natgillin/translations-raw huggingface dataset:
sig på et argument, som må forkastes, da bemærkningerne udtrykkeligt vedrører en ny fastlæggelse af de faktiske omstændigheder og ikke udelukkende en retlig vurdering af Rettens betragtninger, hvilket ikke falder ind under Domstolens kompetence som appelinstans.
arguments, since its submissions expressly seek a new finding of facts and not exclusively a legal review of the grounds of the Court’s judgment, which does not fall within the jurisdiction of the Court of Justice as the appellate court.
Dette udelukker imidlertid ikke, at Kommissionen i medfør af sin forpligtelse til at udvise den fornødne omhu under visse omstændigheder kan være forpligtet til i almindelighed at underrette importørerne i Fællesskabet.
Nevertheless, the possibility remains that the Commission may be obliged, under its general duty of diligence, to issue a general warning to Community importers.
En sådan underretningspligt kan imidlertid kun opstå, når Kommissionen har begrundet tvivl om, hvorvidt et større antal udførsler i henhold til en præferenceordning er retmæssige 58.
However, such a duty to warn can arise only when the Commission has serious doubts as to the legality of a large number of exports effected under a system of preferential treatment. 58
Som Retten har fastslået i præmis 273, har appellanten ikke på overbevisende måde kunnet godtgøre, at de tyrkiske myndigheder har gjort sig skyldige i grove forsømmelser, der havde indflydelse på alle udførsler af frugtsaftkoncentrat, og som har bidraget til omløbet af forfalskede certifikater.
As the Court noted in paragraph 273, the appellant failed to demonstrate conclusively that the Turkish authorities made serious errors which affected all exports of fruit juice concentrates and contributed to the circulation of forged certificates.
Det var således ikke muligt at drage nogen analogi med de faktiske omstændigheder, der gav anledning til dommen i sagen Kaufring m.fl.
No analogy could therefore be drawn with the facts which gave rise to the judgment in Kaufring and Others.
Alligevel kan det konstateres, at Retten har taget hensyn til i den appellerede doms præmis 274, at appellantens omtvistede indførsler stammer fra perioden fra april 1995 til november 1997, mens der først derefter, nemlig fra 1998, er opstået tvivl om ægtheden og den indholdsmæssige rigtighed af tyrkiske A.TR.1-certifikater.
It must nevertheless be pointed out that, in paragraph 274 of the contested judgment, the Court of First Instance took into account the fact that the appellant’s imports at issue here date from the period from April 1995 to November 1997, whereas doubts as to the authenticity and/or correctness of content of Turkish A.TR.1 certificates arose only subsequently, namely as of 1998.
Kommissionen var derfor først klar over, at der forelå forfalskede certifikater, efter at de italienske toldmyndigheder opdagede det første forfalskede certifikat, og undersøgelsesproceduren blev indledt.
Consequently, the Commission was aware of the existence of the forged certificates only after the Italian authorities had discovered the first forged certificate and an investigation procedure had been initiated.
Heraf kan det konkluderes, at selv hvis Kommissionen fra 1998 skulle være forpligtet til at underrette importørerne i Fællesskabet, havde dette ikke haft nogen indvirkninger på de omtvistede indførsler i perioden 1995-1997.
It must be concluded from this that, even if the Commission had been obliged as of 1998 to warn the Community importers, that would have had no effect on the imports from 1995 to 1997 at issue here.
Appellantens argumenter i den foreliggende appelsag muliggør ikke en anden vurdering, da selskabets påstand i appelskriftets punkt 225 og 226 udtrykkeligt vedrører udstedelsen af »urigtige«, men ikke »forfalskede« varecertifikater, således at det fortsat har undladt at føre modbevis for, at de tyrkiske myndigheder har medvirket til forfalskningerne. I øvrigt baserer appellanten
The appellant’s submissions in these appeal proceedings allow no differing appraisal, since its allegation in points 225 and 226 of the appeal expressly relates to the issuing of ‘incorrect’, but not ‘forged’, movement certificates, so that it has still failed to produce evidence of the Turkish authorities’ involvement in the forgeries. Moreover, the appellant bases its claim on inadmissible
58 — Jf. dommen i sagen Hyper mod Kommissionen, nævnt ovenfor i fodnote 23, præmis 128.
58 — See Hyper v paragraph 128.
Retten har derfor med rette fastslået, at Kommissionen ikke havde pligt til at advare importører i tide.
Accordingly, the Court of First Instance rightly found that there was no duty of the Commission to warn importers in good time.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT TRSTENJAK — SAG C-204/07 P c) Foreløbig konklusion iv) Forsømmelse med hensyn til opklaringen og vurderingen af de faktiske omstændigheder i forbindelse med undersøgelserne i Tyrkiet
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P
Hvad angår klagepunktet vedrørende forsømmelsen med hensyn til opklaringen og vurderingen af de faktiske omstændigheder i forbindelse med undersøgelserne i Tyrkiet har Retten uden herved at begå nogen retlig fejl fastslået i den appellerede doms præmis 284, at appellanten ikke har været i stand til at støtte sin argumentation på beviser.
As regards the allegation of deficiency in clarifying and assessing the facts during the investigations in Turkey, the Court held in paragraph 284 of the contested judgment, without erring in law, that the appellant was not able to substantiate its argument.
I forbindelse med vurderingen af de faktiske omstændigheder var den med rette nået til den konklusion, at Kommissionen gennem undersøgelser havde set nærmere på og efterfølgende vurderet samtlige de faktiske omstændigheder korrekt.
The Court had rightly concluded, in the course of assessing the facts, that the Commission had properly examined and then assessed all the relevant facts by means of missions.
Sjette anbringende: Kommissionens manglende henvendelse til toldudvalget/associeringsrådet
Sixth ground of appeal: the Commission’s failure to call on the Customs Committee/Association Council
For så vidt som appellanten med dette anbringende igen har anfægtet en retlig fejlagtig fordeling af bevisbyrden, må dette anbringende forkastes i betragtning af mine bemærkninger vedrørende det tredje anbringende.
In so far as, by this ground of appeal, the appellant again complains of a legally incorrect allocation of the burden of proof, this submission must, in the light of my observations on the third ground of appeal, be rejected.
Med det sjette anbringende har appellanten kritiseret den omstændighed, at Kommissionen ikke har henvendt sig til toldudvalget eller associeringsrådet for at bringe de uregelmæssigheder, der var opstået i samhandelen mellem Fællesskabet og Tyrkiet, til ophør.
By its sixth ground of appeal, the appellant criticises the fact that the Commission did not turn to the Customs Committee or the Association Council in order to stop the irregularities which were occurring in trade between the Community and Turkey.
Efter appellantens opfattelse er den appellerede dom behæftet med den retlige fejl, at Retten kun har beskrevet de pligter, der er fastsat for associeringsrådet og Det Blandede Toldudvalg, uden imidlertid at foretage en retlig kvalifikation af disse bestemmelser i relation til det konkrete tilfælde. Desuden har den ikke draget de fornødne retlige konsekvenser for Kommis-
In its view, the error of law in the contested judgment lies in the fact that the Court confined itself to describing the duties of the Association Council and the Joint Customs Committee stipulated in the relevant provisions, but without undertaking any legal qualification of those provisions in relation to the specific case.
Derudover skal jeg bemærke, at appellanten desuden har baseret sit anbringende på et argument, som må afvises, da bemærkningerne udtrykkeligt vedrører en ny vurdering af de faktiske omstændigheder og ikke udelukkende en retlig vurdering af Rettens betragtninger.
Moreover, the appellant also bases its ground of appeal on inadmissible submissions, since its arguments expressly seek a renewed assessment of the facts and not exclusively a legal review of the grounds of the Court’s judgment.
Navnlig er selskabet ikke i stand til tilstrækkeligt klart at godtgøre, om Retten har begået en retlig fejl.
In particular, it is unable to explain clearly how the Court made an error of law.
Da det ikke opfylder kravene til en appelgrund, må dette anbringende ligeledes forkastes.
Since this submission does not satisfy the procedural requirements applicable to the grounds of an appeal, this argument must also be rejected.
C.A.S. MOD KOMMISSIONEN sionens nødvendige adfærd på grundlag af de påberåbte faktiske omstændigheder 59.
C.A.S. v COMMISSION the Commission on the basis of the facts adduced.
doms præmis 239, at sagsøgeren ikke har været i stand til at bevise, at Kommissionen er stødt på vanskeligheder inden for rammerne af den administrative bistand, der er aftalt med Republikken Tyrkiet, som begrunder diskussioner i disse organer om vedtagelse af særlige foranstaltninger til hindring heraf.
59 without erring in law, that the applicant had not been able to establish that the Commission encountered difficulties concerning the administrative assistance agreed upon with the Republic of Turkey which would have justified discussion within those bodies of the adoption of specific measures to combat such difficulties.
Disse argumenter kan ikke tiltrædes, da Retten i den appellerede doms præmis 239 absolut har undersøgt de faktiske omstændigheder i hovedsagen med hensyn til, om betingelserne for at inddrage Det Blandede Toldudvalg var til stede i det konkrete tilfælde.
That argument cannot be accepted, since in paragraph 239 of the contested judgment the Court certainly examined the facts of the main proceedings as to whether the conditions for calling in the Joint Customs Committee in this specific case were fulfilled.
Retten var derfor med rette af den opfattelse, at der ikke kan drages en analogi til de faktiske omstændigheder, der gav anledning til dommen i sagen Kaufring m.fl., især da lignende forsømmelser fra de tyrkiske myndigheders side, der havde udgjort en særlig situation, ikke er blevet godtgjort for så vidt angår de omtvistede varecertifikater 60.
The Court was therefore entitled to take the view that no analogy could be drawn with the facts in Kaufring and Others, particularly as similar failings on the part of the Turkish authorities, which would have created a special situation, had not been established in relation to the movement certificates at issue. 60
Kommissionen var derfor ikke forpligtet til at henvende sig til toldudvalget eller associeringsrådet. Dette anbringende må følgelig forkastes som ubegrundet.
The Commission was therefore not obliged to refer to the Customs Committee or the Association Council.
Som retsgrundlag for dette organs medvirken på Kommissionens initiativ kunne man have anvendt artikel 52, stk. 2, i afgørelse nr. 1/95, hvorefter de kontraherende parter rådfører sig med hinanden om alle spørgsmål vedrørende afgørelsens gennemførelse, der giver anledning til vanskeligheder for én af dem.
The legal basis for that body to act on the initiative of the Commission would have to be Article 52(2) of Decision No 1/95, under which the Parties are to consult within the Committee on any point relating to the implementation of the Decision which gives rise to a difficulty for either of them.
Dette udvalg ville i tilfælde af sådanne vanskeligheder i henhold til artikel 52, stk. 1, i afgørelse nr. 1/95 være beføjet til at fremsætte henstillinger til associeringsrådet med henblik på at sikre, at toldunionen fungerer tilfredsstillende.
If such difficulties had arisen, that committee would have been competent to formulate appropriate recommendations to the Association Council with a view to ensuring the proper functioning of the Customs Union.
Der forelå dog ingen holdepunker for nævneværdige vanskeligheder.
However, there were obviously no indications of any great difficulties.
Tværtimod kan det lægges til grund, at det i betragtning af de tyrkiske myndigheders vilje til at samarbejde hverken var nødvendigt eller berettiget at henvende sig til disse organer.
On the contrary, it must be assumed that, in view of the willingness of the Turkish authorities to cooperate, recourse to those bodies was neither necessary nor justified.
Syvende anbringende: fejlbedømmelse af appellantens berettigede interesse med hensyn til A.TR.1 WVB D 437214
Seventh ground of appeal: failure to take into account a legitimate interest of the appellant in relation to A.TR.1 movement certificate D 437214
Retten har således uden herved at begå nogen retlig fejl fastslået i den appellerede
Accordingly, in paragraph 239 of the contested judgment, the Court found,
For så vidt som appellanten i forbindelse med det syvende anbringende åbenbart
In so far as the appellant obviously relies, in connection with its seventh ground
60 — Jf. punkt 148 ovenfor.
60 — See above, point 148.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT TRSTENJAK — SAG C-204/07 P har påberåbt sig den treårige forældelsesfrist i toldkodeksens artikel 221, stk. 3, 61for at unddrage sig sin forpligtelse til at betale importafgifter, skal jeg bemærke, at denne argumentation er baseret på en fejlagtig fortolkning af fællesskabsretten.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P of appeal, on the three-year period under Article 221(3) of the CCC 61 in order to avoid
om to forskellige procedurer med forskellige formelle og materielle betingelser, som skal undersøges uafhængigt af hinanden 63.
63 its obligation to pay import duties, that argument must be answered by pointing out that it is founded on an incorrect interpretation of Community law.
Den har for det første ikke taget hensyn til, at det i den foreliggende sag drejer sig om fritagelse for eller godtgørelse af afgifter i henhold til toldkodeksens artikel 239 og ikke, som appellanten nok har antaget, om et tilfælde, hvor man har undladt at foretage efterfølgende bogføring i henhold til toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), som toldkodeksens artikel 221, stk. 3, finder anvendelse på 62. Der er i denne forbindelse tale
On the one hand, it fails to take into account the fact that this case concerns the remission or repayment of duties pursuant to Article 239 of the CCC and not, as probably assumed by the appellant, the waiver of subsequent entry in the accounts under Article 220(2)(b) of the CCC, to which Article 221(3) of the CCC is applicable. 62
Derimod fastsætter denne bestemmelse en speciel frist, inden for hvilken bogføringen af det beløb, der følger af en toldskyld, skal ske.
On the contrary, that provision lays down a specific period within which the amount resulting from the customs debt must be entered in the accounts.
Den gælder for øvrige tilfælde end dem, hvorunder der i reglen opstår toldskyld, og dermed også for den af appellanten åbenbart tilsigtede efteropkrævning af afgifter i henhold til toldkodeksens artikel 220 (jf. S. Alexander, Zollkodex, a.st., fodnote 10, artikel 218, punkt 6).
It applies to cases other than the normal case of incurrence of the customs debt and thus applies also to the postclearance recovery of duties under Article 220 of the CCC, to which the appellant refers (see Alexander, S., Zollkodex, cited above, footnote 10, Article 218, paragraph 6).
For det andet beror disse betragtninger på den retligt fejlagtige opfattelse, at Retten burde have ophævet den anfægtede beslutning af formelle grunde. Som Retten imidlertid med rette har fastslået i den appellerede doms præmis 133, kunne der også kun i tilfælde af en delvis annullation træffes en ny materielt identisk afgørelse.
On the other, these considerations are based on the legally incorrect view that the Court of First Instance should have annulled the contested decision on procedural grounds.
Det er ganske vist korrekt, at Kommissionen, som fastslået af Retten i den appellerede doms præmis 128, på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede beslutning, dvs. den 18. december 2002, i betragtning af de tyrkiske myndigheders ikke entydige udtalelser ikke gyldigt kunne fastslå, at certifikat D 437214 var forfalsket.
It is admittedly true that, as held by the Court in paragraph 128 of the contested judgment, the Commission was not in a position properly to conclude, at the time of the adoption of the contested decision, that is, on 18 December 2002, in view of the unclear statements of the Turkish authorities, that certificate D 437214 had been forged.
Denne konklusion viste sig dog i sidste instans at være objektiv rigtig, som det efterfølgende blev bekræftet i de tyrkiske myndigheders skrivelse af 22. august 2003.
Nevertheless, that conclusion ultimately proved to be objectively correct, as the Turkish authorities’ letter of 22 August
Sidstnævnte antager, at en efterfølgende bogføring i henhold til toldkodeksens artikel 220 i forbindelse med en (for afgiftsskyldneren gunstig) afgørelse om fritagelse for eller godtgørelse af importafgifter i henhold til toldkodeksens artikel 239 først er mulig, hvis toldskylden alligevel kan opkræves i henhold til toldkodeksens artikel 242, f.eks. fordi der med urette er indrømmet fritagelse eller godtgørelse.
The latter assumes that subsequent entry in the accounts pursuant to Article 220 of the CCC, following a decision (favourable to the person liable) on the remission or repayment of import duties pursuant to Article 239 of the CCC, is possible only where the customs duty again becomes payable pursuant to Article 242 of the CCC because, for example, the remission or repayment was made in error.
En sådan situation foreligger imidlertid ikke entydigt i den foreliggende sag, da der inden Kommissionens beslutning ikke var truffet en gunstig afgørelse om fritagelse eller godtgørelse i henhold til toldkodeksens artikel 239 med hensyn til de omtvistede varecertifikater.
However, such a set of circumstances clearly does not exist in this case, since the Commission’s decision was not preceded by a favourable decision on remission or repayment pursuant to Article 239 of the CCC in respect of the movement certificates at issue.
De situationer, hvor en efterfølgende bogføring i henhold til toldkodeksens artikel 220 ifølge W. Huchatz, Lehrbuch des Europäischen Zollrechts, a.st. (fodnote 10), s. 379, 380, generelt kommer i betragtning, foreligger heller ikke.
Nor do the circumstances exist in which, in the view of Huchatz, W., Lehrbuch des Europäischen Zollrechts, cited above (footnote 10), pp. 379, 380, subsequent entry in the accounts pursuant to Article 220 of the CCC is, in general, considered a possibility.
Dette er for det første tilfældet, hvis afgiftsbeløbet ikke blev bogført af myndighederne inden for fristerne i toldkodeksens artikel 218 og 219.
That is the case, first, where the amount of duty was not entered in the accounts by the administration within the time limits for entry in the accounts laid down in Art -icles 218 and 219 of the CCC; second, where the amount of duty was entered in the accounts at a level lower that the amount legally owed.
For det andet, hvis afgiftsbeløbet blev bogført for lavt i forhold til det efter lovgivningen skyldige beløb.
This circumstance requires parallel procedures to be carried out.
C.A.S. MOD KOMMISSIONEN som materielt er identisk med den annullerede 64.
C.A.S. v COMMISSION
Fællesskabslovgiver har med gennemførelsesforordningens artikel 904, litra c), allerede foretaget en entydig risikoafvejning, som Fællesskabets retsinstanser er bundet af ved fortolkningen af fællesskabsretten.
65In Article 904(c) of the CCC implementing regulation, the Community legislature has already made a clear assessment of risks, by which the Community judicature is bound when interpreting Community law.
Ottende anbringende: rimeligheds- og risikoafvejning
Consequently, this ground of appeal also should be rejected.
For så vidt som appellanten har udledt af Fællesskabets retsinstansers praksis, at Kommissionen burde have foretaget en generel rimeligheds- og risikoafvejning, kan selskabet netop ikke støtte sig på den retspraksis, som det har anført i denne henseende.
In so far as the appellant infers from the caselaw that the Commission should have carried out a balancing of fairness and risk, it specifically cannot base its claim on the caselaw which it cites for that purpose.
I den af appellanten anførte dom i Bonn Fleisch-sagen 66var der tale om en ukorrekt adfærd fra både de nationale toldmyndigheders og Kommissionens side i forbindelse med deres forpligtelser til at udvise omhu, som der mangler ethvert holdepunkt for i den foreliggende sag 67.
In the Bonn Fleisch case 66 cited by it, there was misconduct both on the part of the Member State’s customs authorities and on the part of the Commission in discharging their duties of care, any indication of which is absent in this case.
For så vidt som appellanten har gjort gældende, at Retten i denne henseende begik en retlig fejl ved at undlade at foretage en rimeligheds- og risikoafvejning, kan dette argument ikke tiltrædes, da Retten på ingen måde var retligt forpligtet hertil.
In so far as the appellant submits that the Court erroneously omitted, in that respect, to carry out a balancing of fairness and risk, its argument cannot be accepted, since the Court was not in any way legally obliged to do so.
Derfor må dette anbringende ligeledes forkastes som åbenbart ubegrundet.
Consequently, this ground of appeal also should be rejected as manifestly unfounded.
65 — Jf. punkt 70 og 112-115 ovenfor.66 — Nævnt ovenfor i fodnote 23, præmis 115-117.67 — Jf. punkt 163 og 169 ovenfor.68 — Nævnt ovenfor i fodnote 24.
65 — See above, points 70 and 112 to 115.66 — Cited in footnote 23, paragraphs 115 to 117.67 — See above, points 163 and 169.68 — Cited in footnote 24.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT TRSTENJAK — SAG C-204/07 P
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P provisions laid down by the rules in force as far as his customs declaration is concerned. 72
Niende anbringende: tilsidesættelse af toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b) med toldangivelsen have overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter 72.
Ninth ground of appeal: infringement of Article 220(2)(b) of the CCC
Det er i det væsentlige begrebet »fejl«, der er omtvistet mellem sagens parter, idet appellanten har antaget, at denne betingelse foreligger i det konkrete tilfælde.
What is at issue between the parties to these proceedings is essentially the concept of ‘error’, in relation to which the appellant assumes the existence of such an error in this case.
Selskabet har gjort gældende, at Retten ikke har taget hensyn til, at de tyrkiske toldmyndigheder aktivt medvirkede ved påtegningen og anvendelsen af de her omhandlede 32 A.TR.1-certifikater.
It complains that the Court failed to take into account the active involvement of the Turkish authorities in the issuing and use of the 32 A.TR.1 certificates in question here.
Med det niende anbringende har appellanten gjort gældende, at toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), som af hensyn til beskyttelsen af den berettigede forventning og af retssikkerhedsgrunde begrænser muligheden for efterfølgende bogføring (efteropkrævning) 69, er blevet tilsidesat.
By its ninth ground of appeal, the appellant alleges an infringement of Article 220(2)(b) of the CCC, which, for reasons connected with the protection of legitimate expectations and legal certainty, limits subsequent entry in the accounts (post-clearance recovery).
Denne bestemmelse har til formål at beskytte afgiftsskyldnerens berettigede forventning med hensyn til, at samtlige forhold, som ligger til grund for afgørelsen om at foretage eller undlade efteropkrævning, er korrekte 70.
69That provision is intended to protect the legitimate expectation of the person liable that all the information and criteria on which the decision to recover or not to recover duties is based are correct. 70
Det bemærkes, at tre betingelser skal være opfyldt, for at myndighederne i henhold til denne bestemmelse kan undlade at foretage efteropkrævning.
Under that provision, waiver of postclearance recovery by the national authorities is subject to three cumulative conditions.