natgillin/translations-raw huggingface dataset:
15 — FN-pagtens artikel 103 bestemmer: »I tilfælde af konflikt mellem de forpligtelser, der påhviler de Forenede Nationers medlemmer ifølge denne pagt, og deres forpligtelser ifølge enhver anden mellemfolkelig overenskomst går deres forpligtelser ifølge denne pagt forud for de sidstnævnte.« Det er almindeligt antaget, at denne forpligtelse også gælder for Sikkerhedsrådets afgørelser. Se kendelse af 14.4.1992 afsagt af Den Internationale Domstol i »Questions of Interpretation and Application of the 1971 Montreal Convention arising from the Aerial Incident at Lockerbie« (Libyan Arab Jamahiriya mod Det Forenede Kongerige), Provisional Measures, kendelse af 14.4.1992, I.C.J. Reports 1992, s. 3, præmis 39.
15 — Article 103 of the UN Charter provides: ‘In the event of a conflict between the obligations of the Members of the United Nations under the present Charter and their obligations under any other international agreement, their obligations under the present Charter shall prevail.’ It is generally recognised that this obligation extends to binding Security Council decisions.
16 — Dom af 30.7.1996, sag C-84/95, Sml. I, s. 3953.
16 — Case C-84/95 [1996] ECR I-3953.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-402/05 P at traktaten ikke blot er en aftale mellem stater, men en aftale mellem Europas folk.
Treaty is not merely an agreement between States, but an agreement between the peoples of Europe.
Den fastslog videre, at traktaten havde indført en »ny retsorden«, som var knyttet til, men forskellig fra, den eksisterende internationale folkeretlige retsorden.
It considered that the Treaty had established a ‘new legal order’, beholden to, but distinct from the existing legal order of public international law.
Traktaten har med andre ord skabt en form for intern retsorden, der har et transnationalt præg, og som udgør Fællesskabets »forfatningsgrundlag« 18.
In other words, the Treaty has created a municipal legal order of trans-national dimensions, of which it forms the ‘basic constitutional charter’. 18 fundamentally, two sides of the same coin.
Ganske vist havde det været mere korrekt, hvis appellanten fra starten havde støtte sin påstand med begge anbringender.
Admittedly, the appellant would have been better advised to support his plea, from the outset, with both lines of argument.
Selv om han oprindeligt lagde mest vægt på den vinkel, der vedrører international ret, var der imidlertid aldrig nogen tvivl parterne imellem om det egentlige indhold i hans anbringende, nemlig at Retten i Første Instans på fejlagtig vis gengav Fællesskabets forpligtelser i henhold til international ret og forholdet mellem disse forpligtelser og de opgaver, der påhviler Fællesskabets retsinstanser i medfør af traktaten.
Yet, even though he initially directed most of his arrows from the angle of international law, there was never a misunderstanding among the parties about the thrust of his claim, namely, that the Court of First Instance wrongly portrayed the nature of the Community’s obligations under international law and the relationship of those obligations with the duties of the Community Courts under the Treaty.
I deres respektive skriftlige og mundtlige indlæg for Domstolen har Rådet, Kommissionen og Det Forenede Kongerige således lagt megen vægt på det grundlæggende problem, som appellanten peger på: forholdet mellem den internationale retsorden og Fællesskabets retsorden. Jeg kan derfor ikke se, hvorfor Domstolen skulle karakterisere en del af appellantens argumenter som et yderligere retligt anbringende.
Indeed, in each of their written and oral submissions to this Court, the Council and the Commission, as well as the United Kingdom, have given ample consideration to the key issue raised by the appellant: the relationship between the international legal order and the Community legal order.
Tværtimod mener jeg, at Domstolen skal antage appellantens anbringende til realitetsbehandling i dets helhed.
Instead, I believe the Court should consider his plea to be admissible in its entirety.
Dette betyder imidlertid ikke, at Fællesskabets interne retsorden og den internationale retsorden glider forbi hinanden som skibe i natten.
This does not mean, however, that the Community’s municipal legal order and the international legal order pass by each other like ships in the night.
Tværtimod har Fællesskabet traditionelt spillet en aktiv og konstruktiv rolle på den internationale scene.
On the contrary, the Community has traditionally played an active and constructive part on the international stage.
Anvendelsen og fortolkningen af fællesskabsretten hviler derfor på den formodning, at Fællesskabet ønsker at efterkomme sine internationale forpligtelser 19.
The application and interpretation of Community law is accordingly guided by the presumption that the Community wants to honour its international commitments.
Fællesskabets retsinstanser tager derfor omhyggeligt stilling til de forpligtelser, der påhviler Fællesskabet på
19The Community Courts therefore carefully examine the obligations by which
Dette leder mig til spørgsmålet om, hvorledes forholdet mellem den internationale retsorden og Fællesskabets retsorden skal defineres.
This brings us to the question of how the relationship between the international legal order and the Community legal order must be described.
Det logiske udgangspunkt for denne diskussion er naturligvis den banebrydende dom i sagen Van Gend en Loos, hvor Domstolen bekræftede Fællesskabets retsordens selvstændighed 17. Domstolen fastslog,
The logical starting point of our discussion should, of course, be the landmark ruling in Van Gend en Loos, in which the Court affirmed the autonomy of the Community legal order.
18 — Dom af 23.4.1986, sag 294/83, Les Verts mod Parlamentet, Sml. s. 1339, præmis 23.
18 — Case 294/83 Les Verts [1986] ECR 1339, paragraph 23.
19 — Jf. eksempelvis dom af 4.12.1974, sag 41/74, Van Duyn, Sml. s. 1337, præmis 22, og af 24.11.1992, sag C-286/90, Poulsen og Diva Navigation, Sml. I, s. 6019, præmis 9-11.
19 — See, for instance, Case 41/74 Van Duyn [1974] ECR 1337, paragraph 22, and Case C-286/90 Poulsen and Diva Naviga­tion [1992] ECR I-6019, paragraphs 9 to 11.
17 — Dom af 5.2.1963, sag 26/62, Sml. 1954-1964, s. 375, org.ref.: Rec. s. 1.
17 — Case 26/62 Van Gend en Loos [1963] ECR 1, at p. 12.
bets institutioner er underlagt en forpligtelse til loyalt samarbejde i forbindelse med indgåelsen af forpligtelser på internationalt plan 23.
Member States and Community institutions are under a duty of loyal cooperation. 23If the Community is bound on the international stage and take judicial notice of those obligations.
Hvis en international aftale indgås i strid med denne forpligtelse, kan det nægtes at give den virkning i Fællesskabets retsorden.
20 an international agreement is concluded in breach of that duty, it can be denied effect in the Community legal order.
Endnu mere relevant i forhold til den foreliggende sag er det, at Domstolen ved en given lejlighed har prøvet, om akter vedtaget af Fællesskabet for at gennemføre internationale forpligtelser på fællesskabsplan har været i overensstemmelse med generelle fællesskabsretlige principper.
Even more apposite, in the context of the present case, is the fact that the Court has verified, on occasion, whether acts adopted by the Community for the purpose of giving municipal effect to international commitments were in compliance with general principles of Community law.
Domstolen annullerede eksempelvis Rådets beslutning om indgåelse af WTO-aftalen, for så vidt som den godkendte rammeaftalen om bananer i dommen i sagen Tyskland mod Rådet 24.
For instance, in Germany v Council the Court annulled the Council decision concerning the conclusion of the WTO Agreement to the extent that it approved the Framework Agreement on Bananas.
Domstolen fastslog, at bestemmelserne i den rammeaftale var i strid med et generelt fællesskabsretligt princip, nemlig princippet om forbud mod forskelsbehandling.
24The Court considered that provisions of that Framework Agreement infringed a general principle of Community law: the principle of non-discrimination.
Fællesskabets retsinstanser tager dog i sidste ende stilling til virkningerne af internationale forpligtelser i Fællesskabets retsorden med henvisning til de betingelser, der er fastsat i fællesskabsretten.
Yet, in the final analysis, the Community Courts determine the effect of international obligations within the Community legal order by reference to conditions set by Community law.
Retspraksis indeholder en række eksempler herpå.
The caselaw provides a number of examples.
Der er sager, hvor Domstolen har afvist at give en international aftale virkning i Fællesskabets retsorden med henvisning til, at den var indgået på et fejlagtigt retsgrundlag.
There are cases in which the Court has barred an international agreement from having effect within the Community legal order on the ground that the agreement was concluded on the wrong legal basis.
Domstolen traf en sådan afgørelse for nylig i sagen Parlamentet mod Rådet og Kommissionen 21.
The Court did so, recently, in Parliament v Council and Commission.
Domstolens tilgangsvinkel er enkel at forstå, hvis man holder sig for øje, at det ville have »grundlæggende institutionelle følger for Fællesskabet og medlemsstaterne« 22, hvis en aftale, der var blevet vedtaget uden et egnet retsgrundlag — eller efter en urigtig beslutningsprocedure — skulle anses for at have virkning inden for Fællesskabets retsorden.
21The Court’s approach is easy to understand once one realises that it would have ‘fundamental institutional implications for the Community and for the Member States’ 22if an agreement that was adopted without a proper legal basis — or according to the wrong decision-making procedure — were to produce effects within the Community legal order.
Den samme bekymring har ligget til grund for de domme, hvor Domstolen har fastslået, at medlemsstaterne og Fællesska-
A similar concern underpins cases in which the Court has held that, when entering into commitments on the international stage,
Fælles for alle disse sager er, at selv om Domstolen er gået langt for at sikre iagttagelse af de forpligtelser, der påhviler Fællesskabet i medfør af international ret, forsøger den først og fremmest at bevare den
All these cases have in common that, although the Court takes great care to respect the obligations that are incumbent on the Community by virtue of international law, it seeks, first and foremost, to preserve
21 — Dom af 30.5.2006, forenede sager C-317/04 og C-318/04, Sml. I, s. 4721.
21 — Joined Cases C-317/04 and C-318/04 [2006] ECR I-4721.
22 — Domstolens udtalelse 2/94 af 28.3.1996, Sml. I, s. 1759, præmis 35.
22 — Opinion 2/94 [1996] ECR I-1759, paragraph 35.
24 — Dom af 10.3.1998, sag C-122/95, Sml. I, s. 973.
24 — Case C-122/95 [1998] ECR I-973.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-402/05 P forfatningsmæssige ramme, som traktaten har skabt 25.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-402/05 P the constitutional framework created by the Treaty.
Det ville således være fejlag- tigt at konkludere, at når først Fællesskabet er bundet af en internationalretlig bestemmelse, skal Fællesskabets retsinstanser udvise fuldstændig føjelighed og bøje sig for denne bestemmelse og anvende den ubetinget i Fællesskabets retsorden.
25Thus, it would be wrong to conclude that, once the Community is bound by a rule of international law, the Community Courts must bow to that rule with complete acquiescence and apply it unconditionally in the Community legal order.
Forholdet mellem international ret og Fællesskabets retsorden er reguleret i Fællesskabets retsorden selv, og international ret kan kun trænge igennem denne retsorden på de betingelser, der er fastsat i de forfatningsmæssige principper, der gælder i Fællesskabet.
The relationship between international law and the Community legal order is governed by the Community legal order itself, and international law can permeate that legal order only under the conditions set by the constitutional principles of the Community.
I den sag tog Domstolen stilling til, om en forordning, der var vedtaget for at gennemføre en sikkerhedsrådsresolution, der pålagde Den Føderative Republik Jugoslavien en handels -embargo, var i strid med grundlæggende rettigheder og proportionalitetsprincippet.
26In that ruling, the Court assessed whether a regulation that was adopted to implement a Security Council resolution which imposed a trade embargo on the Federal Republic of Yugoslavia infringed fundamental rights and the principle of proportionality.
Domstolen fastslog, at hensynet til »at bringe krigstilstanden i området og de omfattende krænkelser af menneskerettighederne og den humanitære folkeret til ophør i Republikken Bosnien-Hercegovina« vejede tungere end en helt udenforstående tredjemands interesse i at kunne udøve sin økonomiske virksomhed ved hjælp af fly, som det havde leaset fra et selskab i Den Føderative Republik Jugoslavien 27.
The Court held that the interest of ‘putting an end to the state of war in the region and to the massive violations of human rights and humanitarian law in the Republic of Bosnia-Herzegovina’ outweighed the interest of a wholly innocent party to be able to pursue its economic activities using assets it had leased from a company based in the Federal Republic of Yugoslavia.
Domstolen kom ikke med nogen som helst indikation i retning af, at den ikke skulle have kompetence til at prøve spørgsmålet, blot fordi forordningen var nødvendig for at gennemføre en sanktionsordning, der var udarbejdet af Sikkerhedsrådet 28.
27 The Court made no suggestion whatsoever that it might not have powers of review because the regulation was necessary in order to implement a sanctions regime that was drawn up by the Security Council. 28
Det følger heraf, at den foreliggende appelsag grundlæggende drejer sig om følgende spørgsmål: Er der nogen støtte i traktaten for at antage, at den anfægtede forordning er undtaget fra de forfatningsmæssige grænser, der sædvanligvis gælder i medfør af fællesskabsretten, fordi den gennemfører en sanktionsordning, der er pålagt i medfør af en sikkerhedsrådsresolution?
It follows that the present appeal turns fundamentally on the following question: is there any basis in the Treaty for holding that the contested regulation is exempt from the constitutional constraints normally imposed by Community law, since it implements a sanctions regime imposed by Security Council resolutions?
Eller med andre ord: Giver Fællesskabets retsorden foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre resolutioner vedtaget af Sikkerhedsrådet, suprakonstitutionel status?
Or, to put it differently: does the Community legal order accord supra-constitutional status to measures that are necessary for the implementation of resolutions adopted by the Security Council?
Ikke desto mindre har Rådet, Kommissionen og Det Forenede Kongerige gjort gældende, at Bosphorusdommen ikke har den præjudikatværdi, som appellanten forsøger at tillægge den.
Nevertheless, the Council, the Commission and the United Kingdom claim that the judgment in Bosphorus does not provide the authority the appellant seeks to ascribe to it.
De har gjort gældende, at der i dommen ikke er taget stilling til spørgsmålet om omfanget af Domstolens kompetence, fordi forordningen under alle omstændigheder ikke var i strid med grundlæggende rettigheder.
They argue that the judgment is silent on the matter of the scope of the Court’s jurisdiction, because, at any rate, the regulation did not infringe fundamental rights.
Jeg er ikke overbevist af denne argumentation.
I do not consider this argument very persuasive.
Det er ganske vist korrekt, at generaladvokaten i forbifarten afviste tanken, men Domstolen
True, while the Advocate General dismissed the idea in passing, the Court did not explicitly address whether the fact that the
Appellanten har gjort gældende, at svaret på det spørgsmål kan udledes af
The appellant argues that the answer to that question can be inferred from the ruling
27 — Bosphorus-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 16, præmis 26.
26 — Cited in footnote 16.27 — Bosphorus, cited in footnote 16, paragraph 26.
28 — Beslaglæggelsen af flyet fra Bosphorus Airways skete i overensstemmelse med sikkerhedsrådsresolution 820(1993).
28 — The impounding of the aircraft of Bosphorus Airways took place in accordance with Security Council Resolution 820(1993).
FN’s sanktionskomité have bestemt, at nationale myndigheders manglende beslaglæggelse af flyet ville udgøre et brud på resolutionen.
The UN Sanctions Committee had decided that a failure on the part of the authorities to impound the aircraft would amount to a breach of the resolution.
KADI MOD RÅDET OG KOMMISSIONEN tog ikke udtrykkeligt stilling til, om den omstændighed, at forordningen gennemførte en sikkerhedsrådsresolution kunne afskære Domstolen fra prøvelse.
KADI v COUNCIL AND COMMISSION regulation implemented a Security Council resolution could preclude it from exercising judicial review.
Ikke desto mindre formoder jeg, at Domstolen i stedet for bevidst at lade spørgsmålet stå åbent, som en selvfølgelighed lagde til grund, hvad generaladvokaten havde fundet nødvendigt at udtrykke eksplicit, nemlig at »iagttagelsen af grundlæggende rettigheder er […] en betingelse for fællesskabsretsakters lovlighed« 29.
None the less, I would suppose that, instead of deliberately leaving the matter undecided, the Court accepted as self-evident what the Advocate General had felt useful to spell out, namely that ‘respect for fundamental rights is … a condition of the lawfulness of Community acts’. 29
udledes af artikel 307 EF.
Article 307 EC.
Artikel 307, stk. 1, EF bestemmer: »De rettigheder og forpligtelser, der følger af konventioner, som før den 1. januar 1998 eller før tiltrædelsesdatoen for tiltrædende medlemsstaters vedkommende er indgået mellem på den ene side en eller flere medlemsstater og på den anden side et eller flere tredjelande, berøres ikke af bestemmelserne i denne traktat.« Efter Det Forenede Kongeriges opfattelse pålægger denne bestemmelse, sammenholdt med artikel 10 EF, Fællesskabet en forpligtelse til ikke at forhindre medlemsstaternes efterlevelse af sikkerhedsrådsresolutioner.
The first paragraph of that article provides: ‘The rights and obligations arising from agreements concluded before 1 January 1958 or, for acceding States, before the date of their accession, between one or more Member States on the one hand, and one or more third countries on the other, shall not be affected by the provisions of this Treaty.’ In the view of the United Kingdom, that provision, read in conjunction with Article 10 EC, would impose on the Community an obligation not to impair Member State compliance with Security Council resolutions.
Følgelig skal Domstolen afstå fra domstols -prøvelse af den anfægtede forordning.
In consequence, the Court should abstain from judicial review of the contested regulation.
Jeg vil med det samme gøre det klart, at jeg ikke er overbevist af dette argument, men det er ikke desto mindre nyttigt at se nærmere på problemstillingen i detaljen, navnlig fordi artikel 307 EF havde en fremtrædende plads i Retten i Første Instans’ argumentation 30.
I shall state at the outset that I am not convinced by that argument, but it is nevertheless worth looking into the matter in some detail, particularly since Article 307 EC figured prominently in the reasoning of the Court of First Instance. 30
Under alle omstændigheder, selv hvis det skulle lægges til grund, at Domstolen undveg problemet i sin afgørelse i Bosphorussagen, henstår stadig det faktum, at Rådet, Kommissionen og Det Forenede Kongerige ikke har peget på nogen bestemmelse i traktaten, hvoraf det logisk skulle følge, at foranstaltninger, der træffes med henblik på gennemførelsen af sikkerhedsrådsresolutioner, skulle have suprakonstitutionel status og følgelig være undtaget fra domstolsprøvelse.
In any event, even if one were to accept the suggestion that the Court sidestepped the problem of its jurisdiction in Bosphorus, the fact remains that the Council, the Commission and the United Kingdom fail to identify any basis in the Treaty from which it could logically follow that measures taken for the implementation of Security Council resolutions have supra-constitutional status and are hence accorded immunity from judicial review.
Det Forenede Kongerige har gjort gældende, at en sådan undtagelse kan
The United Kingdom suggests that such immunity from review can be derived from
Ud fra en umiddelbar betragtning er det ikke nødvendigvis helt klart, hvordan medlemsstaterne skulle blive forhindret i at opfylde deres forpligtelser i henhold til FN-pagten, hvis Domstolen annullerer den anfægtede forordning.
At first sight, it may not be entirely clear how Member States would be prevented from fulfilling their obligations under the United Nations Charter if the Court were to annul the contested regulation.
Hvis der ikke foreligger en fællesskabsforanstaltning, står det nemlig i princippet medlemsstaterne frit for at træffe deres egne gennemførelsesforanstaltninger, eftersom de i overensstemmelse med traktaten har ret til at træffe foranstaltninger, som, selv om de påvirker det indre markeds funktion, kan være nødvendige
Indeed, in the absence of a Community measure, it would in principle be open to the Member States to take their own implementing measures, since they are allowed, under the Treaty, to adopt measures which, though affecting the functioning of the common market, may be necessary for the maintenance of inter-
29 — Generaladvokat Jacobs’ forslag til afgørelse i Bosphorussagen, nævnt ovenfor i fodnote 16, punkt 53.
29 — Opinion of Advocate General Jacobs in Bosphorus, cited in footnote 16, paragraph 53.
Jf. ligeledes præmis 34 i Domstolens udtalelse 2/94, nævnt ovenfor i fodnote 22.
See also paragraph 34 of Opinion 2/94, cited in footnote 22.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT POIARES MADURO — SAG C-402/05 P for opretholdelsen af international fred og sikkerhed 31.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-402/05 P
Ikke desto mindre skal den kompetence, som medlemsstaterne har på sikkerhedsområdet, udøves i overensstemmelse med fællesskabsretten 32.
the powers retained by the Member States in the field of security policy must be exercised in a manner consistent with Community law.
I lyset af Domstolens dom i ERT-sagen 33kan det lægges til grund, at i det omfang medlemsstaternes handlinger falder inden for fællesskabsrettens område, er de undergivet de samme fællesskabsbestemmelser til beskyttelse af grundlæggende rettigheder som fællesskabsinstitutionerne selv.
32 In the light of the Court’s ruling in ERT, 33 it may be assumed that, to the extent that their actions come within the scope of Community law, Member States are subject to the same Community rules for the protection of fundamental rights as the Community institutions themselves.
Hvis denne formodning lægges til grund, ville medlemsstaterne, hvis Domstolen annullerer den anfægtede forordning med henvisning til, at den tilsidesætter fællesskabsbestemmelser til beskyttelse af grundlæggende rettigheder, ikke kunne træffe de samme foranstaltninger uden — for så vidt som disse foranstaltninger falder inden for fællesskabsrettens anvendelsesområde — at handle i strid med grundlæggende rettigheder, således som de er beskyttet af Domstolen.
On that assumption, if the Court were to annul the contested regulation on the ground that it infringed Community rules for the protection of fundamental rights, then, by implication, Member States could not possibly adopt the same measures without — in so far as those measures came within the scope of Community law — acting in breach of fundamental rights as protected by the Court.
Det argument, der er udledt af artikel 307 EF, er således kun af indirekte relevans.
Thus, the argument based on Article 307 EC is of indirect relevance only.
menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder samt retsstatsprincippet.
for human rights and fundamental freedoms, and the rule of law’.
Jeg mener ikke, at der er noget grundlag for at fortolke artikel 307 EF sådan.
I see no basis for such an interpretation of Article 307 EC.