natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Desuden kunne sagsøgeren på grund af den administrative praksis, der er blevet fulgt af RegTP, som har undersøgt spørgsmålet om prispres talrige gange, antage, at Kommissionen ville nå frem til den samme konklusion som RegTP.
Furthermore, as a result of the administrative practice of RegTP, which has considered the margin squeeze issue on many occasions, the applicant could assume that the Commission would ultimately reach the same conclusion as RegTP.
I det foreliggende tilfælde kunne sagsøgeren ikke være uvidende om, at selskabet på trods af de afgørelser, hvori RegTP havde godkendt dets afgifter, havde et reelt råderum med hensyn til at fastsætte sine detailpriser og dermed til at mindske prispresset ved at forhøje disse priser.
In the present case, the applicant could not be unaware that, notwithstanding the authorisation decisions of RegTP, it had genuine scope to fix its retail prices and, consequently, to reduce the margin squeeze by increasing those prices.
Sagsøgeren kunne heller ikke være uvidende om, at prispresset gav anledning til alvorlige konkurrencebegrænsninger, navnlig i betragtning af, at sagsøgeren indtog en monopolstilling på markedet for engrostjenester og en monopollignende stilling på markedet for adgang til abonnentnettet (betragtning 97-100 til den anfægtede beslutning).
In addition, the applicant could not be unaware that that margin squeeze entailed serious restrictions on competition, particularly in view of its monopoly on the wholesale market and its virtual monopoly on the market in retail access services (recitals 97 to 100 to the contested decision).
Heraf følger, at begyndelsesbetingelserne for, at Kommissionen kan pålægge bøder, er opfyldt (kendelsen i sagen SPO m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 274 ovenfor, præmis 53).
It follows that the initial conditions enabling the Commission to impose fines are fulfilled (order in SPO and Others v Commission, cited in paragraph 274 above, paragraph 53).
Endvidere er det uden betydning i relation til begyndelsesbetingelserne i artikel 15, stk. 2, første afsnit, i forordning nr. 17, at der er indledt en administrativ procedure mod Forbundsrepublikken Tyskland.
Furthermore, it must be held that the initiation of a prelitigation procedure against the Federal Republic of Germany does not affect the initial conditions in the first subparagraph of Article 15(2) of Regulation No 17.
Sagsøgeren kunne nemlig ikke være uvidende om, dels at selskabet havde et reelt råderum med hensyn til at forhøje sine detailpriser, dels at dets afgifter udgjorde en hindring for udviklingen af konkurrencen på markedet for adgang til abonnentnettet, hvorpå konkurrencen, navnlig som følge af sagsøgerens tilstedeværelse, allerede var afsvækket (jf. i denne retning dommen i sagen Hoffmann-La Roche mod Kommissionen, nævnt i præmis 226 ovenfor, præmis 91).
The applicant could not be unaware that it had genuine scope to increase its retail prices and that its pricing practices were hindering the growth of competition in the market in local network access services, a market in which the degree of competition was already weakened as a result, in particular, of its presence (see, to that effect, Hoffmann-La Roche v Commission, cited in paragraph 226 above, paragraph 91).
Endelig må argumentet om, at RegTP havde undersøgt spørgsmålet om prispres, forkastes af de grunde, der blev anført i præmis 267-269 ovenfor.
Finally, the argument relating to RegTP’s examination of the margin squeeze must be rejected for the reasons set out in paragraphs 267 to 269 above.
Det tredje anbringende må derfor ligeledes forkastes.
The third plea must therefore also be rejected.
D — Det fjerde og det sjette anbringende: utilstrækkelig hensyntagen ved bødeberegningen til, at afgifterne reguleres, og manglende hensyntagen til formildende omstændigheder
D — Fourth and sixth pleas: insufficient account taken of charges legislation in calculating the level of the fine, and insufficient account taken of attenuating circumstances
Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen ikke havde ret til at kvalificere den angivelige overtrædelse som alvorlig.
The applicant submits that the Commission was wrong to characterise the alleged infringement as serious.
Sagsøgeren bidrog kun i ubetydelig grad til overtrædelsen, idet de omtvistede afgifter var blevet fastsat af RegTP.
The applicant’s contribution to the infringement was slight because the charges at issue were set by RegTP.
Overtrædelsen kunne derfor ifølge retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten (EFT 1998 C 9, s. 3, herefter »retningslinjerne«) højst kvalificeres som lidet alvorlig.
The infringement could therefore at best be described as minor, in accordance with the Guidelines on the method of setting fines imposed pursuant to Article 15(2) of Regulation No 17 and Article 65(5) of the ECSC Treaty (OJ 1998 C 9, p. 3; ‘the Guidelines’).
Sagsøgeren har
The applicant maintains
DEUTSCHE TELEKOM MOD KOMMISSIONEN fremhævet, at RegTP endog ved afgørelse af 19. december 2002 afslog en ansøgning fra sagsøgeren om forhøjelse af selskabets detailpriser ud over det fastsatte loft, skønt sagsøgeren til støtte for ansøgningen som begrundelse for at overskride det fastsatte loft havde henvist til den af Kommissionen indledte procedure.
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION that, by decision of 19 December 2002, RegTP had even rejected an application by the applicant for an increase in its retail charges beyond the ceiling prescribed, even though, in support of the application, the applicant had referred to the procedure initiated by the Commission as justification for exceeding that ceiling.
Den nedsættelse af bødens grundbeløb med 10%, som er indrømmet for at tage hensyn til, at afgifterne reguleres af RegTP, er derfor utilstrækkelig.
The 10% reduction in the basic amount of the fine to take account of the regulation of charges by RegTP is therefore insufficient.
RegTP’s afgørelser gav grundlag for »rimelig tvivl med hensyn til ulovligheden« af sagsøgerens adfærd som omhandlet i retningslinjerne.
A ‘reasonable doubt’ as to whether the applicant’s conduct ‘does indeed constitute an infringement’ within the meaning of the Guidelines can be justified on the basis of RegTP’s decisions.
Endvidere har sagsøgeren henvist til Kommissionens beslutning 2001/892/EF af 25. juli 2001 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 82 (COMP/C-1/36.915 — Deutsche Post AG — Nægtelse af at viderebefordre grænseoverskridende post) (EFT L 331, s. 40, herefter »Deutsche Post-beslutningen«), hvori Kommissionen kun pålagde en symbolsk bøde, fordi det pågældende selskab havde handlet i overensstemmelse med tyske domstoles retspraksis, og fordi der ikke fandtes nogen fællesskabsretspraksis vedrørende grænseoverskridende brevposttjenester.
The applicant refers moreover to Commission Decision 2001/892/EC of 25 July 2001 relating to a proceeding under Article 82 of the EC Treaty (COMP/C-1/36.915 — Deutsche Post AG — Interception of cross-border mail) (OJ 2001 L 331, p. 40; ‘the Deutsche Post decision’), in which the Commission imposed only a symbolic fine, owing to the fact that the company in question had behaved in a manner which was in accordance with the caselaw of the German courts, and no Community caselaw existed concerning cross-border letter mail services.
Kommissionen burde ligeledes have taget andre formildende omstændigheder i betragtning, da den fastsatte bøden, nemlig dels manglen på en alvorlig hindring for konkurrencen, dels den omstændighed, at sagsøgerens lave detailpriser har et socialt formål.
The Commission should also have taken other attenuating circumstances into account when setting the fine, namely the lack of any serious restriction on competition and the fact that the applicant’s low retail prices fulfil a social function.
I replikken har sagsøgeren henledt opmærksomheden på Oberlandesgericht Düsseldorfs dom af 16. januar 2002.
In its reply, the applicant draws attention to the judgment of the Oberlandesgericht Düsseldorf of 16 January 2002.
Denne domstol fastslog, at opkrævningen af de af RegTP fastsatte afgifter ikke kan udgøre misbrug af dominerende stilling fra sagsøgerens side, og at det ikke er tilstrækkeligt til at tillægge sagsøgeren ansvar for en overtrædelse af konkurrencereglerne, at selskabet blot har indgivet en ansøgning vedrørende afgifter.
It observes that that court held that the levy of charges set by RegTP cannot constitute an abuse of the applicant’s dominant position and that the mere lodging of a tariff application by the applicant is not sufficient to make the applicant responsible for an infringement of competition law.
Ifølge den samme domstol påhvilede der ikke sagsøgeren nogen forpligtelse i medfør af konkurrencereglerne til at indgive andre ansøgninger.
According to the Oberlandesgericht Düsseldorf, the applicant was under no obligation under competition law to make other applications.
I betragtning 206 og 207 til den anfægtede beslutning kvalificerer Kommissionen for så vidt angår perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 overtrædelsen som alvorlig, ikke som meget alvorlig, med den begrundelse, dels at den vægtede metode til beregning af prispresset var ny og endnu ikke havde været genstand for en formel beslutning, dels at sagsøgeren løbende havde mindsket prispresset, i det mindste fra 1999.
In recitals 206 and 207 to the contested decision, the Commission characterised the infringement as serious, not as very serious, in respect of the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 on the grounds, first, that the weighted method applied to determine the margin squeeze was new and had not previously been the subject of a formal decision and, second, that the applicant had steadily reduced the margin squeeze since 1999 at least.
For så vidt angår perioden fra den 1. januar 2002 til maj 2003 finder Kommissionen, at der var tale om en lidet alvorlig overtrædelse (betragtning 207 til den anfægtede beslutning), eftersom sagsøgerens »[retlige] mulighed for i det mindste til dels at eliminere prispresset [var] begrænset til en forhøjelse af T-DSL-priserne« (betragtning 206 til den anfægtede beslutning).
As regards the period from 1 January 2002 to May 2003, the Commission held that there was a minor infringement (recital 207 to the contested decision), because ‘[the applicant’s] only legal means of reducing the margin squeeze [was] limited to increases in the T-DSL charges’ (recital 206 to the contested decision).
Desuden afstår Kommissionen for den samme periode fra at forhøje bøden under hensyn til overtrædelsens varighed »på grund af de regulatoriske begrænsninger af [sagsøgerens] mulighed for at foretage takstændringer« (betragtning 211 til den anfægtede beslutning).
Furthermore, in respect of the same period, the Commission made no increase in the fine to reflect the duration of the infringement ‘in view of the regulatory restrictions on [the applicant’s] scope for adjusting tariffs’ (recital 211 to the contested decision).
I betragtning 212 til den anfægtede beslutning anser Kommissionen det for en formildende omstændighed, at »[sagsøgerens] detail- og engrospriser […] er […] priser, som siden begyndelsen af 1998 har været og fortsat er omfattet af en sektorspecifik regulering på nationalt plan«.
In recital 212 to the contested decision, the Commission treated the fact that ‘the [applicant’s] retail and wholesale charges in question in the current proceeding were subject to sector specific regulation since [1998] on national level until today’ as an attenuating circumstance.
På grundlag af ovennævnte betragtninger pålægger Kommissionen i den anfægtede beslutnings artikel 3 sagsøgeren en bøde på 12,6 mio. EUR.
On the basis of the foregoing considerations, the Commission imposed a fine of EUR 12.6 million on the applicant in Article 3 of the contested decision.
Kommissionen fastsatte bødebeløbet ved at anvende den beregningsmetode, der er foreskrevet i retningslinjerne.
It determined the amount of the fine using the method which it had laid down in the Guidelines.
Således fastsatte den i overensstemmelse med retningslinjernes punkt 1 A, andet afsnit, det på grundlag af overtrædelsens grovhed fastlagte beløb til 10 mio. EUR (betragtning 207 til den anfægtede beslutning). Dette beløb blev i henhold til retningslinjernes punkt 1 B, første afsnit, for perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 forhøjet med 40% under hensyn til overtrædelsens varighed, hvorved der fremkom et grundbeløb på 14 mio. EUR (betragtning 211 til den anfægtede beslutning).
Thus, in accordance with the second paragraph of Section 1A of the Guidelines, the amount of the fine to take account of the gravity of the infringement was set at EUR 10 million (recital 207 to the contested decision).
Dette beløb blev derpå i overensstemmelse med retningslinjernes punkt 3 nedsat med 10% for tage hensyn til formildende omstændigheder.
That figure was then reduced by 10% to take account of attenuating circumstances in accordance with Section 3 of the Guidelines.
I modsætning til hvad sagsøgeren har gjort gældende, havde Kommissionen ret til at kvalificere overtrædelsen som alvorlig for så vidt angår perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 (betragtning 207 til den anfægtede beslutning).
It must be held that, contrary to the applicant’s claim, the Commission was entitled to characterise the infringement as serious for the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 (recital 207 to the contested decision).
De påtalte afgifter styrker nemlig barriererne for adgang til nyligt liberaliserede markeder og bringer derved fællesmarkedets funktion i fare.
The pricing practices complained of strengthen the barriers to entry to the recently liberalised markets and thus jeopardise the proper functioning of the common market.
Eksklusionsadfærd fra en dominerende virksomheds side kvalificeres derfor i retningslinjerne (punkt 1 A, andet afsnit) som en alvorlig overtrædelse eller endog som en meget alvorlig overtrædelse, hvis den begås af en virksomhed, der har en monopollignende stilling.
In that regard, it must be borne in mind that the Guidelines (second paragraph of Section 1A) describe the exclusionary behaviour of dominant firms as serious infringements, or even very serious infringements if committed by undertakings holding a virtual monopoly.
Med hensyn til RegTP’s indgriben i sagsøgerens afgiftsfastsættelse bemærkes, at den pågældende virksomheds adfærd, når sanktionsniveauet fastsættes, kan vurderes i lyset af den formildende omstændighed, som den nationale lovgivning udgør (jf.
As regards the intervention of RegTP in setting the applicant’s tariffs, it must be borne in mind that, when the level of the penalty is set, the conduct of the undertakings concerned may be assessed in the light of the national legal framework, which
Under retsmødet forklarede Kommissionen, at den nedsættelse af bøden med 10%, der er indrømmet for at tage hensyn til, at »[sagsøgerens] detail- og engrospriser […] er omfattet af en sektorspecifik regulering på nationalt plan« (betragtning 112 til den anfægtede beslutning), hænger sammen med, at RegTP griber ind i sagsøgerens prisfastsættelse, og at denne nationale myndighed flere gange i den periode, som er omfattet af den anfægtede beslutning, havde undersøgt spørgsmålet, om sagsøgerens afgifter gav anledning til prispres.
At the hearing, the Commission explained that the 10% reduction of the fine to take account of the fact that ‘the [applicant’s] retail and wholesale charges … were subject to sector specific regulation since [1998] on national level’ (recital 212 to the contested decision) relates to RegTP’s intervention in setting the applicant’s prices and to the fact that that national authority has, on several occasions during the period covered by the contested decision, considered the question of the existence of a margin squeeze resulting from the applicant’s tariff practices.
Med hensyn til den sociale funktion, sagsøgeren angiveligt opfylder, bemærkes, at virksomheder, der har fået overdraget at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse, ifølge artikel 86, stk. 2, EF er underkastet traktatens bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang anvendelsen af disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de særlige opgaver, som er betroet dem.
As regards the alleged social function fulfilled by the applicant, it must be observed that, according to Article 86(2) EC, undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest are subject to the rules of the EC Treaty, in particular to the rules on competition, in so far as the application of such rules does not obstruct the performance, in law or in fact, of the particular tasks assigned to them.
Selv hvis det er blevet overdraget sagsøgeren at udføre tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse som omhandlet i den nævnte bestemmelse, har sagsøgeren ikke godtgjort, hvorfor de afgifter, der påtales i den anfægtede beslutning, er nødvendige for at løse denne opgave. Dette argument kan derfor ikke tiltrædes.
Even on the assumption that the applicant has been entrusted with a task of operating services of general economic interest within the meaning of that provision, the applicant fails to show why the pricing practices which have been criticised in the contested decision are necessary to the performance of that task.
Endvidere har sagsøgeren henvist til Deutsche Post-beslutningen og gjort gældende, at Kommissionen i lighed med den dominerende virksomhed i denne beslutning burde have pålagt sagsøgeren en symbolsk bøde.
The applicant refers again to the Deutsche Post decision and takes the view that the Commission should have imposed a symbolic fine on the applicant, as it did on the dominant undertaking in that decision.
Hvad dette angår bemærkes indledningsvis, at det fremgår af fast retspraksis, at den omstændighed, at Kommissionen tidligere har anvendt bøder af en vis størrelse på visse typer af overtrædelser, ikke kan fratage den muligheden for at forhøje dette niveau inden for de i forordning nr. 17 angivne rammer, hvis det er nødvendigt for at sikre gennemførelsen af Fællesskabets konkurrencepolitik.
In that regard, it must be observed first of all that, according to settled case-law, the fact that the Commission in the past imposed fines of a certain level for particular types of infringement does not mean that it is estopped from raising that level within the limits set by Regulation No 17, if that is necessary to ensure the implementation of Community competition policy.
Det er nemlig nødvendigt af hensyn til en effektiv gennemførelse af Fællesskabets konkurrenceregler, at Kommissionen til enhver tid har mulighed for at tilpasse bødeniveauet efter konkurrencepolitikkens krav (jf. dommen i sagen Bolloré m.fl. mod Kommissionen, nævnt i præmis 313 ovenfor, præmis 376 og den deri nævnte retspraksis).
The proper application of the Community competition rules requires that the Commission be able at any time to adjust the level of fines to the needs of that policy (see Bolloré and Others v Commission, cited in paragraph 313 above, paragraph 376, and the caselaw cited).
Endvidere adskiller sagsøgerens situation sig grundlæggende fra den virksomheds situation, der var tale om i Deutsche Post-beslutningen.
Next, it must be held that the applicant’s situation is fundamentally different from that of the undertaking referred to in the Deutsche Post decision.
Det fremgår således af betragtning 192 og 193 til Deutsche Post-beslutningen, der drejede sig om misbrug i forbindelse med behandlingen af grænseoverskridende post, at Kommissionen af tre grunde fandt det passende kun at pålægge den af beslutningen omfattede virksomhed en symbolsk bøde: For det første havde den pågældende virksomhed handlet i overensstemmelse med tyske domstoles retspraksis, for det andet fandtes der ingen fællesskabsretspraksis, der specifikt vedrørte de omhandlede grænseoverskridende brevposttjenester, og for det tredje havde virksomheden givet tilsagn om at indføre en procedure for behandlingen af indgående grænseoverskridende post, som ville kunne forhindre praktiske problemer og gøre det lettere at opdage eventuelle fremtidige indgreb i den frie konkurrence.
It follows from recitals 192 and 193 to the Deutsche Post decision, which concerned abuse in relation to the processing of cross-border letter mail, that the Commission deemed it appropriate to impose only a symbolic fine on the undertaking referred to in that decision on three grounds: (1) the undertaking concerned had behaved in accordance with the caselaw of German courts; (2) there was no Community caselaw relating specifically to the cross-border letter mail services concerned; and (3) the undertaking concerned had undertaken to introduce a procedure for the processing of incoming cross-border letter mailings which would avoid practical difficulties and facilitate the detection of future interference with free competition, should it occur.
I det foreliggende tilfælde er den eneste dom afsagt af de tyske domstole, hvortil sagsøgeren har henvist, Oberlandesgericht Düsseldorfs dom, der blev afsagt den 16. januar 2002, dvs. i den periode, hvori overtrædelsen i den anfægtede beslutning kvalificeres som lidet alvorlig (betragtning 207).
In the present case, first, it must be noted that the only judgment of the German courts to which the applicant refers is the judgment of the Oberlandesgericht Düsseldorf, which was delivered on 16 January 2002, thus in the period during which the infringement was characterised in the contested decision as minor (recital 207).
Under alle omstændigheder blev den nævnte dom ophævet af Bundesgerichthof den 10. februar 2004.
In any event, that judgment was set aside by the judgment of the Bundesgerichtshof of 10 February 2004.
For det andet fremgår det af den anfægtede beslutning (betragtning 106 og 206), at Kommissionen anvendte de samme principper som dem, Napier Brown/British Sugar-beslutningen af 1988 byggede på.
Second, it follows from the contested decision (recitals 106 and 206) that the Commission applied the same principles as those underlying the 1988 Napier Brown/British Sugar decision.
Den havde allerede oplyst i sin meddelelse af 22. august 1998 om anvendelsen af konkurrencereglerne på aftaler om netadgang i telesektoren — Rammebestemmelser, relevante markeder og principper (punkt 117-119), at den påregnede at anvende principperne i Napier Brown/British Sugar-beslutningen på teleområdet.
In its Notice of 22 August 1998 on the application of the competition rules to access agreements in the telecommunications sector — framework, relevant markets and principles (paragraphs 117 to 119), the Commission had already announced that it proposed to apply the principles of the Napier Brown/British Sugar decision in the telecommunications sector.
Det eneste nye aspekt er »den […] vægtningsmetode, [der] skulle anvendes i den foreliggende sag for at tage højde for, at der i Tyskland er fastsat en enkelt engrospris for ubundtet adgang til abonnentledningerne, mens priserne for de tilsvarende detailtjenester i forbindelse med en analog tilslutning, ISDN og ADSL er forskellige« (betragtning 206 til den anfægtede beslutning).
The only new element of the contested decision is ‘the weighted approach which had to be used [because of] the fact that in Germany, a single wholesale tariff for local loop unbundling has been fixed, while the tariffs for the corresponding retail services differentiate between analogue, ISDN and ADSL lines’ (recital 206 to the contested decision).
Kommissionen tog imidlertid hensyn til, at der var tale om en ny metode, ved at kvalificere overtrædelsen som alvorlig, og ikke som meget alvorlig, for så vidt angår perioden fra den 1. januar 1998 til den 31. december 2001 (betragtning 206 til den anfægtede beslutning).
However, the Commission took account of the novelty of that approach in characterising the infringement as ‘serious’, instead of as ‘very serious’, for the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 (recital 206 to the contested decision).