natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Retten fastslog ikke desto mindre, at begrebet »defensivt varemærke« var ukendt inden for EF-varemærkernes beskyttelsessystem, hvorefter der som afgørende betingelse for anerkendelsen af de rettigheder, der er knyttet til varemærkerne, stilles krav om faktisk erhvervsmæssig brug af et tegn for de omhandlede varer eller tjenesteydelser. Retten præciserede i denne henseende, at defensive registreringer ikke udgjorde »rimelig grund« til, at brug ikke har fundet sted, som omhandlet i artikel 43, stk. 2, i forordning nr. 40/94.
Furthermore, according to Article 43(2) of Regulation (EC) No 40/94, if the applicant so requests, the proprietor of an earlier Community trade mark who has given notice of opposition must furnish proof that, during the period of five years preceding the date of publication of the Community trade mark application, the earlier Community trade mark has been put to genuine use in the Community in connection with the goods or services in respect of which it is registered and which he cites as justication for his opposition, or that there are proper reasons for non-use, provided the earlier Community trade mark has at that date been registered for not less than five years.
Dette begreb refererer således til eksistensen af hindringer for brugen af varemærket eller til situationer, hvor det ville være urimeligt bekosteligt at udnytte varemærket kommercielt under hensyn til samtlige relevante omstændigheder i det enkelte tilfælde.
Article 43(2) also provides that if the earlier Community trade mark has been used in relation to part only of the goods or services for which it is registered it is, for the purposes of the examination of the opposition, to be deemed to be registered in respect only of that part of the goods or services.
Det kunne f.eks. forholde sig således, når der ved nationale bestemmelser er fastsat restriktioner for markedsføringen af de af varemærket omfattede varer.
Article 43(3) of Regulation (EC) No 40/94 extends the application of those principles to the case of earlier national trade marks.
Begrebet »defensivt varemærke« er desuden ikke omfattet af den mulighed, der er tildelt indehaveren af et varemærke, for at godtgøre, at der er gjort reel af varemærket, ved at
That concept makes it possible, in Italian law, to bring about an exception to the rule that a trade mark must be revoked for non-use where the proprietor of the unused trade mark is, at the same time, the proprietor of another, similar trade mark
Retten i Første Instans
Court of First Instance or several other, similar trade marks still in force, at least one of which is used to identify the same goods or services.
Arbejdet fremlægge bevis for en erhvervsmæssig brug i en form, der kun afviger ganske lidt fra den form, hvori registreringen blev gennemført.
The Court held, however, that there was no concept of a ‘defensive trade mark’ in the system of protection of the Community trade mark, which imposes, as an essential condition for the recognition of the rights attached to marks, actual use of a sign in trade in connection with the goods or services in question.
Ifølge Retten er formålet med artikel 15, stk. 2, litra a), i forordning nr. 40/94 at gøre det muligt for indehaveren af et varemærke at foretage de variationer af tegnet i forbindelse med dettes erhvervsmæssige udnyttelse, som uden at ændre dets særpræg muliggør en bedre tilpasning til kravene til markedsføring af og reklame for de varer eller tjenesteydelser, der er tale om.
According to the Court, the purpose of Article 15(2)(a) of Regulation (EC) No 40/94 is to allow the proprietor of a mark, on the occasion of its commercial exploitation, to make variations in the sign, which, without altering its distinctive character, enable it to be better adapted to the marketing and promotion requirements of the goods or services concerned.
Bestemmelsens materielle anvendelsesområde skal anses for at være begrænset til de situationer, hvor det tegn, som indehaveren af et varemærke konkret har benyttet, udgør den form, hvorunder dette samme varemærke udnyttes erhvervsmæssigt.
The material scope of that provision must be regarded as limited to situations in which the sign actually used by the proprietor of a trade mark constitutes the form in which that same mark is commercially exploited.
Derimod giver bestemmelsen ikke indehaveren af et registreret varemærke hjemmel til at unddrage sig sin forpligtelse til at gøre brug af dette varemærke med henvisning til, at det beskyttes af brugen af et lignende varemærke, der er genstand for en særskilt registrering.
However, that provision does not allow the proprietor of a registered trade mark to avoid his obligation to use that mark by relying in his favour on the use of a similar mark covered by a separate registration.
Spørgsmål vedrørende form og procedure
Formal and procedural issues
Det følger af den funktionelle kontinuitet mellem instanserne ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM), at appelkammeret inden for anvendelsesområdet for artikel 74, stk. 1, i forordning nr. 40/94 (der i sager vedrørende relative registreringshindringer bestemmer, at prøvelsen begrænses til de af parterne fremførte kendsgerninger, beviser og argumenter) er forpligtet til at støtte sin afgørelse på alle de faktiske og retlige omstændigheder, som den berørte part har fremlagt, dels i sagen for den afdeling, der har truffet afgørelse i første instans, dels i klagesagen, med det eneste forbehold, der er fastsat i artikel 74, stk. 2, i forordning nr. 40/94 (dvs. det forhold, at Harmoniseringskontoret kan se bort fra kendsgerninger og beviser, som ikke er påberåbt eller fremført rettidigt af de pågældende parter) 46.
It follows from the principle of continuity in terms of functions as between the adjudicating bodies of the Oce for Harmonization in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) that, within the scope of application of Article 74(1) of Regulation (EC) No 40/94 (which restricts, in proceedings relating to relative grounds for refusal of registration, the examination to the facts, evidence and arguments provided by the parties and the relief sought), the Board of Appeal is required to base its decision on all the matters of fact and of law which the party concerned introduced either in the proceedings before the body which heard the application at first instance or in the appeal, subject only to Article 74(2) of Regulation (EC) No 40/94 (the fact that OHIM disregards facts or evidence which are not submitted in due time by the parties concerned) 46.
Rettens dom af 23.9.2003, sagT-308/01, Henkel mod KHIM – LHS (UK) (KLEENCARE), Sml. II, s. 3253, præmis 32.
Judgment in Case T-308/01 Henkel v OHIM — LHS (UK) (KLEENCARE) [2003] ECR II-3253, paragraph 32.
Årsrapport 2006
Page 138
Retten i Første Instans
The Court continued in 2006 to dene the scope of its caselaw by clarifying the purpose of the examination which the Board of Appeal must carry out, both from a factual and a legal point of view.
Harmoniseringskontoret bemyndigelse til at se bort fra beviser, som ikke er fremført »rettidigt« af parterne, skal dette begreb inden for rammerne af en sag for et appelkammer fortolkes som en henvisning til den frist, der er gældende for indbringelsen af klagen, samt til de frister, der er fastsat under den pågældende sag.
The Court therefore held that, although Article 74(2) of Regulation (EC) No 40/94 gives OHIM the option to disregard evidence which is not submitted ‘in due time’ by the parties, that concept must be interpreted in proceedings before a Board of Appeal as referring to the time limit applicable to the lodging of an appeal and to the time limits granted in the course of those proceedings.
Da dette begreb finder anvendelse i forbindelse med hver enkelt sag, der verserer for Harmoniseringskontoret, er udløbet af de frister for at fremlægge beviser, der er fastsat af den afdeling, som har truffet afgørelse i første instans, derfor uden betydning for spørgsmålet om, hvorvidt beviserne er blevet fremført »rettidigt« for appelkammeret.
Since this notion applies in each of the proceedings pending before OHIM, the expiry of the time limits granted by the department hearing the application at first instance for producing evidence therefore has no bearing on the question whether the evidence has been produced ‘in due time’ before the Board of Appeal.
Appelkammeret er således forpligtet til at tage hensyn til de beviser, der fremlægges for det, uafhængigt af, om de har været fremlagt for Indsigelsesafdelingen.
The Board of Appeal is therefore required to take into consideration the evidence produced before it, irrespective of whether or not it has been produced before the Opposition Division.
Da de omtvistede dokumenter i den konkrete sag blev fremlagt som bilag til indlægget for appelkammeret inden for den i artikel 59 i forordning nr. 40/94 fastsatte frist på fire måneder, kunne de ikke anses for at være blevet fremlagt for sent i henhold til artikel 74, stk. 2, i forordning nr. 40/94.
In this instance, since the documents in question had been annexed to the statement before the Board of Appeal within the four-month time limit laid down in Article 59 of Regulation (EC) No 40/94, the production of those documents could not be regarded as late for the purposes of Article 74(2) of Regulation (EC) No 40/94.
Retten fastslog ikke desto mindre, at der skulle foretages en vurdering af de konsekvenser, der burde drages af denne retlige fejl, idet en fejlagtig fremgangsmåde kun kan medføre hel eller delvis annullation af en afgørelse, hvis det godtgøres, at den anfægtede afgørelse kunne have fået et andet indhold, hvis fejlen ikke var begået.
The Court nonetheless held that it was necessary to examine the consequences that had to be derived from that error in law, since a procedural irregularity entails the annulment of a decision in whole or in part only if it is shown that in the absence of such irregularity the contested decision might have been substantively dierent.
I det foreliggende tilfælde var Retten – idet den samtidigt fastslog, at det ikke tilkom den at sætte sin vurdering i stedet for Harmoniseringskontorets ved bedømmelsen af de omhandlede beviser – af den opfattelse, at det ikke kunne udelukkes, at de beviser, som appelkammeret urigtigt havde afvist at tage i betragtning, kunne være egnede til at ændre den anfægtede afgørelses indhold.
In this instance, the Court, whilst observing that it was not for it to replace OHIM in assessing the matters at issue, held that it could not be ruled out that the evidence which the Board of Appeal wrongly refused to take into consideration might be such as to modify the substance of the contested decision.
Retten annullerede derfor den anfægtede afgørelse 48.
It therefore annulled the contested decision 48.
Hvad for det andet angår den retlige prøvelse, som appelkammeret skal foretage, præciserede Retten i dommen i sagen DEF-TEC Defense Technology mod KHIM – Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR), at denne prøvelse i princippet ikke udelukkende er afgrænset af de anbringender, som den part, der har indgivet klagen, har fremsat 49.
Second, as regards the legal examination which the Board of Appeal must conduct, the Court stated, in DEF-TEC Defense Technology v OHIM — Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR), that that examination is not, in principle, determined
I dommen i sagen Vitakraft-Werke Wührmann mod KHIM støttede Retten sig således på sin ældre retspraksis med henblik på at fastslå, at de faktiske omstændigheder, der er påberåbt
Judgments of 10 July 2006 in Case T-323/03 La Baronia de Turis v OHIM — Baron Philippe de Rothschild (LA BARONNIE) and of 11 July 2006 in Case T-252/04 Caviar Anzali v OHIM — Novomarket (Asetra), neither yet published in the ECR.
Jf. en stort set tilsvarende analyse i Torre Muga-dommen, nævnt ovenfor.
See, for a substantially similar analysis, the judgment in Torre Muga.
Rettens dom af 6.9.2006, sag T-6/05, DEF-TEC Defense Technology mod KHIM – Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR), endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.
Accordingly, even if the party who brought the appeal has not raised a specic ground of appeal, the Board of Appeal is nonetheless bound to examine whether or not, in the light of all the relevant matters of fact and of law, the decision under appeal could be lawfully adopted.
Retten i Første Instans
Also from a procedural point of view, the Court dealt again in 2006 with the question of the factors which could be relied on before it against a decision of the Board of Appeal.
Arbejdet for Retten, og som ikke tidligere er blevet gjort gældende ved Harmoniseringskontorets instanser, kun kan påvirke lovligheden af en afgørelse truffet af appelkammeret, såfremt Harmoniseringskontoret ex officio burde have taget disse omstændigheder i betragtning.
In Vitakraft-Werke Wührmann v OHIM, the Court thus relied on its earlier caselaw in holding that facts which are pleaded before it without having previously been brought before the departments of OHIM can aect the legality of a decision of the Board of Appeal only if OHIM should have taken them into account of its own motion.
Da det er bestemt i artikel 74, stk. 1, i forordning nr. 40/94, at Harmoniseringskontoret i sager vedrørende relative registreringshindringer begrænser sig til at prøve de af parterne fremførte kendsgerninger, beviser og argumenter og de af parterne fremsatte anmodninger, er Harmoniseringskontoret ikke forpligtet til ex officio at tage hensyn til kendsgerninger, som ikke er fremført af parterne.
Since Article 74(1) of Regulation (EC) No 40/94 provides that, in proceedings relating to relative grounds for refusal of registration, OHIM is to be restricted in its examination to the facts, evidence and arguments provided by the parties and the relief sought, it is not required to take into account of its own motion facts which have not been put forward by the parties.
Følgelig kan sådanne kendsgerninger ikke påvirke lovligheden af appelkammerets afgørelse.
Therefore, such facts cannot aect the legality of a decision of the Board of Appeal.
Derimod fastslog Retten i dommen i sagen Armacell mod KHIM – nmc (ARMAFOAM), at den omstændighed, at en part for Indsigelsesafdelingen havde medgivet, at de varer, der var omfattet af de omhandlede varemærker, eventuelt kunne være identiske, og derefter for appelkammeret havde anført, at spørgsmålet om, hvorvidt varerne var af lignende art, ikke kunne efterprøves i betragtning af den påståede forskel mellem de omtvistede tegn, på ingen måde havde til virkning, at Harmoniseringskontoret ikke skulle behandle spørgsmålet om, hvorvidt de varer, der var omfattet af de pågældende varemærker, var af samme eller lignende art 50.
By contrast, in Armacell v OHIM — nmc (ARMAFOAM), the Court held that the fact that a party agreed in the proceedings before the Opposition Division that the goods covered by the marks in question might potentially be identical, then stated before the Board of Appeal that the question whether the goods were similar could be left undecided on account of the alleged dierences between the conicting signs, did not in any way divest OHIM of the power to adjudicate on whether the goods covered by those marks were similar or identical 50.
Følgelig havde en sådan omstændighed heller ikke til virkning, at denne part mistede retten til – inden for grænserne for den retlige og faktiske ramme for sagen anlagt ved appelkammeret – at anfægte de vurderinger, som appelkammeret havde foretaget med hensyn hertil, for Retten.
Consequently, such a fact does not deprive that party of the right to challenge before the Court, in the factual and legal context of the dispute before the Board of Appeal, the findings of that body on this point.
I år er der kun blevet afsagt to domme, hvor der skulle tages stilling til et afslag på aktindsigt i dokumenter på grundlag af forordning nr. 1049/2001 51.
Only two judgments were delivered in 2006 in relation to a refusal of access to documents in the light of Regulation (EC) No 1049/2001 51.
Rettens dom af 10.10.2006, sag T-172/05, Armacell mod KHIM – nmc (ARMAFOAM), endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.
Judgment of 10 October 2006 in Case T-172/05 Armacell v OHIM — nmc (ARMAFOAM), not yet published in the ECR.
Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).
Regulation (EC) No 1049/2001 of the European Parliament and of the Council of 30 May 2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents (OJ L 145, 31.5.2001, p. 43).
For det andet tog Retten i dommen i sagen Franchet og Byk mod Kommissionen stilling til et afslag på aktindsigt i visse af OLAF’s og Kommissionens interne revisionstjenestes dokumenter.
Second, in the judgment in Franchet and Byk v Commission, the Court dealt with a refusal of access to various documents of OLAF and the internal audit service of the Commission.
Disse dokumenter var blevet fremsendt til de franske og luxembourgske retslige myndigheder i forbindelse med en undersøgelse af uregelmæssigheder begået inden for Eurostat.
Those documents had been sent to the French and Luxembourg judicial authorities in the context of an investigation into alleged irregularities at Eurostat.
Sagsøgerne var i denne sag blevet gjort ansvarlige for disse uregelmæssigheder.
The applicants’ liability had been an issue in the context of that case.
Efter at have henvist til, at undtagelserne til hovedreglen om, at der skal gives aktindsigt i institutionernes dokumenter, skal fortolkes og anvendes indskrænkende, foretog Retten en bedømmelse af den måde, hvorpå Kommissionen havde anvendt disse undtagelser, nærmere bestemt undtagelsen om beskyttelsen af retslige procedurer og af formålet med inspektioner, undersøgelser og revision.
Having observed that the exceptions to the principle of access to documents of the institutions must be construed and applied restrictively, the Court examined the Commission’s application of those exceptions, more specically those based on the protection of court proceedings and of the purpose of inspections, investigations and audits.
For så vidt angår den første undtagelse var Retten af den opfattelse, at Kommissionen under de i denne sag foreliggende omstændigheder ikke kunne fastholde, at de forskellige dokumenter, som OLAF fremsendte, alene var blevet udfærdiget med henblik på en retslig procedure.
As regards the first exception, the Court held that, in the circumstances of this case, the Commission was not entitled to find that the various documents sent by OLAF had been drawn up solely for the purposes of court proceedings.
De kompetente nationale myndigheders eller institutionernes opfølgning af de rapporter og de oplysninger, som OLAF har fremsendt, henhører således under disse myndigheders eget og fulde ansvar, og det er muligt, at en meddelelse fra OLAF til de nationale myndigheder eller til en institution ikke fører til, at der indledes en retslig procedure på nationalt plan eller en disciplinærsag eller en administrativ procedure på fællesskabsplan.
The action taken by the national competent authorities or the institutions in response to the reports and information forwarded by OLAF is within their sole and entire responsibility and it is possible that a communication from OLAF to the national authorities or to an institution would not lead to the opening of judicial proceedings at national level or disciplinary or administrative proceedings at Community level.
Overholdelsen af nationale processuelle regler er garanteret i tilstrækkeligt omfang, såfremt institutionen sikrer sig, at en udlevering af dokumenterne ikke udgør en overtrædelse af nationale bestemmelser.
Compliance with national procedural rules is suciently safeguarded if the institution ensures that disclosure of the documents does not constitute an infringement of national law.
I tilfælde af tvivl skulle OLAF således have rådført sig med den nationale domstol og måtte kun have nægtet aktindsigt, såfremt den nationale domstol modsatte sig, at de pågældende dokumenter blev udleveret.
Therefore, in the event of doubt, OLAF should have consulted the national court and should have refused access only if that court objected to disclosure of the documents.
For så vidt angår den anden undtagelse om beskyttelsen af formålet med inspektioner, undersøgelser og revision fastslog Retten, at denne bestemmelse kun finder anvendelse, hvis udleveringen af de pågældende dokumenter risikerer at bringe afslutningen af de omhandlede inspektioner, undersøgelser eller den omhandlede revision i fare.
As regards the second exception, based on the protection of the purpose of inspections, investigations and audits, the Court held that that provision applies only if disclosure of the documents in question may endanger the completion of the inspections, investigations or audits in question.
Dette kræver en efterprøvelse af, om der stadig på det tidspunkt, hvor de anfægtede afgørelser blev vedtaget, var inspektioner og undersøgelser i gang, som kunne være blevet bragt i fare, og om disse inspektioner og undersøgelser var blevet udført inden for en rimelig frist.
That makes it necessary to ascertain whether, at the time of the adoption of the contested decisions, inspections and investigations were still in progress which could therefore have been jeopardised and whether these activities were carried out within a reasonable period.
I det konkrete tilfælde havde Kommissionen hverken begået retlige fejl eller skønsfejl ved på det tidspunkt, hvor den første anfægtede afgørelse blev vedtaget, at fastslå, at aktindsigt i de dokumenter, der var blevet fremsendt til de franske og luxembourgske myndigheder, skulle afslås med den begrundelse, at udleveringen af dem ville være til skade for beskyttelsen af formålet med inspektioner, undersøgelser og revision.
In this instance, the Commission made no error of law or of assessment in taking the view that, at the time of the adoption of the first contested decision, access to the documents sent to the French and Luxembourg authorities had to be refused on the ground that disclosure of these documents would undermine the protection of the purpose of inspections, investigations and audits.
Afgørelsen om afslag på aktindsigt blev følgelig annulleret, i det omfang den vedrørte disse dokumenter.
It is apparent however from certain communications from OLAF to the Commission, that OLAF made a decision
Retten i Første Instans
Proceedings
Arbejdet med en sag anlagt af en tjenestemand til prøvelse af en beslutning, hvorved der blev foretaget indeholdelse i den pågældendes vederlag 52.
Finally, mention should be made of the application, in Kallianos v Commission, of the principles deriving from Regulation (EC) No 1049/2001 in order to rule, in an action brought by an ocial against a decision withholding part of his remuneration, on a plea alleging inter alia a lack of transparency 52.
I denne sag havde sagsøgeren indgivet begæring om aktindsigt i Kommissionens Juridiske Tjenestes udtalelser vedrørende tjenestemandens personlige forhold.
In that case, the applicant had requested access to the opinions of the Commission’s legal service concerning his personal circumstances.
Selv om sagsøgeren ikke havde indgivet begæringen på grundlag af forordning nr. 1049/2001, var det dog under hensyntagen til retspraksis vedrørende disse bestemmelser, at det blev fastslået, at Kommissionen delvist havde tilsidesat sagsøgerens ret til aktindsigt.
Although the applicant had not lodged a request on the basis of Regulation (EC) No 1049/2001, it is in the light of the caselaw concerning that legislation that it was held that the Commission had partially infringed the applicant’s right of access to the file.
Retten annullerede imidlertid ikke Kommissionens beslutning, da afslaget på at offentliggøre de omhandlede udtalelser ikke havde skadet sagsøgerens forsvar.
The Court did not however annul the Commission’s decision, since the refusal to disclose the legal opinions in question had not harmed the applicant’s defence.
Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) – bekæmpelse af terrorisme
Common foreign and security policy (CFSP) — Combating terrorism