natgillin/translations-raw huggingface dataset:
5 — Direktiv 84/450 er senere blevet ændret ved Europa-Parla-mentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11.5.2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked (»direktivet om urimelig handelspraksis«) (EUT L 49, s. 22).
5 — Directive 84/450 was subsequently amended by Directive 2005/29/EC of the European Parliament and of the Council of 11 May 2005 concerning unfair business-to-consumer practices in the internal market (‘the Unfair Practices Directive’) (OJ 2005 L 149, p. 22).
Visse af ændringerne i direktiv 2005/29 vedrører de bestemmelser i direktiv 84/450, der vedrører sammenlignende reklame, herunder artikel 3a.
Some of the amendments made by Directive 2005/29 relate to provisions of Directive 84/450 concerning comparative advertising, including Article 3a.
Direktiv 2005/29 er imidlertid vedtaget efter de faktiske omstændigheder for nærværende sag; jeg vil således i dette forslag tage udgangspunkt i bestemmelserne i direktiv 84/450, som ændret ved direktiv 97/55, og ikke i de bestemmelser, der er en følge af de ved direktiv 2005/29 indførte ændringer.
However, Directive 2005/29 was adopted after the events at issue; the text I shall have in mind in this Opinion is therefore the text of Directive 84/450 as amended by Directive 97/55 and not the text resulting from the further amendments introduced by Directive 2005/29.
Desuden er direktiv 84/450 for nyligt blevet ophævet og med virkning fra den 12.12.2007 erstattet af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/114/EF af 12.12.2006 om vildledende og sammenlignende reklame (EUT L 376, s. 21), der imidlertid blot er en kodifikation af det tidligere gældende direktiv 84/450, begrundet i klarheds- og rationaliseringshensyn.
Also, Directive 84/450 has recently been repealed and replaced, as from 12 December 2007, by Directive 2006/114/EC of the European Parliament and of the Council of 12 December 2006, concerning misleading and comparative advertising (OJ 2006 L 376, p. 21), which is however merely a version, codified in the interests of clarity and rationality, of the provisions of Directive 84/450 previously in force.
d) Den skaber ikke forveksling på markedet mellem annoncøren og en konkurrent eller mellem annoncørens og en
(d) it does not create confusion in the market place between the advertiser and a competitor or between the advertiser’s
Hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål konkurrents varemærker, firmanavne, andre karakteristiske kendetegn, varer eller tjenesteydelser.
The main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling trade marks, trade names, other distinguishing marks, goods or services and those of a competitor;
e) Den bringer ikke en konkurrents varemærker, firmanavne, andre karakteristiske kendetegn, varer, tjenesteydelser, aktiviteter eller situation i miskredit eller udsætter dem for nedvurdering.
(e) it does not discredit or denigrate the trade marks, trade names, other distinguishing marks, goods, services, activities, or circumstances of a competitor;
O2 anvender forskellige billeder af bobler i selskabets markedsføring, navnlig af mobiltelefonitjenester.
For the purpose of promoting its mobile phone services, in particular, O2 uses images of bubbles in various ways.
O2 er ud over at være indehaver af varemærker, der udgøres af kombinationer af bogstavet O og tallet 2 (herefter »O2-varemærkerne«), bl.a. indehaver af to figurmærker, der hver især består af statiske billeder af bobler, registreret for apparatur til telekommunikation og telekommunikationsydelser i Det Forenede Kongerige (herefter »varemærkerne med bobler«).
It is the proprietor, inter alia, of trade marks consisting of the combination of the letter O and the number 2 (‘the O2 trade marks’) and also of two pictorial trade marks, both consisting of static pictures of bubbles, registered in the United Kingdom for telecommunications apparatus and services (‘the bubbles trade marks’).
Det fremgår af forelæggelsesafgørelsen, at det er blevet fastslået, at forbrugerne i en mobiltelefonsammenhæng udelukkende forbinder billeder af bobler i vand (særlig mod en graderet blå baggrund) med O2.
It is apparent from the order for reference that it is established that consumers associate images of bubbles in water (particularly against a graduated blue background) in the context of mobile phones exclusively with O2.
For produkter med oprindelsesbetegnelse vedrører den i hvert enkelt tilfælde produkter med samme betegnelse.
(f) for products with designation of origin, it relates in each case to products with the same designation;
g) Den drager ikke utilbørligt fordel af den anseelse, der er knyttet til en konkurrents varemærke, firmanavn eller andre karakteristiske kendetegn, eller af konkurrerende produkters oprindelsesbetegnelser.
(g) it does not take unfair advantage of the reputation of a trade mark, trade name or other distinguishing marks of a competitor or of the designation of origin of competing products;
H3G har udbudt mobiltelefonitjenester i Det Forenede Kongerige under tegnet »3« siden marts 2003. Dengang var en række andre operatører, herunder O2, allerede veletableret på markedet.
H3G started providing mobile phone services in the United Kingdom, under the mark ‘3’, only in March 2003 when four other providers, including O2, were well established in the market.
I marts 2004 introducerede H3G en forudbetalt tjeneste med navnet »Threepay«, og senere samme år introduceredes en sammenlignende reklamekampagne, der blev vist i tv og indeholdt prissammenligninger med konkurrerende operatørers tjenester.
In March 2004 H3G launched a pay-as-you-go service called ‘Threepay’ and, in the same year, started their comparative advertising campaign using TV advertisements to make a price comparison with their competitors’ services.
O2 anlagde sag mod H3G om krænkelse af varemærket O2 og varemærkerne med bobler ved High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division, angående en h) Reklamen fremstiller ikke en vare eller tjenesteydelse som en imitation eller en kopi af en vare eller tjenesteydelse, der er dækket af et beskyttet varemærke eller firmanavn.« I - 4238
(h) it does not present goods or services as imitations or replicas of goods or services bearing a protected trade mark or trade name.’
O2 HOLDINGS OG O2 (UK) artikel 6, stk. 1, litra b), i direktiv 89/104 var opfyldt.
O2 HOLDINGS AND O2 (UK) referred to in Article 6(1)(b) of Directive 89/104 were satisfied.
af H3G bragt TV-reklame, i hvilken man, ud over en stiliseret tegnefilmspræsentation af tegnet 3, anvendte ordet »O2« samt billeder af bobler i bevægelse, og hvoraf det nærmere bestemt fremgik, at tjenesten »Threepay« var billigere end O2’s tilsvarende tjeneste (herefter »den omstridte reklame«).
trade marks in respect of a TV advertisement put out by H3G, in which the term ‘O2’ and moving pictures of bubbles were used, together with a stylised animated picture of a 3, and which implied essentially that the ‘Threepay’ service was cheaper than the similar service provided by O2 (‘the advertisement at issue’).
have medgivet, at prissammenligningen var foretaget korrekt, og at den omstridte reklame i sin helhed ikke på nogen måde var vildledende og navnlig ikke antydede nogen forretningsmæssig forbindelse mellem O2 og H3G.
In the course of the proceedings, O2 subsequently abandoned the claim of infringement of the O2 trade marks 6and accepted that the price comparison was true and that as a whole, the advertisement at issue was not misleading in any way and that, in particular, it did not suggest any form of trade connection between 02 and 3.
Den gennemsnitlige forbruger ville opfatte brugen af O2 og boblerne som en henvisning til O2 og dennes image og indse, at der var tale om en reklame fra en konkurrent, der påstod, at prisen for dens tjenester var lavere 7.
The average member of the public would see the use of 02 and the bubbles as a reference to 02 and its imagery and realise that this was an advertisement by a trade rival, 3, claiming that its own service cost less. 7
For at kunne træffe afgørelse i denne tvist har Court of Appeal ved afgørelse af 14. december 2006 anset det for nødvendigt at stille Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
In order to settle the dispute, the Court of Appeal, by decision of 14 December 2006, considered it necessary to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
For så vidt angår krænkelsessøgsmålet, der herefter alene vedrørte anvendelsen af billederne med bobler i den omstridte reklame, blev der ved dom af 23. marts 2006 ikke givet sagsøgeren medhold.
The action for infringement, now directed only against the use of the bubbles images in the advertisement at issue, was dismissed by judgment of 23 March 2006.
Dommeren i sagen var af den opfattelse, at den omhandlede brug henhørte under anvendelsesområdet for artikel 5, stk. 1, litra b), i direktiv 89/104, men at den pågældende reklame var i overensstemmelse med artikel 3a, stk. 1, i direktiv 84/450, således at betingelserne for anvendelsen af undtagelsesbestemmelsen i
In essence, the court before which the action was brought held that the use of the bubbles images in the advertisement fell within Article 5(1)(b) of Directive 89/104, but that the advertisement complied with Article 3a(1) of Directive 84/450 and so the conditions for application of the defence
6 — Jf. forelæggelsesafgørelsens punkt 3, O2’s skriftlige indlæg, s. 14, fodnote 4, og H3G’s skriftlige indlæg, punkt 5 og 6.
6 — See order for reference, paragraph 3; O2’s written observations, p. 14, note 4, and H3G’s written observations, paragraphs 5 and 6.
»1) Når en erhvervsdrivende i en reklame for egne varer eller tjenesteydelser bruger et registreret varemærke, som tilhører en konkurrent, med det formål at sammenligne kendetegn (herunder pris) for de varer og tjenesteydelser, som han markedsfører, med kendetegnene ved de varer og tjenesteydelser, der markedsføres af konkurrenten under dette varemærke, således at det ikke medfører forveksling eller på anden måde bringer varemærkets væsentlige funktion som en angivelse af dets oprindelse i fare, er brugen da omfattet af enten litra a) eller b) i artikel 5, stk. 1, i direktiv 89/104?
‘(1) Where a trader, in an advertisement for his own goods or services uses a registered trade mark owned by a competitor for the purpose of comparing the characteristics (and in particular the price) of goods or services marketed by him with the characteristics (and in particular the price) of the goods or services marketed by the competitor under that mark in such a way that it does not cause confusion or otherwise jeopardise the essential function of the trade mark as an indication of origin, does his use fall within either (a) or (b) of Article 5[(1)] of Directive 89/104?
7 — Jf. forelæggelsesafgørelsens punkt 11.
7 — See order for reference, paragraph 11.
2) Når en erhvervsdrivende i en sammenlignende reklame bruger en konkurrents registrerede varemærke, skal denne brug — for at være i overensstemmelse med artikel 3a i direktiv 84/450, som ændret — da være »tvingende nødvendig« og i givet fald, efter hvilke kriterier skal denne nødvendighed bedømmes?
(2) Where a trader uses, in a comparative advertisement, the registered trade mark of a competitor, in order to comply with Article 3a of Directive 84/450 as amended must that use be “indispensable” and if so what are the criteria by which indispensability is to be judged?
Om det første præjudicielle spørgsmål
The first question referred
3) Hvis der stilles et krav om tvingende nødvendighed, udelukker kravet i så fald enhver brug af et tegn, der ikke er identisk med det registrerede varemærke, men som har en meget stor grad af lighed med det?«
(3) In particular, if there is a requirement of indispensability, does the requirement preclude any use of a sign which is not identical to the registered trade mark but is closely similar to it?’
Med det første præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om brugen af en konkurrents registrerede varemærke (herefter »varemærket«) i forbindelse med en sammenlignende reklame, der sammenholder egenskaber ved annoncørens varer eller tjenesteydelser med en konkurrents varer eller tjenesteydelser, er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 5, stk. 1, litra a) eller b), i direktiv 89/104, når denne brug ikke medfører forveksling eller på anden måde bringer varemærkets væsentligste funktion i fare, der består i at garantere varens eller tjenesteydelsens oprindelse.
By the first question, the referring court seeks essentially to ascertain whether the use of the registered trade mark (simply, ‘the trade mark’) of a competitor in a comparative advertisement for the purpose of comparing the characteristics of the advertiser’s goods or services with those of the competitor’s goods or services falls within Article 5(1) (a) or (b) of Directive 89/104 where that use does not cause confusion or otherwise jeopardise the essential function of the trade mark, which is to guarantee the origin of the goods or services.
Retsforhandlinger for Domstolen
Proceedings before the Court of Justice
Spørgsmålet er blevet stillet, fordi den nationale ret er af den opfattelse, at den omstridte reklame er omfattet af anvendelsesområdet for direktivets artikel 5, stk. 1, litra b), og at den alene er lovlig, fordi den er i overensstemmelse med artikel 3a i direktiv 84/450 og følgelig er omfattet af undtagelsesbestemmelsen i artikel 6, stk. 1, litra b), i direktiv 89/104, mens H3G hævder, at den på ingen måde er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 5, stk. 1, litra b), i dette direktiv.
This question is raised because the national court of first instance held that the advertisement at issue fell within the ambit of Article 5(1)(b) of Directive 89/104 and that it was permitted solely on the ground that it complied with Article 3a(1) of Directive 84/450 and was therefore covered by the defence referred to in Article 6(1)(b) of Directive 89/104, whereas H3G contends that it does not in fact fall within the scope of Article 5(1)(b) of that directive.
Det er næsten overflødigt allerførst at nævne, at det følger af fast retspraksis, at et direktiv ikke i sig selv kan skabe forpligtelser for private og derfor ikke som sådan kan påberåbes over for private, men at det ved anvendelsen af national lovgivning, hvad enten der er tale om bestemmelser, der er ældre eller yngre end direktivet, påhviler den nationale ret, der anmodes om at fortolke denne lovgivning, så vidt muligt at gøre dette i lyset af ordlyden og formålet med direktivet, for at det med direktivet tilsigtede resultat fremkaldes, og for dermed at handle i overensstemmelse med artikel 249, stk. 3, EF 8.
It is scarcely necessary to point out first that, according to settled caselaw, a directive cannot of itself impose obligations on an individual and cannot therefore be relied upon as such against an individual but that, when applying domestic law, whether adopted before or after the directive, the national court which has to interpret that law must do so, as far as possible, in the light of the wording and the purpose of the directive so as to achieve the result it has in view and thereby comply with the third paragraph of Article 249 EC.
Det er i det lys, at henvisningen til bestemmelserne i direktiv 89/104 og 84/450 skal ses i denne præjudicielle sag.
8 That is the context in which the references to the provisions of Directives 89/104 and 84/450 are to be understood for the purposes of the present reference for a preliminary ruling.
Et svar på det i denne form af den forelæggende ret stillede spørgsmål ville forudsætte en gennemgang af retspraksis vedrørende artikel 5, stk. 1, litra a) og b), i direktiv 89/104, der i det mindste ud fra en umiddelbar betragtning ikke forekommer konsekvent hvad angår betingelserne for disse bestemmelsers anvendelse.
A detailed reply to the question thus raised by the referring court would require an examination of the caselaw relating to Article 5(1)(a) and (b) of Directive 89/104, which does not appear, at least at first sight, to be at all consistent as to the conditions on which those provisions apply.
Jeg gør i den forbindelse opmærksom på vanskeligheden ved at forene Domstolens tilgang i BMW-dommen 10, af hvilken det synes at fremgå, at tredjemands anvendelse af en andens varemærke med henblik på ikke at adskille sine egne varer eller tjenesteydelser, men derimod varemærkeindehaverens varer eller tjenesteydelser, ikke i sig selv falder uden for anvendelsesområdet for artikel 5, stk. 1, litra a), i direktiv 89/104, med den tilgang, der er anlagt i nyere afgørelser, der snarere taler for det modsatte resultat.
I note in particular, in this connection, the difficulty of reconciling the approach adopted by the Court in BMW, 10from which it seems to follow that the use by a third party of another’s trade mark, not to distinguish that party’s own goods or services but to distinguish the goods or services of the proprietor of the trade mark, does not of itself escape Article 5(1)(a) of Directive 89/104, with the approach adopted in more recent judgments, which tend rather to favour the opposite solution.
I BMW-dommen fastslog Domstolen, at brugen af en andens varemærke i en reklame med henblik på at angive varemærkeindehaverens varer som dem, der er genstand for annoncørens tjenesteydelser, falder ind under anvendelsesområdet for artikel 5, stk. 1, litra a), i direktiv 89/104, med forbehold for artikel 6 og 7 i samme direktiv 11.
In BMW, the Court held that the use in an advertisement of another’s trade mark to distinguish the goods of the proprietor of the trade mark as the subject of the services provided by the advertiser fell within the ambit of Article 5(1)(a) of Directive 89/104, subject to the provisions of Article 6 or Article 7 of that directive. 11
Det er muligt, at den forelæggende ret ved at rejse det omhandlede præjudicielle spørgsmål forventer, at Domstolen fastlægger betingelserne for anvendelsen af artikel 5, stk. 1, litra a) og b), i direktiv 89/104 og særligt fastslår, om de forbud, der følger af disse bestemmelser, også finder anvendelse, når et tegn, der er identisk med eller ligner en andens varemærke, anvendes i en reklame, ikke for at adskille den reklamerendes varer eller tjenesteydelser, men derimod varemærkeindehaverens varer og tjenesteydelser 9.
In raising the abovementioned question, the referring court probably expected the Court to clarify the conditions on which the provisions of Article 5(1)(a) and (b) of Direct ive 89/104 apply and to explain in particular whether the prohibitions contained in those provisions apply even when the use in an advertisement of a sign identical or similar to another’s trade mark is intended not to distinguish the advertiser’s goods or services but to distinguish the goods or services of the proprietor of that trade mark. 9
I Hölterhoff-dommen 12udelukkede Domstolen, at en indehaver af et varemærke kan påberåbe sig den eneret, der følger af artikel 5, stk. 1, i direktiv 89/104, når tredjemand i forbindelse med erhvervsmæssige
In Hölterhoff, 12the Court held that the proprietor of a trade mark cannot rely on his exclusive right under Article 5(1) of Directive 89/104 where a third party, in the
10 — Dom af 23.2.1999, sag C-63/97, Sml. I, s. 905.
10 — Case C-63/97 [1999] ECR I-905.
Der var tale om salg af brugte BMW-køretøjer samt reparation og vedligeholdelse af BMW-køretøjer.
The services in question were the sale of second-hand BMW cars and the repair and maintenance of BMWs.
9 — Jeg ser ved behandlingen af det første præjudicielle spørgsmål bort fra den omstændighed, at henvisningen til artikel 5, stk. 1, litra a), i direktiv 89/104 under alle omstændigheder forekommer at være irrelevant i denne sag, idet der her alene er tale om anvendelse af tegn (billeder med bobler), der ikke er identiske med, men ligner O2-varemærkerne.
9 — In examining the first question referred I shall pass over the fact that the reference to Article 5(1)(a) of Directive 89/104 appears to be irrelevant in the present case, since the only point now at issue in this case is the use in the advertisement at issue of signs (the bubbles images) which are not identical but similar to O2’s trade marks.
12 — Dom af 14.5.2002, sag C-2/00, Sml. I, s. 4187, præmis 17.
12 — Case C-2/00 [2002] ECR I-4187, paragraph 17.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MENGOZZI — SAG C-533/06 faktisk erhvervsmæssig forbindelse mellem tredjemands og varemærkeindehaverens varer og kunne således skabe fare for den oprindelsesgaranti, der er varemærkets afgørende funktion. Domstolen konkluderede, at der således var tale om en brug, som indehaveren af varemærket kunne modsætte sig i medfør af artikel 5, stk. 1, i direktiv 89/104 16.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-533/06 course of commercial negotiations, reveals the origin of goods which he has produced himself and uses the sign in question solely to denote the particular characteristics of the goods he offers for sale, 13so that there can be no question of the trade mark used being perceived as a sign indicative of the undertaking of origin.
5, stk. 1, litra a), i direktiv 89/104 er blevet tildelt »for at sætte varemærkeindehaveren i stand til at beskytte sine særlige interesser som indehaver af varemærket, dvs. at sikre, at varemærket kan opfylde sine egentlige funktioner«, og at »udøvelsen af denne ret bør derfor være begrænset til de tilfælde, hvor tredjemands brug af tegnet gør indgreb eller kan gøre indgreb i varemærkets funktioner og navnlig i dets væsentligste funktion, som er at garantere varens oprindelse over for forbrugerne« 15.
In Arsenal Football Club, 14the Court ruled that the exclusive right under Article 5(1)(a) of Directive 89/104 was conferred ‘in order to enable the trade mark proprietor to protect his specific interests as proprietor, that is, to ensure that the trade mark can fulfil its functions’ and that ‘[t]he exercise of that right must therefore be reserved to cases in which a third party’s use of the sign affects or is liable to affect the functions of the trade mark, in particular its essential function of guaranteeing to consumers the origin of the goods’. 15
I Adam Opel-dommen 17fastslog Domstolen, at »bortset fra dette særlige tilfælde af tredjemands brug af et varemærke i forbindelse med tjenesteydelser, der som genstand har de varer, som er dækket af dette varemærke«, hvilket er den situation, der blev behandlet i BMW-dommen, »skal direktivets [89/104] artikel 5, stk. 1, litra a), fortolkes således, at den omfatter brugen af et tegn, der er identisk med varemærket for varer, der markedsføres, eller for tjenesteydelser, der leveres af tredjemand, som er identiske med de varer eller tjenesteydelser, for hvilke varemærket er registreret«.
In Adam Opel 17the Court held that, ‘[a]part from [the] specific case of use of a trade mark by a thirdparty provider of services having as subject-matter the products bearing that trade mark’, such as the case examined in the judgment in BMW, ‘Article 5(1)(a) of the directive [Directive 89/104] must be interpreted as covering the use of a sign identical to the trade mark in respect of goods marketed or services supplied by the third party which are identical to those in respect of which the trade mark is registered’.
I samme Adam Opeldom blev det præciseret, at når Domstolen i BMW-dommen fastslog, at under de særlige omstændigheder, der danner grundlag for denne dom, er »tredjemands brug af et tegn, der er identisk med varemærket for varer, der ikke er markedsført af tredjemand, men af varemærkeindehaveren […] omfattet af direktivets artikel 5, stk. 1, litra a)«, skete dette under »hensyn til denne særlige og uadskillelige forbindelse mellem de varer, der er omfattet af varemærket, og de tjenesteydelser, der blev leveret af tredjemand«.
Again in Adam Opel, it stated that ‘it was having regard to [the] specific and indissociable link between the products bearing the trade mark and the services provided by the third party that the Court held that, in the specific circumstances of the BMW case, use by the third party of the sign identical to the trade mark in respect of goods marketed not by the third party but by the holder of the trade mark fell within Article 5(1)(a) of the directive’.