natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Direktiv 2000/43 foreskriver imidlertid ikke en bestemt sanktion, men overlader det til medlemsstaterne frit at træffe deres valg blandt de forskellige løsninger, der kan virkeliggøre formålet med direktivet.
Directive 2000/43 does not, however, prescribe a specific sanction, but leaves Member States free to choose between the different solutions suitable for achieving its objective.
I et tilfælde som det, den forelæggende ret har forelagt Domstolen, hvor der ikke findes et direkte offer for en forskelsbehandling, men hvor et organ, som i henhold til lov er bemyndiget hertil, har anlagt sag med henblik på at få fastslået, at der foreligger forskelsbehandling, og at dette skal sanktioneres, skal de sanktioner, som artikel 15 i direktiv 2000/43 foreskriver en pligt til at indføre i national ret, også være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning.
In a case such as that referred by the national court, where there is no direct victim of discrimination but a body empowered to do so by law seeks a finding of discrim -ination and the imposition of a penalty, the sanctions which Article 15 of Direct- ive 2000/43 requires to be laid down in national law must also be effective, proportionate and dissuasive.
Sanktionerne kan i givet fald, og hvis det synes passende i den i hovedsagen omhandlede situation, bestå i, at den kompetente retslige eller administrative myndighed fastslår, at der foreligger forskelsbehandling, og træffer beslutning om offentliggørelse i passende omfang, idet sagsøgte tilpligtes at betale omkostningerne herved.
If it appears appropriate to the situation at issue in the main proceedings, those sanctions may, where necessary, include a finding of discrimination by the court or the competent administrative authority in conjunction with an adequate level of publicity, the cost of which is to be borne by the defendant.
Sanktionerne kan endvidere bestå i et påbud til arbejdsgiveren i henhold til reglerne i national ret om at ophøre med den konstaterede diskriminerende praksis, og at der træffes bestemmelse om tvangsbøde.
They may also take the form of a prohibitory injunction, in accordance with the rules of national law, ordering the employer to cease the discriminatory practice, and, where appropriate, a fine.
De kan i øvrigt bestå i, at det organ, der har indledt proceduren, ydes skadeserstatning.
They may, moreover, take the form of the award of damages to the body bringing the proceedings.
Det sjette spørgsmål skal derfor besvares med, at artikel 15 i direktiv 2000/43 kræver — også når der ikke kan identificeres en klager — at de sanktioner, der skal anvendes i tilfælde af overtrædelse af nationale bestemmelser, som er vedtaget til gennemførelse af direktivet, skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning.
The answer to the sixth question must therefore be that Article 15 of Direct- ive 2000/43 requires that rules on sanctions applicable to breaches of national provisions adopted in order to transpose that directive must be effective, proportionate and dissuasive, even where there is no identifiable victim.
Dette kan han bevise ved at godtgøre, at virksomhedens faktiske ansættelsespraksis ikke stemmer
It can do so by showing that the undertaking’s actual recruitment practice does not correspond to those
Sag C-156/07
Case C-156/07
»Præjudiciel forelæggelse — direktiv 85/337/EØF — vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet — anlæggelse af en vej i Milano«
(Reference for a preliminary ruling — Directive 85/337/EEC — Assessment of the effects of certain public and private projects on the environment — Construction of a road in Milan)
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 10. juli 2008 . . . . . . . . . . . .
Order of the Court (Sixth Chamber), 10 July 2008 . . . . . . . . . . . . . .
Miljø — vurdering af visse projekters indvirkning på miljøet — direktiv 85/337 — medlemsstaternes pligt til at undergive projekter, der kan have en betydelig indvirkning på miljøet, en miljømæssig vurdering — rækkevidde
Environment — Assessment of the effects of certain projects on the environment — Directive 85/337 — Obligation of the Member States to ensure that projects likely to have a significant impact on the environment are made subject to an environmental assessment — Scope
(Rådets direktiv 85/337, som ændret ved direktiv 97/11, art. 2, stk. 1)
(Council Directive 85/337, as amended by Directive 97/11, Art. 2(1))
Miljø — vurdering af visse projekters indvirkning på miljøet — direktiv 85/337 — medlemsstaternes fastlæggelse af, at projekter omfattet af bilag II skal være undergivet en miljømæssig vurdering
Environment — Assessment of the effects of certain projects on the environment — Directive 85/337 — Determination by the Member States of the projects in the classes listed in Annex II requiring to be made subject to an environmental assessment
undersøgelse i hvert enkelt tilfælde eller af fastsatte grænseværdier eller kriterier, afgør, om det omhandlede projekt skal undergives proceduren for vurdering af indvirkningerne på miljøet.
in respect of the projects in the classes listed in Annex II thereto, either on the basis of case-by-case assessments, or on the basis of thresholds or criteria fixed by the Member State, whether the projects concerned must be subject to the environmental impact assessment procedure.
Artikel 2, stk. 1, i direktiv 85/337 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved direktiv 97/11, skal fortolkes således, at der ikke stilles krav om, at ethvert projekt, der kan få væsentlig indvirkning på miljøet, undergives den i direktivet foreskrevne vurderingsprocedure, men alene de projekter, der er opført i direktivets bilag I og II, under de betingelser, som er fastsat i direktivets artikel 4, og med forbehold af samme direktivs artikel 1, stk. 4 og 5, og artikel 2, stk. 3.
Article 2(1) of Directive 85/337 on the assessment of the impact of certain public and private projects on the environment, as amended by Direct- ive 97/11, must be interpreted as not requiring that any project likely to have a significant effect on the environment be made subject to the environmental impact assessment provided for in that directive, but only those referred to in Annexes I and II to that directive, under the conditions set out in Article 4 thereof and subject to Articles 1(4) and (5) and 2(3) thereof.
(jf. præmis 34 og domskonkl. 1)
(see para.
I henhold til direktivets artikel 4, stk. 2, tilkommer det medlemsstaterne selv at fastslå, i hvilke tilfælde de projekter, der er opført i direktivets bilag II, skal undergives en vurdering af indvirkningerne på miljøet.
Under Article 4(2) of the directive, it is for the Member States to determine themselves in which cases the projects in the classes listed in Annex II to the directive must be made subject to an environmental impact assessment.
Denne bestemmelse giver medlemsstaterne to muligheder.
That provision leaves the Member States two options.
Den første er at afgøre i hvert enkelt tilfælde, om et projekt i henhold til bilag II skal være genstand for denne vurdering.
The first is to decide on a case-by-case basis whether a project covered by Annex II must be made subject to the assessment.
Den anden er generelt og abstrakt ved hjælp af grænseværdier eller kriterier at fastlægge de projekter, der er opført i dette bilag, som obligatorisk skal være genstand for nævnte vurdering.
The second is to determine, in a general and abstract manner and according to thresholds or criteria, the projects in that annex which must be made subject to the assessment.
De relevante udvælgelseskriterier i bilag III til direktiv 85/337 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved direktiv 97/11, gælder for medlemsstaterne, når de for projekter omfattet af direktivets bilag II, enten ved hjælp af en
Directive 85/337 on the assessment of the impact of certain public and private projects on the environment, as amended by Directive 97/11, requires the Member States to take account of the relevant selection criteria listed in Annex III to Directive 85/337 when they determine,
Det følger af selve ordlyden af direktivets artikel 4, stk. 3, at medlemsstaterne
It stems from the actual wording of Article 4(3) of the directive that it re-
i begge tilfælde er forpligtede til at tage hensyn til de relevante udvælgelseskriterier i dette direktivs bilag III, dvs. til de af disse kriterier, der under hensyntagen til det omhandlede projekts karakter skal finde anvendelse.
AIELLO AND OTHERS quires Member States, in both cases, to take into account the relevant selection criteria set out in Annex III to the directive, that is to say, those of the criteria which must be applied in the light of the characteristics of the project concerned.
(jf. præmis 37-40 og 46 samt domskonkl. 2) indvirkninger på miljøet, skal den, enten ved en henvisning i de nationale bestemmelser til direktivets bilag III eller ved i de nationale bestemmelser at gengive de heri opførte kriterier, sikre, at der faktisk kan tages hensyn til samtlige kriterier, når et af disse er relevant for det pågældende projekt, og kan ikke direkte eller indirekte udelukke nogen af disse.
(see paras 37-40, 46, operative part 2) be made subject to an environmental impact assessment, it must, either by referring in its national rules to Annex III to that directive or by reproducing in its national rules the criteria listed there, ensure that all of those criteria can in fact be taken into account where one or more of them is relevant for the purposes of the project concerned, and cannot expressly or impliedly exclude them.
En sådan udelukkelse kan afhængigt af den omhandlede nationale retsordens karakter enten afskrække eller endda forhindre den kompetente nationale myndighed i at tage hensyn til det eller de omhandlede kriterier.
Depending on the characteristics of the national legal order in question, such an exclusion might dissuade or even prevent the competent national authority from taking into account the criterion or criteria in question.
Hvis en medlemsstat vælger i hvert enkelt tilfælde at fastlægge, hvilke projekter omfattet af bilag II til direktiv 85/337 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved direktiv 97/11, der skal undergives en vurdering af deres
Where a Member State opts for determining on a case-by-case basis those of the projects in the classes listed in Annex II to Directive 85/337 on the assessment of the impact of certain public and private projects on the environment, as amended by Directive 97/11, which must
(jf. præmis 4851 og domskonkl. 3)
(see paras 48-51, operative part 3)
I sag C-156/07, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Consiglio di Stato (Italien) ved afgørelse af 24. oktober 2006, indgået til Domstolen den 21. marts 2007, i sagen:
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Consiglio di Stato (Italy), made by decision of 24 October 2006, received at the Court on 21 March 2007, in the proceedings
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, L. Bay Larsen, og dommerne J.-C. Bonichot (refererende dommer) og C. Toader, generaladvokat: J. Mazák justitssekretær: R. Grass, efter at den forelæggende ret er blevet underrettet om, at Domstolen har til hensigt at træffe afgørelse ved begrundet kendelse i henhold til procesreglementets artikel 104, stk. 3, andet afsnit, og efter at have hørt generaladvokaten, afsagt følgende
Advocate General: J. Mazák, Registrar: R. Grass, having informed the referring court that the Court proposes to give its decision by reasoned order in accordance with the second subparagraph of Article 104(3) of its Rules of Procedure, after hearing the Advocate General, makes the following
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Council Directive 85/337/EEC of 27 June 1985 on the assessment of the impact of certain
Anmodningen er blevet fremsat i en sag mellem Salvatore Aiello m.fl. og Comune di Milano m.fl. vedrørende anlæggelse af en vej, der forbinder visse af Milanos nordlige kvarterer.
The reference was made in the course of proceedings between Salvatore Aiello and Others and the Comune di Milano (Municipality of Milan) and Others concerning the construction of a road linking certain districts in the north of Milan.
I artikel 1, stk. 2, i direktiv 85/337 er fastsat:
Article 1(2) of Directive 85/337 states:
Afgørelse fra den eller de kompetente myndighed(er), som giver bygherren ret til at gennemføre projektet.«
“development consent” means: the decision of the competent authority or authorities which entitles the developer to proceed with the project.’
Artikel 1, stk. 4, i direktiv 85/337 bestemmer:
Article 1(4) of Directive 85/337 provides:
»Dette direktiv vedrører ikke projekter, der tager sigte på det nationale forsvar.«
‘Projects serving national defence purposes are not covered by this Directive.’
Det hedder i artikel 1, stk. 5, i direktiv 85/337:
Article 1(5) of Directive 85/337 states:
»Dette direktiv finder ikke anvendelse på projekter, der vedtages i enkeltheder ved en særlig national lov, idet de mål, der forfølges ved dette direktiv, herunder at stille oplysninger til rådighed, nås gennem lovgivningsprocessen.«
‘This Directive shall not apply to projects the details of which are adopted by a specific act of national legislation, since the objectives of this Directive, including that of supplying information, are achieved through the legislative process.’
Artikel 2, stk. 1, i direktiv 85/337 bestemmer:
Article 2(1) of Directive 85/337 provides:
»Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger med henblik på, at projekter, der bl.a. på grund af deres art, dimensioner eller placering kan få væsentlig indvirkning på miljøet, undergives et krav om tilladelse og en vurdering af denne indvirkning, inden der gives tilladelse. Disse projekter er defineret i artikel 4.«
‘Member States shall adopt all measures necessary to ensure that, before consent is given, projects likely to have significant effects on the environment by virtue, inter alia, of their nature, size or location are made subject to a requirement for development consent and an assessment with regard to their effects.
I artikel 2, stk. 3, i direktiv 85/337 er anført:
Article 2(3) of Directive 85/337 provides:
»Medlemsstaterne kan i undtagelsestilfælde fritage et konkret projekt helt eller delvist fra de i dette direktiv fastsatte bestemmelser, jf. dog artikel 7.«
‘Without prejudice to Article 7, Member States may, in exceptional cases, exempt a specific project in whole or in part from the provisions laid down in this Directive.’
Med forbehold af artikel 2, stk. 3, skal medlemsstaterne for projekter, der er opført i bilag II, ved hjælp af: a) en undersøgelse i hvert enkelt tilfælde, eller b) grænseværdier eller kriterier fastsat af medlemsstaten afgøre, om projektet skal vurderes i henhold til artikel 5-10.
Subject to Article 2(3), for projects listed in Annex II, the Member States shall determine through:
I punkt 7, litra c), i bilag I til direktiv 85/337 er fastsat:
Paragraph 7(c) of Annex I to Directive 85/337 refers to:
»Anlæg af nye veje med mindst fire kørebaner eller udretning og/eller udvidelse af en eksisterende vej med højst to kørebaner med henblik på anlæg af mindst fire kørebaner, hvis en sådan ny vej eller et således udrettet og/eller udvidet vejafsnit har en ubrudt længde på mindst 10 km«.
‘Construction of a new road of four or more lanes, or realignment and/or widening of an existing road of two lanes or less so as to provide four or more lanes, where such new road, or realigned and/or widened section of road would be 10 km or more in a continuous length.’
»Bygning af veje, […]«
‘Construction of roads,…’
I bilag III til direktiv 85/337 er fastsat:
Annex III to Directive 85/337 states:
Ved dekret af 15. november 2001 erklærede Den Italienske Republiks ministerpræsident nødstilstand i Milano by på grund af forurening som følge af biltrafik og det eksisterende vejnets utilstrækkelighed.
By a decree of 15 November 2001, the Prime Minister of the Italian Republic declared a state of emergency in the city of Milan on account of the pollution resulting from car traffic and the inadequacy of the existing road network.
Ved en forordning af 28. december 2001 udnævnte indenrigsministeren Milanos borgmester til inspektør med ansvar for iværksættelse af de fornødne foranstaltninger for at imødegå denne situation.
By order of 28 December 2001, the Minister of the Interior appointed the Mayor of Milan as the Commissioner responsible for the implementation of the necessary measures to deal with that situation.
I forbindelse med opgaverne som inspektør for trafik- og mobilitetsspørgsmål i Milano by godkendte borgmesteren for denne by en bygge- og anlægsplan, herunder et projekt om anlæg af en vej på 1 600 m, der forbinder visse af Milanos nordlige kvarterer.
In his capacity as Commissioner for traffic and mobility issues in Milan, the Mayor of that city approved a programme of works, which included the construction project for a road linking certain districts in the north of Milan, of a length of 1 600m.
Den 29. oktober 2002 godkendte borgmesteren det endelige projekt vedrørende denne vej.
On 29 October 2002, he approved the final project for that road.
De gjorde bl.a. gældende, at den fulgte procedure ikke var i overensstemmelse med fællesskabsretten, idet der ikke var foretaget vurdering af projektets indvirkninger på miljøet.
They claimed, inter alia, that the procedure followed did not comply with Community law because no environmental impact assessment of the project had been carried out.
Consiglio di Stato traf foranstaltninger til bevisoptagelse, hvoraf det fremgår, at selv om den generelle byplan for Milano kommune fra 1953 foreskrev, at der skulle anlægges en vej, der skulle anvendes som en hurtig forbindelse mellem de af byens kvarterer, mellem hvilke afstanden var over ti km, blev dette mål endeligt opgivet til fordel for et andet projekt vedrørende anlæggelse af flere forskellige veje.
The Consiglio di Stato ordered measures of inquiry from which it is apparent that, although the 1953 General Regulatory Plan for the municipality of Milan envisaged the construction of a road permitting a rapid connection between districts of the city more than 10 kilometres apart, that objective had finally been abandoned in favour of a different project, concerning the construction of a number of separate roads.
To veje blev anlagt, hvoraf den første ligger til grund for tvisten i hovedsagen og den anden er en anden vej på 1 300 m.
Two roads are planned, the first of which is at the origin of the main proceedings and the second of which is a different road of a length of 1 300m.
Consiglio di Stato er derfor af den opfattelse, at det i hovedsagen omhandlede projekt ikke er et led i af anlæggelsen af en enkelt vej på mere end ti km, som ville være omfattet af bilag I til direktiv 85/337, hvori er opført de projekter, for hvilke en vurdering af indvirkningerne på miljøet er obligatorisk, men derimod et led i anlæggelsen af en vej i henhold til bilag II til direktivet, som alene vedrører bygning af veje.
The Consiglio di Stato considers, therefore, that the project at issue in the main proceedings does not fall within the context of the construction of a single road of more than 10 kilometres for the purposes of Annex I to Directive 85/337, which lists the projects for which an environmental impact assessment is obligatory, but within that of Annex II to that legislation, which refers merely to the construction of roads.
Consiglio di Stato er imidlertid i tvivl om, hvorvidt det anfægtede projekt burde vurderes i henhold til bl.a. artikel 4, sammenholdt med bilag II og bilag III til direktiv 85/337, idet projektet er en del af en større omstrukturering af en række veje i de berørte kvarterer, således at det tilkommer den kompetente myndighed at tage hensyn til »kumulationen« af forskellige projekter, hvilket er et kriterium, der udtrykkeligt er fastsat i nævnte bilag III.
However, the Consiglio di Stato enquires whether the project being challenged should not be subject to such an assessment in accordance with, inter alia, Article 4 of Annex II read in conjunction with Annex III to Directive 85/337, on the ground that that project forms part of a larger operation for the restructuring of all the roads of the districts concerned, so that the competent authority should have taken into consideration the ‘cumulation’ of the separate projects, a factor expressly set out by Annex III.
Consiglio di Stato har under disse omstændigheder besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
Accordingly, it decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
I overensstemmelse med procesreglementets artikel 104, stk. 3, kan Domstolen, bl.a. når besvarelsen af et stillet spørgsmål klart kan udledes af retspraksis, eller når et sådant spørgsmål ikke giver anledning til rimelig tvivl, efter at have hørt generaladvokaten, til enhver tid træffe afgørelse ved begrundet kendelse.
Under Article 104(3) of the Rules of Procedure, inter alia, where the answer to a question referred may be clearly deduced from its existing caselaw or where the answer to that question leaves no scope for any reasonable doubt, the Court may, after hearing the Advocate General, give its decision by reasoned order.
Comune di Milano er af den opfattelse, at spørgsmålene rejst af Consiglio di Stato ikke kan antages til realitetsbehandling, idet de to projekter om anlæggelse af veje, som sidstnævnte henviser til i forelæggelsesafgørelsen, er særskilte projekter, og at de endvidere ikke er af en sådan art, at de kan have en kumulativ indvirkning på miljøet.
The Comune di Milano (Municipality of Milan) submits that the questions raised by the Consiglio di Stato are inadmissible because the two projects for the construction of roads to which the latter refers in the order for reference are distinct projects and are not, moreover, such as to have a cumulative impact on the environment.
Det skal i denne sammenhæng bemærkes, at det i overensstemmelse med fast retspraksis inden for rammerne af det samarbejde, der i henhold til artikel 234 EF er indført mellem Domstolen og de nationale retsinstanser, udelukkende tilkommer den nationale retsinstans, for hvem en tvist er indbragt, og som har ansvaret for den retsafgørelse, som skal træffes, på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag at vurdere, såvel om en præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at den kan afsige dom, som relevansen af de spørgsmål, den forelægger Domstolen.
In accordance with settled caselaw, in the context of the cooperation between the Court of Justice and the national courts under Article 234 EC, it is solely for the national court, before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
Når de af den nationale retsinstans stillede spørgsmål vedrører fortolkningen af en bestemmelse i fællesskabsretten, er Domstolen derfor principielt forpligtet til at træffe afgørelse herom (jf. bl.a. dom af 10.5.2001, forenede sager C-223/99 og C-260/99, Agorà og Excelsior, Sml. I, s. 3605, præmis 18).
Consequently, where the questions submitted for a preliminary ruling concern the interpretation of Community law, the Court is, in principle, bound to give a ruling (see, inter alia, Joined Cases C-223/99 and C-260/99 Agorà and Excelsior [2001] ECR I-3605, paragraph 18).