natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Forelæggelseskendelsen kan fortolkes bredt, således at den først og fremmest rejser det generelle spørgsmål, om en tidsfrist på to år for udøvelsen af fradragsretten er forenelig med de fællesskabsretlige bestemmelser om merværdiafgift, og alene subsidiært om dette er tilfældet i det specifikke tilfælde, hvor proceduren med omvendt afgiftspligt finder anvendelse, og afgiftsmyndighederne råder over en længere frist til at inddrive afgift, der ikke er korrekt angivet.
The order for reference might be interpreted broadly as raising first and foremost the general question whether a twoyear timelimit on the exercise of the right to deduct is compatible with Community VAT law, and only secondarily whether that is so in the specific case where the reverse charge mechanism applies and the tax authority enjoys a longer period in which to recover tax not properly accounted for.
Der er indgivet skriftlige indlæg af Ecotrade, den italienske og cypriotiske
Written observations have been submitted by Ecotrade, the Italian and Cypriot Governments and the Commission,
Selv om den forelæggende ret formelt stiller to spørgsmål vedrørende de italienske bestemmelser i relation til forskellige bestemmelser i sjette direktiv, synes det mere hensigtsmæssigt at behandle de to spørgsmål samlet.
Finally, although the referring court formally poses two questions, directed at assessing the Italian rules against different provisions of the Sixth Directive, I find it more helpful to address the two together.
Muligheden for at fastsætte en tidsfrist for udøvelse af fradragsretten
Possibility of a timelimit on the exercise of the right to deduct
Den forelæggende ret har understreget de faktorer, der samlet set fører til dette resultat, nemlig: a) den »2-årige« frist 17for udøvelse af fradragsretten, b) den »4-årige« frist 18for afgiftsmyndighedens adgang til at inddrive afgift og c) proceduren med omvendt afgiftspligt, hvorefter en afgiftspligtigs pligt til at betale indgående afgift normalt modsvares eksakt af dennes ret til at fratrække den samme afgift.
The factors stressed by the national court as combining to produce that result are: (i) the ‘two-year’ timelimit 17 on the exercise of the right to deduct, (ii) the ‘four-year’ timelimit 18 on the tax authority’s right to recover and (iii) the reverse charge mechanism under which a taxable person’s liability to pay input tax is, normally, exactly counterbalanced by his right to deduct the same tax.
Der er intet i de bestemmelser, som den forelæggende ret henviser til i sine spørgsmål — eller andre steder i sjette direktiv — der foreskriver en specifik tidsfrist for fradragsretten eller udtrykkeligt henviser til muligheden for at indføre en sådan tidsfrist i national ret eller det modsatte.
Nothing in any of the provisions cited by the national court in its questions — or indeed elsewhere in the Sixth Directive — imposes any specific timelimit on the exercise of the right to deduct or refers explicitly to the possibility, or otherwise, of imposing such a timelimit in national law.
Selv om følgerne af denne procedure utvivlsomt udgør et centralt moment i den foreliggende sag, er det efter min opfattelse mindst lige så vigtigt at bemærke, at det resultat, som Ecotrade anfægter, ikke blev udløst ved den blotte kombination af disse tre faktorer, men ved en omklassificering af virksomhedens transaktioner fra momsfritagne til momspligtige.
However, and although the context of that mechanism is undoubtedly a key feature of this case, it is in my view at least as important to note that the result to which Ecotrade objects was triggered not by the mere combination of those three factors but by the reclassification of its input transactions from exempt to taxable.
17 — For at formulere det helt præcist, er fristen for indgivelse af angivelsen for det andet år, der følger efter det år, i løbet af hvilket fradragsretten var opstået.
17 — More accurately, the limit is the submission of the declaration for the second year following that in which the right to deduct arose.
18 — Faktisk udgangen af det fjerde år, der følger det år, i hvilket angivelsen blev indgivet.
18 — In fact, the end of the fourth year following that in which the declaration was made.
Ecotrade gjorde under retsmødet gældende, uden at blive modsagt, at perioden regelmæssigt blev forlænget ved en midlertidig lovgivning til fem, seks eller syv år.
Ecotrade stated at the hearing, without contradiction, that the period was regularly extended by temporary legislation to five, six or seven years.
Mindst en af disse bestemmelser kan ikke desto mindre anses for stiltiende at tillade, at der fastsættes en tidsfrist: Artikel 18, stk. 1, litra d), henviser til formaliteter, som fastlægges af hver enkelt medlemsstat, for udøvelse af fradragsretten.
Of those provisions, at least one may none the less be seen as implicitly authorising the imposition of a time-limit: Article 18(1)(d) refers to formalities laid down by Member States for the exercise of the right to deduct.
Adgangen til at fastsætte en tidsfrist synes endvidere klart at fremgå af de samlede bestemmelser i artikel 18, stk. 2 og 3.
That a timelimit may be set seems, moreover, clear from the combined provisions of Article 18(2) and (3).
Af den første fremgår, at fradragsretten skal udøves i forhold til beløb, der skyldes for den samme afgiftsperiode som den, hvori fradragsretten opstod, og den sidstnævnte bemyndiger medlemsstaterne til at fastsætte de betingelser, ifølge
The former indicates that the right to deduct is to be exercised in relation to amounts due for the same tax period as that in which the right arose, and the latter allows Member States to determine the conditions in which a taxable person may be authorised to deduct when
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT SHARPSTON — FORENEDE SAGER C-95/07 OG C-96/07
OPINION OF MS SHARPSTON — JOINED CASES C-95/07 AND C-96/07 lence and effectiveness. 20
Fristen må således ikke hvilke en afgiftspligtig person kan få tilladelse til at foretage et fradrag, når han ikke har overholdt bl.a. denne betingelse.
It should thus not be less favourable than those applicable to similar domestic situations 21 or render virtu- he has not respected, inter alia, that condition.
Samlet set medfører disse bestemmelser, at det står en medlemsstat frit for at kræve, at fradragsretten skal udøves inden for den pågældende afgiftsperiode 19, eller at tillade en længere frist.
Taken together, they imply that it is open to a Member State to require that the right to deduct be exercised in respect of the tax period in question, 19 or to allow a longer period.
være mindre gunstig end frister, der finder anvendelse på tilsvarende interne forhold 21, og de må heller ikke gøre det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til Fællesskabets retsorden.
ally impossible or excessively difficult the exercise of rights conferred by Community law.
De for Domstolen fremførte argumenter i den foreliggende sag har ikke indeholdt en sammenligning med nogen som helst tidsfrist, der gælder for lignende interne forhold, og der har heller ikke været fremført argumenter om, at en tidsfrist på to år generelt set — i modsætning til under specifikke omstændigheder — gør udøvelsen af fradragsretten umulig eller uforholdsmæssigt vanskelig.
In the submissions to the Court in the present case, there has been no comparison with any timelimit applicable to similar domestic situations, nor has it been argued that a timelimit of two clear years renders in general — rather than in the specific circumstances — the exercise of the right to deduct virtually impossible or excessively difficult.
Jeg deler derfor ikke Ecotrades synspunkt om, at fradragsretten er så grundlæggende, at der aldrig kan knyttes en tidsfrist til dens udøvelse.
I disagree, therefore, with Ecotrade’s contention that the right to deduct is so fundamental that no timelimit can ever be placed on its exercise.
Retten er ganske vist grundlæggende, men henset til retssikkerheden (og den økonomiske sikkerhed) er det ligeledes vigtigt, at afsluttede afgiftssager ikke kan drages i tvivl på ubestemt tid.
The right is indeed fundamental but it is also important, for reasons of legal (and financial) security, that settled fiscal situations should not be liable to be called in question indefinitely.
Afgiftsmyndighedens mulighed for at foretage en ny afgiftsansættelse efter udløbet af en sådan tidsfrist
Possibility of reassessment by the tax authority after such a timelimit has expired
Det synes ubestridt, at afgiftsmyndigheden skal råde over en vis periode til at
That tax authorities should have at their disposal a period within which to verify taxable persons’ VAT declarations and,
Hvis sjette direktiv således giver en medlemsstat ret til at foreskrive, at fradragsretten skal udøves i den afgiftsperiode, hvori den opstod, opstår der ikke spørgsmål om, hvorvidt en længere periode, såsom den to-årige periode, der tillades efter den italienske lovgivning, generelt set er urimelig restriktiv.
Suffice it to bear in mind that such a timelimit (which is in many ways comparable to that for bringing proceedings for the recovery of national charges levied in breach of Community law) should in any event comply with the principles of equiva-
20 — Sammenlign f.eks. med dom af 11.7.2002, sag C-62/00, Marks & Spencer, Sml. I, s. 6325, præmis 34ff. 21 — Efter min opfattelse er Kommissionen på vildspor, når den påstår (hvis jeg har forstået det korrekt), at ækvivalensprincippet finder anvendelse i forbindelse med en sammenligning af de frister, der gælder for de afgiftspligtige personer og afgiftsmyndigheden.
20 — Compare, for example, Case C-62/00 Marks & Spencer [2002] ECR I-6325, paragraph 34 et seq. of equivalence and
Under forhold som de i denne sag foreliggende undersøge afgiftspligtige personers momsangivelser og i givet fald foretage en ny afgiftsansættelse, og at denne periode af hensyn til retssikkerheden skal tidsbegrænses.
In circumstances such as those of the present case where appropriate, reassess their liability, and that the period may be subject to some limit in the interests of legal certainty, seem unassailable propositions.
Der kan heller ikke gøres indvendinger imod, at den periode, som indrømmes afgiftsmyndigheden til kontrol og fornyet prøvelse, bør være længere end den frist, inden for hvilken den afgiftspligtige skal indgive sin endelige angivelse af dennes skyld og krav om fradrag.
Nor can it be objectionable that the period allowed to the tax authority for verification and reassessment should extend beyond that within which the taxable person is required to make a definitive statement of his liabilities and claims for deduction.
Så længe denne angivelse ikke er indgivet, kan den ikke kontrolleres 22.
Until such a statement has been submitted, it cannot be verified. 22
Når det ved en sådan kontrol opdages, at der foreligger momspligt, der ikke er opgivet, skal og bør der rettes krav om betaling og det modsvarende beløb inddrives.
Where such verification reveals a liability to VAT which was not declared, clearly that liability may — and indeed should — be enforced, and the corresponding sum collected.
Når fradrag og momspligt er to sider af samme sag, må enhver fornyet prøvelse fra afgiftsmyndighedernes side logisk set tage hensyn til begge.
Where deduction and liability are thus two sides of the same coin, any reassessment by the tax authority must logically take both into account.
At håndhæve momspligten uden at tillade den medfølgende fradragsret vil endvidere være helt i strid med neutralitetsprincippet, der er grundlæggende for hele momssystemet.
To enforce the liability without allowing the concomitant right to deduct would, moreover, run completely counter to the principle of neutrality which is fundamental to the whole VAT system.
Som Domstolen gentagne gange har fastslået, tilsigter fradragsordningen helt
As the Court has repeatedly stated, the rules governing deduction are meant
Den omstændighed, at der opstår et afgiftskrav, påvirker heller ikke en eksisterende ret til at fradrage indgående afgift, der er uafhængig af det pågældende afgiftskrav.
Nor does the discovery of liability impinge on any existing right to deduct input tax which is not dependent on the liability.
Om den afgiftspligtige person har udøvet en sådan ret eller ej inden for de gældende nationale tidsfrister, har intet at gøre med en fornyet prøvelse af dennes pligt til at erlægge udgående skat.
Whether the taxable person has or has not exercised such a right within any applicable national timelimit of the kind I have outlined is a matter quite separate from the reassessment of his liability for output tax.
23 — I den foreliggende sag befinder Ecotrade sig i en sådan situation på grund af proceduren med omvendt afgiftspligt, men en lignende situation kunne opstå, hvis en afgiftspligtig opgiver sine udgående leverancer som fritaget (selv om de faktisk var afgiftspligtige) og derfor ikke havde været i stand til at fratrække nogen indgående afgift på varer eller tjenesteydelser, der blev anvendt i forbindelse med disse leveringer.
23 — In the present proceedings, Ecotrade finds itself in such a situation because of the reverse charge mechanism, but a similar situation could exist where a taxable person had classified his output supplies as exempt (when they were in fact taxable) and had therefore not been in a position to deduct any input tax on goods or services used for the purposes of those supplies.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT SHARPSTON — FORENEDE SAGER C-95/07 OG C-96/07 at frigøre den afgiftspligtige for den moms, denne skylder eller har erlagt i forbindelse med hele sin økonomiske virksomhed.
OPINION OF MS SHARPSTON — JOINED CASES C-95/07 AND C-96/07 questions to Articles 17, 18(1)(d), 21(1) and 22 of the Sixth Directive.
Systemet sikrer, at afgiftsbyrden er fuldstændig neutral for enhver økonomisk virksomhed, uanset denne virksomheds formål eller resultater, forudsat at virksomheden i sig selv er momspligtig 24.
25Of those, Art- to relieve the trader entirely of the burden of the VAT payable or paid in the course of all his economic activities.
gende ret henviser i sine spørgsmål til sjette direktivs artikel 17, artikel 18, stk. 1, litra d), artikel 21, stk. 1, og artikel 22 25.
The system ensures complete neutrality of taxation of all economic activities, whatever their purpose or results, provided that they are themselves subject in principle to VAT.
Blandt disse er artikel 17, stk. 6, og artikel 7, artikel 18, stk. 1, litra d), og artikel 22, stk. 7 og 8, allerede nævnt flere gange under retsforhandlingerne som værende i stand til at begrunde en anvendelse af de italienske bestemmelser på den af afgiftsmyndigheden ønskede måde.
24 icles 17(6) and (7), 18(1)(d) and 22(7) and (8) have been cited, at various stages in the proceedings, as capable of providing justification for applying the Italian rules in the manner sought by the tax authority.
I modsætning hertil ville en anvendelse af de italienske regler på den af afgiftsmyndigheden i den foreliggende sag ønskede måde erstatte den (skønt på et ukorrekt grundlag) opnåede afgiftsneutralitet med en væsentlig byrde, som den erhvervsdrivende i princippet skulle frigøres for, og medføre, at det samlede afgiftsbeløb ville overstige det beløb, der skulle have været opkrævet.
By contrast, application of the Italian rules in the way sought by the tax authority in the present case would replace the neutrality of taxation which had been achieved (albeit on an incorrect basis) by a significant burden of which the trader should in principle have been relieved — and would lead to a greater amount of tax being collected overall than should have been collected.
Hvad angår artikel 17, stk. 6 og 7, er spørgsmålet i den foreliggende sag imidlertid ikke, som den cypriotiske regering med rette bemærker, udelukkelse af den pågældende afgift fra fradragsretten, men en begrænsning af udøvelsen af denne ret under visse omstændigheder.
However, with regard to Article 17(6) and (7), as the Cypriot Government rightly notes, the issue in the present case is not one of exclusion of the tax in issue from the right to deduct but a limitation of the exercise of that right in certain circumstances.
En sådan begrænsning er ikke omfattet af anvendelsesområdet for artikel 17, stk. 6 eller 7, der vedrører den fuldstændige udelukkelse af visse former for indgående afgift.
Such a limitation does not fall within the scope of Article 17(6) or (7), which concern the complete exclusion of certain types of input.
Eventuelle begrundelser for at inddrive afgift, der ikke er angivet, samtidig med at den dertil knyttede fradragsret afvises
Possible justifications for recovering undeclared tax while refusing the exercise of a linked right to deduct
Spørgsmålet er herefter, om der, med støtte i fællesskabsbestemmelser, ikke desto mindre er grundlag for at fravige det grundlæggende krav om neutralitet.
The question arises whether there can none the less be any justification for overriding the fundamental requirement of neutrality on the basis of any Community provision.
Den forelæg-
The national court refers in its
Blandt de andre nævnte bestemmelser bemyndiger artikel 18, stk. 1, litra d), medlemsstaterne til at fastlægge formaliteter vedrørende udøvelse af fradragsretten; artikel 22, stk. 7, kræver, at de træffer foranstaltninger for at sikre, at erhvervsdrivende, der skal betale indgående afgift i henhold til proceduren med omvendt afgiftspligt,
Of the other provisions cited, Article 18(1)(d) authorises Member States to lay down formalities for the exercise of the right to deduct; Article 22(7) requires them to take measures to ensure that traders liable
24 — Jf. senest dom af 8.2.2007, sag C-435/05, Investrand, Sml. I, s. 1315, præmis 22.
24 — See, most recently, Case C-435/05 Investrand [2007] ECR I-1315, paragraph 22.
25 — Jf. punkt 8, 11 og 15-18 ovenfor.
25 — See points 8, 11 and 15 to 18 above.
opfylder deres pligt til angivelse og betaling; og artikel 22, stk. 8, bemyndiger dem til at fastsætte andre forpligtelser, som de skønner nødvendige for at sikre en korrekt opkrævning af momsen og for at undgå unddragelse.
for input tax under the reverse charge mechanism comply with their obligations relating to declaration and payment; and Article 22(8) authorises them to impose other obligations for the correct collection of tax and prevention of evasion.
En bilforhandler havde kun krav på provision ved salg til kunder i dennes område.
A car dealer was entitled to commission only on sales to customers in his area.
For at få provision ved salg til kunder i en anden medlemsstat ansatte han en mellemmand til proforma at opkøbe og videresælge køretøjer.
In order to claim commission on sales to a customer in another Member State, he engaged an intermediary to purchase and resell the vehicles for form’s sake.
Han angav moms på fakturaerne til denne mellemmand, der forsøgte at fratrække den.
He invoiced VAT to that intermediary, who sought to deduct it.
Afgiftsmyndigheden afviste fradraget, da transaktionen var fiktiv.
The tax authority refused the deduction, because the transaction was a sham.
Bilforhandleren tilpassede dernæst sit regnskab, således at det afspejlede den reelle situation.
The dealer then adjusted his records to show the true situation.
Afgiftsmyndigheden forhøjede beløbet for hans momspligtige transaktioner med salgsprisen for bilerne, men afslog fritagelse (med fradrag af indgående afgift, som det normalt var tilfældet med leveringer inden for Fællesskabet) med den begrundelse, at Collées regnskab ikke var foretaget løbende og umiddelbart efter de pågældende transaktioner, i overensstemmelse med regler fastsat i national retspraksis 27.
The tax authority increased his taxable turnover by the sale price of the cars, but refused to allow exemption (with deduction of input tax, as would normally have been the case for an intraCommunity supply), on the ground that his records had not been updated regularly and immediately after the relevant transaction, in accordance with rules flowing from national case-law. 27
Jeg er ikke enig heri.
I disagree.
Mens de pågældende bestemmelser ganske vist tillader, at der foreskrives formaliteter og bøder i tilfælde af manglende overholdelse af disse (det skal erindres, at Ecotrade i den foreliggende sag blev pålagt store bøder, skønt den forelæggende ret ikke rejser spørgsmål om disses forenelighed med fællesskabsretten), begrunder de ikke, at selve momssystemet fordrejes.
Whilst the provisions in question certainly authorise the imposition of formalities, and of penalties in the event of noncompliance with those formalities (it will be remembered that substantial fines were imposed on Ecotrade in the present case, although their compatibility with Community law is not raised by the referring court), they do not justify a distortion of the VAT system itself.
Domstolen udtalte, at ved at fritage leverancer inden for Fællesskabet for moms i
The Court noted that the exemption of intraCommunity supplies in the Member
26 — Dom af 27.9.2007, sag C-146/05, Sml. I, s. 7861.27 — Jf. dommens præmis 12-18.
26 — Case C-146/05 [2007] ECR I-7861.27 — See paragraphs 12 to 18 of the judgment.
I den sammenhæng forekommer det hensigtsmæssigt at nævne Domstolens
In that connection, it may be useful to recall the Court’s recent judgment in
Afgiftspåligningen af transaktioner skal foretages på grundlag af disses objektive kendetegn.
Transactions should be taxed taking into account their objective characteristics.
Hvis en levering opfylder betingelserne for momsfritagelse, skal der ikke betales moms 31.
If a supply meets the conditions laid down for exemption, no VAT is payable. 31
den medlemsstat, hvorfra goderne forsendes, med en (omvendt) beskatning af den tilsvarende erhvervelse inden for Fællesskabet i den medlemsstat, hvortil goderne forsendes, er det muligt at undgå dobbeltbeskatning og tilsidesættelse af den afgiftsmæssige neutralitet 28.
State of dispatch, with (reverse charge) taxation of the corresponding intraCommunity acquisition in the Member State of arrival, avoids double taxation and infringement of fiscal neutrality. 28
Sjette direktivs artikel 22 fastsætter formelle krav hvad angår regnskabet, faktureringen, momsangivelsen og oversigten, og artikel 22, stk. 8, giver medlemsstaterne mulighed for at fastsætte andre forpligtelser, som skønnes nødvendige for at sikre en korrekt opkrævning af afgiften og for at undgå unddragelse.
Article 22 of the Sixth Directive imposes formal obligations relating to accounts, invoicing, returns and recapitulative statements, and Article 22(8) allows Member States to impose other obligations deemed necessary for the correct levying and collection of the tax and to prevent evasion.
Sådanne foranstaltninger må imidlertid ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål, eller anfægte princippet om momsens neutralitet 29.
However, such measures must not go further than necessary to attain such objectives, or undermine VAT neutrality. 29 the production of conclusive evidence that the substantive requirements have been satisfied. 32
En national foranstaltning, som gør retten til momsfritagelse betinget af formelle krav uden hensyntagen til, om de materielle betingelser er opfyldt, går ud over, hvad der er nødvendigt for at sikre en korrekt opkrævning af afgiften 30.
A national measure which makes the right of exemption subject to compliance with formal obligations, without taking account of whether the substantive requirements have been satisfied, goes further than is necessary to ensure the correct levying and collection of the tax. 30
Det er vigtigt, at de afgiftspligtige har mulighed for i deres regnskab at tage hensyn til ændringer i klassifikationen af en levering inden for Fællesskabet, som er foretaget efter transaktionens udførelse.
It is important to allow amendments to the categorisation of an intraCommunity supply made after the transaction has taken place to be reflected in taxable persons’ accounts.