natgillin/translations-raw huggingface dataset:
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT SHARPSTON — SAG C-212/06 medlemsstater, kan dette være et alvorligt problem.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-212/06 working in Flanders to affiliate to the Flemish care insurance scheme would clearly fall foul of the Treaty.
og demokratisk ansvar, må det ikke ske på bekostning (i praksis) af den frie bevægelighed eller fællesskabsrettens effektive virkning.
However beneficial devolution may be from the perspective of subsidiarity 68 and democratic accountability, it must not come at the cost of (de facto) endangering the area of freedom of movement or the effet utile of Community law.
Denne sag giver derfor Domstolen lejlighed til at overveje sin praksis’ karakter hvad angår rent interne forhold, og den argumentation, der ligger bag denne.
This case therefore presents an occasion for the Court to reflect on the nature and rationale behind its doctrine in respect of purely internal situations.
Desuden er den situation, der opstår i nærværende sag, en noget mærkværdig udgave af en »rent intern situation«.
Moreover, the situation that arises in the present case is a rather curious version of a ‘purely internal situation’.
Det franske fællesskabs regering og den vallonske regering har gjort gældende, at fri bevægelighed for personer så vidt muligt bør sidestilles med fri bevægelighed for varer.
The Government of the French Community and the Walloon Government argue that freedom of movement for persons should be aligned, so far as possible, with free movement of goods.
Analogt hermed bør den flamske plejeforsikring anses for at svare til en intern afgiftsmæssig hindring hvad angår fri bevægelighed for personer.
In that context, they refer to the Court’s judgments in
Da de belgiske samfund og regioner optræder som autonome lovgivere inden for deres kompetenceområder, svarer deres stilling i denne henseende til en medlemsstats stilling.
Since the Belgian Communities and Regions act as autonomous legislators within their spheres of competence, their position is, in that respect, equivalent to that of a Member State.
Hvis Flandern var en selvstændig EU-medlemsstat, ville det være klart i strid
By analogy, the Flemish care insurance should be regarded as equivalent to an internal tariff barrier with regard to freedom of movement for persons.
For at kunne vurdere nævnte argument er det nødvendigt at undersøge
In order to evaluate that argument, it is necessary to examine the reasoning
69 — Dom af 16.7.1992, sag C-163/90, Sml. I, s. 4625.
69 — Case C-163/90 [1992] ECR I-4625.
70 — Dom af 9.8.1994, forenede sager C-407/93 — C-411/93, Sml. I, s. 3957.
70 — Joined Cases C-363/93, C-407/93 to C-411/93 [1994] ECR I-3957.
68 — Jf. artikel 1 EU, der fastsætter, at beslutningerne i Unionen skal træffes »så tæt på borgerne som muligt«.
68 — See Article 1 EU, stipulating that decisions in the Union have to be taken ‘as closely as possible to the citizen’.
Det skal måske forstås i bredere forstand end den, der er nedlagt i artikel 5 EF.
This may need to be understood in a broader sense than that enshrined in Article 5 EC.
I denne forbindelse er det bedste demokrati — og den bedste fortolkning af folkesuveræniteten — et system, der fastholder et demokratisk niveau, som passer til beslutningstagningsniveauet.« Vedrørende føderalisme og social sikring i Belgien, jf. J. Velaers, »Sociale zekerheid tussen unionisme en federalisme« i H. Deleeck (red.), Sociale zekerheid en federalisme, Brugge, Die Keure, 1991, s. 215-229.
In that context, the best democracy — and the best interpretation of popular sovereignty — is one that insists on levels of democracy appropriate to levels of decision-making.’ On federalism and social security in Belgium, see J. Velaers, ‘Sociale zekerheid tussen unionisme en federalisme’ in H. Deleeck (ed.), Sociale zekerheid en federalisme, Brugge, Die Keure, 1991, pp. 215 to 229.
Vedrørende solidaritetens rolle i denne debat, jf. desuden G. Roland, T. Vandevelde, P. Van Parijs, »Autonomie régionale et solidarité: une alliance durable?« i P. Cattoir m.fl. (red.), Autonomie, solidarité et cooperation/Autonomie, solidariteit en samenwerking, Bruxelles, Larcier, 2002, s. 525-540.
On the role of solidarity in this debate, see further G. Roland, T. Vandevelde, P. Van Parijs, ‘Autonomie régionale et solidarité: une alliance durable?’ in P. Cattoir et al. (eds.), Autonomie, solidarité et cooperation/Autonomie, solidariteit en samenwerking, Brussels, Larcier, 2002, pp. 525 to 540.
71 — Dom af 14.9.1995, forenede sager C-485/93 og C-486/93, Sml. I, s. 2655.
71 — Joined Cases C-485/93 and C-486/93 [1995] ECR I-2655.
I denne henseende giver Domstolens praksis anledning til såvel praktiske som begrebsmæssige overvejelser.
In that regard, the Court’s caselaw invokes both practical and conceptual considerations.
I Carbonati-dommen mindede Domstolen om, at berettigelsen af forbuddet mod told og afgifter med tilsvarende virkning følger af den hindring, som afgiftsmæssige belastninger, der kommer til anvendelse ved passage af grænserne, udgør for varernes bevægelighed 73.
In Carbonati, the Court recalled that the justification for prohibiting customs duties and charges having equivalent effect is that any pecuniary charges imposed on goods by reason of the fact that they cross a frontier constitute an obstacle to free movement.
Den fastslog endvidere, mere generelt, at selve princippet om en toldunion, således som det følger af artikel 23 EF, kræver, at de frie varebevægelser skal sikres på hele toldunionens område.
73 It went on to hold, more broadly, that the very principle of a customs union, as provided for by Article 23 EC, requires free movement of goods to be ensured throughout the territory of the customs union.
Når artikel 23 EF og 25 EF kun tager udtrykkeligt sigte på samhandelen mellem medlemsstaterne, skyldes det, at traktatens ophavsmænd forudsatte, at der ikke findes toldlignende afgifter internt i de pågældende stater.
If Articles 23 and 25 EC refer expressly only to trade between Member States, that is because the framers of the Treaty took it for granted that no charges exhibiting the features of a customs duty were in existence within individual Member States.
Det ville være praktisk taget umuligt at sondre mellem varer af indenlandsk oprindelse og varer fra andre medlemsstater.
It would be virtually impossible in practice to distinguish between products of domestic origin and those from other Member States.
Hvis man i hvert enkelt tilfælde skulle undersøge, om en bestemt vare rent faktisk havde oprindelse i en anden medlemsstat, ville det medføre yderligere administration og forsinkelse, som i sig selv ville være til hinder for de frie varebevægelser.
Verifying in every case whether a particular product in fact originated in another Member State would give rise to administrative procedures and further delays that would themselves constitute obstacles to the free movement of goods. 72
Domstolen afsluttede sit ræsonnement med en mere generel udtalelse.
The Court then concluded its reasoning with a more general statement.
Den gjorde opmærksom på, at artikel 14, stk. 2, EF, ved at definere det indre marked som »et område uden indre grænser med fri bevægelighed for varer, personer, tjenesteydelser og kapital«, ikke sondrer mellem henholdsvis grænserne mellem staterne og inden for en stat. Artikel 23 EF skal sammenholdes med artikel 14, stk. 2, EF.
It pointed out that Article 14(2) EC, in defining the internal market as ‘an area without internal frontiers in which the free movement of goods, persons, services and capital is ensured’, draws no distinction between inter-State frontiers and frontiers within a single State.
Domstolen har imidlertid også givet en begrebsmæssig redegørelse for sin praksis med hensyn til interne afgiftsmæssige hindringer.
The provisions on freedom of movement for persons do not contain a prohibition equivalent to that on tariff barriers in Article 25 EC.
I, s. 8027, præmis 22, jf. desuden dom af 1.7.1969, forenede sager 2/69 og 3/69, Brachfeld og Chougol, Sml. 1969, s. 49, org.ref.: Rec. s. 211, præmis 14, og Lancry-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 70, præmis 25.
73 — Case C-72/03 Carbonati [2004] ECR I-8027, paragraph 22; see further Joined Cases 2/69 and 3/69 Brachfeld and Chougol [1969] ECR 211, point 14; and Lancry, cited in footnote 70, paragraph 25.
72 — Lancry-dommen, nævnt ovenfor i fodnote 70, præmis 31.
72 — Lancry, cited in footnote 70, paragraph 31.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT SHARPSTON — SAG C-212/06 og fri bevægelighed for varer, at der ikke findes afgifter såvel mellem staterne som internt i en stat 74.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-212/06 of charges between or within Member States is essential to realising the customs union and free movement of goods.
da de fastlagde bestemmelserne om fri bevægelighed for personer i Fællesskabet, sagtens have forudsat, at interne hindringer inden for de enkelte medlemsstater som den, der er omhandlet i denne sag, var blevet fjernet 76.
74 granted when envisaging freedom of movement for persons within the Community that internal obstacles within a single Member State such as the one at issue in the present case would have been abolished. 76
I sit forslag til afgørelse i Lancrysagen bemærkede generaladvokat Tesauro det »paradoks, der består i, at der findes et enhedsmarked, hvor hindringer for samhandelen mellem Portugal og Danmark er forbudt, mens hindringer for samhandelen mellem Napoli og Capri ikke spiller nogen rolle« 77.
In his Opinion in Lancry, Advocate General Tesauro noted the ‘paradox of a single market in which barriers to trade between Portugal and Denmark are prohibited, whilst barriers to trade between Naples and Capri are immaterial’.
Jeg mener, at det samme ræsonnement, i hvert fald potentielt, kan anvendes analogt på fri bevægelighed for personer.
It seems to me that, potentially at least, the same reasoning can be applied by analogy to freedom of movement for persons.
Hvorfor skulle bestemmelserne om fri bevægelighed for personer ikke også sammenholdes med artikel 14, stk. 2, EF?
Why should the provisions on freedom of movement for persons not likewise be read together with Article 14(2) EC?
I modsætning til artikel 25 EF tager artikel 39 EF nemlig ikke kun udtrykkeligt sigte på grænseoverskridende situationer.
Indeed, unlike Article 25 EC, Article 39 EC does not explicitly refer only to crossborder situations.
Bestemmelsen fastsætter snarere, at fri bevægelighed indebærer retten til frit at bevæge sig inden for medlemsstaternes område med henblik på at søge faktisk tilbudte stillinger.
Rather, it stipulates that freedom of movement shall entail the right to move freely within the territory of Member States for the purpose of accepting offers of employment actually made.
Det var netop, hvad generaladvokat Warner bemærkede i Saunderssagen 75, hvor han fremførte det argument, at retten i medfør af artikel 39 EF »ved første øjekast drejer sig som alles parters adgang til alle områder.
Advocate General Warner noted as much in Saunders, 75where he argued that the right flowing from Article 39 EC is ‘prima facie one of access to every part of every territory.
Dette er, hvad man ville forvente, da fri bevægelighed for personer har som formål at bidrage til indførelsen af et fælles marked, hvori statsborgere fra alle medlemsstater kan deltage i økonomiske aktiviteter hvor som helst på Fællesskabets område […]«
That is as one would expect, since the free movement of persons has as its object to contribute to the establishment of a common market in which the nationals of all Member States may take part in economic activity anywhere on the territory of the Community …’ of internal tariff barriers, that would call into question the settled caselaw on purely internal situations, not only regarding goods, but also regarding services and persons generally.
Flere andre medlemsstater havde dog forskellige grader af ikke-monistiske strukturer, især Tyskland og dets delstater.
However, several other Member States had different degrees of non-unitary structures, most notably Germany and its Länder.
Præcis som det er tilfældet med artikel 23 EF og 25 EF, kan traktatens ophavsmænd,
Just as with Articles 23 and 25 EC, the Treaty draftsmen may well have taken it for
78 — Generaladvokat Mischo antydede i sit forslag til afgørelse i de forenede sager 80/85 og 159/85, Nederlandse Bakkerij Stichting, Sml. s. 3359, på s. 3375, at omvendt forskelsbehandling naturligvis er »utænkelig i det lange løb i et virkeligt fællesmarked, som nødvendigvis må være baseret på princippet om ligebehandling«.
78 — Advocate General Mischo suggested in Joined Cases 80/85 and 159/85 Nederlandse Bakkerij Stichting [1986] ECR 3359, at 3375, that reverse discrimination ‘is clearly impossible in the long run within a true common market, which must of necessity be based on the principle of equal treatment’.
Han mente dog, at »den skal afskaffes gennem harmonisering af lovgivningerne«.
However, he took the view that ‘such discrimination must be eliminated by means of the harmonisation of legislation’.
75 — Dom af 28.3.1979, sag 175/78, Sml. s. 1129, på s. 1143.
74 — Carbonati, cited in previous footnote, paragraphs 23 to 24.75 — Case 175/78 [1979] ECR 1129, at 1143.
Selv om Domstolen ikke fulgte generaladvokat Tesauro i denne henseende, har den endnu ikke i fuld udstrækning beskæftiget sig med konsekvenserne for den frie bevægelighed for personer af den begrebsmæssige begrundelse, som den har fremført, for at fjerne interne toldhindringer, der påvirker de frie varebevægelser.
Whilst the Court did not follow Advocate General Tesauro in that respect, it has not yet fully grappled with the implications, for freedom of movement for persons, of the conceptual justification it has advanced for the abolition of internal tariff barriers affecting free movement of goods.
Yderligere incitamenter til at gøre dette kan muligvis hentes i traktatens artikel om unionsborgerskab.
An additional impetus for so doing may perhaps be found in the articles of the Treaty on citizenship of the Union.
Artikel 141 EF om lige løn til mænd og kvinder er et tydeligt eksempel på en bestemmelse, der gælder for situationer, som normalt udgør en medlemsstats helt interne forhold.
women provides a clear example of a provision applicable to situations that are normally wholly internal to a Member State.
Spørgsmålet, om der er tale om interne forhold, adskiller sig derfor begrebsmæssigt fra spørgsmålet, om der er tilknytning til fællesskabsretten.
The question whether the situation is internal is therefore conceptually distinct from the question whether there is a link with Community law.
Begge spørgsmål skal besvares i lyset af de mål, som er opstillet i de relevante traktatbestemmelser.
Both questions must be answered in the light of the goals of the relevant Treaty provisions.
Det er korrekt, at det i artikel 17 EF omhandlede unionsborgerskab ikke har til formål at udvide det materielle anvendelsesområde for traktaten, således at det omfatter interne forhold, der ikke har nogen tilknytning til fællesskabsretten 79.
True, the Court has held that citizenship of the Union, as established by Article 17 EC, is not intended to extend the material scope of the Treaty to internal situations which have no link with Community law. 79
Det er korrekt, at Domstolen i dommen i sagen Uecker og Jacquet begrundede sin konklusion med hensyn til, at artikel 17 EF ikke berører interne forhold, som er uden tilknytning til fællesskabsretten, ved at minde om, at det ved artikel 47 EU er »bestemt, at intet i denne traktat berører traktaterne om oprettelse af De Europæiske Fællesskaber, medmindre der er tale om udtrykkelige ændringsbestemmelser« 81.
It is true that in Uecker and Jacquet the Court explained its conclusion that Article 17 EC does not affect internal situations that have no link with Community law by recalling that Article 47 EU ‘provides that nothing in that Treaty is to affect the Treaties establishing the European Communities, subject to the provisions expressly amending those treaties’.
Domstolen fastslog, at »[e]nhver forskelsbehandling af statsborgere i en medlemsstat i forhold til lovgivningen i denne stat henhører under
81The Court decided that ‘[a]ny discrimination which nationals of a Member State may suffer under the law of that State fall[s] within the scope of that law
Imidlertid kræver denne konstatering et svar på det spørgsmål, som logisk set kommer forud herfor, nemlig hvilke forhold,
However, that statement requires one to solve the logically prior question of which
80 — Jf. generaladvokat Warners forslag til udtalelse i Saunders-sagen, nævnt ovenfor i fodnote 75, s. 1142.
80 — See the Opinion of Advocate General Warner in Saunders, cited in footnote 75, at 1142.
79 — Dommen i sagen Uecker og Jacquet, nævnt ovenfor i fodnote 65, præmis 23, dom af 2.10.2003, sag C-148/02, Garcia Avello, Sml.
81 — The text of Article 47 EU itself refers to ‘amending’ rather than ‘expressly amending’.
81 — I selve artikel 47 EU henvises til ændringer, ikke til udtrykkelige ændringer.
79 — Uecker and Jacquet, cited in footnote 65, paragraph 23; Case C-148/02 Garcia Avello [2003] ECR I-11613, paragraph 26; and Case C-192/05 Tas-Hagen [2006] ECR I-10451, paragraph 23.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT SHARPSTON — SAG C-212/06
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-212/06 and must therefore be dealt with within the framework of the internal legal system of that State’. 82
Som Domstolen først fastslog i Grzel-czyk-dommen 84og senest har bekræftet dennes anvendelsesområde, således at disse spørgsmål skal løses inden for rammerne af statens nationale retsorden« 82.
As the Court first held in Grzelczyk 84and confirmed most recently in Commission v Netherlands, 85citizenship of the Union is destined to be the fundamental status of nationals of the Member States, enabling those who find themselves in the same situation to enjoy the same treatment in law irrespective of their nationality. 86
Domstolen har for nylig vist, at den er villig til at drage konsekvenserne heraf, i sager som Tas-Hagen-sagen 87 og Turpeinensagen 88samt i sagen Kommissionen mod Nederlandene 89.
The Court has recently shown its willingness to draw the appropriate consequences in cases such as Tas-Hagen 87and Turpeinen 88and Commission v Netherlands.
Det forekommer mig, at bestemmelserne om unionsborgerskab ligeledes, i hvert fald potentielt, sætter spørgsmålstegn ved bæredygtigheden af princippet om rent interne forhold i dets nuværende form 90.
89It seems to me that, at least poten- tially, the provisions on citizenship likewise challenge the sustainability in its present form of the doctrine on purely internal situations. 90
85 — Dom af 7.6.2007, sag C-50/06, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. I, s. 4383, præmis 32.
84 — Case C-184/99 Grzelczyk [2001] ECR I-6193, paragraph 31.85 — Case C-50/06 [2007] ECR I-4383, paragraph 32.
Jeg vil vove at tvivle på, at et entydigt svar på dette spørgsmål kan findes i artikel 47 EU.
With all respect, I am not convinced that Article 47 EU provides a conclusive answer on this point.
En anden, sandsynlig, fortolkning af denne bestemmelse er, at den primært tager sigte på at beskytte de gældende fællesskabsbestemmelser mod at blive berørt af bestemmelser i, og beslutninger truffet i medfør af, EU-traktatens afsnit V og afsnit VI 83.
A different and plausible reading of that provision is that its primary purpose is to protect the acquis communautaire from being affected by the provisions of, and decisions taken under, Title V and Title VI of the EU Treaty.
Jeg har svært ved at forestille mig, at hensigten med artikel 47 EU var at beskytte bestemte dele af den eksisterende EF-traktat mod andre dele, såsom artiklen om unionsborgerskab, der blev indføjet ved en ændring i denne traktat ved Maastricht-traktaten.
83I find it difficult to conceive that Article 47 EU was intended to protect certain parts of the existing EC Treaty from other parts, such as the articles on citizenship, that were inserted by amendment into that same Treaty by the Maastricht Treaty.
Hvis det var tilfældet, ville den logiske følgeslutning være, at alle bestemmelser, som blev indføjet i EF-traktaten ved Maastricht-traktaten, skal anses for en særskilt form for fællesskabsret, som ikke kan interagere med eller berøre resten af fællesskabsretten.
If that were the case, logic would dictate that all provisions inserted into the EC Treaty by the Maastricht Treaty are to be regarded as a separate genus of Community law that cannot interact with or affect the rest of Community law.
Det forekommer tydeligvis forkert.
That seems clearly wrong.
82 — Dommen i sagen Uecker og Jacquet, nævnt ovenfor i fodnote 65, præmis 23.
82 — Uecker and Jacquet, cited in footnote 65, paragraph 23.
I, s. 5763, præmis 16, af 7.7.2005, sag C-147/03, Kommissionen mod Østrig, Sml.
87 — Cited in footnote 79.88 — Cited in footnote 44.89 — Cited in footnote 85.
Herved fremhæver den vilkårligheden af at tillægge passage af en national grænse så stor betydning 91.
It thereby highlights the arbitrariness of attaching so much importance to crossing a national border. 91
Den gruppe personer, der er berørt (belgiske statsborgere, som ikke har udøvet klassiske økonomiske rettigheder til fri bevægelighed), er ud over at være belgiske statsborgere (og i kraft heraf) også unionsborgere (artikel 17 EF) 92.
The group of persons concerned (Belgian citizens who have not exercised classic economic rights of freedom of movement), as well as being Belgian citizens, are also (and for that very reason) citizens of the Union (Article 17 EC).
Der er ikke tvivl om, hvilken slags nationalitet de har, eller hvorvidt den giver dem ret til unionsborgerskab (i modsætning til situationen i Kaur-sagen) 93.
92There is no issue about the type of nationality that they hold, or whether it qualifies them to claim Union citizenship (unlike the situation in Kaur). 93
De hører klart under anvendelsesområdet for traktatens personelle anvendelsesområde.
They fall squarely within the scope of the Treaty ratione personae.
I medfør af deres unionsborgerskab har de i henhold til fællesskabsretten ret til ikke kun at færdes, men også at opholde sig frit på Unionens område (artikel 18 EF).
By virtue of that citizenship, they have under EC law a right not only to move but also to reside anywhere within the territory of the Union (Article 18 EC).
I den tidligere retspraksis om artikel 18 er der fokuseret
The previous Article 18 caselaw has focused on moving.
Den ydelse, som de pågældende personer ønsker adgang til, hører som tidligere nævnt direkte under forordning nr. 1408/71.
The benefit to which the persons concerned wish to have access is one that, as I have indicated, falls equally squarely within Regulation No 1408/71.
Derfor hører den klart under traktatens personelle anvendelsesområde. Selv om den ikke gjorde, minder jeg om, at Domstolen i Tas-Hagen-dommen fastslog, at artikel 18 kunne give adgang til en ydelse gennem medlemsstaternes pligt til at udøve beføjelser inden for deres kompetenceom-
It is therefore clearly within the scope of the Treaty ratione materiae.
91 — Jf. H.U.J. d’Oliveira, »Is reverse discrimination still possible under the Single European Act?« i Forty years on: the evolution of postwar private international law in Europe: symposium in celebration of the 40th anniversary of the Centre of Foreign Law and Private International Law, University of Amsterdam, on 27 October 1989, Deventer, Kluwer, 1990, s. 84, hvor forfatteren fremhæver det selvmodsigende i at tage sigte på eller gennemføre et indre marked, samtidig med at man fortsat tillægger passage af nationale grænser betydning.
91 — Compare H.U.J. d’Oliveira, ‘Is reverse discrimination still possible under the Single European Act?’ in Forty years on: the evolution of postwar private international law in Europe: symposium in celebration of the 40th anniversary of the Centre of Foreign Law and Private International Law, University of Amsterdam, on 27 October 1989, Deventer, Kluwer, 1990, p.
93 — Dom af 20.2.2001, sag C-192/99, Sml. I, s. 1237.
92 — Tas-Hagen, cited in footnote 79, paragraph 18.93 — Case C-192/99 [2001] ECR I-1237.