natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Statistikkerne over retssagerne ved Domstolen for 2006 viser en betydelig forbedring for tredje år i træk.
The statistics concerning the Court’s judicial activity in 2006 reveal a considerable improvement, for the third year in a row.
Herved bemærkes især en forkortelse af sagsbehandlingstiden ved Domstolen og en reduktion af antallet af verserende sager, på trods af en anselig stigning i antallet af indbragte sager.
The reduction in the duration of proceedings before the Court should be noted, as should the decrease in the number of cases pending despite a signicant increase in new cases.
Domstolen har navnlig afsluttet 503 sager i 2006 (nettotal efter forening af sager).
In particular, the Court completed 503 cases in 2006 (net figure, that is to say, taking account of the joinder of cases).
Der er blevet anlagt 537 sager ved Domstolen, hvilket udgør en stigning på 13,3% i forhold til antallet af indbragte sager i 2005 (474 sager, bruttotal).
The Court had 537 new cases brought before it, representing an increase of 13.3 % compared with the number of new cases in 2005 (474 cases, gross figure).
Antallet af verserende sager pr. 31. december 2006 er 731 (bruttotal).
The number of cases pending on 31 December 2006 was 731 (gross figure).
Den ændring i tendensen til en stigende sagsbehandlingstid, som allerede blev observeret i 2004 og 2005, har fæstnet sig i 2006.
The reversal, already observed in 2004 and 2005, of the trend of increasingly lengthy proceedings was consolidated in 2006.
For så vidt angår præjudicielle forelæggelser er den gennemsnitlige sagsbehandlingstid 19,8 måneder, hvorimod den var 23,5 måneder i 2004 og 20,4 måneder i 2005.
As concerns references for a preliminary ruling, the average duration of proceedings was 19.8 months as against 23.5 months in 2004 and 20.4 months in 2005.
Med hensyn til direkte søgsmål og appelsager er den gennemsnitlige sagsbehandlingstid henholdsvis 20 og 17,8 måneder (21,3 måneder og 20,9 måneder i 2005).
Court of Justice average time taken to deal with direct actions and appeals was 20 and 17.8 months respectively (21.3 months and 20.9 months in 2005).
I det forgangne år har Domstolen på forskellig vis udnyttet de muligheder, den har for at fremme behandlingen af visse sager (pådømmelse af en sag forud for andre, hasteprocedure, forenklet procedure og muligheden for at pådømme sagen uden generaladvokatens forslag til afgørelse).
In the course of the past year the Court has made use to diering degrees of the various instruments at its disposal to expedite the handling of certain cases (priority treatment, the accelerated or expedited procedure, the simplied procedure, and the possibility of giving judgment without an Opinion of the Advocate General).
Hasteproceduren var begæret anvendt i fem sager, men de i procesreglementet opstillede betingelser var ikke opfyldt.
Use of the expedited or accelerated procedure was requested in five cases, but the requirement of exceptional urgency laid down by the Rules of Procedure was not satised.
I overensstemmelse med den praksis, der blev indført i 2004, antages eller afvises begæringer om anvendelsen af hasteproceduren ved en begrundet kendelse af Domstolens præsident.
Following a practice established in 2004, requests for the use of the expedited or accelerated procedure are granted or refused by reasoned order of the President of the Court.
Desuden har Domstolen fortsat anvendt den forenklede procedure i procesreglementets artikel 104, stk. 3, med henblik på at besvare visse præjudicielle spørgsmål.
The Court continued to use the simplied procedure laid down in Article 104(3) of the Rules of Procedure to answer certain questions referred to it for a preliminary ruling.
Der er således blevet afsagt 16 kendelser med hjemmel i denne bestemmelse, hvorved i alt 21 sager blev afsluttet.
It made 16 orders on the basis of that provision, bringing a total of 21 cases to a close.
I øvrigt har Domstolen ret ofte gjort brug af den mulighed, den har i henhold til statuttens artikel 20, for at pådømme en sag uden generaladvokatens forslag til afgørelse, når sagen ikke rejser nye retsspørgsmål.
In addition, the Court made fairly frequent use of the possibility oered by Article 20 of the Statute of determining cases without an Opinion of the Advocate General where they do not raise any new point of law.
Det bør således nævnes, at ca. 33% af dommene i 2006 blev afsagt uden forslag til afgørelse (35% i 2005).
About 33 % of the judgments delivered in 2006 were delivered without an Opinion (compared with 35 % in 2005).
For så vidt angår fordelingen af sagerne mellem Domstolens forskellige afdelinger kan det nævnes, at næsten 13% af de afsluttede sager i 2006 blev afsluttet af Store Afdeling og plenum, 63% af afdelinger bestående af fem dommere og 24% af afdelinger bestående af tre dommere.
As regards the distribution of judgments between the various formations of the Court, it may be noted that the Grand Chamber and the full Court dealt with nearly 13 %, chambers of five judges with 63 %, and chambers of three judges with 24 %, of the cases brought to a close in 2006.
I forhold til det foregående år kan der konstateres en betydelig stigning i antallet af sager, der er blevet behandlet af afdelinger med fem dommere (54% i 2005), en stabilisering af antallet af sager behandlet af Store Afdeling (13% i 2005) og et stort fald i antallet af sager afgjort af afdelinger med tre dommere (33% i 2005).
Compared with the previous year, the number of cases dealt with by five-judge chambers increased signicantly (54 % in 2005), the number decided by the Grand Chamber remained stable (13 % in 2005), and the number disposed of by three-judge chambers decreased markedly (33 % in 2005).
Flere statistiske oplysninger om retsåret 2006 findes i punkt C i dette kapitel.
For further information regarding the statistics for the 2006 judicial year, reference should be made to Part C of this chapter.
Dette afsnit præsenterer den vigtigste udvikling i retspraksis inddelt efter emne som følger: forfatningsmæssige eller institutionelle forhold; unionsborgerskab; frie varebevægelser; landbrug; fri bevægelighed for personer, tjenesteydelser og kapital; visa, asyl og indvandring; konkurrencereglerne; tilnærmelse af lovgivningerne; varemærker; skatter og afgifter; socialpolitik; samarbejde på det civilretlige område; politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager, hvorved det dog bemærkes, at en dom på et givent område, under hensyntagen til sagen principale problemstilling, ofte tillige berører spørgsmål, som er af stor interesse for et andet område.
This section presents the main developments in the case-law, arranged by subject as follows: constitutional or institutional issues; European citizenship; free movement of goods; agriculture; free movement of persons, services and capital; visas, asylum and immigration; competition rules; approximation and harmonisation of laws; trade marks; taxation; social policy; cooperation in civil and judicial matters; police and judicial cooperation in criminal matters. Quite frequently, however, a judgment which, on the basis of the main issue addressed by it, comes under a given subject, also broaches questions of great interest concerning another subject.
Forfatningsmæssige og institutionelle forhold
Constitutional or institutional issues
I sin udtalelse af 7. februar 2006 (udtalelse 1/03, Sml. I, s. 1145) tog Domstolen på Rådets begæring stilling til spørgsmålet om, hvorvidt Det Europæiske Fællesskab har en
In Opinion 1/03 [2006] ECR I-1145, the Court ruled, at the Council’s request, on whether the European Community has exclusive competence, or only shared competence with the Member States, to conclude the new Convention on Jurisdiction and the Recognition and Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters intended to replace the Lugano Convention.
Efter at have sammenfattet de oplysninger, der kunne hentes fra Domstolens praksis om Fællesskabets indgåelse af internationale aftaler, bemærkede Domstolen indledningsvis, at det for at kunne fastslås, at der er tale om en enekompetence for Fællesskabet, som kun råder over tildelte kompetencer, i mangel af udtrykkelige bestemmelser herom i traktaten var nødvendigt på grundlag af en konkret analyse af forholdet mellem den påtænkte aftale og gældende fællesskabsret at påvise, at indgåelsen af en sådan aftale ville kunne påvirke fællesskabsreglerne.
Summarising the principles which may be derived from its caselaw on the conclusion of international agreements by the Community, the Court observed first of all that in order to find, in the absence of express Treaty provisions, that the Community — which enjoys only conferred powers — has exclusive competence, it is necessary to have shown, on the basis of a specic analysis of the relationship between the agreement envisaged and the Community law in force, that the conclusion of such an agreement is capable of aecting the Community rules.
Domstolen foretog dernæst en sådan undersøgelse med henblik på såvel reglerne om retternes kompetence som reglerne om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område.
The Court then conducted an examination of that kind as regards both the rules governing the jurisdiction of courts and the rules concerning the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters.
Efter at have fastslået, at alene den omstændighed, at forordning nr. 44/2001 indeholder et fuldstændigt og sammenhængende system af kompetenceregler, vil enhver international aftale, hvori der også er fastsat et fuldstændigt system af regler om kompetencekonflikter svarende til forordningens system, kunne påvirke forordningens kompetenceregler, og efter dernæst konkret at have fastslået, at dette også er tilfældet med den påtænkte aftale på trods af, at der i forordningen er optaget en frakoblingsklausul, hvorefter aftalen ikke berører medlemsstaternes anvendelse af de relevante bestemmelser i fællesskabsretten, og endelig efter at have redegjort for, at den samme konklusion gør sig gældende for så vidt angår påtænkte bestemmelser på området for anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser, nåede Domstolen til den konklusion, at den nye Lugano-konvention henhører fuldt og helt under Fællesskabets enekompetence.
After the Court had (i) established that, by virtue of the very existence of Regulation (EC) No 44/2001, which provides for a unied and coherent system of rules on jurisdiction, any international agreement also establishing a unied system of rules on conict of jurisdiction such as that established by that regulation is capable of aecting those rules of jurisdiction, (ii) specically veried that that is indeed the case with the agreement envisaged despite the inclusion in it of a disconnection clause providing that the agreement does not aect the application by the Member States of the relevant provisions of Community law and (iii) stated that the same finding may be made with regard to the provisions envisaged regarding the recognition and enforcement of judgments, it reached the conclusion that the new Lugano Convention falls entirely within the sphere of exclusive competence of the Community.
I sagen Kommissionen mod Frankrig (dom af 14.3.2006, sag C-177/04, Sml. I, s. 2461) skulle Domstolen træffe afgørelse i et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 228 EF.
In Case C-177/04 Commission v France [2006] ECR I-2461, the Court had to decide an action for failure to full obligations under Article 228 EC.
Den Franske Republik havde gjort gældende, at den omformulering af de foreholdte klagepunkter, som Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber foretog under sagen, udgjorde en ny påstand, således at sagen ikke kunne antages til realitetsbehandling. Domstolen fastslog, at kravet om, at sagsgenstanden afgrænses af den administrative procedure, ikke kan indebære, at der under alle omstændigheder skal være fuldstændigt sammenfald mellem konklusionen i den begrundede udtalelse og påstandene i stævningen, når sagsgenstanden ikke er blevet udvidet eller ændret, men blot begrænset.
In response to the French Republic’s submissions that the reformulation by the Commission of the European Communities during the procedure of the complaints against it amounted to a new claim, so as to render the action inadmissible, the Court held that the requirement that the subject-matter of the proceedings is circumscribed by the pre-litigation procedure cannot go so far as to mean that in every case the operative part of the reasoned opinion and the form of order sought in the application must be exactly the same, provided that the subject-matter of the proceedings has not been extended or altered but simply limited.
Kommissionen kunne derfor frit begrænse rækkevidden af det traktatbrud, som den ønskede fastslået, således at der blev taget hensyn til de foranstaltninger til delvis gennemførelse, som blev truffet under sagen.
It is accordingly permissible for the Commission to limit the extent of the failure to full obligations which it asks the Court to find, so as to take account of partial measures to comply adopted in the course of the proceedings.
Efter at have fastslået, at det traktatbrud, der var gjort gældende over for Den Franske Republik, ikke var ophørt på tidspunktet for Domstolens vurdering af de faktiske omstændigheder, tog Domstolen stilling til Kommissionens forslag om fastsættelse af en tvangsbøde.
After establishing that the failure on the part of the French Republic to full obligations still subsisted at the date of the Court’s examination of the facts, the Court examined the Commission’s proposal of a periodical penalty payment.
Domstolen bemærkede for det første, at artikel 228 EF har til formål at tilskynde en medlemsstat til at opfylde en dom i en traktatbrudssag og dermed sikre den effektive anvendelse af fællesskabsretten, og at tvangsbøden eller det faste beløb begge har til formål at pålægge den omhandlede medlemsstat et økonomisk pres, der tilskynder den til at bringe traktatbruddet til ophør, og fastsættes derfor under hensyn til den grad af
It recalled first of all that Article 228 EC has the objective of inducing a Member State to comply with a judgment establishing a failure to full obligations, and thereby of ensuring that Community law is in fact applied; such a penalty payment and a lump sum are both intended to place the Member State concerned under economic pressure inducing it to put an end to the infringement and are decided upon according to the degree of persuasion needed for the Member State to alter its conduct.
I denne forbindelse anførte Domstolen, at selv om retningslinjer som dem, der var indeholdt i de meddelelser, Kommissionen havde offentliggjort, ganske vist faktisk medvirker til at sikre gennemsigtigheden, forudsigeligheden og retssikkerheden af Kommissionens handlinger, står det dog fast, at udøvelsen af den kompetence, der er tillagt Domstolen ved artikel 228, stk. 2, EF, ikke er betinget af, at Kommissionen vedtager sådanne regler, som under alle omstændigheder ikke kan binde Domstolen.
In this connection, the Court observed that, while guidelines such as those in the notices published by the Commission may indeed contribute to ensuring the transparency, predictability and legal certainty of that institution’s actions, it nevertheless remains the fact that exercise of the power conferred on the Court by Article 228(2) EC is not subject to the condition that the Commission adopts such rules, which in any event cannot bind the Court.
Selv om Domstolen i det konkrete tilfælde accepterede koefficienterne for tilsidesættelsens grovhed og for bruttonationalproduktet samt for det antal stemmer, den omhandlede medlemsstat råder over, tog den derimod ikke koefficienten for overtrædelsens varighed til følge.
In the case in point, while the Court accepted the coecients relating to the seriousness of the infringement, to the gross domestic product of the Member State concerned and to its number of votes, it did not, on the other hand, uphold the coecient relating to the duration of the infringement.
Idet Domstolen fandt, at der ved beregningen af denne koefficient skulle tages hensyn til varigheden mellem den første dom afsagt af Domstolen og det tidspunkt, hvor den vurderede de faktiske omstændigheder, og ikke det tidspunkt, hvor sagen blev anlagt, tilpligtede Domstolen medlemsstaten at betale en højere tvangsbøde end den, der var foreslået af Kommissionen.
Holding that, for the purposes of calculating that coecient, regard is to be had to the period between the Court’s first judgment and the time at which it assesses the facts, not the time at which the case is brought before it, the Court ordered the Member State to pay a penalty payment higher than that proposed by the Commission.
I sagen Kommissionen mod Irland (dom af 30.5.2006, sag C-459/03, Sml. I, s. 4635) fastslog Domstolen i forbindelse med en traktatbrudsprocedure indledt af Kommissionen, at Irland havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til forskellige bestemmelser i EF-traktaten og EA-traktaten, idet Irland havde indledt en tvistbilæggelsessag mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland inden for rammerne af De Forenede Nationers havretskonvention vedrørende MOX-anlægget i Sellafield (Det Forenede Kongerige). For at nå til denne konklusion fulgte Domstolen et ræsonnement, der bestod af flere led.
In Case C-459/03 Commission v Ireland [2006] ECR I-4635, which was an action for failure to full obligations brought by the Commission, the Court declared that, by instituting disputesettlement proceedings against the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland under the United Nations Convention on the Law of the Sea concerning the MOX plant located at Sellaeld (United Kingdom), Ireland had failed to full its obligations under various provisions of the EC and EA Treaties.
Følgelig var Domstolen kompetent til at påkende tvister vedrørende fortolkningen og anvendelsen af disse bestemmelser og til at tage stilling til, om en medlemsstat havde overholdt disse bestemmelser, og det var derfor Domstolen, der i henhold til artikel 292 EF havde en enekompetence til at påkende en tvist som den, Irland havde indbragt for voldgiftsretten.
Therefore the Court has jurisdiction to deal with disputes relating to the interpretation and application of those provisions and to assess a Member State’s compliance with them, and it is the Court which, by virtue of Article 292 EC, has exclusive jurisdiction to deal with a dispute such as that brought by Ireland before the arbitral tribunal.
Dette var imidlertid ikke det eneste traktatbrud, Irland havde begået.
However, Ireland’s failure to full obligations did not end there.
Nævnte medlemsstat havde således også tilsidesat sine fællesskabsforpligtelser ved at indbringe fællesskabsretsakter, herunder navnlig forskellige direktiver vedtaget med hjemmel i såvel EF-traktaten som EA-traktaten, til prøvelse for denne voldgiftsret, hvilket udgør en anden
It also failed to full its Community obligations by submitting Community measures for examination by the arbitral tribunal, in particular various directives adopted on the basis of the EC Treaty or the EA Treaty; this constituted a further breach of the obligation resulting from Articles 292 EC and 193 EA to respect the exclusive jurisdiction of the Court to interpret and apply provisions of Community law.
I, s. 5177) præciserede Domstolen de regler, der finder anvendelse på medlemsstaternes ansvar i forbindelse med en tilsidesættelse af fællesskabsretten i det særlige tilfælde, hvor denne tilsidesættelse er sket under udøvelsen af judicielle funktioner.
Proceedings infringement of Community law in the specic case where the infringement is committed in the exercise of judicial functions.
Særligt skulle Domstolen tage stilling til, hvorvidt en national lovgivning, der dels udelukker, at medlemsstaten kan ifalde ansvar for tab, som er forvoldt borgere på grund af en tilsidesættelse af fællesskabsretten, der er begået af en national domstol, som træffer afgørelse i sidste instans, når tilsidesættelsen skyldes den pågældende domstols fortolkning af retsregler eller bedømmelse af faktum og beviser, dels i øvrigt begrænser dette ansvar til tilfælde, hvor dommere har handlet forsætligt eller groft uagtsomt, er forenelig med fællesskabsretten.
In particular, it was called upon to assess the compatibility with Community law of national legislation which, first, excludes all State liability for damage caused to individuals by an infringement of Community law committed by a national court adjudicating at last instance, where that infringement is the result of an interpretation of provisions of law or of an assessment of the facts and evidence carried out by that court, and second, also limits such liability solely to cases of intentional fault and serious misconduct on the part of the court.
I denne henseende fastslog Domstolen dels, at fællesskabsretten er til hinder for en national lovgivning, som generelt udelukker, at en medlemsstat kan ifalde ansvar for tab, der er forvoldt borgere på grund af en tilsidesættelse af fællesskabsretten, som kan tilregnes en domstol, som træffer afgørelse i sidste instans, med den begrundelse, at tilsidesættelsen skyldes den pågældende domstols fortolkning af retsregler eller dens bedømmelse af faktum og beviser, dels at fællesskabsretten endvidere er til hinder for en national lovgivning, som begrænser statens ansvar til tilfælde, hvor dommere har handlet forsætligt eller groft uagtsomt, såfremt en sådan begrænsning kan medføre, at den pågældende medlemsstats ansvar udelukkes i andre tilfælde, hvor der er begået en åbenbar tilsidesættelse af gældende ret, således som denne betingelse er præciseret i Köbler-dommens præmis 53-56 (dom af 30.9.2003, sag C-224/01, Sml. I, s. 10239).
The Court held (i) that Community law precludes national legislation which excludes State liability, in a general manner, for damage caused to individuals by an infringement of Community law attributable to a court adjudicating at last instance by reason of the fact that the infringement in question results from an interpretation of provisions of law or an assessment of facts or evidence carried out by that court and (ii) that Community law also precludes national legislation which limits such liability solely to cases of intentional fault and serious misconduct on the part of the court, if such a limitation may lead to exclusion of the liability of the Member State concerned in other cases where a manifest infringement of the applicable law was committed, as set out in paragraphs 53 to 56 of the judgment in Case C-224/01 Köbler [2003] ECR I-10239.
Sagen Kommissionen mod Cresson (dom af 11.7.2006, sag C-432/04, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser) gav Domstolen anledning til at klarlægge, hvilke forpligtelser der påhviler Kommissionens medlemmer i medfør af artikel 213 EF.
Case C-432/04 Commission v Cresson (judgment of 11 July 2006, not yet published in the ECR) gave the Court the opportunity to clarify the obligations owed by Members of the Commission as referred to in Article 213 EC.
Domstolen fastslog, at begrebet »forpligtelser, der følger med deres hverv som medlemmer af Kommissionen«, skal forstås i bred betydning, og ud over pligten til at udvise hæderlighed og tilbageholdenhed omfatter forpligtelsen til at udføre deres hverv i fuldkommen uafhængighed og i Fællesskabets almene interesse.
It held that the concept of‘obligations arising from their oce as a Member of the Commission’ must be construed broadly and encompasses, in addition to the obligations of integrity and discretion, the obligation to be completely independent and to act in the general interest of the Community.
I tilfælde af en tilsidesættelse, der har en vis grovhed, består den i traktaten fastsatte sanktion i afskedigelse eller fratagelse af den pågældendes ret til pension eller andre tilsvarende fordele.
In the event of a breach of a certain degree of gravity, the penalty provided for by the Treaty is compulsory retirement or the deprivation of the Member’s right to a pension or other benets in its stead.