natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hvad angår den eventuelt manglende effektivitet, som vedrører alle private sygeforsikringsselskaber, idet der ved beregningen af RES-betalingerne tages hensyn til en »zero sum adjustment factor«, har sagsøgerne imidlertid anført, at deres klagepunkt ikke vedrører dette forhold, og har anerkendt, at de beløb, som RES-betalingerne potentielt vedrører, er ubetydelige.
As regards any lack of efficiency being passed on to all PMI insurers as a result of the ‘zero sum adjustment’ factor being taken into account in the calculation of the RES payments, the applicants submitted however that their complaint did not relate to that aspect and acknowledged that the amounts potentially concerned in the RES payments are negligible.
Endelig har sagsøgerne endvidere under retsmødet bemærket, at den eventuelt manglende effektivitet som følge af overforbrug eller den omstændighed, at et privat sygeforsikringsselskab kan tilskynde de forsikrede til at få foretaget behandlinger, som er unødvendige ud fra et lægelig synspunkt, og derefter anmode om godtgørelse for de dermed forbundne udgifter, hverken er blevet drøftet i forbindelse med den procedure, som førte til vedtagelsen af den anfægtede beslutning, eller nærværende sag, og at sagsøgernes klagepunkt vedrører nødvendigheden af at sammenligne de støttemodtagende private sygeforsikringsselskaber med en effektiv erhvervsdrivende.
Last, the applicants also stated at the hearing that any inefficiencies linked with overconsumption, or the fact that a PMI insurer may provide its members with an incentive to undergo treatment that is not medically necessary and to claim the related costs, were not addressed either during the procedure leading to the adoption of the contested decision or during the judicial proceedings and that their complaint focused on the need for a comparison between the PMI insurer in receipt of RES payments and an efficient operator.
5) Spørgsmålet om, hvorvidt handelen er blevet påvirket
(5) The effect on the development of trade
Endelig kræves ifølge sagsøgerne i henhold til artikel 86, stk. 2, EF, at anvendelsen af undtagelsen til traktatens konkurrenceregler ikke indebærer, at udviklingen af samhandelen påvirkes i et sådant omfang, at det strider mod Fællesskabets interesse.
Last, in the applicants’ submission, Article 86(2) requires that derogation from the Treaty competition rules must not affect the development of trade to such an extent as would be contrary to the interests of the Community.
I modsætning til de krav, som er opstillet i retspraksis (dommen i sagen Danske Busvognmænd mod Kommissionen, nævnt i præmis 68 ovenfor, præmis 96), har Kommissionen i den anfægtede afgørelse hverken undersøgt eller godtgjort, at udviklingen af samhandelen ikke påvirkes negativt.
However, contrary to the requirements established in the caselaw (Danske Busvognmænd v Commission, paragraph 68 above, paragraph 96), in the contested decision the Commission neither examined nor demonstrated the absence of adverse effects on the development of trade.
Kommissionen har indledningsvis anført, at det klagepunkt, som påberåbes i replikken, om den manglende henvisning til artikel 86, stk. 2, EF i den anfægtede beslutning, ikke kan antages til realitetsbehandling i henhold til procesreglementets artikel 48, stk. 2, og at det under alle omstændigheder er ubegrundet og derfor ikke kan tages til følge.
The defendant contends at the outset that the complaint alleging failure to mention Article 86(2) EC in the operative part of the decision, which is raised in the reply, is inadmissible under Article 48(2) of the Rules of Procedure and in any event is unfounded and must therefore be rejected.
2) Kompetencen til at fastlægge SIEG-forpligtelser
(2) Competence to define SGEI obligations
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt AMP-forpligtelser kan kvalificeres som SIEG-forpligtelser, har sagsøgte for det første bestridt sagsøgernes argument om, at denne kvalificering henhører under fællesskabsinstitutionernes kompetence, som derfor vedrører fortolkningen af et objektivt og konkret fællesskabsretligt begreb.
As for the question of the characterisation of the PMI obligations as SGEI obligations, the defendant first of all rejects the applicants’ argument that that characterisation falls primarily within the competence of the Community institutions and entails the interpretation of an objective and specific concept of Community law.
Det fremgår derimod af Kommissionens fortolkningspraksis, at det hovedsageligt tilkommer medlemsstaterne at fastlægge, hvad de anser for at udgøre SIEG-opgaver, og at Kommissionens kontrol i denne henseende er begrænset til åbenbare urigtigheder.
On the contrary, it is apparent from the Commission’s practice in taking decisions that it is essentially for the Member States to define what they consider to be SGEIs and that the Commission’s control in that respect is limited to a control of manifest errors.
Kommissionen har bemærket, at den anfægtede beslutnings punkt 44, 48 og 49 er fuldt ud i overensstemmelse med dette standpunkt, og at punkterne ikke indeholder fejl.
The defendant contends that recitals 44, 48 and 49 to the contested decision are wholly compatible with that premiss and display no error.
3) Spørgsmålet SIEG-forpligtelser
(3) The characterisation of the PMI obligations as SGEI obligations
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt AMP-forpligtelser kan kvalificeres som SIEG-forpligtelser i henhold til artikel 86, stk. 2, EF, har Kommissionen bemærket, at der
As regards the characterisation of the PMI obligations as SGEI obligations, within the meaning of Article 86(2) EC, the defendant observes that the contested decision
Sagsøgernes indsigelser — som for det første er baseret på den omstændighed, at AMP-forpligtelserne reelt blot udgør lovbestemte betingelser, som opstilles af hensyn til almene interesser for at regulere de private sygeforsikringsselskabers erhvervsmæssige aktiviteter, for det andet er baseret på, at der ikke gives en garanti for, at private sygeforsikringsydelser har et bestemt minimumsniveau, og at der er fri adgang til sådanne ydelser til en overkommelig pris, og for det tredje er baseret på, at private sygeforsikringsydelser ikke erstatter den offentlige sociale sikringsordning — er i denne henseende forkerte.
In that regard, the defendant disputes the correctness of the applicants’ objections based, first, on the fact that the PMI obligations are in reality simple legal conditions governing the commercial activities of PMI insurers and imposed in the public interest, second, on the fact that there is no guarantee of a minimum PMI level for all at an affordable price, and, third, on the fact that the PMI services do not replace the social security system.
4) Private sygeforsikringsselskabers pligt til at opfylde SIEG-forpligtelser
(4) The imposition of SGEI obligations on PMI insurers
Ifølge Kommissionen har sagsøgerne med urette påberåbt sig en lovgivning, der pålægger VHI og BUPA Ireland at levere private sygeforsikringsydelser, selv om det i henhold til retspraksis er tilstrækkeligt, at en erhvervsdrivende har pligt til at overholde visse bestemmelser i en koncession, som den erhvervsdrivende er blevet meddelt (Domstolens dom af 23.10.1997, sag C-159/94, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 5815).
According to the defendant, the applicants are wrong to claim that there must be legislation requiring the VHI and BUPA Ireland to provide PMI services, whereas, according to the caselaw, it is sufficient for an operator to be required to observe certain terms stipulated in a concession granted to it (Case C-159/94 Commission v France [1997] ECR I-5815).
I det foreliggende tilfælde kræver 1994 Health Insurance Act, at private sygeforsikringsselskaber lader sig registrere i selskabsregisteret, og at de overholder AMP-forpligtelserne, da de i modsat fald vil blive slettet fra registeret.
In this case, the Health Insurance Act 1994 requires PMI insurers to be registered and to observe the PMI obligations, failing which they may be removed from the register.
Denne situation svarer til den situation, der lå til grund for dommen i Ferring-sagen, nævnt ovenfor i præmis 41.
That situation is similar to the one giving rise to the Ferring judgment, paragraph 41 above.
5) Spørgsmålet om, hvorvidt RES er nødvendig
(5) The necessity of the RES
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt RES er nødvendig, har Kommissionen henvist til, at medlemsstaterne kan tage hensyn egne indenrigspolitiske mål, når de overdrager en virksomhed at udføre en SIEG-opgave.
With regard to the necessity of the RES, the applicant observes that Member States may have regard to objectives pertaining to their national policy when assigning SGEIs.
Ifølge retspraksis (Albany-dommen,
Under the caselaw (Albany, paragraph 101 above, paragraphs 107 to 111),
BUPA M.FL. MOD KOMMISSIONEN nævnt i præmis 101 ovenfor, præmis 107-111) er det væsentlige spørgsmål ikke, om RES opfylder et absolut nødvendighedskrav, men snarere om det i den anfægtede beslutning åbenbart fejlagtigt er blevet fastslået, at RES er nødvendig, idet det irske marked for private sygeforsikringsydelser ikke uden RES ville kunne fungere på økonomisk acceptable vilkår.
BUPA AND OTHERS v COMMISSION the relevant question is not whether the RES responds to some absolute standard of necessity, but rather whether the contested decision is manifestly in error in finding that the RES is necessary in the sense that the absence of the RES might make it impossible for the Irish PMI market to operate under economically acceptable conditions.
Spørgsmålet om, hvorvidt RES er nødvendig, bør derfor vurderes i forhold til, hvad der er økonomisk acceptabelt, og ikke i forhold til, hvad der er absolut nødvendigt.
Therefore, the necessity of the RES must be assessed by reference to what is economically acceptable and not to what is indispensable.
Kommissionen har, når det drejer sig om faren for aktiv risikoudvælgelse, i det væsentlige anført, at overholdelsen af AMP-forpligtelser, såsom åben adgang og fælles takstfastsættelse, nødvendigvis tilskynder private sygeforsikringsselskaber til aktivt at foretage en udvælgelse af risici og at mindske antallet af højrisikopersoner.
As for the danger of active risk selection, the defendant asserts, in essence, that compliance with PMI obligations, such as open enrolment and community rating, necessarily encourages PMI insurers to engage in active risk selection and to reduce the number of high-risk policy-holders.
Kommissionen har i øvrigt bemærket, at det i den anfægtede beslutning ikke anføres, at sagsøgernes indtræden på det irske marked for private sygeforsikringsydelser indebærer en uundgåelig ustabilitet på nævnte marked, og at beslutningen snarere hviler på den konstatering, at en eventuel risikoudvælgelse kan udgøre en ustabilitetsfaktor.
Furthermore, the defendant contends that the contested decision does not claim that the applicants’ entry on to the Irish PMI market will inevitably lead to instability on that market, but is based on the observation that there may be risk selection, leading to instability.
Dette er tilstrækkeligt, når der henses til Albany-dommen, nævnt i præmis 101 ovenfor, og den begrænsede kontrol, som Retten skal udøve hvad angår nødvendighedskriteriet.
That is sufficient in the light of the Albany judgment, paragraph 101 above, and of the restricted degree of review which the Court is required to exercise over the necessity criterion.
6) Spørgsmålet om, hvorvidt RES er forholdsmæssig
(6) The proportionality of the RES
Hvad angår størrelsen af RES-betalingerne i forhold til de afholdte udgifter har Kommissionen anført, at det påhviler sagsøgerne at godtgøre, at Kommissionen har begået en åbenbar skønsfejl ved at antage, at RES udgjorde en forholdsmæssig ordning, hvilket sagsøgerne ikke har gjort (dommen i sagen Boehringer mod Rådet og Kommissionen, nævnt i præmis 118 ovenfor, præmis 74 ff.)
As regards the proportionality of the amount of the RES payments by reference to the costs incurred, the defendant observes that it is for the applicants to demonstrate, which they have failed to do, that the Commission made a manifest error of assessment in accepting the proportionality of the RES system (Boehringer v Council and Commission, paragraph 118 above, paragraph 74 et seq.).
Når der henses til det skøn, som medlemsstaterne har til både at definere en SIEG-forpligtelse og beregne kompensationen herfor, jf. artikel 86, stk. 2, EF, burde sagsøgerne have godtgjort, at RES var åbenbart uforholdsmæssig som middel til at sikre, at det irske marked for private sygeforsikring kunne fungere på acceptable økonomiske vilkår (forslag til afgørelse fremsat af generaladvokat Jacobs forud for dommen i sagen
In light of the discretion left to the Member States both in defining an SGEI and in determining the method of calculating the compensation for the SGEI obligations, within the meaning of Article 86(2) EC, the applicants ought to have shown that the RES was manifestly disproportionate as a means of ensuring the functioning of the Irish PMI market under economically acceptable conditions (Opinion of Advocate General Jacobs in AOK-Bundesverband and Others, paragraph 108 above, points 95 to 101). It follows
AOK-Bundesverband m.fl., nævnt i præmis 108 ovenfor, punkt 95-101). Det følger nemlig af retspraksis, at selv om en medlemsstat, når den påberåber sig artikel 86, stk. 2, EF, skal »bevise, at betingelserne i henhold til denne bestemmelse er opfyldt, kan det ikke på grundlag af denne bevisbyrde tillige kræves, at medlemsstaten, når den detaljeret redegør for grundene til, at en opfyldelse på økonomisk acceptable vilkår af de opgaver af almindelig økonomisk interesse, som den har overdraget en virksomhed, efter dens opfattelse ville blive hindret, såfremt de anfægtede foranstaltninger blev ophævet, derudover positivt skal bevise, at ingen anden tænkelig foranstaltning, som i sagens natur er teoretisk, kan gøre det muligt at sikre opfyldelsen af disse opgaver på de samme vilkår« (dommen i sagen Kommissionen mod Nederlandene, nævnt i præmis 99 ovenfor, præmis 58).
2008 — CASE T-289/03 from the caselaw that, while the Member State, when it invokes Article 86(2) EC, must ‘demonstrate that the conditions which are laid down by that provision are met, that burden of proof cannot be so extensive as to require the Member State, when setting out in detail the reasons for which, in the event of elimination of the contested measures, the performance, under economically acceptable conditions, of the tasks of general economic interest which it has entrusted to an undertaking would, in its view, be jeopardised, to go even further and prove, positively, that no other conceivable measure, which by definition would be hypothetical, could enable those tasks to be performed under the same conditions’ (Commission v Netherlands, paragraph 99 above, paragraph 58).
Sagsøgerne har imidlertid ikke fremsat sådanne beviser.
The applicants have failed to demonstrate that that is the case.
iii) Irlands og Kongeriget Nederlandenes argumenter
(iii) Arguments of Ireland and of the Kingdom of the Netherlands
Irland har tilsluttet sig Kommissionens argumentation til støtte for, at anbringendet forkastes.
Ireland adopts the argument developed by the Commission in support of the present plea.
Kongeriget Nederlandene har anført, at AMP-forpligtelserne ikke opfylder de betingelser, som SIEG-forpligtelserne skal opfylde i henhold til artikel 86, stk. 2, EF.
The Kingdom of the Netherlands submits that in the present case the PMI obligations fulfil the conditions which must be satisfied by the SGEI obligations for the purposes of Article 86(2) EC.
Rettens bemærkninger a) Spørgsmålet, om Irlands og VHI’s argumenter vedrørende det første anbringende kan antages til realitetsbehandling
(a) The admissibility of the arguments put forward by Ireland and the VHI with respect to the first plea
Der skal første tages stilling til sagsøgernes argument om, at de argumenter, som Irland og VHI har fremført over for det første anbringende om tilsidesættelse af artikel 87, stk. 1, EF, ikke kan antages til realitetsbehandling, jf. procesreglementets artikel 116, stk. 3.
It is appropriate to examine first of all the applicants’ argument that the arguments put forward by Ireland and by the VHI against the first plea alleging infringement of Article 87(1) EC are inadmissible.
Det bemærkes i denne henseende, at i henhold til artikel 40, stk. 4, i Domstolens statut, som finder anvendelse på Retten i medfør af nævnte statuts artikel 53, kan påstande, der fremsættes i en begæring om intervention, kun gå ud på at understøtte en af parternes påstande.
In that regard, it must be borne in mind that, under the fourth paragraph of Article 40 of the Statute of the Court of Justice, which applies to the Court of First Instance by virtue of Article 53 of that Statute, an application to intervene must be limited to supporting the form of order sought by one of the parties.
I henhold til procesreglements artikel 116, stk. 3, indtræder den intervenerende part i sagen, som den foreligger ved hans intervention.
In addition, under Article 116(3) of the Rules of Procedure, the intervener must accept the case as it finds it at the time of its intervention.
Retten finder i denne henseende, at Kommissionen udtrykkeligt har givet afkald på at fremføre argumenter til støtte for det første anbringende.
In that regard, the Court notes that the defendant explicitly declined in its defence to submit arguments against the first plea.
Sagsøgernes første anbringende udgør ikke desto mindre fortsat en del af nærværende sag, og den omstændighed, at Kommissionen afholder sig fra at fremsætte bemærkninger herom, kan ikke begrænse sagens omfang.
The fact none the less remains that the first plea, as raised by the applicants, continues to form an integral part of the framework of the present dispute.
Kommissionens afkald på at fremsætte bemærkninger indebærer i øvrigt langt fra, at den anerkender, at anbringendet er begrundet, idet afkaldet hviler på argumentet om, at nævnte anbringende ikke er relevante for nærværende sag.
Second, the mere fact that the defendant declines to comment on that plea cannot restrict the scope of the dispute.
Kommissionen har dernæst i forbindelse med det andet anbringende i det væsentlige bestridt den argumentation, som sagsøgerne har fremført
Furthermore, far from implying an admission that the plea is well founded, that waiver of the right to reply is based on the argument that the plea is of no relevance to the outcome of the dispute. In
På denne baggrund er der ikke i det foreliggende tilfælde tale om en begrænsning af rammerne for nærværende sag hvad angår det første anbringende, som hindrer de intervenerende parter i at fremføre argumenter til støtte for de af Kommissionen fremførte argumenter.
In those circumstances, there is no limitation in this case of the framework of the dispute as regards the first plea that would preclude the interveners from raising arguments in addition to those raised by the defendant.
Irland og VHI har fuldt ud respekteret rækkevidden af det første anbringende ved at påberåbe sig argumenter, som vedrører spørgsmålet, om de fire kumulative betingelser i Altmarkdommen, nævnt ovenfor i præmis 89, er opfyldt.
In effect, Ireland and the VHI fully comply with the scope of the first plea by putting forward arguments which entail the satisfaction of the four cumulative criteria resulting from the Altmark judgment.
Disse argumenter påvirker heller ikke Kommissionens påstande om, at sagen afvises i sin helhed, hvilket Irland og VHI fortsat støtter.
Likewise, those arguments do not affect the form of order sought by the defendant, namely that the present application should be dismissed in its entirety, a form of order which Ireland and the VHI continue to support.
For så vidt som Irland i forbindelse med det første anbringende ønsker at gøre gældende, at RES ikke indebærer statsstøtte, jf. artikel 87, stk. 1, EF, idet der ikke er sket overførsel af offentlige midler (Domstolens dom af 13.3.2001, sag C-379/98, PreussenElektra, Sml. I, s. 2099, præmis 59-61), kan dette argument imidlertid ikke antages til realitetsbehandling i henhold til artikel 40, stk. 4, i Domstolens statut, sammenholdt med procesreglementets artikel 116, stk. 3.
However, in so far as Ireland seeks to establish, in the context of the first plea, that the RES does not involve State aid within the meaning of Article 87(1) EC because there is no transfer of public resources (Case C-379/98 PreussenElektra [2001] ECR I-2099, paragraphs 59 to 61), that argument cannot be upheld, as it is inadmissible under the fourth paragraph of Article 40 of the Statute of the Court of Justice, read in conjunction with Article 116(3) of the Rules of Procedure.
Selv om Kommissionen ikke har taget stilling til dette spørgsmål i sine indlæg, er dette argument i strid med den konstatering, som fremgår af den anfægtede beslutnings punkt 39, hvorefter RES faktisk indebærer overførsel af offentlige midler.
Although the defendant does not comment on that point in its written pleadings, that argument contradicts the finding made at recital 39 to the contested decision that the RES does in fact involve the transfer of public resources.
Dertil kommer, at sagsøgerne ikke anfører bemærkninger om nævnte konstatering i stævningen. Stævningen fastlægger imidlertid sammen med svarskriftet rammerne for sagen, og de intervenerende parter skal acceptere sagen, således som den foreligger ved deres intervention.
Furthermore, that finding was not discussed by the applicants in the application.
Irlands argument kan derfor ikke antages til realitetsbehandling, idet det ændrer sagens genstand, jf. den ovenfor i præmis 153 nævnte retspraksis.
Consequently, Ireland’s argument on that point is inadmissible in that it alters the scope of the subjectmatter of the dispute within the meaning of the caselaw cited at paragraph 153 above.
Retten finder derfor i overensstemmelse med sagsøgernes og Kommissionens samstemmende opfattelse, at RES udgør en ordning, som indebærer overførsel af offentlige midler i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 87, stk. 1, EF.
It must therefore be accepted that, in accordance with the concordant assessment made by the applicants and the defendant, the RES constitutes a system that involves the transfer of public resources within the meaning of Article 87(1) EC.
Det fremgår af det anførte, at Irlands og VHI’s argument vedrørende det første anbringende kan antages til realitetsbehandling, bortset fra argumentet om, at der ikke er sket overførsel af offentlige midler.
It follows from all of the foregoing considerations that, apart from the argument that there was no transfer of public resources, the arguments put forward by Ireland and the VHI with respect to the first plea are admissible.
BUPA M.FL. MOD KOMMISSIONEN b) Spørgsmålet, om betingelserne i Altmark-dommen kan finde anvendelse
(b) The applicability of the Altmark conditions
Det bemærkes, at det første anbringende bl.a. er baseret på de betingelser, som Domstolen opstillede i Altmarkdommen, nævnt i præmis 89 ovenfor, som blev afsagt efter vedtagelsen af den anfægtede beslutning, og som Kommissionen derfor ikke kunne kende indholdet af på beslutningstidspunktet.
It must be borne in mind that the first plea is based, particularly, on the conditions laid down by the Court of Justice in Altmark, paragraph 89 above, a judgment delivered after the contested decision was adopted and the contents of which the Commission could not therefore have been aware of when it adopted its decision.
I det foreliggende tilfælde henviste Kommissionen nemlig hovedsageligt til Ferring-dommen, nævnt i præmis 41 ovenfor (den anfægtede beslutnings punkt 40) for at begrunde, at der ikke forelå statsstøtte.
In the contested decision, in order to justify the finding that there was no State aid in this case, the Commission relied primarily on the judgment in Ferring, paragraph 41 above (recital 40 to the contested decision).
Det bemærkes imidlertid, at Domstolen ikke tidsmæssigt har begrænset retsvirkningerne af sine bemærkninger i Altmarkdommen, nævnt ovenfor i præmis 89.
However, it must be stated that the Court of Justice did not place any temporal limitation on the scope of its findings in Altmark.