natgillin/translations-raw huggingface dataset:
»Producenten indsender den i artikel 3a, stk. 1, i forordning […] nr. 857/84 omhandlede ansøgning [om en specifik referencemængde] til den kompetente myndighed, som medlemsstaten har udpeget, efter de af denne medlemsstat fastsatte bestemmelser, hvis producenten kan bevise, at han endnu helt eller delvist leder den samme bedrift som på tidspunktet for den i artikel 5, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1391/78 omhandlede godkendelse af ansøgningen om præmien.
‘The requests [for a special reference quantity] referred to in Article 3a(1) of Regulation … No 857/84 shall be made by the producers concerned to the competent authority designated by the Member State, in accordance with the procedure laid down by it and provided that the producers can prove that they still operate, in whole or in part, the same holdings as those they operated at the time of the approval, referred to in Article 5(2) of Commission Regulation (EEC) No 1391/78, of their premium applications.
Den kompetente myndighed anerkender modtagelsen af ansøgningen, kontrollerer, om de i nævnte stk. 1 omhandlede bestemmelser er overholdt, og registrerer producentens skriftlige forpligtelser.
The competent authority shall acknowledge receipt of the request, verify compliance with the conditions laid down in the abovementioned Article 3a(1) and record the written undertakings given by the producer.
Navnlig nedenstående forhold kan tjene som bevis for, at producenten kan producere hele den referencemængde, han har ansøgt om:
Evidence of the producer’s ability to produce a quantity equal to the reference quantity requested may involve in particular:
— det direkte salg og/eller leverance af mælk, der har fundet sted siden udløbet af ikke-markedsførings eller omstillingsperioden
— direct sales and/or deliveries of milk already made since the end of the nonmarketing or conversion period,
— malkekvægsbesætningen på bedriften, jf. artikel 1, stk. 1, litra b), i forordning […] nr. 1391/78
— the dairy herd, within the meaning of Article 1(1)(b) of Regulation … No 1391/78, kept on the holding,
— de investeringer, der er omhandlet i artikel 3, nr. 1, andet afsnit, i forordning […] nr. 857/84.«
— the investments referred to in the second subparagraph of point 1 of Article 3 of Regulation … No 857/84.’
De producenter, som havde påtaget sig ikke-markedsførings- eller omstillingsforpligtelser, og som i henhold til forordning nr. 764/89 modtog en »specifik« referencemængde, kaldes »SLOM I-producenter«.
Producers who had entered into nonmarketing or conversion undertakings and who, pursuant to Regulation No 764/89, received a ‘special’ reference quantity are known as ‘SLOM I producers’.
Ved dom af 11. december 1990, Spagl (sag C-189/89, Sml. I, s. 4539), kendte Domstolen artikel 3a, stk. 1, første led, i forordning nr. 857/84, som ændret ved forordning nr. 764/89, ugyldig, for så vidt som den udelukkede, at den specifikke referencemængde i bestemmelsen blev tildelt producenter, hvis ikke-markedsfø-rings- eller omstillingsperiode ved gennemførelsen af en forpligtelse, der var påtaget i henhold til forordning nr. 1078/77, var udløbet den 31. december 1983 eller i givet fald den 30. september 1983.
In its judgment in Case C-189/89 Spagl [1990] ECR I-4539, the Court of Justice held that the first indent of Article 3a(1) of Regulation No 857/84, as amended by Regulation No 764/89, was invalid in so far as it excluded from the grant of a special reference quantity under that provision producers whose period of nonmarketing or conversion, pursuant to an undertaking given under Regulation No 1078/77, had expired before 31 December 1983 or, in some cases, before 30 September 1983.
Efter Spagl-dommen, nævnt i præmis 14 ovenfor, vedtog Rådet forordning (EØF) nr. 1639/91 af 13. juni 1991 om ændring af forordning nr. 857/84 (EFT L 150, s. 35), som — ved at ophæve de betingelser, som Domstolen havde kendt ugyldige — gjorde det muligt at tildele en specifik referencemængde til de berørte producenter. Disse kaldes »SLOM II-producenter«.
Following the judgment in Spagl, cited in paragraph 14 above, the Council adopted Regulation (EEC) No 1639/91 of 13 June 1991 amending Regulation No 857/84 (OJ 1991 L 150, p. 35), which, by removing the conditions which the Court of Justice had declared invalid, made it possible for the producers concerned to be awarded a special reference quantity.
Ved mellemdom af 19. maj 1992, Mulder m.fl. mod Rådet og Kommissionen (forenede sager C-104/89 og C-37/90, Sml. I, s. 3061, herefter »Mulder II-dommen«), fastslog Domstolen, at Det Europæiske Økonomiske Fællesskab er ansvarligt for
By an interim judgment of 19 May 1992 in Joined Cases C-104/89 and C-37/90 Mulder and Others v Council and Commission [1992] ECR I-3061 (‘Mulder II’), the Court of Justice ruled that the European Economic Community was liable for the
ALFERINK M.FL. MOD KOMMISSIONEN det tab, som er lidt af visse mælkeproducenter, der havde påtaget sig forpligtelser i henhold til forordning nr. 1078/77 og dernæst var blevet hindret i at markedsføre mælk på grund af anvendelsen af forordning nr. 857/84.
ALFERINK AND OTHERS v COMMISSION damage suffered by certain milk producers who had given undertakings under Regulation No 1078/77 and had subsequently been prevented from marketing milk as a result of the application of Regulation No 857/84.
Med hensyn til de beløb, der skulle betales, opfordrede Domstolen parterne til at fastsætte dem efter fælles aftale.
The Court of Justice called upon the parties to agree on the amounts of damages payable.
Domstolen tog ved dom af 27. januar 2000, Mulder m.fl. mod Rådet og Kommissionen (forenede sager C-104/89 og C-37/90, Sml. I, s. 203), stilling til størrelsen af den erstatning, sagsøgerne havde krævet i de sager, der var omhandlet af Mulder II-dommen, nævnt i præmis 16 ovenfor.
By judgment of 27 January 2000 in Joined Cases C-104/89 and C-37/90 Mulder and Others v Council and Commission [2000] ECR I-203, the Court of Justice ruled on the amount of compensation sought by the applicants in the cases covered by the Mulder II judgment, cited in paragraph 16 above.
Sagens faktiske omstændigheder
The facts of the dispute
Sagsøgerne, Alfonsius Alferink og 67 andre mælkeproducenter i Nederlandene, har påtaget sig en ikke-markedsføringsforpligtelse i henhold til forordning nr. 1078/77.
The applicants, Mr Alfonsius Alferink and 67 other milk producers in the Netherlands, entered into nonmarketing undertakings under Regulation No 1078/77.
Sagsøgerne har i medfør af den relevante lovgivning ansøgt de nederlandske myndigheder om tildeling af en specifik referencemængde, der gav dem mulighed for at producere bestemte mængder mælk uden at skulle betale tillægsafgift.
Pursuant to the relevant rules, the applicants applied to the Netherlands authorities for the grant of special reference quantities allowing them to produce certain quantities of milk without being subject to the additional levy.
Visse af sagsøgerne fik tildelt en foreløbig specifik referencemængde, mens andre fik tildelt en endelig specifik referencemængde.
Some of the applicants were granted provisional special reference quantities, while others were granted definitive special reference quantities.
Efter tildelingen af de ovennævnte specifikke referencemængder gennemførte de nederlandske myndigheder kontroller med henblik på at undersøge, om sagsøgerne producerede referencemængderne på de betingelser, der gælder ifølge fællesskabsbestemmelserne.
After the grant of the abovementioned special reference quantities, the Netherlands authorities carried out checks in order to ascertain whether the applicants were producing the reference quantities under the terms laid down in the Community rules.
Under henvisning til, at mælkeproduktionen ikke var blevet tilbageført til den oprindelige SLOM-bedrift eller den samme driftsøkonomiske og organisatoriske enhed som den, der var relevant på tidspunktet for påtagelsen af ikke-markeds-føringsforpligtelsen, idet sagsøgerne med henblik på mælkeproduktionen benyttede produktionsmidler lejet hos tredjemand, var de nederlandske myndigheder af den opfattelse, at de krav, der fremgår af fællesskabsbestemmelserne for tildeling af en
Having established that milk production had not been resumed on the initial SLOM holdings or the same organisational and economic farming units as those involved at the date on which the respective nonmarketing undertakings had been entered into, inasmuch as the applicants had made use of production assets leased from third parties to produce milk, the Netherlands authorities took the view that the
De afviste derfor at tildele en endelig referencemængde til de af sagsøgerne, der havde fået tildelt en foreløbig referencemængde, og inddrog den endelige referencemængde fra dem, der havde fået den tildelt.
They therefore refused to grant definitive reference quantities to those applicants who had obtained provisional reference quantities and withdrew the definitive reference quantities from those who had obtained them.
Sagsøgerne har anlagt sag ved College van Beroep voor het bedrijfsleven til prøvelse af beslutningerne fra ministeriet for landbrug, naturforvaltning og fiskeri (herefter »ministeriet«) om afslaget på at tildele dem en endelig referencemængde eller inddragelse af den, de var blevet tildelt.
The applicants brought an action before the College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Netherlands Administrative Court for Trade and Industry) against the decisions of the Netherlands Ministry of Agriculture, Nature Management and Fisheries (the ‘Ministry’) refusing to grant them definitive reference quantities or withdrawing such quantities as had already been granted to them.
Sagsøgerne gjorde — i modsætning til det af ministeriet anførte — særligt gældende, at der i den relevante lovgivning med henblik på tildeling af en specifik referencemængde ikke blev stillet krav om, at mælkeproduktionen blev tilbageført til den oprindelige SLOM-bedrift eller den samme driftsøkonomiske og organisatoriske enhed som den, der var relevant på tidspunktet for påtagelsen af ikke-markedsføringsforpligtelsen. College van Beroep voor het bedrijfsleven gav ik sagsøgerne medhold.
They argued, in particular, that, contrary to the Ministry’s claim, the relevant rules did not make it a condition for the grant of a special reference quantity that milk production should be resumed from the initial SLOM holding or the same organisational and economic farming unit as that involved at the date on which the nonmarketing undertaking had been entered into. The College van Beroep voor het bedrijfsleven dismissed their action.
En af sagsøgerne, G.J. Hulter, anlagde et erstatningssøgsmål ved Rechtbank te ‘s-Gravenhage, med henvisning til, at der hverken i beslutningen fra ministeriet eller den relevante lovgivning blev gjort rede for — eller i hvert fald ikke i tilstrækkelig grad — de betingelser, der finder anvendelse på omregning af en foreløbig referencemængde til en endelig referencemængde, eller at der ikke rettidigt var afgivet korrekte oplysninger vedrørende kriterierne for endelig tildeling af en referencemængde.
One of the applicants, Mr G.J. Hulter, brought an action for damages before the Rechtbank te ’s-Gravenhage (District Court, The Hague, Netherlands) on the ground that neither the Ministry’s decision nor the relevant rules set out, or at least set out sufficiently, the conditions applicable to the conversion of a provisional reference quantity into a definitive reference quantity or that correct information as to the criteria for the definitive grant of a reference quantity had not been provided in good time.
Sagsøgte blev frifundet ved dom af 20. januar 1999.
That action was dismissed by a decision of 20 January 1999.
G.J. Hulter iværksatte appel af denne afgørelse til Gerechtshof te ’s-Gravenhage, der ved dom af 17. februar 2000 stadfæstede dommen afsagt af Rechtbank te ‘s-Gravenhage.
Mr Hulter appealed against that decision to the Gerechtshof te ’s-Gravenhage (Regional Court of Appeal, The Hague) which, by judgment of 17 February 2000, upheld the decision of the Rechtbank te ’s-Gravenhage.
G.J. Hulter indgav kassationsanke til Hoge Raad der Nederlanden, der frifandt indstævnte ved dom af 8. marts 2002.
Mr Hulter appealed to the Hoge Raad der Nederlanden (Supreme Court of the Netherlands), which dismissed his appeal by judgment of 8 March 2002.
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 19. juni 1998 anlagde Alfonsius Alferink og de 67 sagsøgere, hvis navne er opført i bilaget, denne sag.
By application lodged at the Registry of the Court on 19 June 1998, Mr Alferink and the 67 applicants whose names are listed in the annex brought the present action.
Den 30. september 1998 blev der for Retten holdt et uformelt møde med deltagelse af parternes repræsentanter.
On 30 September 1998 an informal meeting with the participation of the parties’ representatives took place before the Court.
Parterne havde ved dette møde lejlighed til at fremlægge deres bemærkninger til Rettens analytiske kvalifikation af sagerne vedrørende SLOM-producenter.
In the course of that meeting, the parties had the opportunity to submit their observations on the Court’s analytical classification of the cases concerning the SLOM producers.
Ved kendelse afsagt den 8. oktober 1998 af formanden for Fjerde Afdeling udsatte Retten behandlingen af denne sag.
By order of 8 October 1998 of the President of the Fourth Chamber, the Court stayed the proceedings in the present case.
Den 17. maj 2000 blev der holdt endnu et uformelt møde for Retten med deltagelse af parternes repræsentanter.
On 17 May 2000, a second informal meeting with the participation of the parties’ representatives took place before the Court.
Den 17. januar 2002 blev der holdt endnu et uformelt møde for Retten med deltagelse af parternes repræsentanter.
On 17 January 2002, a third informal meeting with the participation of the parties’ representatives took place before the Court.
Det blev ved dette møde efter overenskomst med sagens parter besluttet at udsætte behandlingen af denne sag og afvente Hoge Raad der Nederlandens afgørelse.
During that meeting, it was decided, in agreement with the parties, to stay the proceedings in the present case pending the decision of the Hoge Raad der Nederlanden.
Ved kendelse afsagt den 30. marts 2004 af formanden for Første Afdeling besluttede Retten at genoptage retsforhandlingerne i nærværende sag.
By order of 30 March 2004 of the President of the First Chamber, the Court ordered the resumption of the present proceedings.
Der blev derfor givet Kommissionen en ny frist for indgivelse af svarskrift.
A timelimit was therefore fixed for the Commission to submit its statement in defence.
Parterne indleverede herefter replik og duplik.
The parties subsequently lodged a reply and a rejoinder respectively.
Da sammensætningen af Rettens afdelinger er blevet ændret fra det nye retsår, er den refererende dommer blevet tilknyttet Femte Afdeling, som den foreliggende sag følgelig er blevet henvist til.
As a result of the changes to the composition of the chambers of the Court in the new judicial year, the Judge-Rapporteur was attached to the Fifth Chamber, to which this case has, in consequence, been assigned.
På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Femte Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgående bevisoptagelse.
Upon hearing the report of the Judge-Rapporteur, the Court (Fifth Chamber) decided to open the oral procedure without any prior measures of inquiry.
Parterne har indgivet skriftlige indlæg og besvaret spørgsmål fra Retten i retsmødet den 25. september 2007.
The parties presented oral argument and replied to questions from the Court at the hearing on 25 September 2007.
— Fællesskabet dømmes til at betale de beløb, der er nævnt i bilaget til stævningen, som erstatning for de skader, sagsøgerne har lidt som følge af, at artikel 3a i forordning nr. 1546/88 er uhensigtsmæssigt udformet, med tillæg af renter på 8% fra den 23. februar 1998, til fuld betaling sker.
— order the Community to pay the sums specified in the annex to their application by way of compensation for the damage suffered by them as a result of the defective drafting of Article 3a of Regulation No 1546/88, together with interest thereon at the rate of 8% per annum from 23 February 1998 until the date of full settlement;
Ulovlighedsindsigelsen vedrørende forordning nr. 1546/88
The objection based on illegality of Regulation No 1546/88
Under retsmødet har sagsøgerne gjort gældende, at forordning nr. 1546/88 er ulovlig med henvisning til, at den er årsag til forskelsbehandling mellem SLOM-producen-terne og de andre mælkeproducenter, og tilsidesætter princippet om den berettigede forventning.
At the hearing, the applicants raised a plea relating to the illegality of Regulation No 1546/88, alleging that that regulation gave rise to discrimination between SLOM producers and other milk producers and that it infringed the principle of the protection of legitimate expectations.
Kommissionen anførte, at der var tale om et nyt anbringende, som af denne grund måtte afvises.
The Commission stated that this constituted a new plea in law and, as such, had to be declared inadmissible.
Det fremgår af bestemmelserne i artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement, sammenholdt med artikel 48, stk. 2, at den stævning, der indleveres til Retten, skal indeholde søgsmålets genstand og en kort fremstilling af de påberåbte søgsmålsgrunde, og at nye anbringender ikke må fremsættes under sagens behandling, medmindre de støttes på retlige og faktiske omstændigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne.
It follows from Article 44(1)(c), in conjunction with Article 48(2), of the Court’s Rules of Procedure that the original application must indicate the subjectmatter of the proceedings and contain a summary of the pleas in law relied on, and that new pleas in law may not be introduced in the course of the proceedings unless they are based on matters of law or of fact which come to light in the course of the procedure.
I det foreliggende tilfælde må det konstateres, at anbringendet om, at forordning nr. 1546/88 er ulovligt, udgør et nyt anbringende, som ikke støttes på nogen ny retlig eller faktisk omstændighed, som er kommet frem under retsforhandlingerne, og som ikke kan være udtryk for en uddybning af et anbringende, som tidligere er fremført direkte eller indirekte i stævningen, og som har nær sammenhæng med dette (jf. i denne retning Rettens dom af 28.11.2002, sag T-40/01, Scan Office Design mod Kommissionen, Sml. II, s. 5043, præmis 96).
In the present case, it must be held that the plea of illegality in regard to Regulation No 1546/88 is a new plea in law which is not based on any new matter of law or of fact coming to light in the course of the procedure and which cannot be regarded as amplifying, directly or by implication, pleas already put forward in the original application and closely connected therewith (see, to that effect, Case T-40/01 Scan Office Design v Commission [2002] ECR II-5043, paragraph 96).
Sagsøgerne har i øvrigt ikke på nogen måde angivet grundene til, at denne ulovlighedsindsigelse først kunne fremsættes under retsmødet. Det følger heraf, at dette anbringende skal afvises.
Moreover, the applicants have failed entirely to provide any reasons as to why the plea of illegality could be raised only at the hearing.
Sagsøgerne har gjort gældende, at deres bedrift på grund af de mange år, der er forløbet fra påtagelsen af ikke-markedsføringsforpligtelsen til tildelingen af en foreløbig specifik referencemængde, ikke længere var i stand til at genoptage den virksomhed med opdræt af malkekvæg, som de udøvede tidligere, således at de benyttede driftsmidler lejet hos tredjemand, som f.eks. en stald eller et malkeanlæg.
The applicants point out that, because of the significant number of years which had passed between the acceptance of the nonmarketing undertakings and the grant of provisional special reference quantities, it was no longer possible to resume the breeding of dairy cattle on their respective holdings, as they had done previously, with the result that they had recourse to production assets leased from third parties, such as cowsheds or dairy facilities.
De foreløbige referencemængder, der var blevet tildelt sagsøgerne, blev derfor ikke omdannet til endelige referencemængder, eller også blev de inddraget.
The provisional reference quantities granted to the applicants were therefore not converted into definitive reference quantities or were withdrawn from them.
Sagsøgerne har anført, at fællesskabsretten ifølge ministeriet, College van Beroep voor het bedrijfsleven og Kommissionen, herunder især artikel 3a i forordning nr. 1546/88, som ændret ved forordning nr. 1033/89, skal fortolkes således, at den foreløbige referencemængde — for at der kan tildeles en endelig referencemængde — skulle produceres fra den samme oprindelige SLOM-bedrift eller den samme driftsøkonomiske og organisatoriske enhed som den, der var relevant på tidspunktet for
They point out that, according to the ministry, the College van Beroep voor het bedrijfsleven and the Commission, Community law, and, in particular, Article 3a of Regulation No 1546/88, as amended by Regulation No 1033/89, must be interpreted as meaning that, in order for a definitive reference quantity to be granted, the provisional reference quantity had to be produced from the same initial SLOM holding or the same organisational and economic farming unit as the one involved at the date on which the SLOM undertaking was entered into. Thus, the conditions for the grant
ALFERINK M.FL. MOD KOMMISSIONEN påtagelsen af SLOM-forpligtelsen. Betingelserne for tildeling af en referencemængde er således ikke opfyldt, når de benyttede driftsmidler er lejet hos tredjemand.
ALFERINK AND OTHERS v COMMISSION of reference quantities had not been fulfilled inasmuch as the production assets used had been leased from third parties.
Ved skrivelse af 15. februar 1995 præciserede Kommissionen, som svar på en skrivelse fra sagsøgerne af 13. oktober 1994, at College van Beroep voor het bedrijfslevens afgørelse på korrekt måde afspejlede fællesskabsbestemmelsernes indhold med hensyn til beskaffenheden af den bedrift, hvorpå den specifikke referencemængde skulle produceres, dvs. den oprindelige SLOM-bedrift, der helt eller delvist indeholdt alle tilføjelserne frem til tildelingen af den foreløbige referencemængde.
By letter of 15 February 1995 in answer to a letter from the applicants dated 13 October 1994, the Commission stated that the decision of the College van Beroep voor het bedrijfsleven correctly reflected, in the Commission’s view, the state of the Community rules concerning the substance of the holding on which the special reference quantity had to be produced, namely, the initial SLOM holding, in whole or in part, including all additions up to the date on which the provisional reference quantity was granted.
Kommissionen henviste i denne forbindelse til Domstolens dom af 3. december 1992, O’Brien (sag C-86/90, Sml. I, s. 6251), især dommens præmis 16 og 17, hvoraf det klart fremgår, at den relevante bedrift er den, der består på det tidspunkt, hvor referencemængden tildeles, og kun såfremt producenten med henblik på tildeling af en endelig referencemængde »endnu helt eller delvis driver den samme bedrift, som han drev på tidspunktet for imødekommelsen af hans præmieansøgning« (præmis 17).
The Commission referred in that regard to the judgment of the Court of Justice in Case C-86/90 O’Brien [1992] ECR I-6251, in particular paragraphs 16 and 17 thereof, from which it is clear that the relevant holding is the holding as constituted at the time at which the reference quantity was allocated and on condition that, for the purposes of the allocation of a definitive quantity, the producer ‘is still operating, in whole or in part, the same holding as he operated at the time of the approval of his premium application’ (paragraph 17).