natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Som SVEN DALSGAARD meddeler os med sin Kalligrafiøvelse over tre sætningsled(Calligraphie portant sur trois membres de phrase),indgår dommerens arbejde, som ved første øjekast synes isoleret, i en ambitiøs helhed — det er nemlig et element af den sandhed, der ifølge Fernando Pessoa, som er afbildet af COSTAPINHEIRO, ikke kan eksistere ufuldkommen.
In SVEN DALSGAARD’S Calligraphy Based on Three Phrasesthere is a suggestion that a judge’s contribution, although at first seemingly autonomous, ispart of an ambitious whole: it is but one element of truth which, in the words of Fernando Pessoa, of whom the Court possesses a portrait by COSTA PINHEIRO, cannot exist incompletely.
Domstolens virksomhed indskriver sig således i et historisk perspektiv ligesom i EWALDMATARÉSbasrelief. Den renhed i linjerne, som tilstræbes af ULLA-MAIJAVIKMAN, EILAMINKKINENog MATTIPELTOKANGAS, tegner en horisontlinje for vor institutions virksomhed hinsides tilfældighedernes spil i et ædelt perspektivs tjeneste.
Case law must have a historical perspective, and perhaps that is the perspective expressed in the bas-relief of EWALDMATARÉ.The purity of line sought by ULLA-MAIJAVIKMAN, EILAMINKKINENand MATTIPELTOKANGASeven sets a far horizon for the workof our institution in the pursuit of its noble ambition.
Domstolen vil fremover varetage sine opgaver i DOMINIQUEPERRAULTSnydesignede lokaler, under fuld respekt for en alleredehalvtredsårig tradition og inden for rammerne af en bygning, der er opført med henblik på at beskytte fred og retfærdighed.
Future development will take place in premises redesigned by DOMINIQUEPERRAULTwith due regard for existing design and atradition spanning 50 years.
Detalje af facaden
Detail of the façade
De øvrige, mere traditionelle materialer, der eranvendt i og omkring bygningen, er, ud over af funktionelle hensyn, valgt ud fra deres evne til at danne enharmonisk helhed med metalskelettet.
Other more traditional materials used in and aroundthe building were chosen for their compatibility withthe main metallic structure as well as for their functional qualities.
Domstolsbygningens omgivelser er præget af tohovedelementer: plaza’en og parken.
The landscaping of the Palais comprises two basicelements: the plazaand the park.
Domstolspalæet blev bygget i 1973 på grundlag af enoffentlig arkitektkonkurrence, hvor alle Det Europæiske Fællesskabs arkitekter havde mulighedfor at deltage. Arkitekterne Jean-Paul Conzemius,François Jamagne og Michel Vander Elst forestodopførelsen, og Palæet blev indviet samme år i anledning af Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongeriges tiltrædelse.
The Palais of the Court of Justice, completed in 1973,is the fruit of a competition in which all European Community architects were invited to participate.Designed by Jean-Paul Conzemius, François Jamagneand Michel Vander Elst, it was inaugurated in theyear of the accession of Denmark, Ireland and the United Kingdom.
Plaza’en fungerer med sin sokkel som understøttelsesflade for bygningen og fæstner denne i terrænet;plaza’en er udformet således, at den følger konstruktionens modulation.
The raised plaza gives the building its setting, anchoring it to the ground, its shape echoing the overall proportions of the building.
Udendørs har målet været at indpasse bygningen ilandskabet og afbalancere arkitekturens strenghed.
The principal concern of the landscape design was tointegrate the building into its surroundings and so tocounterbalance its severe architecture.
Grande-Duchesse-Charlotte-broen, i daglig tale kaldet »den røde bro«, fik på daværende tidspunkt en nyrolle som forbindelsesled mellem den centrale del af Luxembourg by og en ny udvidelse af denne,»Kirchberg-plateauet«.
The construction of the Grande-Duchesse Charlotte Bridge, or ‘Red Bridge’, had opened the way fordevelopment of a new area within the City of Luxembourg, the Kirchberg plateau.
I kraft af massiv beplantning med træer og buske aflokal oprindelse er bygningen omgivet af grønt ogindgår som en naturlig del af området.
With extensive planting of indigenous trees andshrubs, the building enjoys a leafy setting and fits naturally into its surroundings.
I den repræsentative bygnings udformning har arkitekterne tilstræbt at udtrykke symbolet på en oplyst,afklaret og harmonisk justits.
In their design for this symbolic building, the architects sought to convey the concept of well-consid-ered, serene and harmonious justice.
Ved indretningen af bygningens indre har arkitekterne tilstræbt enhed i planlægningen i harmoni medarkitekturens dominerende elementer.
In the interior, the architects sought to achieve a unified design in harmony with the dominant elements ofthe exterior architecture.
Beliggenheden, symmetrien, materialernes kvalitet,kompositionens enhed (både med hensyn til dimensionering og udtryk) har alt sammen bidraget til atvirkeliggøre denne bestræbelse.
The building’s situation, its symmetry, the quality ofits materials and the unity of its composition, in termsof both its proportions and its articulation, all helpconvey this impression.
Det synlige metalskelet såvel som alle de andre elementer, der indgår i facaderne, er udført i »corox«stål.
The external metal skeleton of the Palais and all theother components of its façades are made of Corox steel.
Denne legering af stål, kobber, krom og nikkel, der erfremstillet af SA Arbed, er selvbeskyttende mod korrosion.
This alloy, produced by Arbed from steel, copper,chromium and nickel, has special anti-corrosive qualities.
Bygherren opfordrede i samråd med Domstolenkunstnere fra de seks medlemslande, der i sin tidgrundlagde Det Europæiske Fællesskab, til at samarbejde omkring udsmykningen af Palæets interiør ogeksteriør.
The developer, working together with the Court of Justice, solicited the help of artists from the sixfounder Member States of the European Communityto embellish the interior and exterior of the Palais.
Dannelsen af korrosionshinden på metallets overfladestabiliseres inden for en periode på et til tre år ogantager en uforanderlig bronzebrun farve, der bliversmukkere med årene.
A fine layer of rust forms on the surface in the firstone to three years, which then stabilises, leaving afade-resistant dark bronze appearance which isenhanced with age.
Siden sommeren 1999 har Palæet været taget ud afbrug på grund af asbestfjernelse.
The Palais was closed in summer 1999 in order forasbestos removal work to begin.
Restaureringsarbejdet blev påbegyndt i april 2001.
Restoration commenced in April 2001.
Dette materiale kræver derfor ikke vedligeholdelse.
The material requires no maintenance.
Et hjørne af Palæet
A corner of the Palais
Et hjørne
A corner of the Palais’ external metal structure
Indre gård
One of many patios
Indgangen til palæet (nordsiden)
The entrance to the Palais on the northern side
Samlet udsigt (facaden mod syd)
The southern façade
Metalstruktur
The western corner of the Palais
Palæet (vestlig vinkel)
The Corox skeleton of the Palais
Udsigt mod Europa-Parlamentets tårn
View towands the tower of the European Parliament
Detalje af facaden
Detail of the façade of the Palais
Andet udsnit af metalstrukturen
The metal skeleton of the Palais
Indre gård (Palæets 3. etage)
A patio on the third floor of the Palais
Vandrehallen (1. sal), forrest: MIRÓ, i midten: RODIN, i baggrunden: MANZÙ
Public area (first floor) with worksby MIRÓ, RODINand MANZÚ
Hovedtrappen (indgang syd), i baggrunden: tavler udført af GRIESHABER
The main staircase (south entrance), GRIESHABERxylographs in the background
Udsigt mod Kirchberg frahovedtrappen
View over Kirchberg from the main staircase
Den Store Retssal (på væggen: tavler udført af HAMBOURG)
The main courtroom with paintings by HAMBOURG
Retssal (på væggen: vægtæppe udført af DAMBIERMONT)
A courtroom, with tapestry by DAMBIERMONT
GRIESHABER-salen (på væggen: vægtæppe udført af LURÇAT)
The GRIESHABERcourtroom, with tapestry by LURÇAT
Voteringssal (på væggen: portrætter af forhenværende dommere ved Domstolen)
The Salle des délibérés, where judges discuss cases in camera, with portraits of former Members of the Court
Luftfoto af Palæet (indgang syd) og Erasmus-Bygningen (første tilbygning)
Aerial view of the Palais (south entrance) and the Erasmus building (the first extension)
Nogle år efter at Palæet var opført, blev det nødvendigt at udvide det, hvilket skulle ske med respekt for denoprindelige renhed i linjerne.
Some years after the Palais was completed, the need arose to extend the building, albeit without disturbing theoriginal purity of its lines.
I løbet af 1980’erne blev Palæet således for trangt til at rumme de nye medarbejdere, der kom til i takt med Fællesskabets udvidelse.
Over the course of the 1980s it had become too small to accommodate the additional staff required as a resultof the Community’s enlargement.
Det var derfor nødvendigt at udvide bygningskomplekset.
Expansion of the building complex was imperative.
Udfordringen var stor, men det projekt, der blev udvalgt i 1980, respekterede sammenhængen i den oprindelige bygning og videreførte dens retvinklede geometri.
This was a major challenge, but the scheme chosen in 1980, which followed the rectilinear geometry of theoriginal structure, managed to leave intact the building’s coherence.
Projektet indebar, at de nye bygninger blev opført i etlavereliggende niveau for at udnytte terrænets naturlige fald ned mod Fort Niedergrünewald.
The design envisaged new structures to bebuilt below the Palais, taking advantage of the natural slope of the land leading down to the view over Fort Niedergrünewald.
Opgaven for arkitekterne Fritsch, Herr, Hugberechts og Paczowski bestod således i at tegne et bygningsværk,der skulle placeres i et kuperet terræn, og som kunne opfylde Domstolens behov, danne en harmonisk helhedmed Palæet og samtidig have sin egen stil.
The task facing the architects Fritsch, Herr, Hugberechts and Paczowski was thus to design a structure on anundulating site, which satisfied the needs of the Court and which could be integrated into the whole withoutdetracting from the Palais. Moreover, it had to have a distinctive style.
Den første tilbygning ved foden af Palæet (Erasmus-Bygningen),der blev påbegyndt i 1986 og afsluttet i 1988,er forbundet med Palæet ved en 50 meter lang underjordisk gang udhugget i klippen.
The first extension, at the foot of the Palais (the Erasmus building),was begun in 1986 and completed in 1988and is connected to the main building by a 50 metre tunnel cut into the rock.
Denne bygning, der er beklædt med lys rosa granit, som harmonerer perfekt med Palæets rustrøde overflade,er karakteristisk ved sine indre gårde, broer og gangbroer i stål og glas.
Clad in a pink granite which complements the russet of the Palais, the Erasmus building draws its characterfrom its internal courtyards and its bridges and corridors of steel and glass.
Udsigt fra Palæet mod Erasmus-gangbroen
View from the Palais over the Erasmus footbridge
Erasmus-Bygningen
The Erasmus building
Tunnelen, som forbinder Erasmus-Bygningen og Palæet
The tunnel linking the Erasmus building to the Palais, works by MICHELSand STEIN
Korridoren fra Erasmus-Bygningen mod den anden tilbygning (Thomas More). På væggen: tavle udført af HAMBOURG
A corridor in the Erasmus building leading to the Thomas Moore building (the second extension), with a painting by HAMBOURG
Korridoren (spejleffekt)
A detail of the corridor, with reflections
Den anden udvidelse af De Europæiske Fællesskabers domstolsbygning, der blev påbegyndt i 1989 og afsluttet i 1992, forlænger de eksisterende bygninger mod vest. Den er forbundet med den første tilbygning og erorganiseret omkring fire patioer.
The second extension, the Thomas More building, begun in 1989 and completed in 1992, adjoins the westernside of the earlier buildings, leading off from the first extension, and is arranged around four patios.
Bygningen er placeret i niveau med plaza’en.
Built on the same level as the Erasmus building, its roof remains below the level of the Palais.
Den nye tilbygning (Thomas More), der også er sydvendt, genoptager de arkitektoniske elementer fra den første udvidelsesfase.
This new extension faces south like the first and takes up the same architectural style.
Vandrehallens facade er udformet som en kolossal glaskurve med horisontal struktur, der forbinder de to tilbygninger, og da den vender mod syd, er der sikret et stort lysindtag.
The façade of the foyer is a huge glazed curve with a strong horizontal line that links the two extensions witha concrete and steel structure based on the same modular pattern.
Konstruktionen, der er i beton og stål,er baseret på den samme modulblok.
Having a southerly aspect, it brings muchsunlight into the Court.
Bygningens facader er opført i granit og med en struktur af aluminium og glas.
The façades are made of granite, glass and aluminium.
Facaden (Thomas More-Bygningen)
The façade of the foyer of the Thomas Moore building
Fra Palæet mod tredje tilbygning
The line of the buildings from the Palais to the third extension
Indgangen til konferencesalen
The entrance to the conference room
Glasarbejde over indgangen til konferencesalen
The glass canopy over the entrance to the conference room
Indgangen til Den Blå Retssal
The entrance to the blue courtroom
Den Grønne Retssal
The green courtroom
Foyeren: lyseffekter — korridoren mod Den Store Retssal
The foyer and corridor leading to the main courtroom
Denne kubiske bygning, som massivt afslutter linjen af bygværker, der er opført neden for Palæet, går underbetegnelsen »slottet«. Den krones af fire metaltårne.
This cube-shaped building, whose solid structure completes the line of buildings below the Palais, slightlyresembles a castle with its four small towers.
I stueetagen ligger Domstolens store retsmødelokale, og bagud forlænges bygningen af en halvcirkelformetrotunde, som rummer et af voteringslokalerne.
On the ground floor is the main courtroom. At the rear, the building extends to form a large semicircle housing one of the rooms where judges discuss cases in camera.
Vandrehallen (la salle des pas perdus)i stueetagen leder med sine kolonnader tanken hen på neoklassiske justitspaladser; salens æstetik understreges af et luminøst loft, som reflekteres i granitgulvet.
The public area on the ground floor has rows of columns and an illuminated ceiling reflecting light onto agranite floor.
Retsmødelokalet, hvor der ikke kommer naturligt lys, har et bemærkelsesværdigt luminøst loft bestående afasymmetrisk anbragte brudte planer, som understreger stedets højtidelighed.
Although the courtroom itself has no natural daylight, it has a striking illuminated ceiling composed of floating panels hung asymmetrically, which lend the space an air of solemnity.
Også denne bygnings facade er opført i granit og en struktur af glas og aluminium, der yderligere forskønnesaf en kolonnade i rosa granit.
The building’s main façade is again constructed of granite, glass and aluminium and has a portico of pink granite columns.
Den europæiske konstruktion er et værk, der er under konstant udvikling.
The pursuit of the European ideal is a constantly evolving project.
Det samme gælder de arkitektoniske projekter, der huser de europæiske institutioner.
The same is true of the architectural designsfor the institutions in which that project is pursued.
I lyset af de kommende udvidelser og Domstolens faktiske og forventede øgede arbejdsbyrde har denne henvendt sig til den franske arkitekt Dominique Perraultmed henblik på nye udvidelser i de kommende år.
Now that enlargement is again in view, and given the Court’s increasing workload, the institution has turned to the French architect Dominique Perrault to designnew buildings for the coming years.
Domstolens rolle og virkningerne heraf, der forplanter sig til hele Europa, er således i lighed med dennesammenhængende og harmoniske arkitektur en konkret realitet for de europæiske borgere.
Thus far, with the present coherent and harmonious range of buildings, the role of the Court of Justice and itsinfluence throughout Europe have acquired a concrete reality for the people of Europe.
Indgangen til Domstolen
The parvis in front of the Court
Udsigt fra Palæet: forrest: Thomas More-Bygningen.
View from the Palais
Detalje af facaden.
Detail of the façade.
Ydre trappe
External staircase
Samlet overblik
Views of Annexe C
Indgang til Den Store Retssal
The entrance to the main courtroom
Den Store Retssal og dens oplyste loft
The main courtroom with its illuminated ceiling
Højtideligt retsmøde
A Court hearing in progress
Luftfoto af Domstolens bygninger og Kirchberg
Aerial view of the Court buildings and Kirchberg
Model af projektet med udvidelseaf Domstolens bygninger (D. Perrault)
A model of the proposed extension to the Court buildings by D. Perrault
KUNSTVÆRKERNE
THE ART COLLECTION
Kunstneren synes i materien at have aflæst den form, der var indesluttet heri; i den grad synes formen at væreorganisk forbundet med materialet.
It seems that, here, Moore was able to read in the very material the final form that lay hidden within it, so muchdoes the sculpture appear to spring from the bronze.
Ligesom kunstnerne i antikken og middelalderen har Henry Moore arbejdet direkte i materialet, som for ham repræsenterer en beåndet realitet, og som bliver hans egentlige inspirationskilde.
Like the artists of the Middle Ages and Antiquity, Henry Moore sculpted directly into the material, which for him represented a reality endowed with a spirit and thetrue source of his inspiration.
Denne »trofasthed over for materialet« er byggestenen i kunstnerens arbejde.
This ‘faithfulness to the material’ is the foundation of Moore’s work.
Henry Moore har udtrykt detsåledes: »Hvert materiale besidder sine egne kvaliteter.
As he himself put it, each material has itsown qualities.
Kun når billedhuggeren arbejder direkte med sit materiale og indgår i et aktivt samspil med det, kan det bidrage til at give idéen form.«
It is only when the sculptor works directly, when he maintains an active relationship with hismaterial, that it can take part in the formation of an idea.
Figuren udspringer af materialet, hvis muligheder kunstneren udnytter.
The figure flows out from the material, Moore fully exploiting the potential of the bronze, the work revealingthe interdependence between the sculpted form and the block from which it emerged.
Værket understreger samspillet mellemden skulpturelle form og den blok, den er udhugget i. Vinklerne og ekstremiteterne er tilpasset blokkens geometri. Det tomme rum i figurens centrum svarer til det centrum i den kompakte blok, som kunstneren ertrængt ind i for at hente »idéen« frem.
The corners and outeredges record the geometry of the original block, whilst its centre has become the void at the centre of thesculpted figure.
Selv om figuren er fragmenteret i tre dele, er den udformet som et helstøbt skulpturelt materiale, hvilket paradoksalt nok gør det muligt at opfatte værket både som en kombinationaf enkeltdele og som en enhed.
Eventhough it results in fragmentation of the figure into three parts, the void remains a part of the sculpture in itsown right and paradoxically allows the work to be comprehended as a unified whole.
Ved at give beskueren adgang til denne centralkerne og afsløre det indre liv i det materiale, hvoraf det skulpturelle objekt udspringer, giver Henry Moore ham mulighed for at fatte det skulpturelle objekts væsen.
In teaching the viewer to see this central kernel, Moore offers up the essence of the sculpted object, revealingthe inner life of the material from which it arose.
Trods sin monumentalitet indgår denne figur af en ukendt, liggende gudinde som en del af det omgivende rum,hvor den bliver et samlende punkt.
Despite its monumentality, this figure of an unknown goddess, reclining on the ground, appears totally integrated into the space that surrounds it, becoming its focal point.
Engelsk billedhugger (1898-1986).
British sculptor born in 1898, diedin 1986.
Inspireret af Brancusi og Picassofrigør han sine skulpturelle formerfra de naturalistiske figurativekonventioner.
Moore drew upon the artof Brancusi and Picasso in order tofree his sculpture from naturalistfigurative conventions.
Han behandlersåledes proportioner og anatomiyderst frit, idet han udnyttereffekten af distorsion, affladningog udbuning af voluminer ogspiller på relationen mellem fyldeog tomrum.
He treatedproportions and anatomy withsignificant freedom, making use ofthe effects of distortion, flatteningor swelling of shape and playingon the essential relationshipbetween solid mass and void.
De afrundede former i Lucien Wercolliers skulptur, som folder sig harmonisk ud i rummet, synes at haveudviklet sig som en levende organisme, der indbyder os til at betragte den nuværende tilstand i dens »vækst«.
The rounded forms of the sculpture by Lucien Wercollier, extending harmoniously into space, seem to be thedevelopment of a living organism. We are invited to contemplate its present state of ‘growth’.
Kunstnerens ønske om i det inerte materiale, bronze, at afsløre en vital essens, som besjæler det indefra, svarer til hans opfattelse af den kunstneriske skaben. Ligesom Brancusi og Arp anser Wercollier skulptøren, somlevendegør materialet, for at være en skaber beslægtet med den oprindelige skaber.
The artist’s desire to reveal, in inert material, in bronze, a vital spirit animating the work from within is ametaphor for his conception of artistic creation, which is close to that of Brancusi and Arp: by giving life toinanimate material, the sculptor is a creator, rather like the original Creator.
Den formelle struktur, som kunstneren har skabt, afbilder ikke et givet objekt, og denne afvisning af at ladeskulpturen indgå i en mimesis-relation til verden får os til at se den som en levende form i udvikling, og formen bliver således én blandt de mange naturlige former.
The shape created by the artist represents no particular object. This refusal to place sculpture in a mimetic relationship with the world causes us to see it as a part of living evolution, belonging to the repertory of naturalforms.
Valget af abstraktion modsvarer denne vilje til at udarbejde en ny, original, fremmed form, som i sin singularitet føjes til virkelighedens rum.
The choice of abstraction satisfies this desire to create a new, original and strange form which makes a singular mark in the real world.
For at antyde den vitale kraft, der indefra besjæler materien, har kunstneren gjort formerne runde og bøjelige— et aspekt, der accentueres af det indtryk af fleksibilitet, som den polerede bronze skaber i skulpturens overflade.
To express the life force which moves within, the artist has given the piece flowing curves that are enhancedby their fluid, seemingly flexible surface of carefully polished bronze.
Trods sin tæthed efterlader skulpturen et indtryk af lethed og mobilitet, som understreges af de to megetspinkle sokler, som den hviler så let på, at den næsten ikke berører dem, og ligesom et træ henter den kraft,der får den til at vokse, i jorden, hvor spiringen foregår.
Despite its density, the sculpture givesan impression of lightness and movement. It barely rests on two very small plinths tucked between it and theground from which it seems to germinate, to draw, like a tree, the force of growth.
Lucien Wercolliers skulptur, der er et metaforisk udtryk for De Europæiske Fællesskabers vækst, synes at målesig mod bygningen, som huser Domstolen, og med sine sanselige linjer danne modvægt til den geometriskestrenghed i bygningens arkitektur.
A metaphorical representation of the growth of the European Communities, the sculpture by Wercollier seemsto measure itself against the Palaisof the Court of Justice, raising up its voluptuous lines before the geometricrigour of the Court’s architecture.
I 1937 udførte hanskulpturdekorationerne i denluxembourgske pavillon påverdensudstillingen i Paris.
Admitted to the National School of Fine Art in Paris in 1931.In 1937 he created the sculpteddécor for the Luxembourg pavilionat the Paris World Fair.
Hardeltaget i Biennalen i São Paulo ogden tredje internationale udstillingaf moderne skulptur på Rodinmuseet i Paris.
Heparticipated in the São Paulo Biennial and in the thirdinternational exhibition ofcontemporary sculpture at the Rodin Museum in Paris.