‘by charging its competitors and endusers unfair monthly and one-off charges for access to the local network’.
Ifølge den anfægtede beslutnings dispositive del er sagsøgerens engros- og detailpriser således urimelige.
According to the operative part, the applicant’s wholesale charges and retail prices are therefore unfair.
I begrundelsen for beslutningen kvalificeres sagsøgerens afgifter imidlertid ikke som urimelige i sig selv.
However, the applicant’s charges as such have not been described as unfair in the grounds of the contested decision.
Det er kun forholdet mellem engros- og detailpriserne, der anses for at udgøre misbrug på grund af det angivelige prispres.
It is only the relationship between wholesale charges and retail prices that has been deemed to be abusive as a result of the alleged margin squeeze.
Den anfægtede beslutnings dispositive del underbygges således ikke af betragtningerne til beslutningen.
The operative part of the contested decision is therefore not supported by the grounds of the decision.
Endvidere har sagsøgeren peget på, at selskabet i artikel 2 i den anfægtede beslutnings dispositive del pålægges at bringe den i artikel 1 omhandlede overtrædelse til ophør og at afstå fra at gentage de handlinger eller den adfærd, som er omhandlet i nævnte artikel.
Next, the applicant notes that Article 2 of the operative part of the contested decision orders it to bring to an end the infringement referred to in Article 1 and to refrain from repeating any act or conduct described in that article.
Bortset fra at pålægget i artikel 2 er i strid med betragtningerne til beslutningen, kan det ikke efterkommes, da sagsøgeren ikke har mulighed for at påvirke engrospriserne.
However, besides the fact that the order in Article 2 is at odds with the grounds of the contested decision, it cannot be complied with because the applicant is not in a position to influence the price of wholesale access.
Endelig har sagsøgeren i replikken tilføjet, at artikel 1 i den dispositive del ligeledes er fejlbehæftet, fordi Kommissionen heri fastslår, at selskabet har overtrådt artikel 82 EF ved at opkræve urimelige afgifter.
Finally, in its reply, the applicant further submits that Article 1 of the operative part is also defective because the Commission finds there that the applicant has infringed Article 82 EC by charging unfair charges.
Sagsøgeren har imidlertid ikke noget råderum med hensyn til at opkræve de pågældende afgifter (jf. præmis 73 ovenfor).
However, the applicant has no leeway in the charging of those charges (see paragraph 73 above).
Det fastslås i den anfægtede beslutnings artikel 1, at sagsøgeren har »overtrådt […] artikel 82, litra a), [EF] ved at opkræve urimelige månedlige afgifter og engangsafgifter hos sine konkurrenter og slutbrugere for adgangen til abonnentnettet og herved hæmme konkurrencen på markedet for adgangen til abonnentnettet betydeligt«.
Article 1 of the contested decision finds that the applicant ‘has infringed Article 82(a) [EC] by charging its competitors and endusers unfair monthly and one-off charges for access to the local network, thus significantly impeding competition on the market for access to the local network’.
I modsætning til hvad sagsøgeren har hævdet, fastslås det ikke i den anfægtede beslutnings artikel 1, at både selskabets engrospriser og dets detailpriser må anses for urimelige.
Contrary to the applicant’s claim, Article 1 of the contested decision does not state that both the applicant’s charges for wholesale services and its retail prices must be regarded as being unfair.
Den anfægtede beslutnings dispositive del skal nemlig ses i lyset af betragtningerne til beslutningen (Rettens dom af 16.12.2003, forenede sager T-5/00 og T-6/00, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied og Technische Unie mod Kommissionen, Sml. II, s. 5761, præmis 374).
The operative part of the contested decision must be read in the light of the grounds of that decision (Joined Cases T-5/00 and T-6/00 Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission [2003] ECR II-5761, paragraph 374).
Det fremgår således klart, at »[sagsøgerens] misbrug består i, at selskabet har gennemtvunget urimelige priser i form af et prispres til ulempe for [dets] konkurrenter« (betragtning 201 til den anfægtede beslutning).
Thus it is clear that ‘[t]he abuse committed by [the applicant] consists in the imposition of unfair prices in the form of a margin squeeze to the detriment of its competitors’ (recital 201 to the contested decision).
Det begåede misbrug har »form af et prispres på grund af et misforhold mellem engros- og detailpriserne for adgangen til abonnentnettet« (betragtning 57 til den anfægtede beslutning) og har »form af urimelige priser« (betragtning 163 til den anfægtede beslutning).
The abuse committed takes the ‘form of a margin squeeze generated by a disproportion between wholesale charges and retail charges for access to the local network’ (recital 57 to the contested decision) and is described as ‘the unfair pricing’ abuse (recital 163 to the contested decision).
Det følger af det foranstående, at den anfægtede beslutnings artikel 1 set i lyset af betragtningerne til beslutningen skal forstås således, at Kommissionen sigter til forholdet mellem sagsøgerens engros- og detailpriser, når den kvalificerer de månedlige afgifter og engangsafgifterne for adgang til abonnentnettet som urimelige.
It follows from the foregoing that Article 1 of the contested decision, read in the light of the grounds of that decision, must be interpreted as meaning that where the Commission describes the charges for opening a new connection and the monthly charge for access to the local network as being unfair, it is referring to the relationship between the applicant’s wholesale charges and retail charges.
Der er derfor ikke nogen modsætning mellem betragtningerne til beslutningen og dennes dispositive del.
There is no contradiction therefore between the grounds and the operative part of the contested decision.
I betragtning af det foranstående er påbuddet i den anfægtede beslutnings artikel 2 heller ikke behæftet med ulovlighed.
In view of the foregoing, the order in Article 2 of the contested decision is not vitiated by illegality either.
Selv om sagsøgeren ikke kunne påvirke engrospriserne, havde selskabet nemlig under alle omstændigheder et råderum, der gjorde det muligt for dette at forhøje sine detailpriser for ADSL-adgangstjenester (jf. præmis 141-151 ovenfor).
Although the applicant could not influence the charges for wholesale services, it did in any event have scope to increase its retail prices for ADSL access services (see paragraphs 141 to 151 above).
Endelig må den sondring mellem opkrævning og fastsættelse af afgifter, sagsøgeren for første gang har foretaget i replikken, afvises i medfør af artikel 48, stk. 2, i Rettens procesreglement.
Finally, the distinction between charging and fixing charges, which the applicant made for the first time in its reply, must be rejected as being inadmissible under Article 48(2) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance.
Det følger af det ovenstående som helhed, at det andet anbringende må forkastes.
It follows from all the foregoing that the second plea in law must be rejected.
C — Det tredje anbringende: magtfordrejning og tilsidesættelse af principperne om proportionalitet, retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning
C — Third plea in law: misuse of powers and infringement of the principles of proportionality, legal certainty and protection of legitimate expectations
Sagsøgeren har hævdet, at Kommissionen ved at gribe ind i RegTP’s beføjelser har begået magtfordrejning og tilsidesat principperne om proportionalitet, retssikkerhed og beskyttelse af den berettigede forventning.
The applicant submits that, by encroaching on the powers of RegTP, the Commission misused its powers and infringed the principles of proportionality, legal certainty and protection of legitimate expectations.
Sagsøgeren har bemærket, at hovedansvaret for at føre tilsyn med telekommunikationsafgifterne ifølge fællesskabsretten påhviler de nationale myndigheder såsom RegTP.
It recalls that, under Community law, principal responsibility for telecommunications price-control is vested in the national authorities, such as RegTP.
DEUTSCHE TELEKOM MOD KOMMISSIONEN herunder bredbåndsmultimedietjenester og højhastighedsadgang til internettet« (EFT 2000 C 272, s. 55).
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION and high-speed internet communication’ (OJ 2000 C 272, p. 55).
De nationale tilsynsmyndigheder skal i den forbindelse tage hensyn til fællesskabsrettens mål, herunder målet for artikel 82 EF.
In that context, the national regulatory authorities are required to take account of Community law objectives, including that underlying Article 82 EC.
Heraf følger efter sagsøgerens opfattelse, at Kommissionen skulle have indledt en traktatbrudsprocedure mod Tyskland, hvis den fandt, at RegTP’s afgørelser om afgifterne var i strid med fællesskabsretten.
According to the applicant, it follows that if the Commission considered RegTP’s pricing decisions to have infringed Community law, it should have initiated proceedings against Germany for failure to fulfil obligations.
Endvidere har sagsøgeren gjort gældende, at RegTP i forbindelse med såvel reguleringen af price cap-indekserne for detailpriserne som fastsættelsen af engrospriserne har undersøgt, om der forekom et prispres mellem engros- og detailpriserne, som udgjorde en reel hindring for konkurrencen. RegTP har fastslået, at der ikke forelå et sådant prispres.
The applicant submits furthermore that, both in the regulation of the indices of retail price ceilings and in the setting of wholesale access charges, RegTP analysed whether there was a margin squeeze between wholesale and retail prices that would actually restrict competition, and concluded that there was no such margin squeeze.
Sagsøgeren har i den forbindelse henvist til RegTP’s afgørelser af 8. februar 1999, 23. december 1999, 30. marts 2001, 21. december 2001 og 11. april 2002, og i særdeleshed afgørelsen af 29. april 2003.
The applicant refers in that regard to the decisions of RegTP of 8 February 1999, 23 December 1999, 30 March 2001, 21 December 2001, 11 April 2002, and in particular to that of 29 April 2003.
RegTP’s afgørelser gav sagsøgeren en beskyttelsesværdig berettiget forventning (Domstolens dom af 21.9.1983, forenede sager 205/82-215/82, Deutsche Milchkontor m.fl., Sml. s. 2633, præmis 30 og 31).
The decisions of RegTP gave rise to a legitimate expectation on the part of the applicant which deserves protection (Joined Cases 205/82 to 215/82 Deutsche Milchkontor and Others [1983] ECR 2633, paragraphs 30 and 31).
RegTP har i sin afgiftspolitik valgt en forsigtig genopretning af ligevægten mellem tilslutnings- og samtaleafgifterne (RegTP’s afgørelser af 21.12.2001 og 11.4.2002).
RegTP has opted in its pricing policy for a slight rebalancing of connection charges and call charges (decisions of RegTP of 21 December 2001 and of 11 April 2002).
Sagsøgeren har forklaret, at Deutsche Bundespost af sociale grunde opkrævede lave tilslutningsafgifter, som var fordelagtige for slutbrugerne, og udlignede de deraf følgende tab ved at krydssubsidiere dem med indtægterne fra samtaleafgifterne, som var fastsat på et højt niveau.
The applicant explains that, for socio-political reasons, the connection charges applied by Deutsche Bundespost were low — and thus advantageous for endusers — and resulting losses were offset through cross-subsidisation with revenues from call charges, which were set high.
I begyndelsen samlede først BMPT og derpå RegTP ved afgørelser af 9. december 1997 og 23. december 1999 tilslutnings- og samtaleafgifterne for henholdsvis virksomheder og private i én kurv inden for rammerne af price cap-proceduren.
As a result, by decisions of 9 December 1997 and 23 December 1999 in price cap proceedings, the BMPT and then RegTP initially combined connection and call charges for businesses and for individuals in one basket.
De således fastsatte prisindekser gjaldt til udgangen af 2001.
The price indices thus fixed were valid until the end of 2001.
Dernæst gennemførte RegTP ved price cap-afgørelse af 21. december 2001 selv den planlagte afgiftsomlægning direkte.
Subsequently, by its price cap decision of 21 December 2001, RegTP itself directly organised the progressive price restructuring envisaged.
RegTP adskilte kurvene for tilslutninger og samtaler og fastsatte prisindekser for fire separate kurve med tjenester (jf. præmis 20
It separated the baskets for connections and calls and set price indices in respect of four separate baskets of services (see paragraph 20 above).
Det fremgår dog af samme RegTP-afgørelse af 21. december 2001, at RegTP bevidst undlod at gennemføre en regulering, der betød, at tilslutningsafgifterne skulle fastsættes separat på grundlag af omkostningerne.
21 December 2001 that RegTP deliberately declined to introduce a rule in which connection charges are fixed in isolation on the basis of costs.
RegTP er således eneansvarlig for det af Kommissionen påståede prispres. Det angivelige prispres er en direkte følge af først BMPT’s og siden RegTP’s reguleringsafgørelser og af den reguleringsløsning, der danner grundlag for dem.
Accordingly, the applicant submits that RegTP alone is responsible for the margin squeeze alleged by the Commission.
Kommissionen kan ikke med føje fastslå, at sagsøgeren har overtrådt artikel 82 EF, eftersom selskabet kun har efterlevet RegTP’s bindende afgørelser, som har givet det en berettiget forventning.
The Commission is wrong to find that the applicant has infringed Article 82 EC, because the applicant was simply complying with the binding decisions of RegTP, which gave rise to a legitimate expectation by the applicant.
Kommissionen har ved den anfægtede beslutning underkastet sagsøgerens afgifter en dobbelt regulering og dermed tilsidesat såvel proportionalitetsprincippet som retssikkerhedsprincippet, hvis overholdelse sikres gennem den i fællesskabsretten fastlagte kompetencefordeling vedrørende afgifter på teleområdet.
Through the medium of the contested decision, the Commission is subjecting the applicant’s pricing practices to double regulation, thereby infringing the principle of proportionality and the legal certainty guaranteed by the division of powers under Community law in relation to charges in the telecommunications sector.
Desuden har Kommissionen ved at vedtage den anfægtede beslutning forsøgt at korrigere de tyske myndigheders udøvelse af de reguleringsbeføjelser, der tilkommer dem, skønt den i dette øjemed burde have indledt en traktatbrudsprocedure.
Furthermore, by adopting the contested decision, the Commission is trying to correct the German authorities’ exercise of their own regulatory powers, whereas it should to that end have initiated proceedings for failure to fulfil obligations.
Derved har Kommissionen gjort sig skyldig i magtfordrejning.
By proceeding in this way, the Commission has misused its powers.
For det første bemærkes vedrørende sagsøgerens anbringende om, at Kommissionen har underkastet sagsøgerens afgifter en dobbelt regulering og dermed tilsidesat proportionalitets- og retssikkerhedsprincippet, at de fællesskabsretlige rammer, hvortil sagsøgeren har henvist, jf. præmis 258 ovenfor, ikke berører den beføjelse
In the first place, as regards the applicant’s complaint that the Commission has subjected the applicant’s pricing practices to double regulation and thereby infringed the principles of proportionality and of legal certainty, it must be held that the legal framework to which the applicant refers in paragraph 258 above does not affect the
DEUTSCHE TELEKOM MOD KOMMISSIONEN til at fastslå overtrædelser af artikel 81 EF og 82 EF, som Kommissionen direkte tillægges i artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17 og, siden den 1. maj 2004, i artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i [artikel 81 EF og 82 EF] (EFT 2003 L 1, s. 1).
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION powers which the Commission derives directly from Article 3(1) of Regulation No 17 and, since 1 May 2004, from Article 7(1) of Council Regulation (EC) No 1/2003 of 16 December 2002 on the implementation of the rules on competition laid down in Articles [81 EC] and [82 EC] (OJ 2003 L 1, p. 1) to find infringements of Articles 81 EC and 82 EC.
Det er allerede blevet fastslået, at sagsøgeren dels i perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 havde tilstrækkeligt råderum til at eliminere det prispres, der fastslås i den anfægtede beslutning, dels i perioden fra den 1. januar 2002 havde tilstrækkeligt råderum til at mindske dette prispres (jf. præmis 97-151 ovenfor).
It has already been held that, between 1 January 1998 and 31 December 2001, the applicant had sufficient scope to end the margin squeeze identified in the contested decision and, from 1 January 2002, sufficient scope to reduce that margin squeeze (see paragraphs 97 to 151 above).
Sagsøgerens adfærd er derfor omfattet af anvendelsesområdet for artikel 82 EF.
Its conduct therefore falls within the scope of Article 82 EC.