natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kommissionen har gjort gældende, at sagsøgerne ikke har søgsmålskompetence på grundlag af den hævdede tilsidesættelse af de andre fællesskabsretlige bestemmelser,
The defendant contends that the applicants lack locus standi with respect to the alleged infringement of the other provisions of Community law invoked in the third,
BUPA M.FL. MOD KOMMISSIONEN der er gjort gældende i forbindelse med det tredje, fjerde og syvende anbringende.
BUPA AND OTHERS v COMMISSION fourth, fifth and seventh pleas.
Disse bestemmelser er kun relevante i forbindelse med en bedømmelse af bestemmelserne om statsstøtte, hvis de er tæt forbundet med tildelingen af selve statsstøtten (Domstolens dom af 19.9.2000, sag C-156/98, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 6857, præmis 85), hvilket ikke er tilfældet i den foreliggende sag.
In the context of an assessment under the rules on State aid, those provisions are relevant only where they are closely linked to the grant of the State aid itself (Case C-156/98 Germany v Commission [2000] ECR I-6857, paragraph 85), which is not the case here.
Det skal for det første, som anført af Kommissionen, bemærkes, at en forpligtelse for Kommissionen til at tage endelig stilling — som led i en procedure vedrørende statsstøtte i henhold til forordning nr. 659/1999, og navnlig som led i den foreløbige undersøgelse i henhold til forordningens artikel 4, hvilken undersøgelse er yderst begrænset tidsmæssigt — vedrørende det forhold, om der foreligger en tilsidesættelse af andre fællesskabsretlige bestemmelser end de, der følger af artikel 87 EF og 88 EF, i givet fald sammenholdt med artikel 86 EF, ville være i strid dels med de processuelle bestemmelser og garantier — der til dels er indbyrdes afvigende og indebærer forskellige retsfølger — som er særlige for de procedurer, der specielt er fastsat med henblik på kontrol af anvendelsen af disse bestemmelser, dels med princippet om autonomien af de administrative procedurer og søgsmålsadgangen.
It must be observed, first of all, that, as the defendant contends, if the Commission were required to adopt a definitive position in a procedure relating to State aid under Regulation No 659/1999 on the existence or absence of an infringement of provisions of Community law distinct from those coming under Articles 87 EC and 88 EC, read together, where appropriate, with Article 86 EC, that would run counter to, first, the procedural rules and guarantees — which in part differ significantly and imply distinct legal consequences — specific to the procedures specially established for control of the application of those provisions and, second, the principle of autonomy of administrative procedures and remedies.
I denne forbindelse bemærkes desuden, at selv under dække af et søgsmål med påstand om annullation af en beslutning på området for statsstøtte har en fysisk person ikke, henset til Kommissionens skønsbeføjelse i denne sammenhæng, kompetence til at anlægge sag til prøvelse af den manglende iværksættelse af en traktatbrudsprocedure i henhold
In that regard, it should further be borne in mind that, even in the guise of an action for annulment of a decision on State aid, an individual lacks standing to act, in view of the discretionary power of the Commission in that context, against the Commission’s failure to initiate
Sagsøgerne kan ikke gyldigt påberåbe sig den retspraksis, hvorefter det følger af traktatens almindelige opbygning, at proceduren i traktatens artikel 88 EF aldrig må føre til resultater, der er i strid med traktatens mere specifikke bestemmelser.
The applicants cannot properly rely on the caselaw to the effect that it follows from the general scheme of the Treaty that the procedure under Article 88 EC must never produce a result which is contrary to the specific provisions of the Treaty.
Ifølge denne retspraksis er Kommissionen, selv om den råder over en vid skønsmargen, når den tager stilling til foreneligheden af en statsstøtteordning med fællesmarkedet, ikke desto mindre forpligtet til, som led i denne bedømmelse at sikre, at proceduren ikke ender med et resultat, der er i strid med traktatens særlige bestemmelser, ud over bestemmelserne i artikel 87 EF og 88 EF, navnlig når de støtteforanstaltninger, som strider mod disse bestemmelser, i en sådan grad er uløseligt forbundet med støttens formål, at det ikke er muligt at bedømme dem isoleret (jf. i denne retning dommen i sagen Matra mod Kommissionen, nævnt i præmis 72 ovenfor, præmis 41 og den deri nævnte retspraksis).
According to that caselaw, while the Commission has a wide discretion when it determines the compatibility of a system of aid with the common market, it is none the less required to ensure, in the context of that assessment, that the procedure does not produce a result which is contrary to specific provisions of the Treaty other than those of Articles 87 EC and 88 EC, in particular where those aspects of aid which contravene those provisions are so indissolubly linked to the object of the aid that it is impossible to evaluate them separately (see, to that effect, Matra v Commission, paragraph 72 above, paragraph 41 and the caselaw there cited).
Selv om denne forpligtelse er et udtryk for det almindelige princip om, at enhver anvendelse af fællesskabsretten skal være i overensstemmelse med de trinhøjere retsregler, indebærer den imidlertid ikke af den grund, at Kommissionen som led i en statsstøtteprocedure skal anvende de bestemmelser, der særligt er fastsat til kontrol af anvendelsen af andre bestemmelser i traktaten, eller vedtage en eller flere beslutninger med kombinerede retsvirkninger.
However, while that obligation is the expression of a general principle that every application of Community law must be made in conformity with the higher rules of law, it does not mean that the Commission is required, in a procedure relating to aid, to apply the rules specially laid down for review of the application of other provisions of the Treaty or to adopt one or more decisions producing combined legal effects.
I medfør af denne forpligtelse skal Kommissionen, navnlig inden for rammerne af den indledende undersøgelsesprocedure, nemlig blot foretage en umiddelbar bedømmelse af de relevante aspekter, der ikke henhører under reglerne om statsstøtte.
Under that obligation, the Commission is required to make an assessment by reference to the relevant provisions which are not, strictly speaking, covered by the law on aid only where certain aspects of the aid in issue are so closely linked to its object that any failure on their part to comply with those provisions would necessarily affect the compatibility of the aid with the common market.
Således skal Kommissionen, hvis den efter en sådan bedømmelse vurderer, at resultatet af den pågældende procedure kan være i strid med andre fællesskabsretlige bestemmelser, i givet fald suspendere proceduren og iværksætte en undersøgelse på grundlag af de relevante processuelle regler.
In the present case, the applicants have neither explained nor shown to the requisite standard that the particular aspects of the implementation of the RES that are alleged to infringe other provisions of Community law were indissolubly linked to the object of the aid in issue, namely the equalisation payments.
Under alle omstændigheder har sagsøgerne i det
Furthermore, it must be borne in mind that the Commission correctly concluded, in Article 1 of the contested decision, that the RES did not
BUPA M.FL. MOD KOMMISSIONEN foreliggende tilfælde hverken tilstrækkeligt forklaret eller godtgjort, at de særlige foranstaltninger, der er gennemført ved RES, og som angiveligt tilsidesætter andre fællesskabsretlige bestemmelser, er uadskilleligt forbundet med genstanden for den omhandlede støtte, dvs. konkret, udligningsbetalingerne.
BUPA AND OTHERS v COMMISSION involve State aid in the sense of Article 87(1) EC and that therefore that article did not in any event amount to a declaration of compatibility with the common market within the meaning of the caselaw cited above. Consequently, if only for those reasons, the third, fourth and fifth pleas must be rejected as inoperative.
Heraf følger, dels at Kommissionen ikke som led i en statsstøtteprocedure kan tage endelig stilling til, om andre fællesskabsretlige bestemmelser er overholdt, hvilke bestemmelser kontrolleres ved andre proceduremæssige regler, dels at Kommissionens endelige og retligt bindende stillingtagen er begrænset til aspekter vedrørende støtten.
It follows, first, that the Commission cannot adopt a definitive position in a procedure relating to aid as to compliance with other provisions of Community law where such compliance must be controlled under a different procedural regime.
Disse aspekter er de eneste, der kan være bebyrdende, til forskel fra aspekter, der henhører under andre fællesskabsretlige bestemmelser, som ikke på tilstrækkelig vis underbygger beslutningens dispositive del (jf. i denne retning og analogt dommen i sagen Panhellenic Union of Cotton Ginners and Exporters mod Kommissionen, nævnt i præmis 313 ovenfor, præmis 57 og 58).
It also follows that, as the adoption of a definitive and legally binding Commission decision must be limited to the aid aspects, only those aspects, and not the aspects relating to other provisions of Community law which do not constitute the necessary support for the operative part of its decision, are capable of having adverse effects (see, to that effect and by analogy, Panhellenic Union of Cotton Ginners and Exporters v Commission, paragraph 313 above, paragraphs 57 and 58).
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at ifølge fast retspraksis kan kun beslutningens dispositive del have retsvirkninger og derfor være bebyrdende, uanset de betragtninger, som beslutningen er baseret på.
In that regard, it must be borne in mind that, according to consistent caselaw, regardless of the grounds on which a decision is based, only the operative part of the decision is capable of producing legal effects and, consequently, of having adverse effects.
De opfattelser, der derimod fremføres i betragtningerne til en beslutning, kan ikke som sådanne gøres til genstand for annullationssøgsmål.
On the other hand, the assessments made in the grounds of a decision are not in themselves capable of forming the subjectmatter of an action for annulment.
Heraf følger så meget mere, at den omstændighed, at der hverken i den dispositive del eller i betragtningerne til en beslutning, der er vedtaget i henhold til artikel 87 EF og 88 EF, og i givet fald artikel 86, stk. 2, EF, er nævnt andre bestemmelser end reglerne om statsstøtte, ikke er bebyrdende for en fysisk person, og kan ikke tildele vedkommende søgsmålskompetence.
It follows, a fortiori, that the complete failure to mention provisions other than those relating to State aid both in the operative part and in the grounds of a decision adopted pursuant to Articles 87 EC and 88 EC and, where appropriate, Article 86(2) EC, is not capable of adversely affecting an individual and of conferring on him an interest in bringing an action.
I det foreliggende tilfælde må det understreges, at den anfægtede beslutning er en beslutning om ikke at gøre indsigelse over de anmeldte støtteforanstaltninger som omhandlet i artikel 4 i forordning nr. 659/1999. Beslutningen er alene rettet til Irland, og udgør hverken ved sin form eller ved sit indhold en særlig besvarelse af sagsøgernes klage (jf. i denne retning dommen i sagen Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France, nævnt i præmis 72 ovenfor, præmis 45).
In this case, it must be emphasised that the contested decision is a decision not to raise objections in respect of notified aid measures, within the meaning of Article 4 of Regulation No 659/1999, which is addressed only to Ireland and which does not constitute, either in form or in substance, an explicit response to the applicants’ complaint (see, to that effect, Commission v Sytraval and Brink’s France, paragraph 72 above, paragraph 45).
Følgelig kan beslutningen ikke opfattes således, at den, selv indirekte, besvarer alle de klagepunkter, sagsøgerne har rejst, herunder de punkter, der vedrører tilsidesættelsen af artikel 82 EF, 43 EF og 49 EF, eller bestemmelser i det tredje skadesforsikringsdirektiv.
Consequently, the decision cannot be interpreted as responding, even by implication, to all the complaints raised by the applicants, including those alleging infringement of Articles 82 EC, 43 EC and 49 EC or the provisions of the third non-life insurance directive.
Under disse omstændigheder indebærer den omstændighed, at der hverken er foretaget en bedømmelse af disse klagepunkter i den dispositive del eller i betragtningerne til den anfægtede beslutning, ikke retligt bindende virkninger for sagsøgerne, og er ikke bebyrdende for dem, hvorfor de ikke har søgsmålskompetence i forbindelse med et søgsmål med påstand om annullation af den anfægtede beslutning.
In those circumstances, the failure to assess those complaints in either the operative part or the grounds of the contested decision produces no legally binding effects vis-à-vis the applicants and is not capable of adversely affecting them, so that they do not have capacity to act in the context of the action for annulment of the contested decision.
Derfor anførte Kommissionen med rette i punkt 61 i den anfægtede beslutning, at bedømmelsen i henhold til artikel 87 EF og artikel 86, stk. 2, EF, ikke anfægter en undersøgelse — inden for rammerne af de passende procedurer — af foreneligheden af RES med andre relevante fællesskabsretlige bestemmelser, navnlig bestemmelserne i tredje skadesforsikringsdirektiv.
The Commission was therefore correct to state, at recital 61 to the contested decision, that the assessment made under Article 87 EC and Article 86(2) EC was without prejudice to the analysis, in the appropriate procedures, of the compatibility of the RES with other relevant rules of Community law and, in particular, with those of the third non-life insurance directive.
Endelig anfægtes denne bedømmelse, i modsætning til sagsøgernes opfattelse, ikke af ordlyden af artikel 86, stk. 2 in fine, EF.
Last, contrary to the applicants’ theory, the wording of Article 86(2) EC in fine does not invalidate that assessment.
Dels indebærer kriteriet om påvirkningen af samhandelen i et omfang, der er i strid med Fællesskabets interesse, ikke en forpligtelse for Kommissionen til endeligt og fuldstændigt at kontrollere, om de anmeldte statslige foranstaltninger strider mod andre fællesskabsretlige bestemmelser.
First, the criterion of an effect on trade to such an extent as would be contrary to the interests of the Community does not mean that the Commission is under an obligation to ascertain, definitively and comprehensively, whether the notified State measures infringe other provisions of Community law.
Dels, som Kommissionen har gjort gældende, er sagsøgernes opfattelse selvmodsigende, da den fjerner enhver effektiv virkning af artikel 86, stk. 2, EF, som er en fravigelse
Second, as the defendant claims, the applicants’ theory is contradictory in that its application would deprive Article 86(2) EC of any practical effect as a derogation
BUPA M.FL. MOD KOMMISSIONEN fra traktatens bestemmelser.
BUPA AND OTHERS v COMMISSION from the rules of the Treaty.
Følgelig skal det tredje, fjerde og femte anbringende afvises, uden at det er fornødent at tage stilling til, om de er begrundede.
Consequently, the third, fourth and fifth pleas must be rejected as inadmissible and, at the very least, as inoperative, without there being any need to adjudicate on their merits.
Det syvende anbringende skal ligeledes afvises, for så vidt som det henviser til de fællesskabsretlige bestemmelser, der er omfattet af det tredje, fjerde og femte anbringende.
The seventh plea must also be rejected as inadmissible in so far as it refers to the provisions of Community law specifically covered by the third, fourth and fifth pleas.
D — Om det sjette anbringende vedrørende den omstændighed, at der ikke er iværksat en formel undersøgelsesproceudure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF
D — The sixth plea, based on the failure to initiate the formal investigation procedure under Article 88(2) EC
Ifølge sagsøgerne undlod Kommissionen, henset til alt det ovenfor anførte, med urette at iværksætte den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, skt. 2, EF med henblik på en stillingtagen ud fra alle de relevante forhold i det foreliggende tilfælde.
The applicants submit that, in the light of all of the foregoing, the Commission acted unlawfully in failing to initiate the formal investigation procedure, under Article 88(2) EC, in order to be able to adjudicate in full knowledge of the relevant facts of the present case.
Den anfægtede beslutning er vedtaget efter den indledende undersøgelse i henhold til artikel 88, stk. 3, EF, hvilken undersøgelse alene har til formål
The contested decision was adopted following the preliminary examination, under Article 88(3) EC, which is intended merely to enable the
Kommissionen kan derfor kun begrænse sig til denne indledende undersøgelse, såfremt den er tilstrækkelig til at fastslå foreneligheden (dommen i sagen Matra mod Kommissionen, nævnt i præmis 72 ovenfor, præmis 16 og 33, i sagen Cook mod Kommissionen, nævnt i præmis 66 ovenfor, præmis 22 og 29, i sagen Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France, nævnt i præmis 72 ovenfor, præmis 38 og 39, og i sagen Portugal mod Kommissionen, nævnt i præmis 312 ovenfor, præmis 32 og 33), hvilket ikke er tilfældet i den foreliggende sag.
Commission to form a prima facie opinion on the compatibility of the aid with the common market. The Commission is entitled to limit itself to that preliminary examination only if that is sufficient for it to satisfy itself that the aid is compatible (Matra v Commission, paragraph 72 above, paragraphs 16 and 33; Cook v Commission, paragraph 66 above, paragraphs 22 and 29; Commission v Sytraval and Brink’s France, paragraph 72 above, paragraphs 38 and 39; and Portugal v Commission, paragraph 312 above, paragraphs 32 and 33), which is not the case here.
I denne forbindelse er Kommissionen forpligtet til at undersøge alle de faktiske og retlige omstændigheder, som virksomhederne har forelagt den, hvilke virksomheders interesser kan påvirkes af tildelingen af en støtte (dommen i sagen Kommissionen mod Sytraval og Brink’s France, nævnt i præmis 72 ovenfor, præmis 51, og i sagen Portugal mod Kommissionen, nævnt i præmis 312 ovenfor, præmis 35).
In that regard, the Commission is required to examine all the facts and all the legal arguments brought to its notice by undertakings whose interests may be affected by the grant of the aid (Commission v Sytraval and Brink’s France, paragraph 72 above, paragraph 51, and Portugal v Commission, paragraph 312 above, paragraph 35).
I denne sammenhæng har sagsøgerne gjort opmærksom på deres argumentation vedrørende dels den omstændighed, at der hverken foreligger SIEG-forpligtelser eller opfyldelse af de betingelser, der giver adgang til kompensation, dels tilsidesættelsen af etableringsretten, den frie levering af tjenesteydelser, det tredje skadesforsikringsdirektiv samt artikel 86, stk. 1, sammenholdt med artikel 82 EF.
In that context, the applicants refer back to their arguments concerning, first, the absence of SGEI obligations and of the conditions permitting compensation for such obligations and, moreover, infringement of the right to freedom of establishment, freedom to provide services and the third non-life insurance directive and also Article 86(1) EC in conjunction with Article 82 EC.
Ifølge sagsøgerne rejser denne argumentation komplicerede spørgsmål, der kræver et udførligt, faktisk og økonomisk bevismateriale, hvilket materiale ikke kan vurderes uden for den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF.
In the applicants’ submission, those arguments raise complex issues which require detailed factual and economic evidence which cannot be evaluated other than in the formal investigation procedure under Article 88(2) EC.
Dette understøttes af, at Kommissionen ikke har undersøgt sagsøgernes argumentation korrekt, dvs. at den har undladt at undersøge denne argumentation.
That, they maintain, is borne out by the fact that the Commission did not examine those arguments properly, or indeed did not examine them at all.
Sagsøgerne har bestridt påstanden om, at iværksættelsen af den formelle undersøgelsesprocedure ikke ville sætte dem bedre i stand til at fremsætte deres indsigelser med hensyn til RES.
The applicants dispute the assertion that the opening of the formal examination procedure would not have placed them in a better position to formulate their objections to the RES.
De bestemmelser, der regulerer denne procedure, pålægger Kommissionen særlige forpligtelser, som ikke er overholdt i det foreliggende tilfælde, herunder forpligtelsen til at offentliggøre beslutningen om iværksættelsen i Den Europæiske Unions Tidende i henhold til artikel 26, stk. 1, i forordning nr. 659/1999, samt kravet i forordningens artikel 6 om, at parterne opfordres til at fremsætte bemærkninger, som skal undersøges og videregives til medlemsstaten.
The rules governing that procedure impose special obligations on the Commission, which were not complied with in this case, such as publication of the decision to open the procedure in the Official Journal of the European Union, pursuant to Article 26(1) of Regulation No 659/1999, and the requirement, under Article 6 of that regulation, to request comments from the interested parties, to examine those comments and to communicate them to the Member State.
Hvad angår argumentet om, at sagsøgerne ikke har forklaret, hvorfor Kommissionen skulle være i alvorlig tvivl om foreneligheden af RES med artikel 87 EF, har sagsøgerne anført, at de udførligt har fremført de forhold, der godtgør, at denne sag indebærer alvorlige vanskeligheder med hensyn til reglerne om statsstøtte.
As for the argument that they did not explain why the Commission ought to have expressed serious doubts as to the compatibility of the RES with Article 87 EC, the applicants observe that they explained in detail the evidence showing that their case raised serious problems from the aspect of State aid.
Antages det, at sagsøgerne ikke får medhold i deres anbringender vedrørende realiteten, kræver alene kompleksiteten af den foreliggende sag, som bl.a. beskrevet i forbindelse med det første og andet anbringende, at der iværksættes en formel undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF.
Even on the assumption that the applicants are unsuccessful in their substantive pleas, the complexity of the present case, as described, in particular, in the first and second pleas, would in itself have required the initiation of the formal investigation procedure under Article 88(2) EC.
Sagsøgerne har tilføjet, at Kommissionens undersøgelse af RES varede i fire år, før den anfægtede beslutning blev vedtaget.
The applicants further observe that the Commission examined the RES for four years before adopting the contested decision.
Det er i forbindelse med en så langvarig sagsbehandlingstid unormalt, at den formelle undersøgelsesprocedure ikke blev iværksat.
In an investigation lasting so long, it is unusual for the formal investigation procedure not to have been initiated.
Følgelig bør den anfægtede beslutning annulleres som følge af den uberettigede, manglende iværksættelse af den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF.
Accordingly, the contested decision must be annulled for unlawful failure to initiate the formal investigation procedure under Article 88(2) EC.