natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Artikel 73 i forordning nr. 1408/71 bekræfter i overensstemmelse med bestemmelsen i forordningens artikel 13, stk. 2, litra a), således, at retten til familieydelser for familiemedlemmer er omfattet af lovgivningen i arbejdstagerens beskæftigelsesstat 16.
Thus, Article 73 of Regulation No 1408/71 confirms that, in accordance with the rule laid down in Article 13(2)(a) of that regulation, entitlement to family benefits in respect of members of the family is governed by the legislation of the Member State of employment of the worker. 16
Anvendelsen af bestemmelserne om forbud mod dobbeltydelser, som er indeholdt i artikel 10 i forordning nr. 574/72 og nævnt i de forelagte spørgsmål, kan indebære, at der vendes om på prioritetsreglerne, således at bopælsmedlemsstaten er prioritært forpligtet (lex loci domicilii), hvorved der kan gøres krav på ydelser i bopælsmedlemsstaten og de ydelser, som beskæftigelsesmedlemsstaten skal udrede, kan suspenderes 18.
Thus, the application of the provisions against overlapping, as laid down in Article 10 of Regulation No 574/72, cited in the questions referred, or in Article 76 of Regulation No 1408/71, may lead to a reversal of priorities in favour of the competence of the Member State of residence (lex loci domicilii), with the result that there may be entitlement to allowances in that State, and the benefits payable by the Member State of employment may be suspended. 18
Sagen vedrørte en situation, hvor to ægtefæller arbejdede i to forskellige medlemsstater, efter hvis lovgivning, der var krav på tilsvarende ydelser.
19 That case concerned a situation where two spouses worked in two different Member States, under whose legislation provision was made for the payment of similar benefits.
17 — Jf. f.eks. McMenamin-dommen, nævnt i fodnote 10, præmis 14.
17 — See for example McMenamin, cited in footnote 10, paragraph 14.
En tilsvarende betragtning, hvad angår artikel 73 i forordning nr. 1408/71, findes i dommen i sagen Dodl og Oberhollenzer, nævnt i fodnote 5, præmis 49.
For similar reasoning with regard to Article 73 of Regulation No 1408/71 see Dodl and Oberhollenzer, cited in footnote 5, paragraph 49.
16 — Jf. i denne retning dommen i sagen Dodl og Oberhollenzer, nævnt i fodnote 5, præmis 47 og 48.
16 — See, to that effect, Dodl and Oberhollenzer, cited in footnote 5, paragraphs 47 and 48.
I den situation, der i nærværende sag er beskrevet af den forelæggende ret, er der derimod efter min opfattelse ingen omstændigheder, som kan medføre, at lovgivningen i bopælsstaten skal finde anvendelse i henhold til bestemmelserne om forbud mod dobbeltydelser i forordning nr. 1408/71 og forordning nr. 574/72.
By contrast, there is in my view nothing in the situation described by the referring court in the present case which would trigger the application of the legislation of the State of residence on the basis of the provisions against overlapping laid down in Regulation No 1408/71 and Regulation No 574/72.
erhvervsmæssig virksomhed, der udøves af en person, som tager sig af børn, herunder særlig ægtefællen til den berettigede ifølge artikel 73 i forordning nr. 1408/71, og som finder sted i børnenes bopælsstat, bevirker suspension af retten til de tilskud, der er omhandlet i artikel 73 i forordning nr. 1408/71, med et beløb svarende til de tilskud af samme art, som faktisk udbetales af bopælsstaten 20.
Court therefore assessed the case in the light of the provisions against overlapping, laid down in Article 76 of Regulation No 1408/71 and Article 10 of Regulation No 574/72, and held that the exercise by a person having the care of children — and, in particular, by the spouse of the person entitled in pursuance of Article 73 of Regulation No 1408/71 — of a professional or trade activity in the Member State of residence of the children suspends the right to allowances in pursuance of Article 73 of Regulation No 1408/71 up to the amount of the allowances of the same kind actually paid by the Member State of residence. 20
Jeg skal imidlertid bemærke, at der i nævnte tilfælde vendes om på prioritetsreglerne, således at bopælsmedlemsstaten er prioritært forpligtet i henhold til artikel 10, stk. 1, litra b), nr. i), i forordning nr. 574/72, hvilket i McMenamin-dommen beroede på, at ægtefællen til den berettigede ifølge artikel 73 i forordning nr. 1408/71 udøvede erhvervsmæssig virksomhed i bopælsstaten 21.
It should be emphasised, however, that in such a case a reversal of priorities in favour of the competence of the Member State of residence on the basis of the rule laid down in Article 10(1)(b)(i) of Regulation No 574/72 is triggered by the fact that a professional or trade activity is exercised or pursued in the Member State of residence, in McMe-namin by the spouse of the person entitled in pursuance of Article 73 of Regulation No 1408/71.
I modsætning til Kommissionens noget konstruerede argument, opstår der efter min opfattelse ikke samtidig ret til familieydelser i den forstand, hvori udtrykt er anvendt i forordning nr. 1408/71 og forordning nr. 574/72, som kan indebære, at der skal vendes om på prioritetsreglerne, således at bopælsmedlemsstaten er prioritært forpligtet i henhold til artikel 10, stk. 1, litra a), i forordning nr. 574/72 til at tildele den fulde tyske børnefamilieydelse (Kommissionens argument er i denne henseende, at eftersom de ydelser, der betales i beskæftigelsesstaten er nul i det foreliggende tilfælde, skal retten til tilskud derfor i henhold til nævnte bestemmelse kun suspenderes med indtil et beløb svarende til disse ydelser).
In consequence, contrary to the somewhat contrived view taken by the Commission, there is to my mind no overlapping of entitlements within the meaning of Regulation No 1408/71 and Regulation No 574/72 which would lead to a reversal of priorities in favour of the Member State of residence and, in application of Article 10(1)(a) of the latter regulation, to payment of the full amount of German child benefit (the Commission’s argument on the latter point being that the sum of benefits paid in the State of employment is zero in the present case and, under that provision, the allowances are to be suspended only up to that amount).
Heraf følger, at B. Bosmann i det foreliggende tilfælde alene er omfattet af den sociale sikringsordning, som er indeholdt i nederlandsk lovgivning.
It follows that, in this case, Ms Bosmann is subject exclusively to the social security scheme established by the Netherlands legislation.
20 — Jf. i denne retning McMenamin-dommen, nævnt i fodnote 10, præmis 15 og 27.
20 — See as to that McMenamin, cited in footnote 10, paragraphs 15 and 27.
21 — Jf. McMenamin-dommen, nævnt i fodnote 10, præmis 18, 24 og 25.
21 — See McMenamin, cited in footnote 10, paragraphs 18, 24 and 25.
24 — Hvad angår den situation, hvor en person (selvstændig erhvervsdrivende) er undergivet lovgivningen i beskæftigelsesstaten, idet han udøver en del af sin virksomhed på denne medlemsstats område, henvises til Vogler-kendelsen, nævnt i fodnote 14, præmis 19.
24 — For an example of a case where a (self-employed) person is subject to the legislation of the Member State of residence on account of the fact that he pursues a part of his activity in the territory of that State, see order in Vogler, cited in footnote 14, paragraph 19.
Anvendelsen af den nederlandske lovgivning — kompetencespørgsmål
Applicability of the Netherlands legislation — Question of competence
Når det i henhold til forordning nr. 1408/71 er fastlagt, hvilken lovgivning der skal anvendes på en arbejdstager (spørgsmålet om, hvilken lovgivning der skal anvendes, går logisk forud for spørgsmålet om retten til ydelsen), er arbejdstagerens ret til ydelser undergivet denne lovgivning, som kan være forskellig fra den ene medlemsstat til den anden, idet de sociale sikringsordninger i henhold til fællesskabsretten alene er samordnet og ikke harmoniseret 29.
Once the legislation applicable to an employed person (the question of the applicable legislation logically precedes the question of entitlement) is determined in accordance with Regulation No 1408/71, that person’s entitlement to benefit is subject to that legislation, which can naturally vary from Member State to Member State due to the fact that under Community law, the social security systems are only coordinated, not harmonised. 29
Det forekommer mig desuden, at det afgørende forhold for forståelse af nærværende sag skal findes i sondringen mellem spørgsmålet om medlemsstatens kompetence med hensyn til en bestemt ydelse og spørgsmålet om den faktiske ret til en ydelse.
Moreover, it appears to me that the key to a proper understanding of the present case lies in the distinction between the question of the competence of a Member State with regard to a particular benefit and the question of the actual entitlement to a benefit.
Kompetencespørgsmålet reguleres af forordning nr. 1408/71.
The question of competence is governed by Regulation No 1408/71.
Ifølge fast retspraksis indfører forordningen blot et samordningssystem, hvorefter det alene afgøres, hvilken lovgivning der skal anvendes på forskellige situationer 25.
According to established caselaw, that regulation merely puts in place a system of coordination, which simply determines which legislation is applicable to various situations.
Domstolen har ved flere lejligheder fastslået, at forordningens bestemmelser ikke i sig selv indebærer en ret til ydelser 26.
25As the Court has pointed out on several occasions, its provisions do not themselves, as such, confer any entitlement to benefits. 26
Jeg må erkende, at fastlæggelsen af, hvilken lovgivning der skal finde anvendelse i henhold til forordning nr. 1408/71, kan indebære, at en vandrende arbejdstager ikke har ret til en bestemt ydelse, idet han ikke opfylder sikringsordningens betingelser.
Of course, the result of the determination of the legislation applicable in accordance with Regulation No 1408/71 may be that a migrant worker is found to have no right to a particular benefit, because he does not meet the conditions specified by that scheme.
Jeg bemærker imidlertid i denne henseende, at forordningen ikke generelt har til formål at sikre de omhandlede arbejdstageres ret til ydelser, men snarere at en person ikke mister sin beskyttelse med hensyn til social sikring, fordi »ingen lovgivning finder anvendelse« 30.
It should be emphasised in that regard, however, that that regulation is not intended to ensure as a general rule that employed persons to whom it applies are entitled to benefits, but rather to ensure that persons are not left without social security cover on the grounds that ‘there is no legislation applicable’. 30
Sådanne ydelser tildeles nemlig på grundlag af de relevante nationale bestemmelser 27.
Such benefits are in fact granted on the basis of the relevant provisions of national law.
Det tilkommer medlemsstaterne at definere indholdet af de sociale sikringsordninger og navnlig at fastlægge de materielle betingelser for retten til ydelser 28.
27It is for the Member States to define the content of the social security system and, in particular, to lay down the substantive conditions for entitlement to benefits. 28
25 — Jf. i denne retning f.eks. dommen i sagen Hervein m.fl., nævnt i fodnote 11, præmis 52.
25 — See to that effect, for example, Hervein and Others, cited in footnote 11, paragraph 52.
Jeg bemærker på denne baggrund, for så vidt angår den situation, som er omhandlet i hovedsagen, at der ved en nærmere vurdering ikke foreligger en (negativ) kompetencekonflikt.
Seen in that light, it should be noted with regard to the situation at issue in the main proceedings that, on closer inspection, there is no (negative) conflict of competence.
27 — Jf. García-dommen, nævnt i fodnote 26, præmis 29.
27 — See García, cited in footnote 26, paragraph 29.
28 — Jf. i denne henseende dommen i sagen Hervein m.fl., nævnt i fodnote 11, præmis 53, og Kuusijärvi-dommen, nævnt i fodnote 26, præmis 29.
28 — See in that regard Hervein and Others, cited in footnote 11, paragraph 53, and Kuusijärvi, cited in footnote 26, paragraph 29.
30 — Jf. Kuusijärvi-dommen, nævnt i fodnote 26, præmis 28.
29 — See Hervein and Others, cited in footnote 11, paragraph 52.30 — See Kuusijärvi, cited in footnote 26, paragraph 28.
Anvendelsen af den nederlandske lovgivning (beskæftigelsesstatens lovgivning) i henhold til artikel 13 og 73 i forordning nr. 1408/71 er således ikke blevet tilsidesat i det foreliggende tilfælde og er heller ikke blevet gjort afhængig af et bopælskriterium.
In other words, in conformity with Articles 13 and 73 of Regulation No 1408/71, the applicability of Netherlands legislation (the legislation of the State of employment) has not been denied in the present case; nor has it been made dependent on a criterion of residence.
Det følger heraf, at problemet ikke her er, at der ikke findes en anvendelig lovgivning, eller at flere medlemsstaters lovgivning samtidigt og lovligt kan finde anvendelse.
Plainly, therefore, the problem here is not that there is no applicable legislation, nor that the legislation of several Member States could simultaneously and legitimately be regarded as applicable.
Det fremgår således, at bopælsstatens afslag på at tildele børnefamilieydelse under omstændigheder som de omhandlede er i overensstemmelse med både forordning nr. 1408/71 og forordning nr. 574/72.
It appears, therefore, that the refusal by the State of residence to grant entitlement to child benefit in circumstances such as those in issue is in conformity both with Regulation No 1408/71 and with Regulation No 574/72.
Jeg skal nu mere specifikt undersøge, om dette resultat, som B. Bosmann har anført, er i strid med artikel 39 EF og ligebehandlingsprincippet.
It now remains to be examined, more specifically, whether that approach is, as submitted by Ms Bosmann, in breach of Article 39 EC and the principle of equal treatment.
Fri bevægelighed forskelsbehandling
Free movement and nondiscrimination
Problemet er snarere et spørgsmål om materielle retsregler og retten til ydelser, idet B. Bosmann ikke opfylder betingelserne for at få tildelt børnefamilieydelse, da en af betingelserne for at opnå ret til børnefamilieydelse efter nederlandsk lovgivning ikke er opfyldt (krav til børnenes alder), hvorimod den tyske lovgivning er mere fordelagtig, da der i henhold hertil tildeles børnefamilieydelse for børn, som er fyldt 18 år.
The root of the problem is, rather, a matter of substantive law and entitlement, in that Ms Bosmann does not qualify for child benefit in her Member State of employment on account of the fact that one of the conditions for entitlement to child benefit under Netherlands law (the age-require-ment relating to the children) is not fulfilled, whereas, in that regard, the German legislation would be more favourable in that child benefit is payable thereunder for children aged 18 and over.
Som den spanske regering bl.a. har anført i nærværende sag, er en person, der som B. Bosmann gjort brug af sin ret i henhold til reglerne om arbejdskraftens frie bevægelighed og er blevet ansat i anden medlemsstat end bopælsstaten, omfattet af anvendelsesområdet for artikel 39 EF 33.
As the Spanish Government, in particular, has emphasised in the present case, a person who, like Ms Bosmann, has exercised the right to freedom of movement for workers and has been employed in a Member State other than that of residence falls within the scope of Article 39 EC. 33
Som det fremgår af ovenstående betragtninger, er denne situation ikke i princippet i strid med de kollisionsnormer 31, som er indeholdt i forordning nr. 1408/71, og fjerner ikke disses effektive virkning. Samordningssystemet efter forordning nr. 1408/71 fastslår
As is apparent from the foregoing considerations, however, that situation is not in principle such as to run counter to the system of conflict rules 31 provided for under
32 — Jf. i denne retning dommen i sagen Hervein m.fl., nævnt i fodnote 11, præmis 51.
32 — See to that effect Hervein and Others, cited in footnote 11, paragraph 51.
31 — Jf. f.eks. Ten Holderdommen, nævnt i fodnote 7, præmis 21.
31 — See, for example, Ten Holder, cited in footnote 7, paragraph 21.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MAZÁK — SAG C-352/06 af dens femte, sjette og tiende betragtning, princippet om ligebehandling af arbejdstagere efter medlemsstaternes forskellige nationale lovgivninger til grund, og det tilsigtes med forordningen at sikre ligebehandling af alle arbejdstagere, der er beskæftiget på en medlemsstats område, bedst muligt samt ikke at stille arbejdstagere ringere, når de udnytter deres ret til fri bevægelighed 36.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-352/06
Artikel 39 EF, som med hensyn til social sikring for vandrende arbejdstagere er gennemført ved artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, forbyder både åbenlys forskelsbehandling, begrundet i nationaliteten hos de personer, der er berettiget i henhold til en social sikringsordning, og enhver form for skjult forskelsbehandling, som ved anvendelse af andre sondringskriterier faktisk fører til samme resultat 34.
Article 39 EC — implemented, as far as concerns social security for migrant workers, by Article 3(1) of Regulation No 1408/71 — prohibits, first, overt discrimination based on the nationality of the beneficiaries of social security schemes, as well as all covert forms of discrimination which, through the application of other distinguishing criteria, lead in practice to the same result.
Dertil kommer, at det følger af fast retspraksis, at EF-traktatens bestemmelser vedrørende den frie bevægelighed for personer skal gøre det lettere for fællesskabsborgerne at udøve erhvervsmæssig beskæftigelse af enhver art på hele Fællesskabets område, og disse bestemmelser er til hinder for foranstaltninger, som kan skade disse borgere, såfremt de ønsker at udøve en erhvervsmæssig beskæftigelse på en anden medlemsstats område 35.
Second, it is clear from well-established caselaw that the provisions of the Treaty relating to freedom of movement for persons are intended to facilitate the pursuit by Community citizens of occupational activities of all kinds throughout the Community, and preclude measures which might place Community citizens at a disadvantage when they wish to pursue an economic activity in the territory of another Member State. 35
Som jeg allerede tidligere har anført, er det kun ved gennemførelsen af en samordning af lovgivningerne i henhold til artikel 42 EF, at forordning nr. 1408/71 kan bidrage til at lette udøvelsen af den frie bevægelighed for personer og sikre overholdelsen af ligebehandlingsprincippet 37.
However, as I have already noted above, it is only by drawing up, as provided for by Article 42 EC, a system of coordination that Regulation No 1408/71 contributes to facilitating the exercise of the free movement of persons and the guarantee of equal treatment.
De materielle og formelle forskelle mellem de sociale sikringsordninger i de forskellige medlemsstater, og dermed de forskellige rettigheder for de personer, som arbejder i medlemsstaterne, berøres ikke af EF-traktaten 38.
37Substantive and procedural differences between the social security systems of individual Member States, hence in the rights of persons working there, are left unaffected by the Treaty. 38
Jeg skal herved bemærke, at formålet med forordning nr. 1408/71, som det fremgår af dens anden og fjerde betragtning, er at sikre arbejdstageres og selvstændige erhvervsdrivendes frie bevægelighed inden for Det Europæiske Fællesskab under hensyntagen til særegenhederne i de nationale lovgivninger om social sikring.
It should be noted in that regard that it is the objective of Regulation No 1408/71, as stated in the second and fourth recitals in the preamble, to ensure free movement of employed and selfemployed persons within the European Community, while respecting the special characteristics of national social security legislation.
Som Domstolen gentagne gange har fastslået, giver EF-traktaten således ikke en arbejdstager, der udvider eller overflytter sin beskæftigelse til at omfatte en anden medlemsstat, nogen garanti for, at dette har neutrale virkninger for så vidt angår den sociale sikring. På grund af forskellene
Accordingly, as the Court has repeatedly held, the Treaty offers no guarantee to a worker that extending or transferring his activities to another Member State will have
36 — Jf. bl.a. dom af 9.3.2006, sag C-493/04, Piatkowski, Sml. I, s. 2369, præmis 19 og den deri nævnte retspraksis.
36 — See, inter alia, Case C-493/04 Piatkowski [2006] ECR I-2369, paragraph 19 and the caselaw cited.
37 — Jf. dom af 8.3.2001, sag C-68/99, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 1865, præmis 22 og 23.
37 — See Case C-68/99 Commission v Germany [2001] ECR I-1865, paragraphs 22 and 23.
35 — Jf. bl.a. dom af 11.9.2007, sag C-318/05, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 6957, præmis 114, Öberg-dommen, nævnt i fodnote 9, præmis 14, og Bosman-dommen, nævnt i fodnote 6, præmis 94.
35 — See, inter alia, Case C-318/05 Commission v Germany [2007] ECR I-6957, paragraph 114; Öberg, cited in footnote 9, paragraph 14; and Bosman, cited in footnote 6, paragraph 94.
38 — Jf. f.eks. dom af 15.1.1986, sag 41/84, Pinna, Sml. s. 1, præmis 20.
38 — See, for example, Case 41/84 Pinna [1986] ECR 1, paragraph 20.
Jeg bemærker på denne baggrund for det første, at B. Bosmann ved at tage beskæftigelse i Nederlandene faktisk sattes i en ugunstig situation, idet dette i overensstemmelse med princippet om beskæftigelsesstaten i forordning nr. 1408/71 indebar anvendelse af nederlandsk lovgivning, hvorefter der ikke tildeles børnefamilieydelse for børn i den omhandlede alder, hvorimod hun ville have ret til tyske børnefamilieydelse, hvis hun var beskæftiget i Tyskland.
In that light it must be noted, first, that taking up employment in the Netherlands was indeed to the disadvantage of Ms Bosmann in so far as it entailed, in accordance with the State of employment principle enshrined in Regulation No 1408/71, the application of Netherlands legislation, which does not provide for child benefit in respect of children of the ages in question, whereas she would be entitled to German child benefit if she were employed in that State.
Det følger heraf, at i mangel af en harmonisering af lovgivningerne om social sikring er visse hindringer for den frie bevægelighed, dvs. hindringer, som følger af bestående forskelle mellem medlemsstaternes forskellige sociale sikringsordninger, og som er uløseligt forbundet med en ordning, der alene er af koordinerende karakter, ikke uforenelige med bestemmelserne om fri bevægelighed for personer i henhold til EF-traktaten 40.
It follows that, in the absence of harmonisation of social security legislation, certain restrictions on the freedom of movement — that is to say, restrictions which result from the persisting disparities between the social security schemes of the Member States and which are inherent in a system aimed merely at coordination — are not precluded by the provisions on the free movement of persons under the EC Treaty. 40
Det er imidlertid min opfattelse, at den ugunstige situation for så vidt angår børnefamilieydelser må tilskrives de materielle forskelle mellem de sociale sikringsordninger i Tyskland og Nederlandene, hvorefter navnlig børnenes alder er afgørende for opnåelse af retten til ydelser.
To my mind, however, that disadvantage is to be ascribed to the substantive differences with regard to child benefit as between the social security schemes in Germany and the Netherlands concerning, in particular, the age of the children as a condition of entitlement.
Der er derfor ikke som sådan tale om en tilsidesættelse af retten til fri bevægelighed i henhold til traktaten.
Accordingly, it cannot as such give rise to an infringement of freedom of movement under the Treaty.
De samme betragtninger må nemlig gælde for forskelsbehandling, der alene opstår på grund af tilladelige forskelle mellem medlemsstaternes lovgivninger om social sikring, hvorfor en sådan forskelsbehandling ikke kan anses for at være i strid med lighedsprincippet 41.
The same considerations must in fact apply to differences in treatment which arise merely on account of permissible differences between the social security legislation of the Member States, and in consequence they cannot be regarded as contrary to the principle of equality. 41