natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det følger af sidstnævnte bestemmelse og af EF-traktatens artikel 191 (nu artikel 254 EF) - der bestemmer, at forordninger, direktiver og beslutninger vedtaget efter fremgangsmåden i EF-traktatens artikel 189 Β (efter ændring nu artikel 251 EF) skal offentliggøres i De Europæiske Fællesskabers Tidende — sammenholdt med artikel 5 i forordning nr. 1 — der bestemmer, at nævnte Tidende skal offentliggøres på de officielle sprog — at en individuel beslutning ikke nødvendigvis skal være udfærdiget på alle de officielle sprog, selv om den kan berøre rettighederne for andre unionsborgere end beslutningens adressat, f.eks. en konkurrerende erhvervsdrivende.
It follows from that provision, and from Article 191 of the EC Treaty (now Article 254 EC) requiring publication in the Official Journal of the European Union of regulations, directives, and decisions adopted in accordance with the procedure referred to in Article 189b of the EC Treaty (now, after amendment, Article 251 EC), read in conjunction with Article 5 of Regulation No 1, which provides for the publication of the Official Journal in the official languages, that an individual decision need not necessarily be drawn up in all the official languages, even though it may affect the rights of a citizen of the Union other than the person to whom it is addressed, for example a competing economic operator.
Der skal endvidere tages hensyn til det forhold, at EF-varemærket er blevet skabt til fordel for erhvervsdrivende og ikke for alle borgerne, og at disse erhvervsdrivende ikke er forpligtet til at bruge varemærket.
Account must also be taken of the fact that the Community trade mark was created for the benefit not of all citizens, but of economic operators, and that economic operators are not under any obligation to make use of it.
eller ugyldighedssager, såfremt parterne ikke kan blive enige om det sprog, der skal anvendes, forfulgte det lovlige formål at finde en passende sproglig løsning på problemet, såfremt der ikke foreligger en sådan enighed.
The Court of First Instance was therefore right to find, at paragraph 62 of the contested judgment, that, in determining the official languages of the Community which may be used as languages of proceedings in opposition, revocation and invalidity proceedings, where the parties cannot agree on which language to use, the Council was pursuing the legitimate aim of seeking an appropriate linguistic solution to the difficulties arising from such a failure to agree.
Det var også med rette, at Retten i præmis 63 i den appellerede dom fandt, at Rådet ganske vist har behandlet de officielle sprog forskelligt, men at dets valg, der var begrænset til de mest udbredte sprog i Det Europæiske Fællesskab, var passende og forholdsmæssigt.
Similarly, the Court of First Instance was right to hold, at paragraph 63 of the contested judgment, that, even if the Council did treat official languages of the Community differently, its choice to limit the languages to those which are most widely known in the European Community is appropriate and proportionate.
Den Hellenske Republik, Kongeriget Spanien, Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer deres egne omkostninger.*
Orders the Hellenic Republic, the Kingdom of Spain, the Council of the European Union and the Commission of the European Communities to bear their own costs.'
Generaladvokat F. G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum") den 20. marts 2003.
Advocate General F. G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 20 March 2003.
artikel 34 i Rådets direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993 samt deres forenelighed med forbuddet mod indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn, som det er fastlagt i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976.
By order of 8 November 2001 the Bundesverwaltungsgericht (Federal Administrative Court) referred two questions for a preliminary ruling on the interpretation of Article 5 of Council Directive 86/457/EEC of 15 September 1986 and Article 34 of Council Directive 93/16/EEC of 5 April 1993, and on the compatibility of those provisions with the prohibition of indirect discrimination on grounds of sex as laid down in Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976.
Faktiske omstændigheder og tvisten i hovedsagen
Dispute in the main proceedings and questions for a preliminary ruling
Inden for rammerne af hendes særlige uddannelse til alment praktiserende læge var hun bla. fra den 1. april 1994 til den 31. marts 1995 deltidsansat i en praksis for alment praktiserende læger, hvor hun arbejdede mere end 60% af den normale arbejdstid som assistent under videreuddannelse.
During her specific training in general medicine she worked part-time in a general medical practice, in particular from 1 April 1994 to 31 March 1995, working more than 60% of normal working hours as a further training assistant.
Den 4. maj 1995 ansøgte Katharina Rinke sagsøgte i hovedsagen om et certifikat for den »særlige uddannelse til alment praktiserende læge« og om ret til at anvende titlen »praktiserende læge«.
On 4 May 1995 Ms Rinke applied to the respondent in the main proceedings for a certificate of "specific training in general medical practice' and the right to use the title 'General Medical Practitioner'.
Sagsøgte i hovedsagen afviste ved afgørelse af 5. maj 1995 sagsøgerens ansøgning, idet foreningen henviste til, at i henhold til § 13, stk. 2, første punktum, i Hamburgisches Ärztegesetz (hamburgsk lov om læger) skal den foreskrevne uddannelse ske i en praksis for alment praktiserende læger i en periode på mindst seks måneder på fuld tid.
By decision of 5 May 1995 the respondent in the main proceedings rejected that request on the ground that, in accordance with the first sentence of the second paragraph of Article 13b of the 'Hamburgische Ärztegesetz' (Hamburg Law on Medical Practitioners), the prescribed training had to be carried out in a general medical practice for at least six months on a fulltime basis.
Katharina Rinke anlagde sag ved Verwaltungsgericht til prøvelse af denne afgørelse, hvor hun gjorde gældende, at ordningen i Hamburgisches Ärztegesetz er i strid med det fællesskabsretlige princip om forbud mod forskelsbehandling, der er fastsat i Rådets direktiv 76/207.
Ms Rinke brought an action before the Verwaltungsgericht (Administrative Court) against that decision, arguing that the rule in the Hamburgische Ärztegesetz is contrary to the principle of non-discrimination laid down in Community law by Directive 76/207.
Det krav, der er opstillet i artikel 5, stk. 1, i direktiv 86/457, skal vige for det grundlæggende princip om forbud mod forskelsbehandling
The requirement imposed by Article 5(1) of Directive 86/457 ought, she submitted, to be overridden by the fundamental principle of non-discrimination.
Ärztekamamer Hamburg gjorde gældende, at den i henhold til loven krævede heltidsuddannelse er objektivt begrundet
The Ärztekammer Hamburg contended that the fulltime training required by that legislation was objectively justified.
Bundesverwaltungsgericht havde således nægtet sagsøgeren i hovedsagen adgang til en lovbestemt dømmende myndighed, idet den ikke havde forelagt EF-Domstolen spørgsmålet om forholdet mellem artikel 34, stk. 1, tredje led, i direktiv 93/16 og direktiv 76/207 til præjudiciel afgørelse.
The latter, the Bundesverfassungsgericht held, had, in effect, infringed the applicant's right to a hearing before the proper statutory court by failing to refer the question of the relationship between Article 34(1) of Directive 93/16 and Directive 76/207 on equal treatment to the Court of Justice of the European Communities for a preliminary ruling.
Principperne om lex specialis og lex posterior gælder ikke nødvendigvis uden videre i fællesskabsretten.
Nor was it clear that the principles that more specific and more recent legal rules take
Det andet spørgsmål
precedence were necessarily principles that could be applied in Community law.
Direktiv 76/207 er rettet til medlemsstaterne og ikke til Fællesskabets institutioner.
Further, the principle of non-discrimination might enjoy the status of a fundamental right in Community law and take precedence over Directive 93/16.
Derfor kan bestemmelserne i direktiv 76/207 ikke udlægges således, at de i sig selv pålægger Rådet forpligtelser i forbindelse med dets udøvelse af sine lovgivningsbeføjelser.
By order of 8 November 2001, the Bundesverwaltungsgericht decided stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Det gælder imidlertid, som alle, der har afgivet indlæg i den foreliggende sag, har understreget, at fjernelsen af forskelsbehandling på grundlag af køn hører til de grundrettigheder, som omfattes af fællesskabsrettens generelle principper, som Domstolen skal sikre overholdt
'(1) Does the requirement laid down in Directives 86/457/EEC and 93/16/EEC, to the effect that certain components of the specific training in general medical practice — completion of which confers the right to use the title "general medical practitioner" — must be undertaken full-time, constitute indirect discrimination on grounds of sex within the meaning of Directive 76/207/EEC?
Det følger heraf, at en bestemmelse i et direktiv, Rådet har vedtaget uden at tage hensyn til princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, er ulovlig.
How is the incompatibility of Directive 76/207/EEC, on the one hand, with Directives 86/457/EEC and 93/16/EEC, on the other, to be resolved?
Derfor må det andet præjudicielle spørgsmål besvares således, at overholdelse af forbuddet mod indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn er en betingelse for, at enhver retsakt, der vedtages af Fællesskabets institutioner, er lovlig.
Does the prohibition of indirect discrimination on grounds of sex constitute a basic unwritten right under Community law that overrides any conflicting rule in secondary Community legislation?'
Som Rådet og Kommissionen med rette har understreget, forenkler harmoniseringen af denne uddannelse på fællesskabsniveau ikke alene den frie bevægelighed for læger, med bidrager også til et højt niveau for beskyttelse af folkesundhed i Fællesskabet.
However, as all the parties who presented observations in the present case have stated, the elimination of discrimination on grounds of sex forms part of the fundamental rights the observance of which, as general principles of Community law, the Court has a duty to ensure.
Fællesskabslovgiver har overladt det til den nationale lovgiver at fastsætte antallet og varigheden af perioderne med heltidsuddannelse.
It is also common ground that the respect of fundamental rights is a condition of the legality of Community acts.
Det følger heraf, at det omhandlede krav må anses for at være begrundet i objektive faktorer, som intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn.
It follows that a provision of a directive adopted by the Council in disregard of the principle of equal treatment for men and women is vitiated by illegality.
»1) Overholdelse af forbuddet mod indirekte forskelsbehandling på grunaTag af køn er en betingelse for, at enhver retsakt, der vedtages af Fællesskabets institutioner, er lovlig.
The answer to Question 2 must therefore be that compliance with the prohibition of indirect discrimination on grounds of sex is a condition governing the legality of all measures adopted by the Community institutions.
Undersøgelsen af det første spørgsmål har intet frembragt, der kan rejse tvivl om lovligheden af den bestemmelse, der er indeholdt i artikel 5, stk 1, i Rådets direktiv 86/457/EØF af 15. september 1986 om en særlig uddannelse til alment praktiserende læge og artikel 34, stk 1, i Rådets direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993 om fremme af den pie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser,
It must be observed in this regard that, according to the third recital in the preamble to Directive 86/457 and the 16th recital in the preamble to Directive 93/16, specific training for a general medical practitioner must prepare him better to fulfil his particular function, which depends to a great extent on his personal knowledge of his patients' environment and consists in giving advice on the prevention of illness, protecting the patient's general health and providing appropriate treatment.
certifikater og andre kvalifikationsbeviser, hvorefter deltidsuddannelse til alment praktiserende læge skal omfatte et vist antal perioder med heltidsuddannelse.*
The Community legislature has left to the national legislatures the task of fixing the number and duration of fulltime training periods.
Generaladvokat L. A. Geelhoed fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenumi den 6. februar 2003.
In view of the margin of discretion which the Community legislature has in the matter in question, such a measure may be regarded as not exceeding what is necessary to achieve the objectives set out above.
Ved kendelse af 12. marts 2002, som ændret ved kendelse af 25. marts 2002 har Landesarbeitsgericht Schleswig-Holstein forelagt fire præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, og navnlig af direktivets artikel 2, nr. 1, og artikel 3.
Compliance with the prohibition of indirect discrimination on grounds of sex is a condition governing the legality of all measures adopted by the Community institutions.
Det fremgår af forelæggelseskendelsen, at parterne i hovedsagen er uenige om, hvorvidt den vagttjeneste (»Bereitschaftsdienst«), der anvendes af byen Kiel på det hospital, som byen driver, skal anses for arbejdstid eller hviletid. Under sagen for den forelæggende ret er det alene omtvistet, hvorledes perioderne med vagttjeneste skal behandles efter de arbejdsretlige regler, men ikke, hvorledes de skal godtgøres.
Examination of Question 1 has failed to disclose any factor capable of affecting the validity of the provision contained in Article 5(1) of Council Directive 86/457/EEC of 15 September 1986 on specific training in general medical practice and Article 34(1) of Council Directive 93/16/EEC of 5 April 1993 to facilitate the free movement of doctors and the mutual recognition of their diplomas, certificates and other evidence of formal qualifications, according to which part-time training in general medical practice must include a certain number of periods of fulltime training.'
Hans tjeneste udgør 3/4 af den normale ugentlige arbejdstid (dvs. 28,875 timer pr. uge).
Advocate General L. A Geelhoed delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 6 February 2003.
De præjudicielle spørgsmål
Main proceedings and questions referred
Det bemærkes indledningsvis, at selv om Domstolen ikke, under en sag i henhold til artikel 234 EF, har kompetence til at afgøre, om nationale retsregler er forenelige med fællesskabsretten, eller til at fortolke nationale ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, er den dog beføjet til at forsyne den forelæggende ret med alle under fællesskabsretten henhørende fortolkningsbidrag, som gør det muligt for denne ret at vurdere de nævnte forskrifters forenelighed med fællesskabsbestemmelserne.
It is apparent from the order for reference that the parties to the main proceedings are at variance concerning the question whether time spent in the provision of the oncall service ('Bereitschaftsdienst') organised by the city of Kiel in the hospital operated by it must be deemed to be working time or a rest period. The dispute before the referring court solely concerns aspects of labour law in connection with oncall periods and not the conditions under which those periods are remunerated.
Det første og det andet spørgsmål
Mr Jaeger has worked as a doctor in the surgical department of a hospital in Kiel since 1 May 1992.
Set i lyset af bemærkningen i foregående præmis skal de to første spørgsmål, som det er hensigtsmæssigt at besvare samlet, forstås således, at der nærmere bestemt spørges, om direktiv 93/104 skal fortolkes således, at en vagttjeneste (»Bereitschaftsdienst«), som en læge udfører efter ordningen med fysisk tilstedeværelse på hospitalet, fuldt ud skal anses for at være arbejdstid i direktivets forstand, selv om lægen har lov til at hvile sig på arbejdsstedet i de perioder, hvor hans arbejdsydelser ikke er påkrævet, således at direktivet er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat hvorefter arbejdstagerens arbejdsfrie perioder under en sådan vagttjeneste betragtes som hviletid.
Under an ancillary arrangement, he is also required to carry out oncall duty under scale D in No 8(2) of SR 2c. In the contract of employment the parties to the main proceedings agreed that the Bundesangestelltentarifvertrag (collective agreement for public sector employees in Germany, hereinafter 'the BAT') applies.
Begreberne »arbejdstid« og »hvileperiode« skal i den forstand, hvori de er anvendt i direktiv 93/104, ikke fortolkes på baggrund af forskrifterne i medlemsstaternes forskellige lovgivninger, men udgør fællesskabsretlige begreber, der skal defineres efter objektive kriterier under hensyn til direktivets opbygning og formål, ligesom Domstolen gjorde i præmis 48 og 50 i dom af 3. oktober 2000, Simap (sag C-303/98).
Generally, Mr Jaeger carries out six periods of oncall duty each month, offset in part by the grant of free time and in part by the payment of supplementary remuneration.
Kun en sådan selvstændig fortolkning kan sikre direktivet sin fulde virkning samt en ensartet anvendelse af disse begreber i samtlige medlemsstater.
Oncall duty begins at the end of a normal working day and the length of each period is 16 hours in the week, 25 hours on Saturdays (from 08.30 hrs to 09.30 hrs on Sunday morning), and 22 hours 45 minutes on Sundays (from 08.30 hrs to 07.15 hrs on Monday morning).
Enhver anden fortolkning ville modvirke direktiv 93/104's formål, der er at harmonisere beskyttelsen af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed ved hjælp af minimumsforskrifter.
However, it is common ground that the average time during which Mr Jaeger is called upon to carry out a professional task does not exceed 49% of the time spent on call.
Den omstændighed, at Domstolen i Simap-dommen ikke udtrykkeligt knyttede bemærkninger til den omstændighed, at de læger, der udfører vagttjeneste efter ordningen med fysisk tilstedeværelse på
At first instance the Arbeitsgericht (Labour Court) Kiel (Germany) by judgment of 8 November 2001 upheld Mr Jaeger's claim, taking the view that the oncall duty which he is required to perform at Kiel Hospital must be reckoned in its totality as working time within the meaning of Paragraph 2 of the Arbeitszeitgesetz (Law on working time) of 6 June 1994 (hereinafter the 'ArbZG').
hospitalet, kan hvile sig euer endog sove i de perioder, hvor de ikke er tilkaldt for at udføre et arbejde, er uden betydning i denne henseende.
The city of Kiel thereupon brought the dispute before the Landesarbeitsgericht Schleswig-Holstein.
Som det fremgår af Simap-dommens præmis 48, skal denne forpligtelse, der udelukker, at de berørte læger kan vælge, hvor de vil opholde sig i venteperioderne, anses for at indgå i udførelsen af deres arbejde.
The Landesarbeitsgericht Schleswig-Holstein decided to stay the proceedings and to refer a number of questions to the Court for a preliminary ruling.
Denne konklusion påvirkes ikke af den ene omstændighed, at arbejdsgiveren stiller et værelse til rådighed for lægen, i hvilket han kan hvile sig, så længe en arbejdsindsats fra hans side ikke er påkrævet.
It must be borne in mind at the outset that, although it is not for the Court, under Article 234 EC, to rule upon the compatibility of a provision of domestic law with Community law or interpret domestic legislation or regulations, it may nevertheless provide the national court with an interpretation of Community law on all such points as may enable that court to determine the issue of compatibility for the purposes of the case before it.
Det tredje og det fjerde spørgsmål
First and second questions
Med det tredje og det fjerde spørgsmål, som det er hensigtsmæssigt at besvare samlet, har den forelæggende ret nærmere bestemt spurgt, om direktiv 93/104 skal fortolkes på en sådan måde, at det er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter der i forbindelse med vagttjeneste, der udføres efter ordningen med fysisk tilstedeværelse på hospitalet — efter omstændighederne i henhold til en kollektiv overenskomst eller virksomhedsaftale, der er støttet på en kollektiv overenskomst — kan foretages en nedsættelse af den daglige hviletid på 11 timer mod kompensation »på andre tidspunkter [...] for arbejdsperioder under vagttjeneste«.
In light of the matters pointed out in the preceding paragraph, the first two questions, which it is appropriate to examine together, must be understood as essentially asking whether Directive 93/104 must be interpreted as meaning that a period of duty spent by a doctor on call ('Bereitschaftsdienst'), where presence in the hospital is required, must be regarded as constituting in its entirety working time for the purposes of that directive, even though the person concerned is permitted to rest at his place of work during the periods when his services are not required, with the result that that directive precludes a Member State's legislation which classifies as a rest period an employee's periods of inactivity in the context of such oncall duty.
Den forøgelse af den daglige arbejdstid, som medlemsstaterne eller arbejdsmarkedets parter i medfør af artikel 17 i direktiv 93/104 kan indføre ved at nedsætte varigheden af den hviletid, som arbejdstageren råder over i løbet af en given arbejdsdag, bla. på hospitaler og lignende institutioner, skal i princippet udlignes ved indrømmelse af tilsvarende kompenserende hvileperioder, der består af en sammenhængende periode på et antal timer, der svarer til den foretagne nedsættelse, og som arbejdstageren skal kunne udnytte, før han påbegynder den næste arbejdsperiode.
The concepts of *working time' and 'rest period' within the meaning of Directive 93/104 may not be interpreted in accordance with the requirements of the various legislations of the Member States but constitute concepts of Community law which must be defined in accordance with objective characteristics by reference to the scheme and purpose of that directive, as the Court did at paragraphs 48 to 50 of the judgment in Case C-303/98 Simap [2000].
Det forhold, at sådanne hvileperioder kun tildeles »på andre tidspunkter«, hvorved de ikke længere har direkte forbindelse med den arbejdsperiode, der er forlænget som følge af overarbejdstimer, tager som udgangspunkt ikke på passende måde hensyn til nødvendigheden af at respektere de generelle principper om beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed, der udgør grundlaget for den fællesskabsretlige ordning vedrørende tilrettelæggelse af arbejdstiden.
Only such an autonomous interpretation is capable of securing for that directive full efficacy and uniform application of those concepts in all the Member States.
Det er faktisk kun under ganske særlige omstændigheder, at det efter artikel 17 er tilladt at yde arbejdstageren en anden »passende beskyttelse«, når det af objektive grunde ikke er muligt at yde tilsvarende kompenserende hvileperioder.
Thus, those States may not make subject to any condition the right of employees to have working periods and corresponding rest periods duly taken into account since that right stems directly from the provisions of that directive.