natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ifølge fast retspraksis kan anvendelsen af værtsmedlemsstatens nationale lovgivning på tjenesteydere være til hinder for eller indebære ulemper for disses tjenesteydelser eller gøre dem mindre tiltrækkende, i det omfang denne lovgivning medfører udgifter samt yderligere administrative og økonomiske omkostninger 45.
44According to consistent caselaw, the application of the host Member State’s national rules to providers of services is liable to prohibit, impede or render less attractive the provision of services and thus to be regarded as a restriction on the freedom to provide services to the extent that it involves expense and additional administrative and economic burdens. 45
44 — Säger-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 32, præmis 12, Vander Elst-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 32, præmis 14, Guiot-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 32, præmis 10, Reisebüro Broede-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 32, præmis 25, Parodi-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 32, præmis 18, Portugaia Construçõesdommen, nævnt ovenfor i fodnote 39, præmis 16, og dommen i sagen Kommissionen mod Tyskland, nævnt ovenfor i fodnote 32, præmis 30.
44 — Säger, cited in footnote 32, paragraph 12; Vander Elst, cited in footnote 32, paragraph 14; Guiot, cited in footnote 32, paragraph 10; Reisebüro Broede, cited in footnote 32, paragraph 25; Parodi, cited in footnote 32, paragraph 18; Portugaia Construções, cited in footnote 25, paragraph 16 ; and Commission v Germany, cited in footnote 32, paragraph 30.
Kommissionens påtale af, at der er sket en uberettiget indskrænkning af den frie udveksling af tjenesteydelser — idet der i henhold til artikel 7, stk. 1, i lov af 20. december 2002 pålægges virksomheder hjemmehørende i udlandet en forpligtelse til »inden arbejdet påbegyndes, alene på forespørgsel og hurtigst muligt at give arbejdstilsynet de oplysninger, som er absolut nødven-
The Commission’s complaint concerning an unjustified restriction on the freedom to provide services resulting from the obligation imposed on undertakings established abroad, in accordance with Article 7(1) of the Law of 20 December 2002, ’prior to the commencement of the work [to] make available to the [Labour and Mines Inspectorate] on demand and within as short a period as possible the basic information necessary for
45 — I Arblade-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 33, præmis 50, skulle Domstolen træffe afgørelse om foreneligheden af nationale regler med fællesskabsretten, regler, som forpligtede en arbejdsgiver, der handler som tjenesteyder i traktatens forstand, til at betale arbejdsgiverbidrag til en fond i værtsmedlemsstaten ud over de bidrag, han allerede har betalt til en fond i den medlemsstat, hvor han er etableret.
45 — In Arblade and Others, cited in footnote 33, paragraph 50, the Court had to examine the compatibility with Community law of national rules which required an employer, as a provider of services within the meaning of the Treaty, to pay employers’ contributions to the host Member State’s fund, in addition to those which he had already paid to the fund of the Member State in which he was established.
Domstolen fandt, at dette udgjorde en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser, da en sådan forpligtelse medfører udgifter og yderligere administrative og økonomiske byrder for virksomheder etableret i en anden medlemsstat, således at disse virksomheder ikke i konkurrencemæssig henseende behandles på lige fod med arbejdsgivere, der er etableret i værtsmedlemsstaten, og derfor muligvis vil afholde sig fra at levere tjenesteydelser i værtsmedlemsstaten; jf. også Finalarte-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 33, præmis 30, som refererer videre til Mazzoleni og ISA-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 25, præmis 24.
The Court held that to constitute a restriction on the freedom to provide services since such an obligation gave rise to additional expenses and administrative and economic burdens for undertakings established in another Member State, with the result that those undertakings were not on an equal footing, from the standpoint of competition, with employers established in the host Member State, and could thus be deterred from providing services in the host Member State. See also Finalarte and Others, cited in footnote 33, paragraph 30, which in turn makes reference to Mazzoleni and ISA, (cited in footnote 25, paragraph 24.
I den sidstnævnte dom fastslog Domstolen, at anvendelsen af national lovgivning om mindsteløn på tjenesteydere, som er etableret i grænseområdet til værtsmedlemsstaten, kan medføre uforholdsmæssigt høje yderligere administrative omkostninger, når den rette løn til arbejdstagere, der blot udstationeres på timebasis i værtslandet, skal beregnes særskilt.
In the latter judgment the Court held that the application of the host Member State’s national rules on minimum wages to service providers established in a frontier region of a Member State other than the host Member State may result in an additional, disproportionate administrative burden if the remuneration for employees posted to the host State merely on an hour-by-hour basis has to be the subject of separate calculation.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT TRSTENJAK — SAG C-319/06 fællesskabsretlige bestemmelser om levering af tjenesteydelser.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06
Domstolen har ligeledes anerkendt, at kontrolforanstaltninger, der er nødvendige med henblik på at sikre opfyldelse af krav, som i sig selv er begrundede i almene hensyn, er begrundede 47.
Community provisions relating to the provision of services. Likewise, it has accepted justification of monitoring measures necessary to verify compliance with requirements which are themselves warranted on grounds of public interest.
Den luxembourgske regering retfærdiggør bestemmelserne i artikel 7, stk. 1, i lov af 20. december 2002 både med en beskyttelse af arbejdstagerne og med nødvendigheden af at føre kontrol med henblik på bekæmpelse af misbrug og ulovlige transnationale aktiviteter.
47 The Luxembourg Government justifies the rule established by Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 both on the grounds of worker protection and on the need for monitoring in order to combat abuse and illegal transnational activities.
Både den sociale beskyttelse af arbejdstagere og bekæmpelse af misbrug gælder ifølge retspraksis som legitime formål 48.
According to caselaw, both the social protection of workers and the combat of abuse are considered legitimate objectives. 48
Bestemmelsen i artikel 7, stk. 1, i lov af 20. december 2002 har til formål at gøre det muligt for de luxembourgske tilsynsmyndigheder at kontrollere arbejdstagerens identitet og lovlige ophold i forbindelse med en udstationering.
The rule established by Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 aims to enable the Luxembourg labour inspectorate to monitor the identity of workers and the legality of their presence within the framework of a posting.
Den tvinger virksomheder med hjemsted uden for Storhertugdømmet Luxembourgs territorium til en obligatorisk administrativ forhåndsprocedure, der kræver forelæggelse af dokumenter vedrørende de udstationerede arbejdstageres sociale, arbejdsmæssige og opholdsretlige status før påbegyndelsen af arbejdet, således at denne bestemmelse i hvert fald for de berørte virksomheders vedkommende er forbundet med administrative formaliteter, som kan gøre det mindre tiltrækkende at udstationere arbejdstagere i Luxembourg end i hjemlandet.
It subjects undertakings established outside the territory of the Grand Duchy of Luxembourg to a mandatory prior administrative procedure which requires the production of documents concerning the social security, employment and residence status of the posted workers prior to the commencement of the work, resulting in a situation which implies at any rate for the undertakings concerned the existence of administrative formalities which are liable to render the posting of workers to Luxembourg less attractive than the situation would be on the national territory.
Ifølge den nævnte brede definition i retspraksis er dette forhold i sig selv tilstrækkeligt til at anerkende denne bestemmelses begrænsende karakter 46.
In accordance with the broad definition developed by caselaw, set out above, that circumstance alone suffices to justify the conclusion that the rule is, by its nature, restrictive. 46
Domstolen har imidlertid også fastslået, at de nationale tilsynsførende myndigheders kontrol ikke må gå ud over de grænser, som
However, the Court has also held that such monitoring must comply with the limits imposed by Community law and must not render the freedom to provide services
Det skal dog bemærkes, at Domstolen har anerkendt, at medlemsstaterne kan kontrollere overholdelsen af de nationale og
At the same time, the Court has recognised that Member States have the power to verify compliance with the national and
Finalarte-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 33, præmis 36, og dom af 21.10.2004, sag C-445/03, Kommissionen mod Luxembourg, Sml. I, s. 10191, præmis 41, i hvilke Domstolen lod forpligtelsen til at overholde administrative formaliteter være tilstrækkelig til at antage en begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser.
46 — See Finalarte and Others, cited in footnote 33, paragraph 36, and Case C-445/03 Commission v Luxembourg [2004] ECR I-10191, paragraph 41, in which the Court held that the necessity to comply with administrative formalities was sufficient to raise the presumption of a restriction on the freedom to provide services.
I, s. 10191, punkt 17, påpeger generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer, at tjenesteydere, der ønsker at udøve deres ret til at levere tjenesteydelser på en hvilken som helst medlemsstats område ved udstationering af det forhåndenværende personale, støder på forskellige vanskeligheder.
In his Opinion in Case C-445/03 Commission v Luxembourg [2004] ECR I-10191, point 17, Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer points out that suppliers of services who exercise their right to provide services in any of the Member States by posting staff there encounter various difficulties.
En af disse følger af nødvendigheden af at opnå en tilladelse, som bortset fra, at den tildeles på baggrund af et skøn, ikke er let at opnå og forudsætter, at den pågældende skal underkaste sig nogle procedurer, der kan være korte eller lange og mere eller mindre komplekse samt omkostningskrævende.
One relates to the requirement to obtain an authorisation, the granting of which is not only discretionary but problematic, involving bureaucratic procedures which may be lengthy, complex or costly.
En anden udspringer af, at tjenesteyderen skal underkaste sig en kontrol, som føjes til den kontrol, der udføres af etableringsstaten, hvis de ikke direkte overlapper hinanden.
Another difficulty relates to having to undergo checks over and above (or duplicating) those imposed by the Member State of establishment.
Hele denne procedure medfører ofte, at tjenesteyderen afstår fra at levere tjenesteydelsen, eller der opstår tabsgivende forsinkelser.
These procedures often lead to the supplier withdrawing from supplying the service or having to put up with damaging delays.
På baggrund af disse omstændigheder bør denne retspraksis fastholdes.
As regards these facts I consider that the Court should continue to uphold that line of case-law.
KOMMISSIONEN MOD LUXEMBOURG virksomheden til på eget initiativ at afgive en erklæring til myndighederne.
COMMISSION v LUXEMBOURG requiring it to provide information to the authorities of its own accord.
Navnlig skal kontrolforanstaltningerne være egnede til at sikre virkeliggørelsen af det formål, der tilstræbes med fællesskabsretten, og må ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå formålet 50.
49In particular, it must be suitable for securing the attainment of the objective which it pursues; and it must not go beyond what is necessary in order to attain that objective. 50
Alligevel findes der efter min mening holdepunkter for den antagelse, at den luxembourgske ordning så afgjort rummer noget, der ligner en præventiv misbrugskontrol.
It seems to me, however, that there are grounds for concluding that the Luxembourg rule is indeed structured in a similar manner to a prior control measure aimed at detecting abuse.
Artikel 7, stk. 1, i lov af 20. december 2002 skal nemlig ses i forbindelse med artikel 13-17 i lov af 4. april 1974 om omstrukturering af arbejdstilsynet 51(herefter »lov af 4. april 1974«), som giver dette, såfremt en virksomhed ikke overholder anmeldelsespligten, beføjelse til at beordre de udstationerede arbejdstageres arbejdsaktivitet på storhertugdømmets område standset med øjeblikkelig virkning.
Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 must be read in conjunction with Articles 13 to 17 of the Law of 4 April 1974 on the reorganisation of the Labour and Mines Inspectorate 51 (‘Law of 4 April 1974’), which in the event of an undertaking failing to fulfil its obligation to provide information permits the labour inspectorate to order with immediate effect that the posted workers cease their activities in the territory of the Grand Duchy.
Arbejdstilsynet kan først give tilladelse til genoptagelse af arbejdet, når samtlige påkrævede dokumenter er blevet indleveret 52.
The labour inspectorate may only permit work to be resumed once all necessary documents have been provided, 52and in that connection, in accordance with Article 28 of the Law of 4 April 1974, a failure to observe that order is punishable with imprisonment and a fine.
Men når der for det første kræves en »tilladelse« for at genoptage arbejdet, og når for det andet en tilsidesættelse af dokumentationspligten straffes i henhold til reglerne for administrative overtrædelser og straffeloven, kan bestemmelsen i artikel 7, stk. 1, i lov af 20. december 2002 ikke forstås på anden måde, end at der består et generelt
If, however, first a ’permit’ is required to resume work and second noncompliance with the obligation to provide information is sanctioned by penal law measures, the rule of Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 can only be
49 — Dommen i sagen Kommissionen mod Østrig, nævnt ovenfor i fodnote 47, præmis 43, og Rush Portuguesa-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 48, præmis 17.
49 — Commission v Austria, cited in footnote 47, paragraph 43, and Rush Portuguesa, cited in footnote 48, paragraph 17.
51 — I henhold til artikel 11 i lov af 20.12.2002 »påhviler det arbejdstilsynet og toldforvaltningen på hvert sit ansvarsområde at føre tilsyn med, at bestemmelserne i nærværende lov overholdes«.
51 — According to Article 11 of the Law of 20 December 2002, ’the Inspection du travail et des mines [Labour and Mines Inspectorate] and Administration des douanes et accises [Customs and Excise Authorities] shall each be responsible in their respective area for monitoring the application of the provisions of the present law’.
For arbejdstilsynets ansvarsområde gælder lov af 4.4.1974 om omstrukturering af arbejdstilsynet, Mémorial A — nr. 27, s. 485.
The Law of 4 April 1974 on the reorganisation of the Labour and Mines Inspectorate (Mémorial A — No 27, p. 485) establishes the area of responsibility of the labour inspectorate.
50 — Arblade-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 33, præmis 35, og Mazzoleni og ISA-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 25, præmis 26, samt dom af 12.10.2004, sag C-60/03, Wolff & Müller, Sml. I, s. 9553, præmis 34. B. Teyssié, Droit européen du travail, 2. udg., Paris, 2003, s. 158 og 159, er af den opfattelse, at kravet om overholdelse af en administrativ formalitet kun er berettiget, hvis det tjener de berørte arbejdstageres interesser. Arbejdstagernes sociale beskyttelse som legitim begrundelse må ikke fungere som påskud for at indføre lovbestemmelser, der hæmmer den frie udveksling af tjenesteydelser. 52 — Se den foreløbig eksigible afgørelse, truffet af arbejdstilsynet den 29.4.2004 og rettet til en bestemt virksomhed, med hvilken tilsynet nedlægger forbud mod at lade ikke anmeldte arbejdstagere levere tjenesteydelser, »ordonnance exécutoire par provision: cessation de prestations de travail détachées non-déclarées«, der er vedføjet som kopi i stævningens bilag A-5.
50 — Arblade and Others, cited in footnote 33, paragraph 35,;Mazzoleni and ISA, cited in footnote 25, paragraph 26; and Wolff & Müller, cited in footnote 48, paragraph 34. Teyssié, B., Droit européen du travail, 2nd edition, Paris, 2003, pp. 158 and 159, takes the view that a requirement to comply with an administrative formality is only justified if it furthers the interests of the workers concerned. He argues that the legitimate justification concerning the social protection of workers may not operate as a pretext to introduce legislation restricting the freedom to provide services. 52 — See the copy of the provisionally enforceable order of the labour inspectorate dated 29 April 2004 served on a particular undertaking by which it prohibits the provision of services by non-registered workers (‘ordonnance executoire par provision: cessation de prestations de travail détachées non-déclarées’), included in Annex A-5 to the Commission’s application.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT TRSTENJAK — SAG C-319/06 forbud, som kan ophæves ved en tilladelse 53, mod at levere tjenesteydelser i Luxembourg nale regler pålægger individer forpligtelser og truer med sanktioner, hvis de ikke opfyldes.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06 viduals and threatens sanctions in the event of non-compliance.
Det er en skærpende omstændighed, at formuleringen i denne bestemmelse ikke lever op til kravene om retssikkerhed og klarhed.
The situation is aggravated by the fact that the provision’s wording fails to meet the requirements of legal certainty and clarity.
Ifølge fast retspraksis skal medlemsstaterne for at sikre, at direktiverne anvendes fuldt ud, ikke blot bringe deres lovgivning i overensstemmelse med fællesskabsretten, men derudover skabe en så klar, præcis og gennemskuelig retstilstand, at den enkelte i fuldt omfang kan kende sine rettigheder og håndhæve disse ved de nationale domstole 54.
According to consistent caselaw, Member States are required not only to bring their legislation into conformity with Community law but also to do so by adopting rules of law capable of creating a situation which is sufficiently precise, clear and transparent to allow individuals to know the full extent of their rights and rely on them before the national courts.
Dette princip må så navnlig gælde, når natio-
54 That principle must apply a fortiori if national law imposes obligations on indi-
Det må konstateres, at den uklare ordlyd i bestemmelsen i vidt omfang overlader det til myndighedernes skøn, om der skal udstedes tilladelse, og desuden øger den på urimelig vis virksomhedernes risiko for at blive udsat for administrative eller strafferetlige sanktioner.
It must be observed that the ambiguous wording of the rule places the issue of a permit largely at the discretion of the administration and, in addition, unreasonably increases the risk that undertakings will find themselves subject to administrative or penal sanctions.
At dømme ud fra de bevismidler, som Kommissionen har stillet til Domstolens rådighed, fortolker arbejdstilsynet således artikel 7, stk. 1, i lov af 20. december 2002 åbenbart snævert, når det kræver en fuldstændig indlevering af samtlige dokumenter forud for leveringen af tjenesteydelsen 55, således at det i modsætning til, hvad den luxembourgske regering har gjort gældende, ikke er tilstrækkeligt, at dokumenterne indleveres samme dag, kort før arbejdet påbegyndes.
Thus, according to the evidence submitted by the Commission to the Court, the labour inspectorate evidently places a strict interpretation on Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 in requiring the submission in full of all documents prior to the provision of services, 55such that — contrary to the arguments of the Luxembourg Government — provision of the documents on the day itself, shortly before works commence, does not suffice.
Der kan opstå yderligere vanskeligheder ved den praktiske udførelse af artikel 7, stk. 1, i lov af 20. december 2002 som følge af, at anmeldelsespligten og dermed den egentlige administrative procedure i princippet først indtræder efter modtagelsen af en »forespørgsel« fra arbejdstilsynet; det forbliver her uklart, hvilken rolle der tilkommer virksomheden i den indledende fase af denne procedure, og om den i givet fald selv skal
Difficulties in the practical implementation of Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 may also result from the fact that the obligation to provide information and, thus, the administrative procedure itself ensues, in principle, only following the receipt of a ’demand’ from the labour inspectorate, with it remaining unclear in that regard what role the undertaking is expected to play in anticipation of that procedure and whether possi-
53 — Lovgiveren forbyder bestemte aktiviteter (eller bestemte projekter), ikke fordi de generelt skal undlades, men fordi myndighederne forinden skal undersøge, om de i hvert enkelt tilfælde strider mod bestemte materielretlige retsregler.
53 — However, the legislature prohibits certain activities (or certain projects) not because they must be forbidden in general but because the authorities must examine in advance whether in an individual case they infringe certain substantive legal provisions.
Hvis undersøgelsen er positiv, og det viser sig, at aktiviteten er i overensstemmelse med den materielle ret, skal tilladelse gives.
If that assessment proves positive and it follows that the conduct is in conformity with substantive law, the authorisation must be granted.
Forbuddet gælder altså på forhånd med forbehold af, at der kan gives tilladelse, hvis der under behandlingen af sagen ikke viser sig nogen grunde til at nægte at give tilladelsen. Derfor taler man i forbindelse med »tilladelsen« også om »Verbot mit Erlaubnisvorbehalt« (forbud, som kan ophæves ved en tilladelse), se herom H. Maurer, Allgemeines Verwaltungsrecht, 15. udg., München, 2004, afsnit 51, s. 218.
From the outset, therefore, the prohibition applies subject to the reservation that permission is to be granted if the authorisation procedure does not reveal any legal grounds for refusal.
I og med at der foreligger et sådant forbud med mulighed for at opnå tilladelse, er der heller ingen tvivl om, at den luxembourgske ordning med artikel 7, stk. 1, i lov af 20.12.2002 har en begrænsende karakter.
The existence of such a prohibition unless authorisation is given also clearly confirms the restrictive nature of the Luxembourg rule established by Article 7(1) of the Law of 20 December 2002.
Med hensyn til udstationering af arbejdstagere fra et tredjeland foretaget af en fællesskabsvirksomhed, der leverer tjenesteydelser, har Domstolen allerede fastslået, at en national ordning, hvorefter en virksomhed med hjemsted i en anden medlemsstat kun må levere tjenesteydelser i det pågældende land, hvis den har opnået tilladelse hertil fra en administrativ myndighed, er en restriktion for denne frihed som omhandlet i artikel 49 EF.
As regards the deployment of workers from nonmember States by a service provider established in the Community, the Court has already held that national legislation which makes the provision of services within national territory by an undertaking established in another Member State subject to the issue of an administrative visa constitutes a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 49 EC.
Jf. dommen i sagen Kommissionen mod Østrig, nævnt ovenfor i fodnote 47, præmis 40, i sagen Kommissionen mod Luxembourg, nævnt ovenfor i fodnote 46, præmis 24, og Vander Elst-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 32, præmis 15.
See Commission v Austria, cited in footnote 47, paragraph 40; Commission v Luxembourg, cited in footnote 46, paragraph 24; and Vander Elst, cited in footnote 32, paragraph 15.
Se endvidere dom af 18.1.2001, sag C-162/99, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 541, præmis 22-25, og af 6.3.2003, sag C-478/01, Kommissionen mod Luxembourg, Sml. I, s. 2351, præmis 20.
In addition, see Case C-162/99 Commission v Italy [2001] ECR I-541, paragraphs 22 to 25, and Case C-478/01 Commission v Luxembourg [2003] ECR I-2351, paragraph 20.