natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Når en sag appelleres til Storkammeret i medfør af EMRK’s artikel 43, kan formanden for det kammer, der afsagde dommen, og den dommer, der har haft sæde for den stat, der er part i sagen (men ingen anden dommer fra det pågældende kammer), have sæde i Storkammeret 28.
When a Chamber judgment is referred to the Grand Chamber under Article 43 ECHR, the President of the referring Chamber and the judge who sat in respect of the State Party concerned (but no other judge from the referring Chamber) may sit in the Grand Chamber.
Det er sket, at en dommer, der har deltaget i begge behandlinger af en sag, har skiftet mening 29.
28It is not unknown for judges sitting in both proceedings to change their minds. 29
Andet appelanbringende: rettergangsfejl som følge af Rettens undladelse af at behandle La Postes formalitetsindsigelse og dens realitetsbehandling af et anbringende, der burde have været afvist
Second ground of appeal: Breach of pro -cedure in that the Court of First Instance did not assess La Poste’s plea of inadmissibility and in that it ruled on the substance of an inadmissible plea
Appellanterne har endelig anført, at Unionen i henhold til artikel 6, stk. 2, EU også skal respektere de grundlæggende rettigheder, således som de følger af medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner.
Finally, the appellants note that Article 6(2) EU also requires the Union to respect fundamental rights resulting from the constitutional traditions common to the Member States.
De har påpeget, at i Frankrig skal en domstol, hvortil en sag hjemvises, beklædes af andre dommere, end da sagen blev behandlet første gang.
They point out that in France, courts to which a case is remitted must be differently constituted to the court hearing the case the first time round.
UFEX har heroverfor anført, at dette ikke er tilfældet i Tyskland, Spanien og Det Forenede Kongerige.
UFEX responds that that is not the case in Germany, Spain and the United Kingdom.
Det må være åbenbart, at situationen i én medlemsstat ikke alene kan danne grundlag for en konklusion om,
It seems clear that to refer to the situation in one State does not suffice to demonstrate the existence
28 — EMRK’s artikel 27, stk. 3. Jf. endvidere A. Mowbray, An Examination of the Work of the Grand Chamber of the European Court of Human Rights, Public Law, 2007 (efterår), s. 507, særlig s. 519 ff.
28 — Article 27(3) ECHR.
La Poste har for det første anført, at det i sit skriftlige indlæg havde gjort gældende, at UFEX’ klagepunkt vedrørende overførslen af Postadex var et nyt anbringende, og at Retten undlod at tage stilling til, om dette anbringende følgelig måtte afvises.
La Poste states, first, that it had argued in its written observations that UFEX’s complaint relating to the transfer of Postadex was a new plea and that the Court of First Instance failed to rule on whether, in consequence, that plea was inadmissible.
La Poste har for det andet gjort gældende, at Retten under alle omstændigheder ikke skulle have behandlet dette anbringende, eftersom det var nyt.
Second, La Poste submits that since that plea was new, the Court of First Instance should not in any event have examined it.
Dommer Costa (nu præsident for Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol), som havde været formand for det kammer, der havde afsagt den første dom, skiftede mening vedrørende to spørgsmål under sagens behandling i Storkammeret.
Judge Costa (now the President of the European Court of Human Rights), who had been President of Chamber in the first judgment, changed his mind on two issues in the Grand Chamber proceedings.
Han kommer i sin delvist dissentierende erklæring ind på spørgsmålet om, hvorvidt dommere, som behandler den samme sag to gange, bør fastholde deres oprindelige synspunkt.
In his partly dissenting opinion he addresses the question whether judges who sit twice should stick to their original view.
Han anfører, at »[…] det afhænger alt sammen af sagens omstændigheder — og af, hvor stædig den enkelte dommer er (eller hvor god han eller hun er til at genoverveje egne tidligere konklusioner). Også dette afhænger måske mere af den konkrete sag end af den enkelte dommers temperament«.
He states: ‘… everything depends on the specific features of the case … and on each judge’s greater or lesser degree of stubbornness (or ability to reconsider his or her previous conclusions); once again, this depends on individual cases, more perhaps than on individual temperaments.’
Han slutter (ganske muntert) med at tilføje, at den pågældende sags henvisning til Storkammeret »har bekræftet mig i mine holdninger og samtidig givet mig lejlighed til at korrigere dem: Man kan altid gøre det bedre (eller i hvert fald mindre skidt […])«.
He concludes (rather delightfully) that the referral of that particular case ‘has bolstered my views while enabling me to correct them: one can always do better (or in any event less badly …)’.
UFEX mener, at det første led i La Postes anbringende er uklart og upræcist, og at det derfor må afvises.
UFEX considers the first part of La Poste’s plea to be confused and imprecise,
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT SHARPSTON — FORENEDE SAGER C-341/06 P OG C-342/06 P at Domstolen kun realitetsbehandler formalitetsindsigelser, der er rejst af en intervenient og ikke af en sagsøgt, når der er tale om en ufravigelig procesforudsætning 31.
OPINION OF MS SHARPSTON — JOINED CASES C-341/06 P AND C-342/06 P that the Court examines the substance of an inadmissibility plea raised by an intervener rather than a defendant solely when it raises an issue of public policy. 31 and hence inadmissible.
berettigelse har UFEX anført, at Retten ikke er forpligtet til at træffe afgørelse vedrørende en formalitetsindsigelse, som er rejst af en intervenient, hvis det ikke er rejst af sagsøgte.
Regarding the substance of that part, UFEX states that the Court of First Instance is not obliged to rule on an inadmissibility plea raised by an intervener if that plea has not been raised by the defendant.
Hvad angår anbringendets andet led har UFEX afvist, at dets klagepunkt var nyt, idet det blev fremført i stævningen forud for sagens behandling første gang.
As to the second part of La Poste’s plea, UFEX’s plea was not new but was raised in its application in the first set of proceedings.
For så vidt angår anbringendets andet led gentager La Poste i det væsentlige de argumenter vedrørende formalitetsindsigelsen, som det allerede fremførte for Retten.
As to the second part of the plea, La Poste seeks essentially to re-argue the substance of the inadmissibility plea that it submitted to the Court of First Instance.
Det ville være i strid med den ovennævnte retspraksis, hvis Domstolen i en appelsag undersøgte et anbringende, der er blevet afvist ved Retten.
It would be inconsistent with the Court’s caselaw referred to above to examine on appeal a plea that is inadmissible at first instance.
Med hensyn til anbringendets første led fremgår det klart af Domstolens praksis, at en intervenient ikke kan påstå afvisning, når dette ikke er gjort gældende i sagsøgtes påstande 30.
Regarding the first part of the plea, it is quite clear from the Court’s caselaw that an intervener does not have standing to raise a plea of inadmissibility that is not set out in the forms of order sought by the defendant.
Kommissionen, der var sagsøgt i sagen, havde ikke rejst den pågældende formalitetsindsigelse, og Retten var følgelig ikke forpligtet til at træffe afgørelse vedrørende denne.
30The Commission, as defendant, did not raise the plea in question. Accordingly, the Court of First Instance was not obliged to rule on it.
Jeg foreslår derfor Domstolen at forkaste det andet anbringendes første led og afvise dets andet led.
I therefore suggest that the Court should reject the first part of the second ground of appeal and declare the second part inadmissible.
De domme, som La Poste henviser til til støtte for sit argument om, at spørgsmålet afgøres i hvert enkelt tilfælde, viser — som UFEX med rette har påpeget — i virkeligheden,
The judgments of the Court which La Poste cites in support of its contention that the question is approached on a case-by-case basis in fact show, as UFEX rightly points out,
I disse sager vedrørte afvisningspåstanden sagsøgernes manglende søgsmålskompetence.
In those cases, the plea of inadmissibility alleged lack of standing of the applicants.
I den meget ældre dom i sagen SNUPAT mod Den Høje Myndighed (dom af 22.3.1961, forenede sager 42/59 og 49/59, Sml.
In the much older Joined Cases 42 and 49/59 SNUPAT v High Authority [1961] ECR 53, p.
19541964, s. 247, org.ref.: Rec. s. 105) fastslog Domstolen ikke udtrykkeligt, at der var tale om en ufravigelig procesforudsætning, men den anerkendte, at intervenienterne kunne rejse indsigelse mod sagens antagelse til realitetsbehandling, fordi der var tale om et annullationssøgsmål rettet mod en retsakt, som begrænsede sig til at bekræfte en tidligere retsakt, i forhold til hvilken fristen for at anlægge sag var udløbet.
75, the Court did not expressly state that an issue of public policy was raised, but acknowledged the right of the interveners to raise a plea of inadmissibility challenging the application to annul an act which was merely confirmatory of another that was timebarred.
30 — Dom af 19.3.2002, sag C-13/00, Kommissionen mod Irland, Sml. I, s. 2943, præmis 5 og den deri nævnte retspraksis.
30 — Case C-13/00 Commission v Ireland [2002] ECR I-2943, paragraph 5 and the caselaw cited.
Der skal først redegøres ganske detaljeret for de relevante dele af den anfægtede beslutning og den appellerede dom.
It is first necessary to set out in some detail the relevant parts of the contested decision and the judgment under appeal.
For at anslå det samlede beløb for det franske postvæsens bistand til SFMI-Chronopost beregner [La Poste] først de direkte driftsomkostninger, eksklusive omkostninger til hovedsæde og regionalkontorer, i forhold til produktsortimentet (kæde af basistransaktioner), svarende til tjenesteydelsen og den faktiske trafikmængde.
To calculate the total cost of the assistance to SFMI-Chronopost, [La Poste] calculates first the direct operating costs before central and local offices’ overheads on the basis of the production range (chain of elementary operations) of the ser -vices provided and the actual traffic volumes.
Omkostningerne til hovedsæde og regionalkontorer lægges derefter til i forhold til kostprisen for hver enkelt tjeneste [ 34].
The central and local offices’ overheads are then allocated in proportion to the operating costs of each service. 34
I betragtning 33 32til den anfægtede beslutning beskrives bl.a. den logistiske og forretningsmæssige bistand, som La Poste ydede SFMI-Chronopost, og der redegøres for, hvordan omkostningerne hertil blev beregnet og behandlet regnskabsmæssigt.
[iv] sion describes, inter alia, the logistical and commercial assistance provided by La Poste to SFMI-Chronopost and explains how their cost is calculated and accounted for:
Logistisk bistand, der består i, at SFMI-Chronopost får stillet postinfrastruktur til indsamling, sortering, transport og udbringning af sine forsendelser til rådighed.
Logistical assistance, which consists in making available to SFMI-Chronopost the usage of the postal infrastructure for the collection, sorting, transport and delivery of its dispatches.
Med hensyn til produktsortimentet havde [La Poste] ikke et analytisk regnskabssystem, der gav mulighed for at beregne de faktiske omkostninger for denne logistiske bistand til SFMI-Chronopost.
As regards the production range, [La Poste] did not have an analytical accounting system which enabled it to calculate the real costs incurred in providing the logistical assistance to SFMI-Chronopost.
Indtil 1992 blev disse omkostninger beregnet på basis af skøn.
Until 1992 those costs were calculated on the basis of approximations.
For at beregne omkostningerne sidestillede [La Poste] disse tjenester med eksisterende posttjenester af samme art, hvor de forskellige transaktioner allerede var blevet tidsmålt og vurderet (f.eks. aflevering af et anbefalet brev). I 1992 blev tidsforbruget og omkostningerne ved
The services provided to SFMI-Chronopost were divided into elementary operations, which before 1992 had not bee[n] timed. To establish those costs [La Poste] compared the corresponding services to similar existing postal services, whose operations had
32 — Under punkt D i sagsfremstillingen i den anfægtede beslutning.
32 — Part D of the contested decision.
33 — Jeg har nummereret afsnittene i denne betragtning med romertal for at gøre det lettere at henvise til disse.
33 — I have given Roman numerals to the paragraphs of this recital for ease of reference.
34 — I betragtning 42 anfører Kommissionen endvidere, at de faste omkostninger er blevet fordelt i forhold til den del af La Postes virksomhed, der er blevet udført til fordel for datterselskabet.
carried out by La Poste on behalf of its subsidiary.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT SHARPSTON — FORENEDE SAGER C-341/06 P OG C-342/06 P omkostningerne i forbindelse med forretningsmæssig bistand.
OPINION OF MS SHARPSTON — JOINED CASES C-341/06 P AND C-342/06 P
de omhandlede transaktioner beregnet på basis af den faktiske trafikmængde inden for kurerpostvirksomhed. Disse beregninger betød, at [La Poste] kunne anslå den faktiske pris for den logistiske bistand.«
In 1992 those operations were timed and valued, account being taken of the actual traffic volumes of the express courier activity.
I afsnit [vi] oplyses det, at det vederlag, som SFMI-Chronopost betalte, gav en kumuleret dækningsprocent for de samlede omkostninger på 116,1% i perioden 1986-1991 og på 119% i perioden 1986-1995. I 1986 og 1987 var dækningsprocenten på henholdsvis 70,3% og 84,3%.
Paragraph [vi] states that the remuneration paid by SFMI-Chronopost covered total costs by 116.1% over the period 1986 to 1991 and 119% over the period 1986 to 1995 in cumulative terms.
I disse to år dækkede indtægterne de direkte omkostninger før omkostninger til hovedsæde og regionalkontorer.
In those two years, revenues covered direct costs before central and local offices’ overheads.
I betragtning 34 35sammenfattede Kommissionen de argumenter om, at bistanden udgjorde statsstøtte, som SFEI havde fremsat på grundlag af konklusioner i de økonomiske analyser, selskabet havde fået foretaget.
In the 34threcital 35the Commission summarised SFEI’s allegations of State aid based on conclusions contained in the economic reports it had commissioned.
Statsstøtten hævdedes at beløbe sig til i alt 1,516 mia. FRF i perioden 19861991, fordelt på 1,048 mia. FRF i forbindelse med den logistiske bistand og 468 mio. FRF i forbindelse med den forretningsmæssige bistand 36. Med hensyn til den samlede støtte, som hævdedes at være ydet, forklarede Kommissionen det kriterium om den »normale markedspris«, som SFEI anvendte.
The total State aid alleged was FRF 1.516 billion over the period 1986 to 1991, comprising FRF 1.048 billion of logistical aid and FRF 468 million for commercial assistance.
Omkostningerne til den logistiske bistand beregnede SFEI på grundlag af den byrde, det ville være for en virksomhed at oprette og drive et netværk som La Postes.
For logistical assistance, SFEI calculated the cost by reference to an undertaking which set up and operated a network similar to La Poste’s.
Hvad den forretningsmæssige bistand angår sammenfattede Kommissionen SFEI’s beregningsmetode, således som den efter Kommissionens opfattelse var forklaret i klagen.
For commercial assistance, the Commission summarised SFEI’s methodology to the extent that it believed it was explained in the complaint.
Forretningsmæssig bistand, dvs. SFMI-Chronoposts adgang til [La Postes] kundekreds og goodwill.
Commercial assistance, which consists in SFMI-Chronopost’s access to [La Poste]’s customers and enjoyment of its goodwill.
Klageren hævder, at [La Poste] i 1986 overdrog kundekredsen til produktet Postadex til SFMI-Chronopost uden nogen form for modydelse (produktet Postadex blev i 1986 erstattet af produktet EMS-Chronopost).
In this connection, the complainant maintains that in 1986 [La Poste] transferred the customers of the Postadex product to SFMI-Chrono-post for no consideration (Postadex was replaced by EMS-Chronopost in 1986).
Endvidere drager SFMI-Chrono-post fordel af [La Postes] salgs- og reklamekampagner.«
In addition, SFMI benefits from promotional and advertising campaigns undertaken by [La Poste].’
Kommissionen forkastede i sin retlige vurdering først den af SFEI anvendte metode, hvorefter støtten i forbindelse med den logistiske bistand skulle vurderes på grundlag af en vurdering af omkostningerne ved oprettelse af et nyt net, og selskabets vurdering af de enkelte elementer i den forretningsmæssige bistand 37.
In its assessment, the Commission first rejected SFEI’s ex novo approach to valuing logistical assistance and its evaluation of individual components of commercial assistance.
Hvad angår den forretningsmæssige bistand forklarede Kommissionen,
37 In respect of the latter, the Commission stated why it did not consider that the transfer of Postadex, which SFEI had valued
hvorfor overførslen af Postadex, som SFEI havde vurderet til 38 mio. FRF 38, efter dens af et moderselskab og dets datterselskab.
CHRONOPOST AND LA POSTE v UFEX AND OTHERS case at hand, which concerned the behaviour of a parent company and its subsidiary.
Kommissionen bemærkede, at Domstolen aldrig havde fastslået, at der skulle anvendes en anden metode, når den ene af parterne i transaktionen havde et monopol.
The Court had never suggested that a different approach should be taken when one of the parties had a monopoly.
Herefter anførte Kommissionen følgende: opfattelse ikke udgjorde statsstøtte. Overførslen medførte ikke kontante fordele for SFMI-Chronopost.
The Commission continued: at FRF 38 million, 38 constituted State aid.
Kommissionen anførte, at datterselskaber inden for en hvilken som helst sammenslutning af virksomheder har mulighed for at få adgang til moderselskabets kundekreds, og at overførslen af denne til SFMI-Chronopost var et immaterielt indskud.
Access by a subsidiary to a parent company’s customer base, which was an intangible asset, was a common feature of relationships between companies in a group.
Overførslen var en naturlig følge af oprettelsen af SFMI-Chronopost med den opgave at varetage La Postes kurerpostvirksomhed.
The transfer was the logical corollary of the creation of SFMI-Chronopost to run La Poste’s express delivery services.
»[56] Spørgsmålet er derfor, om betingelserne for transaktionen mellem [La Poste] og SFMI-Chronopost kan sammenlignes med betingelserne for en tilsvarende transaktion mellem et privat moderselskab, der meget vel kan have et monopol (f.eks. hvis selskabet har enerettigheder), og et datterselskab. […]
‘[56] Accordingly, the relevant question is whether the terms of the transaction between [La Poste] and SFMI-Chronopost are comparable to those of an equivalent transaction between a private parent company, which may very well be a monopoly (for instance, because of the ownership of exclusive rights), and its subsidiary. …
Herefter forkastede
Next, the Commission rejected SFEI’s overall approach to evaluating State aid. 39
Kommissionens opfattelse viste SFEI’s argumentation en grundlæggende fejl 40 i fortolkningen af SFEI-dommen 41.
It considered that SFEI’s reasoning reflected a fundamental flaw 40in the interpretation of the SFEI judgment. 41According to the
Ifølge Kommis- sionen havde SFEI ved begrebet »normal markedspris« forstået den pris, til hvilken et sammenligneligt privat selskab ville levere de samme tjenester til et andet selskab, som det ikke var forbundet med, inklusive en afgift for benyttelse af postnettet. Det fremgik imidlertid ingen steder af EF-Domstolens retspraksis, at Kommissionen skulle se bort fra strategiske betragtninger og den synergi, der fulgte af, at La Poste og SFMI-Chronopost tilhørte samme koncern.
Commission, SFEI had interpreted ‘normal market price’ to mean the price at which a comparable private company would provide those services to an unrelated company, including a fee for access to the postal network.
Sådanne strategiske betragtninger spillede en afgørende rolle i et holdingselskabs investeringsbeslutninger og skulle derfor tages i betragtning i den pågældende sag, som vedrørte adfærd udvist
Such considerations played an important role in investment decisions of a holding company and were thus applicable to the
38 — Svarende til ca. 5,8 mio. EUR.39 — Betragtning 49-57.40 — Betragtning 53.41 — Nævnt ovenfor i fodnote 8.
38 — Approximately EUR 5.8 million.
Jf. også punkt 4 ovenfor.
39 — 49th to 57th recitals.40 — 53rd recital.
[57] Kommissionen mener ikke, at de interne afregningspriser for varer og tjenester, der udveksles mellem selskaber tilhørende samme koncern, medfører nogen som helst finansielle fordele, hvis priserne afspejler samtlige omkostninger (dvs. de samlede omkostninger plus egenkapitalforrentning).
[57] The Commission considers that internal prices at which products and services are transacted between companies belonging to the same group do not involve any financial advantage whatsoever if they are full-cost prices (total costs plus a mark-up to remunerate equity capital investment).
I det konkrete tilfælde dækkede SFMI-Chronoposts betalinger i de to første driftsår ikke de samlede omkostninger, men de dækkede alle omkostninger eksklusive omkostninger til hovedsæde og regionalkontorer.
In this case payments made by SFMI-Chronopost did not cover total costs over the first two years of operation, but covered total costs before central and local offices’ overheads.
Kommissionen finder ikke denne situation anormal, da de indtægter, som en ny virksomhed tilhørende en koncern måtte få i opstartsfasen, kun kan dække de variable omkostninger.
The Commission considers that this situation is not abnormal since revenues from the operations of a new firm belonging to a group of companies may cover only variable costs in the start-up period.
Når først virksomheden har stabiliseret sin position på markedet, skal indtægterne være større end de variable omkostninger, således at den kan bidrage til at dække koncernens faste omkostninger.
Once the undertaking has stabilised its position on the market, the
I de to første regnskabsår (1986 og 1987)
41 — Cited in footnote 8. See also point 4 above.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT SHARPSTON — FORENEDE SAGER C-341/06 P OG C-342/06 P
OPINION OF MS SHARPSTON — JOINED CASES C-341/06 P AND C-342/06 P of SFMI-Chronopost’s advantageous conditions of access to La Poste’s network.
SFMI-Chronoposts fordelagtige betingelser for adgang til La Postes net.
The judgment under appeal revenues generated by it must be in excess of variable costs so as to make a contribution to the fixed costs of the group.
Den appellerede dom dækkede SFMI-Chronoposts betalinger ikke blot de variable omkostninger, men også visse faste omkostninger (f.eks. bygninger og køretøjer).
Over the first two years (1986 to 1987) of operation payment made by SFMI-Chronopost covered not only variable costs, but also some fixed costs (such as buildings and vehicles).
Frankrig har påvist, at fra 1988 dækkede det vederlag, SFMI-Chronopost betalte for den ydede bistand, alle de udgifter, [La Poste] havde, plus en del af egenkapitalforrentningen.
France has shown that as from 1988 the remuner -ation paid by SFMI-Chronopost for the assistance covers all the costs incurred by [La Poste], plus a contribution by way of interest on its equity capital.
Følgelig er [La Postes] logistiske og forretningsmæssige bistand til sit datterselskab ydet på normale markedsvilkår, og bistanden udgør ikke statsstøtte.«
Therefore, the logistical and commercial assistance was provided by [La Poste] to its subsidiary under normal business conditions and did not constitute State aid.’
Retten sammenfattede først den relevante retspraksis ved Fællesskabets retsinstanser 43og redegjorde herefter for rækkevidden af dens prøvelse af begrundelsen i den anfægtede beslutning 44.
First Instance set out the scope of its review of the statement of reasons in the contested decision.