natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Impala har for så vidt angår tredje anbringendes første led anført, at det fremgår af den appellerede doms præmis 414, at Retten hentydede til en teoretisk situation, hvorefter fusionsdeltagerne indsender beviselementer i sidste øjeblik, hvilket ikke giver Kommissionen nogen mulighed for at gennemføre de nødvendige undersøgelser.
As regards the first part of the third ground of appeal, Impala submits that it is clear from paragraph 414 of the judgment under appeal that the Court of First Instance referred to a hypothetical situation in which the parties to a concentration provide evidence at the very last minute, giving the Commission no opportunity to carry out the necessary investigations.
Det fremgår ligeledes ifølge Impala af samme præmis i den appellerede dom, at det skal antages, at Retten ikke var af den opfattelse, at Kommissionen burde have foretaget en undersøgelse af den pågældende problematik efter høringen, men at den burde have handlet i denne retning tidligere under den formelle procedure.
It is also clear, according to Impala, from that paragraph of the judgment under appeal that it must be inferred that the Court of First Instance considered, not that the Commission should have investigated those matters after the hearing, but that it should have done so earlier in the formal proceedings.
Indledningsvis skal Impalas synspunkt, som der er redegjort for i denne doms præmis 86, og hvorefter den appellerede doms præmis 414 omhandler en hypotetisk situation, forkastes.
It is necessary at the outset to reject Impala’s argument set out in paragraph 86 of this judgment that paragraph 414 of the judgment under appeal refers to a hypothetical situation.
En sådan fortolkning af præmis 414 afkræftes således af selve præmissens ordlyd, hvoraf det fremgår, at Rettens bemærkninger, som kritiseres inden for rammerne af tredje anbringendes første led, omhandler den procedure, der førte til vedtagelsen af den anfægtede beslutning.
Such an interpretation of that paragraph is refuted by its very wording, which makes it clear that the observations of the Court of First Instance that are criticised in the first part of the third ground of appeal referred to the procedure leading to the adoption of the contested decision.
Herefter skal det bemærkes, at således som det fremgår af denne doms præmis 61 og 62, er retten til forsvar før vedtagelsen af enhver beslutning, som kan skade de berørte virksomheder, påkrævet i fusionskontrolsager.
Next, as is clear from paragraphs 61 and 62 of this judgment, compliance with the rights of the defence prior to the adoption of any decision which may impact adversely on the undertakings concerned is imperative in procedures for the control of concentrations.
De anmeldende virksomheder kan følgelig i princippet ikke kritiseres for først at have fremført visse — eventuelt for sagen afgørende — argumenter, faktiske
Accordingly, the notifying parties cannot, as a rule, be criticised for putting forward certain — potentially decisive — arguments, facts or evidence only in their arguments
BERTELSMANN OG SONY CORPORATION OF AMERICA MOD IMPALA omstændigheder eller beviser som led i deres besvarelse af klagepunktsmeddelelsen.
BERTELSMANN AND SONY CORPORATION OF AMERICA v IMPALA in reply to the statement of objections.
Fusionsdeltagerne kan nemlig først af denne meddelelse mere præcist udlede, hvilke indsigelser Kommissionen har mod den påtænkte fusion, samt hvilke argumenter og beviser den nærmere støtter sig på.
It is only with that statement that the parties to the concentration can obtain detailed indications as to the reservations of the Commission in relation to their proposed concentration and as to the arguments and evidence on which it relies in that regard.
Som det fremgår af denne doms præmis 62, omfatter de anmeldende virksomheders ret til forsvar, som er fastslået ved forordningens artikel 18, stk. 3, andet led, samt gennemførelsesforordningens artikel 13, stk. 2, retten til under den skriftlige og mundtlige høring, efter at de har modtaget klagepunktsmeddelelsen, at fremføre samtlige de oplysninger, som de finder egnede til at afkræfte Kommissionens klagepunkter og foranledige denne til at godkende den anmeldte fusion.
As is apparent from paragraph 62 of this judgment, it flows from the notifying undertakings’ rights of defence laid down in the second sentence of Article 18(3) of the Regulation and in Article 13(2) of the Implementing Regulation that those undertakings have the right to submit in their written and oral hearing following receipt of the statement of objections all material which they consider capable of refuting the Commission’s objections and of leading it to approve their proposed concentration.
I modsætning til hvad Retten har bemærket særligt i den appellerede doms præmis 414, udgør en argumentation fremsendt som svar på klagepunktsmeddelelsen en del af den undersøgelse, der skal foretages inden for rammerne af den formelle procedure.
Contrary to what the Court of First Instance suggests, in particular in paragraph 414 of the judgment under appeal, a line of argument put forward in reply to the statement of objections forms part of the investigation to be undertaken in the formal proceedings.
En sådan argumentation fremsættes ikke for sent, men præcis på det tidspunkt, der er fastsat for den under fusionskontrolproceduren.
Such a line of argument is not submitted out of time, but at the time laid down for that purpose in the procedure for the control of concentrations.
Det skal ligeledes bemærkes, at som det fremgår af denne doms præmis 49, indebærer det bydende krav om hurtighed, som karakteriserer opbygningen af forordningen, at Kommissionen har pligt til at overholde strenge tidsfrister for vedtagelsen af den endelige beslutning.
Furthermore, as is apparent from paragraph 49 of this judgment, the need for speed which characterises the general scheme of the Regulation requires the Commission to comply with strict timelimits for the adoption of the final decision.
Herefter er Kommissionen henset til det tidspres, som følger af forordningens tidsfrister, i princippet ikke forpligtet til i hvert individuelt tilfælde efter klagepunktsmeddelelsen og efter høringen af de berørte virksomheder at sende anmodninger om omfattende oplysninger til talrige erhvervsdrivende kort før oversendelsen af sit beslutningsforslag til det rådgivende udvalg for fusionskontrol i overensstemmelse med forordningens artikel 19.
In those circumstances, having regard in particular to the time constraints which arise by virtue of the procedural timelimits laid down by the Regulation, the Commission cannot, in principle, be required, in every individual case, to send, following communication of the objections and after hearing the undertakings concerned, requests for extensive information to numerous economic operators shortly before transmitting its draft decision to the Advisory Committee on concentrations, pursuant to Article 19 of the Regulation.
Som Kommissionen har anført, kan besvarelsen af klagepunktsmeddelelsen i øvrigt sætte særlig fokus på visse forhold, som de anmeldende parter betragter som afgørende for udfaldet af den formelle procedure.
In addition, as the Commission observes, the reply to the statement of objections may concentrate on the elements which the notifying parties consider to be crucial to the outcome of the formal proceedings.
Det kan være, at sådanne forhold ikke blev betragtet som afgørende i klagepunktsmeddelelsen.
Such elements may not have been regarded as crucial in the statement of objections.
Manglende hensyntagen til disse forhold kan imidlertid være en del af de anmeldende parters kritik af Kommissionens indledende vurdering. Henset til kravet om retten til forsvar, bør der ikke stilles strengere krav til de berørte virksomheders argumentation som svar
A failure to take those elements into account may be a component of the parties’ criticisms of the Commission’s preliminary assessment.
Når Kommissionen i sin beslutning undersøger de anmeldende virksomheders argumentation til deres forsvar og finder anledning til at tage sine midlertidige konklusioner i klagepunktsmeddelelsen op til fornyet overvejelse for eventuelt at forkaste dem, foretager den ikke en »uddelegering« af undersøgelsen til disse virksomheder.
Furthermore, when the Commission examines in its decision the arguments in defence submitted by the notifying undertakings and takes the opportunity to reconsider its provisional findings in the statement of objections, with a view to possibly departing from them, it does not ‘delegate’ the investigation to those undertakings.
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at der i henhold til forordningens artikel 14 og 15 kan pålægges bøder eller tvangsbøder, hvis der meddeles fejlagtige eller svigagtige oplysninger, og at forordningens artikel 8, stk. 5, litra a), giver Kommissionen mulighed for at ophæve en beslutning, som bygger på urigtige oplysninger, som en af virksomhederne er ansvarlig for, eller som er opnået svigagtigt.
It should be pointed out in that regard that Articles 14 and 15 of the Regulation provide for the imposition of fines or periodic penalty payments where incorrect or misleading information is submitted and that Article 8(5)(a) of the Regulation gives the Commission the power to revoke a decision which is based on incorrect information for which one of the undertakings concerned is responsible or which has been obtained by deceit.
Kommissionen har ganske vist pligt til nøje at efterprøve fusionsdeltagernes argumentation, for så vidt angår dens rigtighed, fuldstændighed og sandsynlighed og undlade at tage hensyn til den, såfremt der hersker berettiget tvivl.
It is true that the Commission is required to examine carefully the arguments of the parties to the concentration as regards their exactitude, completeness and cogency and to disregard them where justified doubts arise.
Det er ligeledes korrekt, at i henhold til gennemførelsesforordningens artikel 3, stk. 1, skal anmeldelsen af en påtænkt fusion indeholde korrekte og fuldstændige oplysninger, og at i henhold til forordningens artikel 11 skal de anmeldende parter besvare Kommissionens eventuelle anmodninger om oplysninger på en fuldstændig og korrekt måde inden for de gældende frister, og hvis dette ikke sker, kan Kommissionen — når anmodningen om oplysninger er sket ved beslutning — i henhold til forordningens artikel 14 og 15 pålægge bøder eller tvangsbøder.
It is also true that, under Article 3(1) of the Implementing Regulation, the notification of the proposed concentration must contain information that is correct and complete and that, in accordance with Article 11 of the Regulation, the notifying parties are bound to provide a response to any requests for information by the Commission which is complete, correct and submitted within the periods laid down, failing which, where the information in question was requested by decision, the Commission may, by virtue of Articles 14 and 15 of the Regulation, impose fines and periodic penalty payments.
Det fremgår imidlertid ikke desto mindre heraf, at Kommissionen i anledning af besvarelsen af klagepunktsmeddelelsen skal anvende samme kriterier som dem, der anvendes med henblik på vurderingen af tredjemænds argumenter eller som dem, der anvendes på et tidligere stadie i undersøgelsen, idet den samtidig kan drage de nødvendige konsekvenser i tilfælde, hvor den på et sent tidspunkt i proceduren bliver klar over, at den pågældende meddelelse ikke overholder kravene i gennemførelsesforordningens artikel 3, stk. 1, idet de anmeldende parters ret til forsvar ellers ville blive tilsidesat.
None the less, it remains the case that the Commission must, at the stage of the reply to the statement of objections, if it is not to undermine the rights of the defence of the notifying parties, apply the same criteria as those applied for the purposes of the examination of the arguments of third parties or those adopted at an earlier stage of its investigation, while being entitled to draw the appropriate consequences in the event that it should transpire at a very advanced stage of the procedure that the notification concerned does not comply with the requirements of Article 3(1) of the Implementing Regulation.
Det følger heraf, at Retten har begået en retlig fejl dels ved i det væsentlige at kræve af Kommissionen, at den stillede særligt høje krav, for så vidt angår bevisværdien af
It follows that the Court of First Instance committed an error of law, first, in requiring, in essence, that the Commission apply particularly demanding requirements as
BERTELSMANN OG SONY CORPORATION OF AMERICA MOD IMPALA de forhold og argumenter, som de anmeldende parter fremsatte som svar på klagepunktsmeddelelsen, dels ved at drage den konklusion heraf, at der ikke blev foretaget yderligere markedsundersøgelser efter klagepunktsmeddelelsen, og ved at sidestille Kommissionens accept af appellanternes argumentation med en retsstridig delegation af undersøgelsen til fusionsdeltagerne.
BERTELSMANN AND SONY CORPORATION OF AMERICA v IMPALA regards the probative character of the evidence and arguments put forward by the notifying parties in reply to the statement of objections and, secondly, in finding that the lack of additional market investigations after communication of the statement of objections and the adoption by the Commission of the appellants’ arguments in defence amounted to an unlawful delegation of the investigation to the parties to the concentration.
Hele den appellerede dom er imidlertid ikke behæftet med denne retlige fejl, særligt den del, der vedrører den anfægtede beslutnings utilstrækkelige begrundelse og Rettens vurdering i den appellerede doms præmis 377, hvorefter »bevismaterialet kan, således som der henvises til det i [den pågældende beslutning], følgelig ikke underbygge de konklusioner, der drages af det«.
Nevertheless, that error of law does not vitiate the whole of the judgment under appeal, in particular that part of it which relates to the inadequacies of reasoning in the contested decision and the finding of the Court of First Instance in paragraph 377 of the judgment under appeal that ‘the evidence, as mentioned in the [contested decision], does not support the conclusions drawn from it’.
Der skal derfor foretages en gennemgang af de øvrige anbringender.
Further grounds of appeal thus fall to be examined.
I den appellerede doms præmis 352 har Retten inden for rammerne af sin undersøgelse af prisgennemsigtigheden og navnlig de største koncerners mulighed for overvågning af detailmarkedet gennem ugentlige rapporter fra deres salgsrepræsentanter fremhævet Kommissionens konstatering i den anfægtede beslutning af, at appellanterne har indført et system med ugentlige rapporter, som bl.a. indeholder oplysninger om konkurrenterne. I den appellerede doms præmis 356-360 har Retten ligeledes henvist til visse dokumenter, som Impala har fremlagt, og som er angivet som værende fortrolige.
In paragraph 352 of the judgment under appeal, when examining price transparency and, in particular, the possibility that the retail market was monitored by the majors through weekly reports drawn up by their sales representatives, the Court of First Instance referred to a finding of the Commission in the contested decision that the appellants had set up a system of weekly reports which also included information on competitors.
Præmis 356-360 i den udgave af den appellerede dom, som er trykt i Samling af Afgørelser, er blot markeret som »[fortroligt]«.
Accordingly, paragraphs 356 to 360 of the version of the judgment under appeal published in the European Court Reports are simply marked ‘[confidential]’.
Der henvises ligeledes til de ugentlige rapporter i dommens præmis 389 og 451, hvor der i præmis 389 findes en del, som er markeret »[fortroligt]« i den udgave, der er trykt i Samling af Afgørelser.
Reference is also made to the weekly monitoring reports in paragraphs 389 and 451 of the judgment under appeal, with paragraph 389 containing a section marked ‘[confidential]’ in the version published in the European Court Reports.
Appellanterne har gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl ved i den appellerede doms præmis 356-360 at lægge beviser til grund, som ikke var til rådighed for Kommissionen på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede beslutning, og som aldrig var blevet udleveret til dem.
The appellants maintain that the Court of First Instance committed an error of law in relying, in paragraphs 356 to 360 of the judgment under appeal, on evidence that was not before the Commission when the contested decision was adopted and which had never been disclosed to them.
I denne forbindelse er det vanskeligt at forestille sig, hvorfor Retten har omtalt disse dokumenter i fem præmisser i sin dom og henvist til dem i yderligere to tilfælde i den appellerede doms præmis 389 og 451, når den ikke fandt dem relevante for så vidt angår resultatet af prøvelsen.
According to the appellants, it is hard to imagine why the Court of First Instance would have discussed those documents over five paragraphs of its judgment and referred to them on two other occasions, in paragraphs 389 and 451 of the judgment under appeal, if it did not consider them relevant to the outcome of its review.
Impala har anført, at de omhandlede forhold er blevet nævnt under høringen den 14. og 15. juni 2004 under tilstedeværelsen af parterne og er blevet meddelt fortroligt til Kommissionen efter disse møder.
Impala submits that the information in question was mentioned during the hearing of 14 and 15 June 2004 in the presence of the parties and was provided to the Commission on a confidential basis after the hearing.
Impala er af den opfattelse, at appellanterne således er blevet underrettet under disse møder om, at det drejer sig om deres egen praksis med prisovervågning i Frankrig, og at de er blevet præsenteret for en række bemærkninger om denne del af prisfastsættelsesordningen i løbet af såvel den administrative procedure som proceduren ved Retten.
According to Impala, the appellants were accordingly aware, as a result of the hearing, that that information concerned their own price monitoring practices in France and they gave ample comments on that aspect of the pricing system during both the administrative procedure and the proceedings before the Court of First Instance.
Impala er under alle omstændigheder af den opfattelse, at selv hvis der er grundlag for appellanternes indsigelser i forbindelse med dette anbringende, kan der ikke tages hensyn hertil, idet disse forhold ikke har haft indflydelse på resultatet af den appellerede dom.
In any event, according to Impala, even if the appellants’ complaint underlying this ground of appeal were correct, it cannot be taken into account since that evidence did not influence the outcome of the judgment under appeal.
For det første skal Impalas argumentation, som der er redegjort for i denne doms præmis 99, og hvorefter appellanterne er blevet tilstrækkeligt informeret om indholdet af de dokumenter, der er genstand for den appellerede doms præmis 356-360, under høringen ved Kommissionen, forkastes.
It is necessary, first of all, to reject Impala’s argument set out in paragraph 99 of this judgment that the appellants were adequately informed of the content of the documents forming the subjectmatter of paragraphs 356 to 360 of the judgment under appeal at the hearing before the Commission.
Det fremgår således af Impalas svarskrift for Domstolen, at »disse oplysninger er blevet nævnt under høringen […] og er efterfølgende blevet fremsendt fortroligt til Kommissionen efter høringen«.
Impala’s written response to the appeal states that ‘the information was mentioned during the … hearing … and was then provided to the Commission on a confidential basis post the hearing’.
Under disse omstændigheder kan det ikke med rette gøres gældende, at indholdet af disse dokumenter rettidigt er blevet fremsat med den præcision og sammenhæng, som er fornøden, for at appellanterne i givet fald har mulighed for at tilrettelægge deres besvarelse af de konklusioner, som Impala drog af dokumenterne for Kommissionen.
In those circumstances, it cannot be claimed that the content of those documents was disclosed in good time and in a manner which was sufficiently precise and clear to allow the appellants, if necessary, to reply effectively to the inferences which Impala drew from those documents before the Commission.
I overensstemmelse med forordningens artikel 18, stk. 3, må Kommissionen alene bygge beslutninger truffet i henhold til forordningen på punkter, med hensyn til hvilke, de berørte parter har haft lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger.
By virtue of Article 18(3) of the Regulation, the Commission may base its decisions taken under the Regulation only on objections on which the parties have been able to submit their observations.
Det følger heraf, at eftersom appellanterne ikke i tide har kunnet få kendskab til indholdet af de omhandlede fortrolige dokumenter, kunne Kommissionen ikke lægge disse dokumenter til grund for den anfægtede beslutning.
It follows that, since the appellants were unable to acquaint themselves in sufficient time with the tenor of the confidential documents in question, the Commission could not rely on those documents for the purposes of the contested decision.
Retten har således begået en retlig fejl ved at lægge dokumenter til grund for annullationen af den anfægtede beslutning, som var blevet fremsendt fortroligt af Impala, idet Kommissionen ikke selv havde måttet anvende disse ved vedtagelsen af den pågældende beslutning på grund af deres fortrolige karakter.
The Court of First Instance therefore committed an error of law in relying, as a basis for the annulment of the contested decision, on documents submitted by Impala on a confidential basis, since the Commission itself could not have used them for the purposes of adopting that decision by reason of their confidential nature.
Uden at det er nødvendigt at tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt den omstændighed, at disse dokumenter er blevet lagt til grund, har kunnet have betydning for resultatet af Rettens undersøgelse af argumenterne vedrørende Kommissionens åbenbare urigtige skøn, skal det blot bemærkes, at den retlige fejl, der er konstateret inden for rammerne af syvende anbringende, under alle omstændigheder ikke kan rejse tvivl ved Rettens konklusion i den appellerede doms præmis 352, hvorefter den anfægtede beslutning i det væsentlige skal annulleres som følge af en utilstrækkelig begrundelse.
Without it being necessary to adjudicate on the question whether the taking into account of those documents could have had an impact on the outcome of the examination by the Court of First Instance of the arguments relating to manifest errors of assessment on the Commission’s part, it need only be stated that the error of law identified in the seventh ground of appeal is not, in any event, capable of invalidating the finding of the Court of First Instance in paragraph 325 of the judgment under appeal that, in substance, the contested decision should be annulled on the ground of its inadequate reasoning.
De øvrige anbringender skal således undersøges.
Further grounds of appeal thus fall to be examined.
Om det femte anbringende vedrørende en retlig fejl, for så vidt som Retten har tilsidesat de relevante retlige kriterier vedrørende skabelse eller styrkelse af en kollektiv dominerende stilling
The fifth ground of appeal, alleging an error of law in that the Court of First Instance misconstrued the relevant legal criteria applying to the creation or strengthening of a collective dominant position
Retten har i den appellerede doms præmis 250-254 redegjort på følgende måde for begrebet kollektiv dominerende stilling:
In paragraphs 250 to 254 of the judgment under appeal, the Court of First Instance made the following observations as regards the concept of a collective dominant position: