natgillin/translations-raw huggingface dataset:
På denne baggrund blev virkningerne af forordningen opretholdt i en periode på højst tre måneder at regne fra dommen, således at Rådet får mulighed for at afhjælpe de konstaterede tilsidesættelser.
Having regard to those considerations, the Court maintained the effects of the regulation for a period not exceeding three months running from the date of the judgment, to allow the Council to remedy the infringements found.
Domstolen tilføjede, at søgsmål støttet på ugrundet berigelse ikke henhører under ordningen for ansvar uden for kontrakt i egentlig forstand, der forudsætter, at en række betingelser skal være opfyldt vedrørende den retsstridige adfærd, der foreholdes Fællesskabet, det eventuelle tab samt årsagssammenhængen mellem denne adfærd og det påberåbte tab.
The Court added that actions for unjust enrichment do not fall under the rules governing noncontractual liability in the strict sense, which, to be invoked, require a number of conditions to be satisfied, relating to the unlawfulness of the conduct imputed to the Community, the fact of the damage alleged and the existence of a causal link between that conduct and the damage complained of .
Det adskiller sig fra søgsmål indledt i henhold til nævnte ordning, idet der ikke stilles krav om bevis for en retsstridig adfærd fra sagsøgtes side, og end ikke, at der ganske enkelt er tale om en adfærd, men alene kræves bevis for en berigelse hos sagsøgte uden gyldigt juridisk grundlag og et tab for sagsøgeren, der er forbundet med nævnte berigelse.
They differ from actions brought under those rules in that they do not require proof of unlawful conduct — indeed, of any form of conduct at all — on the part of the defendant, but merely proof of enrichment of the defendant for which there is no valid legal basis and of impoverishment of the applicant which is linked to that enrichment.
På trods af disse kendetegn kan muligheden for at indlede et søgsmål støttet på ugrundet berigelse mod Fællesskabet imidlertid ikke nægtes borgerne alene med den begrundelse, at EF-traktaten ikke udtrykkeligt foreskriver en søgsmålsadgang for denne type søgsmål.
However, despite those characteristics, the possibility of bringing an action for unjust enrichment against the Community cannot be denied to a person solely on the ground that the ECTreaty does not make express provision for a means of pursuing that type of action.
En fortolkning af artikel 235 EF og 288, stk. 2, EF, der udelukker denne mulighed, vil føre til et resultat, der er i strid med princippet om effektiv domstolsbeskyttelse som fastslået i Domstolens praksis og bekræftet ved artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
If Article 235 EC and the second paragraph of Article 288 EC were to be construed as excluding that possibility, the result would be contrary to the principle of effective judicial protection laid down in the case-law of the Court and confirmed in Article 47 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
Således fandt Domstolen i sagen Kommissionenmod Infront WM (dom af 13.3.2008, sag C-125/06 P), at Kommissionens beslutning om godkendelse af foranstaltninger med det formål at fastsætte nærmere bestemmelser for eneretten til tv-spredning af begivenheder af væsentlig samfundsmæssig interesse, der er truffet af enmedlemsstat i henhold til artikel 3a i direktiv 89/552 5, berører retsstillingen for indehaverne af disse rettigheder umiddelbart i henhold til betingelserne for antagelse af annullationssøgsmål til realitetsbehandling.
Thus, in Case C-125/06 P Commission v InfrontWM (judgment of 13 March 2008), the Court held that, for the purposes of the conditions governing admissibility of an action for annulment, a Commission decision approving measures aimed at regulating the exercise of exclusive television broadcasting rights to events of major importance for society, which are taken by a Member State pursuant to Article 3 a of Directive 89/552 (5), directly affects the legal situation of the holder of those rights.
Idet omfang de begrænsninger, der pålægges ved nævnte foranstaltninger, vedrører de betingelser, som gælder for disse foretagender ved deres erhvervelse fra indehaveren af eneretten til tv-spredning af tv-rettighederne til angivne begivenheder, har de foranstaltninger, der er truffet af denne medlemsstat, og beslutningen, hvorved de godkendes, til virkning, at rettighederne for et selskab, der har erhvervet ret til tv-spredning, møder begrænsninger, der ikke eksisterede på det tidspunkt, hvor selskabet erhvervede disse rettigheder, og som gør det vanskeligere at udnytte disse rettigheder.
Since the restrictions imposed by those measures are linked to the circumstances in which broadcasters acquire the television broadcasting rights to designated events from the holder of the exclusive broadcasting rights, the effect of the measures adopted by that Member State and the decision approving them is to subject the rights held by a company which has acquired television broadcasting rights to new restrictions which did not exist when it acquired those rights and which render their exercise more difficult.
Desuden konstaterede Domstolen, at skaden på nævnte indehavers retstilling alene skyldes kravet om at opnå resultatet fastsat ved disse foranstaltninger og ved Kommissionens beslutning, uden at de nationale myndigheder har et skøn i forbindelse med iværksættelsen heraf, der kan påvirke denne retstilling.
Furthermore, the Court held, the prejudice to the legal situation of the holder of the rights is due only to the requirement to attain the result determined by those measures and by the Commission’s decision, without national authorities having any discretion in the decision’s implementation that could affect that situation.
Hvad angår betingelsen om, at sagsøgeren skal være individuelt berørt, fandt Domstolen, at når beslutningen berører en gruppe personer, som var identificeret eller kunne identificeres på tidspunktet for vedtagelsen af retsakten og på grundlag af kriterier, som er specifikke for medlemmerne af denne gruppe, kan disse antages at være individuelt berørt af denne retsakt, da de indgår i en sluttet gruppe af erhvervsdrivende.
As regards the condition that the applicant must be individually concerned, the Court held that, where the decision affects a group of persons who were identified or identifiable when that measure was adopted by reason of criteria specific to the members of the group, those persons might be individually concerned by that measure inasmuch as they form part of a limited class of traders.
I sagen Athinaïki Techniki mod Kommissionen (dom af 17.7.2008, sag C-521/06 P) var det begrebet »anfægtelig retsakt« som omhandlet i artikel 230 EF, der skulle præciseres.
In Case C-521/06 P Athinaïki Techniki v Commission (judgment of 17 July 2008), the concept of ‘act open to challenge’for the purposes of Article 230 EC required clarification.
Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel [88] (EFT L 83, s. 1).
23), as amended by Directive 97/36/EC of the European Parliament and of the Council of 30 June 1997 (OJ 1997 L 202, p. 60).
Udviklingen og arbejdet om administrativ henlæggelse af sagen.
Proceedings
Kommissionen fastslog ved nævnte akt, at den påbegyndte undersøgelse ikke havde gjort det muligt at fastslå, at der forelå en støtte som omhandlet i artikel 87 EF, og at den stiltiende afslog at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF.
By that act, the Commission has stated that the review initiated did not enable it to establish the existence of State aid within the meaning of Article 87 EC and it has implicitly refused to initiate the formal investigation procedure provided for in Article 88(2) EC.
I en sådan situation kan de interesserede parter, der er omfattet af de processuelle garantier i denne bestemmelse, kun opnå overholdelsen heraf, såfremt de ved Fællesskabets retsinstanser kan anfægte beslutningen i henhold til artikel 230, stk. 4, EF.
In such a situation, the persons to whom the procedural guarantees under that provision apply may ensure that those guarantees are observed only if they are able to challenge that decision before the Community judicature in accordance with the fourth paragraph of Article 230 EC.
Herved kan en sådan akt ikke betegnes som indledende eller forberedende, eftersom den under den administrative procedure ikke efterfølges af nogen anden akt, der kan give anledning til indbringelse af et annullationssøgsmål.
Such an act cannot be classified as preliminary or preparatory since it cannot be followed, in the context of the administrative procedure which has been initiated, by any other decision amenable to annulment proceedings.
Det er herved irrelevant, at den interesserede part stadig kan tilstille Kommissionen supplerende oplysninger, som kan forpligte denne til at tage sit standpunkt vedrørende den pågældende støtteforanstaltning op til fornyet overvejelse, eftersom lovligheden af en beslutning, der er vedtaget ved afslutningen af den indledende undersøgelsesprocedure, kun kan vurderes på grundlag af de oplysninger, som Kommissionen kunne råde over på det tidspunkt, hvor den vedtog beslutningen, det vil her sige på tidspunktet for den administrative henlæggelse af sagen.
It is not relevant, in that regard, that the interested party may still provide the Commission with additional information which might oblige the Commission to review its position on the State measure at issue, since the lawfulness of a decision taken at the end of the preliminary examination stage is examined only on the basis of the information which the Commission had at its disposal at the time when it made the decision, that is to say, in this particular case, at the time when it closed the file for the purposes of administrative action.
Heraf følger, at Kommissionen ved denne akt har fastlagt sit endelige standpunkt vedrørende klagerens anmodning.
It follows that, by its act, the Commission did adopt a definite position on the complainant’s request.
Domstolen konkluderede, at da denne akt indebærer, at klageren ikke kan fremsætte bemærkninger under den formelle undersøgelsesprocedure som omhandlet i artikel 88, stk. 2, EF, har den bindende retsvirkninger, som kan berøre vedkommendes interesser, og udgør derfor en anfægtelig akt som omhandlet i artikel 230 EF.
The Court concluded from this that, by preventing a complainant from submitting its comments in the context of a formal investigation procedure as referred to in Article 88(2) EC, such an act produces legal effects which are capable of affecting its interests and does, therefore, constitute an act open to challenge for the purposes of Article 230 EC.
Domstolen af pression og prævention, den finder fornøden, at fastsætte egnede økonomiske sanktioner for at sikre opfyldelse hurtigst muligt af den dom, som tidligere har fastslået et traktatbrud, og at forebygge gentagelse af tilsvarende tilsidesættelser af fællesskabsretten.
Thus, in Case C-121/07 Commission v France (judgment of 9 December 2008), the Court recalled that the importance of immediate and uniform application of Communitylaw means that the process of compliance with a judgment establishing that a Member State has failed to fulfil its obligations must be initiated at once and completed as soon as possible.
Endvidere anførte Domstolen, at den omstændighed, hvorefter betaling af et fast beløb hidtil ikke er blevet pålagt i tilfælde, hvor en fuldstændig opfyldelse af den oprindelige dom var sket før afslutningen af proceduren i henhold til artikel 228 EF, ikke kan være til hinderfor, at der vælges et sådant betalingspålæg under en anden sag, hvis dette viser sig nødvendigt, henset til den konkrete sags særlige omstændigheder og den grad af pression og afskrækkelse, der findes nødvendig.
It then held that while, in the context of the procedure provided for in Article 228(2) EC, the imposition of a periodic penalty payment seems particularly suitable for the purpose of inducing a Member State to put an end as soon as possible to a breach of obligations which, in the absence of such ameasure, would tend to persist, the imposition of a lump sum is based more on the assessment of the effects on public and private interests of the failure of the Member State concerned to comply with its obligations, in particular where the breach has persisted for along period since the judgment initially establishing it was delivered.
Endelig var Domstolen af den opfattelse, at selv om de retningslinjer, der er indeholdt i de meddelelser, som Kommissionen har offentliggjort, ganske vist faktisk medvirker til at sikre gennemsigtigheden, forudsigeligheden og retssikkerheden af Kommissionens handlinger, står det dog fast, at sådanne regler ikke kan binde Domstolen under udøvelsen af den brede skønsbeføjelse, som den er tildelt ved artikel 228, stk. 2, EF.
It is for the Court, in each case, in the light of the circumstances of the case before it and the degree of persuasion and deterrence which appears to it to be required, to determine the financial penalties appropriate for making sure that the judgment which previously established the breach is complied with as swiftly as possible and preventing similar infringements of Communitylaw from recurring.
Fortsat i forbindelse med retspraksis skal det bemærkes, at 2008 gav Domstolen anledning til for første gang at anvende den nye præjudicielle hasteprocedure, der blev indført med virkning fra den 1. marts 2008.
The Court also pointed out that the fact that the payment of a lump sum had hitherto not been imposed in situations in which the original judgment was fully complied with before the procedure laid down in Article 228 EC was concluded could not prevent such an order being made in another case, should that be necessary in the light of the details of the individual case and the degree of persuasion and deterrence required.
Tre sager gav anledning til en sådan procedure: Santesteban Goicoechea (dom af 12.8.2008, sag C-296/08 PPU), Leymann og Pustovarov (dom af 1.12.2008, sag C-388/08 PPU) vedrørende fortolkning af rammeafgørelse 2002/584 om den europæiske arrestordre og omprocedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne 7 samt Rinau (dom af 11.7.2008, sag C-195/08 PPU) vedrørende fællesskabsbestemmelser om tilbagegivelse af et barn, der tilbageholdes ulovligt i en anden medlemsstat.
Lastly, the Court took the view that, while guidelines in the Commission’s communications may indeed help to ensure that the Commission acts in a manner that is transparent, foreseeable and consistent with legal certainty, the fact nevertheless remains that such rules cannot bind the Court in the exercise of the broad discretion conferred on it by Article 228(2) EC.
I Rinau-sagen præciserede Domstolen betingelserne for anvendelsen af den præjudicielle hasteprocedure.
Still in the sphere of judicial proceedings, it will be recalled that 2008 was the year in which the Court introduced the new urgent preliminaryruling procedure, established with effect from 1 March 2008.
Ifølge Domstolen fremgår et sådant behov såvel af betragtning 17 til forordningen, som omhandler et bortført barns tilbagegivelse uden opsættelse, som af forordningens artikel 11, stk. 3, som fastsætter en frist på seks uger for den ret, der skal tage stilling til en anmodning om tilbagegivelse, til attræffe afgørelse. Domstolen præciserede, at hensynet til at beskytte barnet mod en eventuel skade og nødvendigheden af at sikre en afbalancering mellem barnets og forældrenes interesser ligeledes kræver, at den præjudicielle hasteprocedure anvendes.
Three cases gave rise to that procedure: Case C-296/08 PPU Santesteban Goicoechea (judgment of 12 August 2008); Case C-388/08 PPU Leymann and Pustovarov (judgment of 1 December 2008) concerning the interpretation of Framework Decision 2002/584 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States (7); and Case C-195/08 PPU Rinau (judgment of 11 July 2008) in relation to Community rules on the return of a child who has been unlawfully retained in another Member State.
C-210/06) Domstolen anledning til at behandle problemstillingen vedrørende en national appelinstans’ beføjelse til atændre en underordnet rets beslutning om præjudiciel forelæggelse.
So far as concerns the principles in accordance with which cases are referred to the Court for the purposes of obtaining a preliminaryruling , the Court had occasion in Case C-210/06 Cartesio (judgment of 16 December 2008) to address the issue of the power of a national appellate court to vary the decision of a lower court making a reference for a preliminaryruling .
I denne forbindelse fandt Domstolen, at artikel 234, stk. 2, EF, når der foreligger nationale retsforskrifter vedrørende retten til at appellere en afgørelse om præjudiciel forelæggelse, som er kendetegnet ved, at hovedsagen i sin helhed fortsat verserer for den forelæggende ret, idet det kun er forelæggelsesafgørelsen, der er genstand for en begrænset appel, skal fortolkes således, at den beføjelse for enhver national ret til attræffe afgørelse om en præjudiciel forelæggelse for Domstolen, som følger af denne traktatbestemmelse, ikke kan anfægtes gennem anvendelsen af sådanne retsforskrifter, som tillader appelretten atændre afgørelsen om præjudiciel forelæggelse for Domstolen, ophæve denne forelæggelse og pålægge den ret, som har afsagt forelæggelsesafgørelsen, at genoptage retsforhandlingerne i den nationale sag, som var blevet udsat.
The Court held in that regard that, where rules of national law apply which relate to the right of appeal against a decision making a reference for a preliminaryruling , and under those rules the main proceedings remain pending before the referring court in their entirety, the order for reference alone being the subject of a limited appeal, the second paragraph of Article 234 EC is to be interpreted as meaning that the jurisdiction conferred by that provision of the Treaty on any national court or tribunal to make a reference to the Court for a preliminaryruling cannot be called into question by the application of those rules, where they permit the appellate court to vary the order for reference, to set aside the reference and to order the referring court to resume the domestic law proceedings.
Artikel 234 EF er ganske vist ikke til hinderfor, at afgørelserom at forelægge Domstolen præjudicielle spørgsmål truffet af national ret, hvis afgørelser ifølge de nationale retsregler ikke kan appelleres, fortsat er underlagt den nationale lovgivnings normale retsmidler.
It is true that Article 234 EC does not preclude decisions which are made by a court or tribunal of a Member State against whose decisions there is a judicial remedy under national law and by which questions are referred to the Court for a preliminaryruling from remaining subject to the remedies normally available under national law.
Udfaldet af iværksættelsen af et sådant retsmiddel kan imidlertid ikke begrænse den beføjelse, som artikel 234 EF tildeler den forelæggende ret til at indbringe et spørgsmål for Domstolen, hvis den skønner, at en for den verserende sag frembyder problemer vedrørende fortolkningen af fællesskabsretlige bestemmelser, som den nødvendigvis må træffe afgørelse om .
Nevertheless, the outcome of such an appeal cannot limit the jurisdiction conferred by Article 234 EC on that court to make a reference to the Court if it considers that a case pending before it raises questions on the interpretation of provisions of Communitylaw necessitating a ruling by the Court.
Fællesskabsrettens indflydelse på de nationale retsordener er også blevet præciseret.
The effects of Communitylaw on national legal systems have also been clarified.
I Viamex Agrar Handel-sagen (dom af 17.1.2008, forenede sager C-37/06 og C-58/06, Sml. I, s. 69) fandt Domstolen, at selv om et direktiv ikke i sig selv kan skabe forpligtelser for private, kan det imidlertid ikke principielt udelukkes, at bestemmelserne i et direktiv kan finde anvendelse på grundlag af en udtrykkelig henvisning hertil i en forordning, med forbehold for iagttagelse af almindelige retsprincipper og særligt retssikkerhedsprincippet.
In Joined Cases C-37/06 and C-58/06 Viamex Agrar Handel [2008] ECR I-69, the Court held that, while it is true that a directive cannot of itself impose obligations on an individual, it cannot be precluded, in principle, that the provisions of a directive may be applicable by means of an express reference in a regulation to its provisions, provided that general principles of law and, in particular, the principle of legal certainty are observed.
Domstolen vet afsagt af Domstolen, enten er blevet vurderet af den nationale ret, der træffer afgørelse i øverste instans, eller kunne have været rejste x officio af denne.
It is sufficient in that regard if either the point of Communitylaw the interpretation of which proved to be incorrect in light of a subsequent judgment of the Court was considered by the national court ruling at final instance or it could have been raised by the latter of its own motion.
Selv om de nationale retter ikke i henhold til fællesskabsretten er forpligtet til ex officio at tage et anbringende om tilsidesættelse af fællesskabsretlige bestemmelser under påkendelse, når gennemgangen af dette anbringende indebærer, at de må fravige forhandlingsprincippet, har disse retter imidlertid pligt til ex officio at inddrage anbringender, der støttes på bindende fællesskabsregler, når de i henhold til national ret er forpligtet til eller har mulighed for at inddrage anbringender, der støttes på en bindende national retsregel.
While Communitylaw does not require national courts to raise of their own motion a plea alleging infringement of Community provisions where examination of that plea would oblige them to go beyond the ambit of the dispute as defined by the parties, they are obliged to raise of their own motion points of law based on binding Community rules where, under national law, they must or may do so in relation to a binding rule of national law.
Selv om denne mulighed for at anmode om genoptagelse og omgørelse af en endelig forvaltningsafgørelse, der er i strid med fællesskabsretten, ikke er underlagt nogen tidsfrist, kan medlemsstaterne ikke desto mindre frit fastsætte rimelige frister i overensstemmelse med fællesskabsprincipperne om effektivitet og ækvivalens.
While that possibility of applying for the review and withdrawal of a final administrative decision that is contrary to Communitylaw is not subject to any limit in time, the Member States nevertheless remain free to set reasonable time limits for seeking remedies, in a manner consistent with the Community principles of effectiveness and equivalence.
Europa-Parlamentet og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).
Regulation (EC) No 1049/2001 of the European Parliament and of the Council of 30 May 2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents (OJ 2001 L 145, p. 43).
Udviklingen og arbejdet tet i de europæiske borgeres øjne og til at styrke borgernes tillid til institutionerne ved at muliggøre en åben debat om de forskellige synspunkter, som gøres gældende.
Where that is the case, the Council must then examine whether disclosure of the parts of the document in question would undermine the protection of the legal advice.
Endelig præciserede Domstolen, at det påhviler Rådet at efterprøve, om der består en mere tungtvejende offentlig interesse, som kan begrunde udbredelsen.
In that regard, the Court construes the exception relating to legal advice as aiming to protect an institution’s interest in seeking frank, objective and comprehensive advice.