natgillin/translations-raw huggingface dataset:
»Hverken Rådets direktiv 91/493/EØF af 22. juli 1991 om sundhedsmæssige betingelser for produktion og afsætning af fiskerivarer og Kommissionens beslutning 94/356/EF af 20. maj 1994 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets direktiv 91/493/EØF for så vidt angår sundhedsmæssig egenkontrol med fiskerivarer eller artikel 28 EF og 30 EF er til hinder for anvendelsen af nationale retsforskrifter, hvori der er fastsat en nultolerance f or f orekomsten af listeria monocytogenes i ikke kemisk konserverede fiskerivarer.*
'Neither Council Directive 91/493/EEC of 22 July 1991 laying down the health conditions for the production and the placing on the market of fishery products and Commission Décision 94/356/EC of 20 May 1994 laying down detailed rules for the application of Council Directive 91/493/EEC as regards own health checks on fishery products nor Articles 28 EC and 30 EC preclude the application of national legislation laying down zero tolerance for the presence of Listeria monocytogenes in fish products which have not been chemically preserved'
Generaladvokat L.A. Geelhoed fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdelingi den 13. december 2001.
Advocate General L.A Geelhoed delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 13 December 2001.
Sag C-455/00 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Italienske Republik Socialpolitik
Case C-455/00 Commission of the European Communities ν Italian Republic
»Traktatbrud — artikel 9, stk 3, i direktiv 90/270/EØF — beskyttelse af arbejdstagernes syn — specielle synskorrigerende hjælpemidler, som er beregnet til det pågældende arbejde — ufuldstændig gennemførelse* (Sjette Afdeling)
(Failure by a Member State to fulfil its obligations —Article 9(3) of Directive 90/270/EEC — Protection of workers' eyes and eyesight — Special corrective appliances appropriate for the work concerned — Incomplete transposition) (Sixth Chamber)
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 13. december 2000 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af artikel 226, stk. 2, EF anlagt sag med påstand om at det fastslås, at: i henhold til artikel 226, stk. 1, EF.
By an application lodged at the Court Registry on 13 December 2000, the Commission of the European Communities brought an action under the second paragraph of Article 226 EC for a declaration that:
Efter at have tilstillet Den Italienske Republik en åbningsskrivelse fremsatte Kommissionen den 9. juli 1999 en begrundet udtalelse, hvori den opfordrede Den Italienske Republik til at træffe de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme udtalelsen inden for en frist på to måneder fra dens meddelelse.
— obligations under the first paragraph of Article 226 EC. After giving the Italian Republic formal notice to submit its observations, the Commission issued a reasoned opinion on 9 July 1999, requesting it to adopt the measures necessary to comply with the opinion within a period of two months from the date of its notification.
Da den italienske regering ikke besvarede den begrundede udtalelse, besluttede Kommissionen at anlægge nærværende sag.
Since the Italian Government did not respond to that opinion, the Commission decided to bring the present action.
Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 9, stk. 13, i Rådets direktiv 90/270/EØF af 29. maj 1990 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejde ved skærmterminaler (femte særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), idet den
by failing to ensure regular eye and eyesight tests for all workers who use display screen equipment for the purposes of Article 2(c) of Council Directive 90/270/EEC of 29 May 1990 on the minimum safety and health requirements for work with display screen equipment (fifth individual Directive within the meaning of Article 16(1) of Directive 89/391/EEC);
— ikke har sikret regelmæssige undersøgelser af øjne og syn for samtlige arbejdstagere, der benytter udstyr, der er forsynet med skærmterminal som omhandlet i direktivets artikel 2, litra c)
— by failing to ensure a supplementary opthalmological examination in all cases where regular eye and eyesight tests show that this is necessary; and
I sit svarskrift har Den Italienske Republik oplyst Domstolen om, at lov nr. 422 af 29. december 2000 om overholdelse af de forpligtelser, der påhviler Italien som medlem af De Europæiske Fællesskaber — fællesskabslov 2000, har erstattet stk. 3 og 4 i artikel 55 i lovdekret nr. 626/94, idet der er indsat nyt stk. 3, 3a, 3b, og 4.
In its defence the Italian Republic informed the Court that Law No 422 of 29 December 2000 containing provisions adopted in order to fulfil Italy's obligations as a Member of the European Communities — Community Law 2000 replaced (inter alia) Article 55(3) and (4) of Decree Law No 626/94 with new provisions, namely Article 55(3), (3a) (3b) and (4).
— ikke har sikret, at der foretages en supplerende øjenundersøgelse i alle tilfælde, hvor dette efter regelmæssig undersøgelse af øjne og syn viser sig at være nødvendigt, og
by failing to specify the circumstances in which the workers concerned are to be provided with special corrective appliances appropriate for the work concerned, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Article 9(1), (2) and (3) of that directive.
Efter en vurdering af disse nationale gennemførelsesbestemmelser har Kommissionen i sin replik meddelt Domstolen, at den frafalder to klagepunkter og de dermed forbundne anbringender.
After examining the national implementing provisions, the Commission informed the Court in its reply that it was withdrawing two pleas, together with the corresponding heads of the forms of order sought by it.
— ikke har fastsat betingelserne for udlevering til de berørte arbejdstagere af specielle synskorrigerende hjælpemidler, som er beregnet til det pågældende arbejde.
Since it took the view that Article 9(1), (2) and (3) of Directive 90/270 had not been correctly transposed into Italian law, the Commission initiated the procedure for failure to fulfil
Med det tilbageværende klagepunkt har Kommissionen gjort gældende, at Den Italienske Republik har tilsidesat artikel 9, stk. 3, i direktiv 90/270, idet den ikke har defineret de betingelser, hvorunder specielle synskorrigerende hjælpemidler, som er beregnet til det
By the plea it maintained, the Commission alleges that the Italian Republic has infringed Article 9(3) of Directive 90/270 by failing to
pågældende arbejde, skal udleveres til de berørte arbejdstagere.
opthalmological test, show this to be necessary, and if normal corrective appliances cannot be used.
Det skal vurderes, om de italienske bestemmelser, der var i kraft på tidspunktet for udløbet af fristen fastsat i den begrundede udtalelse, var i overensstemmelse med direktivets krav.
establish the circumstances in which special corrective appliances are to be provided for workers as required by the task they are performing.
Ganske vist bestemmer artikel 55, stk. 5, i lovdekret nr. 626/94, at omkostningerne ved anskaffelse af personlige værnemidler til brug for det pågældende arbejde skal afholdes af arbejdsgiveren, men denne bestemmelse gennemfører alene artikel 9, stk. 4, i direktiv 90/270 i italiensk ret.
It is necessary to assess whether Italian law in force at the time when the period laid down in the reasoned opinion expired met the requirements of the Directive.
Det følger af vurderingen, at bestemmelserne i lovdekret nr. 547/55 og i lovdekret nr. 626/94, som den italienske regering har henvist til, ikke på tilstrækkelig klar og præcis måde foreskriver, at arbejdstagerne skal have udleveret specielle synskorrigerende hjælpemidler, som er beregnet til det pågældende arbejde, hvis en undersøgelse af øjne og syn, og om nødvendigt en øjenundersøgelse foretaget af en speciallæge, viser, at dette er nødvendigt, og hvis normale
It is clear from that assessment that the provisions of PD No 547/55 and Decree Law No 626/94, on which the Italian Government relied, do not state in a sufficiently clear and precise manner that workers must be provided with special corrective appliances appropriate for the work concerned if the results of the eye or eyesight test or, where necessary, the
»1) Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 9, stk 3, i Rådets direktiv 90/270/EØF af 29. maj 1990 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejde ved skærmterminaler (femte særdirektiv i henhold til artikel 16, stk 1, i direktiv 89/391/EØF), idet den ikke har defineret de betingelser, hvorunder specielle synskorrigerende hjælpemidler, som er beregnet til aet pågældende arbejde, skal udleveres til de berørte arbejdstagere.
It is true that Article 55(5) of Decree Law No 626/94 provides that expenditure in respect of providing special corrective appliances appropriate for the work concerned is to be borne by the employer, but that provision merely transposes Article 9(4) of Directive 90/270 into Italian law.
Generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling1) den 21. marts 2002.
It is not by itself sufficient to implement Article 9(3) of the Directive because it does not state, as required by Article 9(3), that workers must be provided with special corrective appliances appropriate for the work concerned if the results of the eye or eyesight test, or of the opthalmological test, show this to be necessary
»Appel — konkurrence — luftfart — drift af lufthavne — misbrug af dominerende stilling afgiftsmæssig forskelsbehandling* (Sjette Afdeling)
(Appeal — Competition —Air transport Airport management — Discriminatory fees) (Sixth Chamber)
I 60'erne blev der drevet catering­virksomhed i Orly­lufthavnen af fire selskaber: Pan Am, TWA, Air France og Compagnie internationale des wagons­lits (herefter »CIWL«).
During the 1960s, aircraft catering services were provided at Orly airport by four companies: Pan Am, TWA, Air France and the Compagnie Internationale des wagons-lits (hereinafter "OWL").
De tre første foretog i realiteten — og for Air France' vedkommende næsten udelukkende — »egen­handling«, dvs. at de selv forsynede deres egne fly med forplejning.
The first three in reality, and Air France almost exclusively, were involved in self-handling, that is to say, in supplying their own flights.
Efter åbningen af Roissy­CDG­lufthavnen i 70'erne flyttede TWA og Pan Am deres virksomhed dertil.
Following the construction of Roissy-CDG airport during the 1970s, TWA and Pan Am transferred their activities there.
Sagens faktiske omstændigheder
Facts giving rise to the dispute in the main proceedings
Følgende fremgår af den anfægtede dom:
It is stated in the contested judgment that:
Efter et udbud, ADP iværksatte i 1998, blev AFS udvalgt som den eneste anden cateringvirksomhed i Orly­lufthavnen end Air France, idet denne kun foretog egen­handling.
It was during that period that ACS, a subsidiary of Trust House Forte, which later became THF, whose successor in title is Alpha Flight Services (hereinafter "AFS"), began to provide aircraft catering services at Orly airport.
Sagsøgeren [ADP] er et offentligt selvfinansierende selskab i Frankrig, som i medfør af artikel L. 251­2 i code de l'aviation civile français (den franske lov om civil luftfart) har til opgave at »indrette, drive og udbygge samtlige anlæg til civil luftfart til og fra Paris­området, som har til formål at lette flyankomster og ­afgange, tilvejebringe navigationsvejledning, sikre ind­ og udstigning og transport af passagerer, lastning og losning af luftbefordret fragt og post samt alle anlæg forbindelse hermed«.
Following a call for tenders by ADP in 1988, AFS was chosen as the only aircraft catering service provider at Orly airport other than Air France, which only supplied a groundhandling service for its own aircraft.
Den 21. maj 1992 underskrev ADP og AFS en bevillingsaftale for 25 år med
The financial terms required by ADP provided only for the periodic payment of
blev der fastsat et særskilt vederlag for hver af de to tilladelser på følgende måde:
In its tender, AFS proposed an average fee of [...]% of turnover (varying from [...]%); it also proposed to erect a new building and to purchase CIWL's buildings for [...] French francs (FRF).
For det første skal aftaleparten til gengæld for tilladelsen til at benytte ovennævnte areal betale en årlig statsafgift til ADP, der skal beregnes i forhold til det benyttede areal [...].
On 21 May 1992, ADP and AFS signed a 25-year concession agreement, taking effect retroactively on 1 February 1990, under which AFS was authorised to provide airline catering services at Orly airport and to occupy a range of buildings within the perimeter of the airport and an area of [...], and to build on it at its own expense the installations necessary for its activities.
I henhold til artikel 23 i aftalen blev den afgift, AFS skulle betale, fastsat på følgende måde:
According to Article 23 of the agreement, the fee payable by AFS was determined as follows:
For det andet skal aftaleparten til gengæld for driftstilladelsen betale en afgift til ADP, der beregnes som følger: i)
(i) no State fee (redevance domaniale) was charged; second, in exchange for a licence to operate, the beneficiary undertook to pay ADP a commercial fee consisting of:
en afgift på [...]% af den samlede omsætning fra handel med Compagnie Nationale Air France og Air Frances datterselskaber, Air Charter og Air Inter (de tjenester, som OAT leverer til Servairs datterselskaber eller datter-datterselskaber, der har en driftstilladelse fra ADP, indgår ikke i beregningen af omsætningen) iii)
[...]% of total turnover achieved through its business with Compagnie Nationale Air France and the subsidiaries of the Air France group, Air Charter, Air Inter (OAT services provided to subsidiaries or sub-subsidiaries of Servair, the holders of a commercial operating licence from ADP, being excluded from the turnover); a commercial fee was calculated as a proportion of turnover (total annual turnover achieved by AFS, excluding the turnover corresponding to the supply of kosher dishes from Rungis (outside the airport perimeter) to companies providing air catering services at ADP airports.
9 en afgift på [...]% af den samlede omsætning fra handel med ethvert andet luftfartsselskab.
[...]% of total turnover resulting from business with any other airline.
I slutningen af 1992, efter at OAT var kommet ind på markedet, og efter uenighed mellem ADP og AFS om det vederlag, der skyldtes, blev AFS' afgift nedsat til [...]%.
At the end of 1992, following the arrival of OAT on the market and a dispute between ADP and AFS concerning the remuneration payable by the latter, AFS's fee was reduced to [...]%.
[...] en ny tjenesteyder, Orly Air traiteur (herefter »OAT«), begyndte derefter at drive cateringvirksomhed i Orly-lufthavnen.
On [...], a new groundhandler, Orly Air Traiteur (hereinafter "OAT"), began to provide airline catering services at Orly airport.
OAT er et datterselskab, hvori Air France har kapitalmajoriteten via datterselskabet Servair, der også leverer ground handling-tjenester iRoissy CDG-lufthavnen.
OAT is a subsidiary of Groupe Air France, whose majority stake is held through its subsidiary Servair, which also provides groundhandling services at
ADP gav bevilling tü OAT for 25 år med [...] vedrørende ret til at drive cateringvirksomhed i Orly-lufthavnen og ret til at benytte bygninger beliggende i lufthavnen.
OAT gradually took over the airline catering services previously provided by Air France at Orly airport.
Den 29. december 1993 meddelte AFS ADP, at man ikke mente, at AFS's afgiftssats og de afgiftssatser, der blev anvendt på omsætningen i de konkurrerende virksomheder i Orly-lufthavnen, var ensartede, selv hvis man tog højde for eventuelle forskelle i statsafgifterne, og at denne forskel skabte ulige konkurrencevilkår mellem tjenesteyderne. AFS krævede derfor, at der blev indført ensartede afgifter.
On 29 December 1993, AFS informed ADP that it considered that the rate of its fee and the rates applied to the turnover of its competitors at Orly airport were not
ADP afslog dette under henvisning til, at den nedsættelse, AFS tidligere havde fået, i betragtning af de gældende grundafgifter betød, at der nu gjaldt samme sats for alle bevillingshaverne.
On 7 August 1998, ADP brought an action for annulment of the contested decision before the Court of First Instance.
Den 7. august 1998 anlagde ADP sag ved Retten med påstand om annullation af den anfægtede beslutning.
ADP refused on the ground that the reduction of the rate previously obtained by AFS meant that the fees of the various concessionaires, allowing for the land charges, were equivalent.
Den 22. juni 1995 indgav AFS klage til Kommissionen over, at ADP opkrævede afgifter hos catering-virksomheder, der indebar en forskelsbehandling, i strid med bestemmelserne i EF-traktatens artikel 86 (nu artikel 82 EF).
On 22 June 1995, AFS lodged a formal complaint with the Commission about ADP on the ground that the latter was imposing discriminatory fees on airline catering firms, contrary to Article 86 of the EC Treaty (now Article 82 EC).
Den 1. februar 1996 anmodede Kommissionen ADP om oplysninger i medfør af bestemmelserne i artikel 11 i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962: Første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81) for at få yderligere oplysninger om de ground handlingvirksomheder, der af ADP havde fået tilladelse til at drive virksomhed i Orlyog CDG-lufthavnene, og de afgifter, der opkrævedes hos disse virksomheder.
On 1 February 1996, the Commission sent ADP a request for information pursuant to Article 11 of Regulation No 17 of the Council of 6 February 1962: First Regulation implementing Articles 85 and 86 of the Treaty (Official Journal, English Special Edition 1962, p.
Det fremgår navnlig af ADP's svar, at de tjenesteydelseskategorier, for hvilke der skal betales omsætningsafgift, er catering-, flyrengørings- og fragttjenester.
87) in order to obtain details of the identity of the groundhandling firms licensed by ADP to operate at Orly and Roissy-CDG airports and the fees imposed on such firms.
Der gives ADP medhold i de ved første instans nedlagte påstande, dvs. annullation af den anfægtede beslutning.
It is apparent, in particular, from ADP's reply that the categories of handling services subject to a fee based on turnover included catering, aircraft cleaning and cargo services.
Kommissionen har gjort gældende, at appellen skal afvises i sin helhed, fordi ADP flere gange har henvist til sagsakter, som var bilagt stævningen indleveret til Retten, men ikke var bilagt appelskriftet.
The Commission submits that the appeal is inadmissible in its entirety on the ground that ADP refers on several occasions to documents which, whilst annexed to the application lodged before the Court of First Instance, were not annexed to the appeal.
ADP har derved tilsidesat artikel 112 og 37 i Domstolens procesreglement.
That being so, ADP failed to comply with Articles 112 and 37 of the Rules of Procedure of the Court of Justice.
Kommissionen tilsendte den 4. december 1996 ADP en meddelelse af klagepunkter i medfør af traktatens artikel 86, hvori den anførte, at de omsætningsbaserede afgifter, ADP anvendte, blev fastsat efter forskellige regler om beregningsgrundlaget afhængigt af, hvilke virksomheder der fik tilladelserne, uden at disse forskelle havde en saglig begrundelse.
On that point, it should be noted that Article 112(1) and (2) of the Rules of Procedure set out the requirements to be complied with on an appeal.
I overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, i Kommissionens forordning nr. 99/63/EØF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Rådets forordning nr. 17 (EFT 19631964, s. 42) fik ADP lejlighed til at afgive mundtlig forklaring under en høring den 16. april 1997.
The second subparagraph of Article 112(1) provides in particular for the application of Article 37, the second subparagraph of paragraph (1) of which provides, inter alia, that every pleading must be 'accompanied by all
Hertil bemærkes, at procesreglementets artikel 112, stk. 1 og 2, indeholder de betingelser, appelskriftet skal opfylde.
The Commission sent ADP a statement of objections dated 4 December 1996, under Article 86 of the Treaty, in which it stated that the bases of the commercial fees applied by ADP differed according to the identity of the licensed undertakings, without those differences being objectively justified.
I artikel 112, stk. 1, andet afsnit, bestemmes det bl.a., at procesreglementets artikel 37 finder anvendelse. I henhold til artikel 37, stk. 1, andet afsnit, skal alle processkrifter »og de heri nævnte bilag« indleveres til brug for Domstolen, og i henhold til artikel 37, stk. 4, skal alle processkrifter »være vedlagt de påberåbte dokumenter samt en fortegnelse over disse«.
In accordance with Article 7(1) of Regulation No 99/63/EEC of the Commission of 25 July 1963 on the hearings provided for in Article 19(1) and (2) of Council Regulation No 17 (Official Journal, English Special Edition 1963, p.
Der er imidlertid ingen regel i procesreglementet, der bestemmer, at manglende opfyldelse af betingelserne i procesreglementets artikel 37, stk. 1 og 4, medfører afvisning af appelsagen.
However, nowhere do the Rules of Procedure provide that failure to comply with the requirements of Article 37(1) and (4) thereof renders the appeal inadmissible.
vedrørende reglerne om rejsebureauers salg af transportydelser var omfattet af forordning nr. 1017/68 og ikke af forordning nr. 17, at Domstolen udtalte, at hele transportsektoren var blevet undtaget fra anvendelsen af forordning nr. 17 ved forordning nr. 141.
In holding that such a clause concerning the detailed rules applicable to the marketing of transport services by travel agents falls within Regulation No 1017/68 and not Regulation No 17, the Court pointed out that the whole of the transport sector had been removed from the scope of Regulation No 17 by Regulation No 141.
Endvidere er der ikke for Domstolen blevet fremlagt oplysninger om, at Kommissionen eller AFS skulle have lidt et tab ved, at de sagsakter, der henvises til i appelskriftet, ikke blev bilagt, og det er ubestridt, at parterne havde kendskab til sagsakterne, idet de var bilagt stævningen, der blev indleveret til Retten.
Moreover, no evidence has been adduced before the Court to show that the Commission or AFS have been prejudiced by the fact that the documents to which the appeal refers were not annexed to it, and it is common ground that those documents were known to the parties since they were annexed to the application lodged before the Court of First Instance.
Det kan derfor ikke udledes af præmis 44 i ovennævnte dom i sagen Kommissionen mod UIC, at lufthavnsforvaltningsvirksomhed som den af ADP udførte nødvendigvis henhører under transportsektoren i den pågældende doms betydning.
It cannot therefore be inferred from paragraph 44 of the judgment in Commission ν UIC, cited above, that the activity of an airport manager such as that carried out by ADP necessarily falls within the transport sector in the sense contemplated in that judgment.
Den af Kommissionen påberåbte mangel er derfor ikke tilstrækkelig til at afvise appellen (jf. i samme retning dom af 24.10.1996, sag C91/95 P, Tremblay m.fl. mod Kommissionen, præmis 11).
Second, ADP complains that the conclusion of the Court of First Instance that Regulation No 3975/87 did not apply in the present case was based on an incorrect analysis of that regulation.
For det andet har ADP gjort gældende, at Retten foretog en forkert bedømmelse af forordning nr. 3975/87 og heraf udledte, at forordningen ikke fandt anvendelse på den konkrete sag.
The defect pleaded by the Commission is not therefore sufficient to render the appeal inadmissible (see, to that effect, Case C­91/95 Ρ Tremblay and Others ν Commission [1996], paragraph 11).