natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Spørgsmålene er blevet rejst i en tvist mellem Silos e Mangimi Martini SpA (herefter »Silos«) og Ministero delle Finanze (finansministeriet) angående betaling af eksportrestitutioner for kornfoderblandinger.
The questions have been raised in the course of proceedings brought by Silos e Mangimi Martini SpA (hereinafter 'Silos') against the Ministero delle Finanze (Ministry of Finance) concerning the payment of export refunds for cereal-based compound feedingstuffs.
Silos er et italiensk selskab, der fremstiller og eksporterer forarbejdet og delvist forarbejdet foder.
Silos is an Italian company which produces and exports finished and half-finished animal feeds.
I maj 1995 fik selskabet to eksportlicenser, der hver omfattede 3 000 tons kornfoderblandinger, og som var gyldige indtil den 30. juni 1995.
In May 1995 it obtained two export licences for 3 000 tonnes each of cereal-based animal feed, valid until 30 June 1995.
De varer, der var omfattet af de to licenser, blev udført ad flere omgange; de sidste forsendelser blev gennemført den 30. juni 1995.
The goods covered by the two licences were exported on several occasions, the last consignments having been completed on 30 June 1995.
Toldangivelserne for disse sidste udførsler blev antaget af de kompetente toldmyndigheder den 30. juni 1995.
The customs declarations relating to those last exports were accepted by the competent customs authorities on 30 June 1995.
Silos ansøgte den italienske forvaltning om betaling af et beløb på 383 616 074 ITL i eksportrestitutioner.
The Commission regularly fixes the export refunds on cereal-based compound feedingstuffs.
Den italienske forvaltning afviste at tage denne ansøgning til følge med den begrundelse, at forordning nr. 1521/95 havde fastsat restitutionsbeløbet for eksporter, der var gennemført den 30. juni 1995, til 0 ECU pr. ton.
Thus, Commission Regulation (EC) No 1415/95 of 22 June 1995 fixing the export refunds on cereal-based compound feedingstuffs, which entered into force on 23 June 1995, fixed the amount of the refunds for maize and maize-based products at ECU 74.93 per tonne.
Silos anlagde sag mod Ministero delle Finanze med henblik på at få ministeriet dømt til at betale det krævede beløb. Silos har under sagen anmodet den forelæggende ret om at stille flere præjudiciellespørgsmål vedrørende fortolkningen og gyldigheden af forordning nr. 1521/95 og
Commission Regulations Nos 1521/95 and 1576/95, which entered into force on 30 June and 1 July 1995 respectively, did not fix any amount for those refunds and, therefore, in practice withdrew
Kommissionen fastsætter regelmæssigt eksportrestitutioner for kornfoderblandinger.
Silos applied to the Italian authorities for the payment of export refunds of ITL 383 616 074.
Kommissionens forordning (EF) nr. 1415/95 af 22. juni 1995, der trådte i kraft den 23. juni 1995, fastsatte restitutionsbeløbet for majs og majsprodukter til 74,93 ECU pr. ton.
They rejected the application on the ground that Regulation No 1521/95 had fixed the amount of the refunds for exports completed on 30 June 1995 at ECU 0 per tonne.
Forordning nr. 1521/95 og 1576/95, der trådte i kraft henholdsvis den 30. juni og 1. juli 1995, fastsatte ikke beløb for disse restitutioner og ophævede dem således i praksis.
Silos brought an action against the Ministero delle Finanze seeking judgment against it for the payment of the sum claimed.
Kommissionens forordning (EF) nr. 1652/95 af 6. juli 1995, der trådte i kraft den 7. juli 1995, genindførte de nævnte
In its action, Silos requested the national court to refer several questions for
Den forelæggende ret spørger nærmere bestemt med sit andet spørgsmål, som behandles først, om forordning nr. 1521/95 fandt anvendelse på eksportforretninger, der var under afvikling og afsluttet på datoen for forordningens offentliggørelse, og for hvilke der ikke var ansøgt om forudfastsættelse af eksportrestitutionen.
a preliminary ruling concerning the interpretation and validity of Regulations Nos 1521/95 and 1576/95. In particular, Silos submitted that Regulation No 1521/95 was invalid because it contained no statement of reasons, that Regulation No 1576/95 had impliedly revoked Regulation No 1521/95 making Regulation No 1415/95 applicable on 30 June 1995, that Regulation No 1576/95 was invalid because it contained no statement of reasons and that Regulation No 1521/95 was not applicable to exports for which licences had been obtained prior to 30 June 1995.
Tribunale civile e penale di Cagliari har, idet den er i tvivl om fortolkningen og gyldigheden af forordning nr. 1521/95 og 1576/95, besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
In considering the interpretation and validity of Regulations Nos 1521/95 and 1576/95, the Tribunale Civile e Penale di Cagliari decided to stay proceedings and request the Court of Justice to give a preliminary ruling the following questions:
Det skal i denne forbindelse anføres, at det fremgår af artikel 13, stk. 3, i forordning nr. 1766/92, sammenholdt med artikel 3, stk. 1 og 2, i forordning nr. 3665/87, at når der ikke er ansøgt om forudfastsættelse af restitutionen, er det afgørende forhold, der skal tages i betragtning ved afgørelsen af de rette bestemmelser og dermed det restitutionsbeløb, der finder anvendelse, det kompetente toldvæsens antagelse af den udførselsangivelse, hvori det angives, at der vil blive ansøgt om restitution.
'(1) Does Commission Regulation No 1576/95 of 30 June 1995 repeal Commission Regulation No 1521/95 of 29 June 1995 and, if so, must the latter be held to have had no legal effects on 30 June 1995?
»1) Er der ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1576/95 af 30. juni 1995 sket ophævelse af Kommissionens forordning (EF) nr. 1521/95 af 29. juni 1995, og må det i så fald antages, at sidstnævnte forordning ikke afføder retsvirkninger den 30. juni 1995?
Given that, in the present case, Regulation No 1521/95 was, under its Article 2, to enter into force on 30 June 1995 and that it is not alleged that the Official Journal of the European Communities dated 30 June 1995 containing the text of that regulation was not actually available on that date in its Italian version at the Office of Publications, it must be held that Regulation No 1521/95 was published and entered into force on that date.
Skal Kommissionens forordning (EF) nr. 1521/95 af 29. juni 1995 fortolkes således, at den også kan finde anvendelse på eksportforretninger, der allerede er under afvikling og afsluttet samme dag, hvor forordningen i kraft af sin offentliggørelse er kommet til de berørte erhvervsdrivendes kundskab?
(3) Is Commission Regulation No 1521/95 of 29 June 1995 invalid and thus of no legal effect for lack of a statement of reasons?
Er Kommissionens forordning (EF) nr. 1521/95 af 29. juni 1995 ugyldig og således uden retsvirkning som følge af manglende begrundelse?
As regards the first question, it is sufficient to note that, contrary to the contention of Silos, the fact that one regulation is followed by another with identical content and containing no reference to the earlier regulation does not lead to the conclusion that the second regulation revoked the first.
Er også Kommissionens forordning (EF) nr. 1576/95 af 30. juni 1995 ugyldig og således uden retsvirkning som følge af manglende begrundelse?
Is Commission Regulation No 1576/95 of 30 June 1995 likewise invalid and thus of no legal effect for lack of a statement of reasons?
For så vidt angår det første spørgsmål, er det tilstrækkeligt — i modsætning til det af Silos anførte - at fastslå, at det forhold, at en tidligere forordning efterfølges af en anden forordning, der har et identisk indhold, og som ikke indeholder nogen henvisning til den første forordning, ikke giver mulighed for at konkludere, at den anden forordning har ophævet den første.
No 1415/95 of 22 June 1995 as a result of the invalidity of the abovementioned regulations, or by the repeal referred to in Question 1?'
Ophævelsen af en retsakt er nemlig, således som Kommissionen har bemærket, en undtagelsesforanstaltning, der har tilbagevirkende kraft, og den kan derfor kun være udtrykkelig.
However, in the present case, neither the preamble to nor the provisions of Regulation No 1576/95 contain any indication of the possible retrospective effect of that regulation, or any express reference to Regulation No 1521/95, which is alleged to have been revoked.
Det skal i denne sag fastslås, at hverken betragtningerne til eller selve indholdet af
Page 5
Det følger heraf, at forordning nr. 1576^5, der trådte i kraft den 1. juli 1995, ikke gyldigt har kunnet ophæve forordning nr. 1521/95 og derfor ikke har haft nogen indflydelse på sidstnævnte forordnings anvendelighed den 30. juni 1995.
revoked Regulation No 1521/95 and did not therefore affect its applicability on 30 June 1995.
Det skal imidlertid ligeledes anerkendes, at selv om en beslutning, som indgår i en fast beslutningspraksis, kan begrundes kortfattet, navnlig ved henvisning til denne praksis, påhviler det fællesskabsmyndigheden, når den går væsentligt længere end de forudgående beslutninger, udførligt at gøre rede for sin argumentation (dom af 14.2.1990, sag C-350/88, Delacre m.fl. mod Kommissionen, præmis 15, og i samme retning Moskof-dommen, præmis 54).
The fourth question example by a reference to those decisions, the Community authority must give an explicit account of its reasoning if the decision goes appreciably further than the previous decisions (Case 350/88 Delacre and Others ν Commission, paragraph 15, and to that effect, Moskof, paragraph 54).
For så vidt angår det fjerde spørgsmål, skal det for det første fastslås, at forordning nr. 1576/95 i overensstemmelse med sin artikel 2 først trådte i kraft den 1. juli 1995.
As regards the fourth question, it must be observed that, in accordance with Article 2 thereof, Regulation No 1576/95 entered into force on 1 July 1995.
Det skal for det andet erindres, at forordning nr. 1576/95, således som det fremgår af denne doms præmis 21, ikke havde nogen indflydelse på anvendeligheden af forordning nr. 1521/95 den 30. juni 1995.
It must also be noted that, according to paragraph 21 of this judgment, Regulation No 1576/95 had no effect on the applicability of Regulation No 1521/95 on 30 June 1995.
Det skal dog i denne sag fastslås, at begrundelsen for forordning nr. 1521/95 ikke lever op til denne forpligtelse.
In the present case, the statement of reasons in Regulation No 1521/95 does not satisfy that requirement.
Denne begrundelse, der er identisk med begrundelsen for forordning nr. 1415/95, hvorved Kommissionen forhøjede restitutionsbeløbet for de i hovedsagen omhandlede produkter til 74,93 ECU pr. ton, giver nemlig ingen særlig forklaring på de grunde, der førte til, at Kommissionen en uge efter vedtagelsen af sidstnævnte forordning reelt ophævede de nævnte restitutioner ved at nedsætte deres beløb til 0 ECU pr. ton.
The statement of reasons, which is identical to that in Regulation No 1415/95, by which the Commission had increased the amount of the refunds for the products at issue in the main proceedings by raising it to ECU 74.93 per tonne, provides no particular explanation of the reasons which led the Commission, one week after the adoption of the latter regulation, to withdraw, in effect, the said refunds by reducing their amount to ECU 0 per tonne.
For så vidt som det er ubestridt i hovedsagen, at de eksporter, der ligger til grund for den sag, der verserer for den forelæggende ret, blev gennemført den 30. juni 1995, finder forordning nr. 1576/95 ikke anvendelse på disse eksporter, og dens gyldighed er derfor åbenbart uden betydning for afgørelsen af tvisten i hovedsagen.
Since it is established in the main proceedings that the exports which gave rise to the proceedings before the national court took place on 30 June 1995, Regulation No 1576/95 is not applicable to those exports. Therefore, its validity obviously has no bearing on the resolution of the main proceedings.
Det er således ufornødent at besvare det fjerde spørgsmål.
There is therefore no need to reply to the fourth question.
Den forelæggende ret spørger med det tredje spørgsmål nærmere bestemt, om forordning nr. 1521/95 er ugyldig på grund af tilsidesættelse af begrundelsespligten i EF-traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF).
By its third question, the referring court is asking essentially whether Regulation No 1521/95 is invalid on the ground that it does not meet the requirement to state reasons contained in Article 190 of the EC Treaty (now Article 253 EC).
Den blotte henvisning til mulighederne og betingelserne for afsætning på verdensmarkedet, ønsket om at undgå forstyrrelser på Fællesskabets marked og til udførslernes økonomiske aspekt kan ikke, i modsætning til det af Kommissionen anførte, udgøre en tilstrækkelig begrundelse for en forordning, der som forordning nr. 1521/95 bryder med Kommissionens sædvanlige praksis, der består i at fastsætte restitutionsbeløbet under hensyn til forskellen mellem priserne på de pågældende produkter dels på Fællesskabets marked dels på verdensmarkedet.
The mere reference to the possibilities and conditions for sale on the world market, to the need to avoid disturbances on the Community market and to the economic aspect of the exports cannot, contrary to the Commission's submission, constitute a sufficient statement of reasons for a regulation which, like Regulation No 1521/95, breaks with the Commission's usual practice, which consists of fixing the amount of the refunds by reference to the difference between the prices of the products concerned on the Community market, on the one hand, and on the world market, on the other.
Det skal i denne forbindelse erindres, at det fremgår af fast retspraksis, at den begrundelse, som kræves efter traktatens artikel 190, skal være tilpasset den pågældende retsakts karakter.
In that regard, it must be pointed out that it follows from the settled case-law of the Court that the statement of reasons required by Article 190 of the EC Treaty must be appropriate to the nature of the measure in question.
Det skal klart og utvetydigt fremgå af begrundelsen, hvilke betragtninger den institution, som har udstedt retsakten, har lagt til grund, således at de berørte kan gøre sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning, og Domstolen kan udøve sin kontrol.
It must show clearly and unequivocally the reasoning of the institution which enacted the measure so as to inform the persons concerned of the justification for the measure adopted and to enable the Court to exercise its powers of review.
Den forelæggende ret spørger med det femte spørgsmål nærmere bestemt, om ugyldigheden af forordning nr. 1521/95 indebærer, at de eksportrestitutioner for kornfoderblandinger, med hensyn til hvilke ansøgningen blev meddelt i de udførselsangivelser, der blev antaget af de kompetente toldmyndigheder den 30. juni 1995, og for hvilke der ikke var blevet ansøgt om
In that regard, it must be stated that it follows from the case-law of the Court that, a declaration by the Court that a regulation which has impliedly revoked another is invalid entails, in principle, the right of the parties concerned to be placed in the same situation as if the revocation
i forudfastsættelse, skal beregnes overensstemmelse med forordning nr. 1415/95.
had not taken place (see, to this effect, Case 201/87 Cargill, paragraph 21).
Det skal i denne forbindelse anføres, at det fremgår af Domstolens praksis, at det forhold, at en forordning, der stiltiende har ophævet en anden forordning, erklæres ugyldig, i princippet giver parterne i hovedsagen ret til at blive indsat i den samme situation, som hvis denne ophævelse ikke var sket (jf. i denne retning dom af 28.2.1989, sag 201/87, Cargill, præmis 21).
It follows that the effect of Regulation No 1521/95 being invalid is that the export refunds, the application for which was made by Silos in the export declarations accepted on 30 June 1995, are to be calculated in accordance with Regulation No 1415/95.
For så vidt angår Kommissionens påstand om, at Domstolen skal begrænse de tidsmæssige virkninger af den præjudicielle konstatering af, at forordning nr. 1521/95 er ugyldig, skal det fastslås, dels at den med forordning nr. 1521/95 indførte ordning alene fandt anvendelse i en yderst kort periode, nemlig en eneste dag, og at de eksportforretninger, der er omfattet af denne forordning, således er relativt fåtallige og let identificerbare.
It must be recognised, first, that the regime put in place by Regulation No 1521/95 applied only during an extremely short period, that is to say a single day, and that the exports covered by that regulation are therefore relatively few and easily identifiable.
Dels er Kommissionen ikke fremkommet med noget argument vedrørende tvingende retssikkerhedsmæssige hensyn, der kunne begrunde en begrænsning af de tidsmæssige virkninger af konstateringen af ugyldigheden af forordning nr. 1521/95.
Second, the Commission has advanced no arguments concerning overriding considerations of legal certainty which might support the temporal limitation of the effects of the declaration of invalidity of Regulation No 1521/95.
Under disse omstændigheder er der ikke grundlag for tidsmæssigt at begrænse denne doms virkninger.
As regards the Commission's request that the Court should limit the effects in time of the declaration of invalidity of Regulation No 1521/95.
»1) Kommissionens forordning (EF) nr. 1521/95 af 29. juni 1995 om fastsættelse af eksportrestitutionerne for kornfoderblandinger fandt anvendelse på eksportforretninger, for hvilke de kompetente toldmyndigheder på datoen for forordningens offentliggørelse havde antaget den udførselsangivelse, hvori det var angivet, at der ville blive ansøgt om eksportrestitution, og for hvilke der ikke var ansøgt om forudfastsættelse af eksportrestitutionen.
Commission Regulation (EC) No 1521/95 of 29 June 1995 fixing the export refunds on cereal-based compound feedingstuffs applied to the exports for which the competent customs service accepted, on the date of its publication, export declarations stating that an export refund was going to be claimed and for which advance fixing of the export refund had not been requested
Kommissionens forordning (EF) nr. 1576/95 af 30. juni 1995 om fastsættelse af eksportrestitutionerne for kornfoderblandinger har ikke ophævet forordning nr. 1521/95 og har derfor ikke haft nogen indflydelse på sidstnævnte forordnings anvendelighed den 30. juni 1995.
Commission Regulation (EC) No 1576/95 of 30 June 1995 fixing the export refunds on cereal-based compound feedingstuffs did not revoke Regulation No 1521/95 and therefore had no effect on the applicability of the latter regulation on 30 June 1995.
Forordning nr. 1521/95 opfylder ikke begrundelsespligten, således som den fremgår af EF-traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF), og er derfor ugyldig.
Commission Regulation No 1521/95 does not satisfy the requirement to state reasons laid down in Article 190 of the EC Treaty (now Article 253 EC) and is therefore invalid.
Ugyldigheden af forordning nr. 1521/95 indebærer, at de eksportrestitutioner for kornfoderblandinger, med hensyn til hvilke ansøgningen blev meddelt i de udførselsangivelser, der blev antaget af de kompetente toldmyndigheder den 30. juni 1995, og for hvilke der ikke var blevet ansøgt om forudfastsættelse, skal beregnes i overensstemmelse med Kommissionens forordning (EF) nr. 1415/95 af 22. juni 1995 om fastsættelse af eteportiestitutionerne for kornfoderblandinger.*
As a result of the invalidity of Commission Regulation No 1521/95, the export refunds for cereal-based feedingstuffs, for which the application was made in export declarations accepted by the competent customs service on 30 June 1995 and for which advance fixing had not been requested, are to be calculated in accordance with Commission Regulation (EC) No 1415/95 of 22 June 1995 fixing the export refunds on cereal-based compound feedingstuffs. '
Sag C-338/98 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Kongeriget Nederlandene Fiskale bestemmelser
Case C-338/98 Commission of the European Communities ν Kingdom of the Netherlands Taxation
•Traktatbrud — artikel 17, stk. 2, litra a), og artikel 18, stk. 1, litra a), i sjette momsdirektiv - nationale bestemmelser, hvorefter arbejdsgiveren som indgående moms kan fratrække en bestemt procentdel af en godtgørelse, der udbetales til en ansat for dennes erhvervsmæssige benyttelse af et privat køretøj* (Femte Afdeling)
(Failure of a Member Slate to fidfil its obligations —Articles 17(2)(a) and 18(1 )(a) of the Sixth VAT Directive — National legislation allowing an employer to deduct, as input tax, a certain percentage of an allowance paid to an employee for business use of a private vehicle) (Fifth Chamber) by one taxable person to another was not held.
Ved skrivelse af 2. februar 1993 underrettede Kommissionen den nederlandske regering om, at den fandt det tvivlsomt, om artikel 23 i gennemførelsesbekendtgørelsen af 12. august 1968 var i overensstemmelse med sjette direktiv, for så vidt som det efter denne bestemmelse er tilladt, at den afgiftspligtige arbejdsgiver fradrager momsen, uden at den i sjette direktivs artikel 18, stk. 1, litra a), opstillede betingelse om besiddelse af en faktura er opfyldt.
By letter of 2 February 1993, the Commission informed the Netherlands Government of its doubts as to the compatibility of Article 23 of the implementing decree of 12 August 1968 with the Sixth Directive, inasmuch as that provision authorises taxable employers to deduct VAT without fulfilling the condition relating to holding an invoice laid down in Article 18(l)(a) of the Sixth Directive.
Ved skrivelse af 5. juli 1993 gjorde den nederlandske regering gældende, at det pågældende fradrag ikke kunne anfægtes af rent formelle grunde om manglende besiddelse af en faktura udstedt af en afgiftspligtig person til en anden.
The Commission sent a reasoned opinion to the Kingdom of the Netherlands on 22 September 1997.
Den nederlandske regering anførte med henvisning til dommen af 8. marts 1988 (sag 165/86, Intiem), at det alene kunne være afgørende, om de udgifter, som fradraget vedrørte, som det er tilfældet i den foreliggende
Since the Commission found that the Kingdom of the Netherlands had not complied with its reasoned opinion, it decided to bring the present action.
Domstolens bemærkninger sag, var afholdt i forbindelse med afgiftspligtige arbejdsgivers virksomhed.
The first complaint, alleging infringement of Article 17(2)(a) of the Sixth Directive
Med henblik på at tage stilling til, om de pågældende nationale bestemmelser er i overensstemmelse med sjette direktivs artikel 17, stk. 2, litra a), skal det for det første bemærkes, at Domstolen allerede har fastslået, at sjette direktivs artikel 17, stk. 1 og 2, indeholder præcise regler om vilkårene for og omfanget af fradragsretten for moms, og at denne bestemmelse ikke overlader noget skøn for medlemsstaterne med hensyn til deres gennemførelse (dom af 6.7.1995, sag C-62/93, BP Supergaz, præmis 35).
Accordingly, neither the vehicle belonging to the employee nor the fuel consumed by that vehicle can be regarded as 'supplied' to the taxable employer, within the meaning of Article 17(2)(a) of the Sixth Directive, simply because depreciation of the vehicle and fuel costs linked to such use give rise to partial reimbursement by the employer.
Den 10. maj 1995 sendte Kommissionen Kongeriget Nederlandene en åbningsskrivelse. Heri accepterede Kommissionen tilsyneladende, at de udgifter, som det pågældende fradrag knyttede sig til, var af erhvervsmæssig karakter, og dermed at fradraget ikke indebar en tilsidesættelse af det i sjette direktivs artikel 17, stk. 2, litra a), opstillede princip, men den fastholdt ikke desto mindre kravet om besiddelse af en faktura i overensstemmelse med direktivets artikel 18, stk. 1, litra a).
The Commission submits that a fundamental aspect of the VAT system which has been created is that transactions capable of giving rise to a deduction are carried out between taxable persons, all the taxable transactions together forming an unbreakable chain in that regard.