natgillin/translations-raw huggingface dataset:
1. for 1 000 l korrekt mærket gasolie under underposition 2710 19 41-2710 19 49 i [KN] a) med et svovlindhold på mere end 50 mg/kg indtil den 31. december 2008 61,35 EUR fra den 1. januar 2009 76,35 EUR b) med et svovlindhold på højst 50 mg/kg 61,35 EUR
(a) with a sulphur content of more than 50 mg/kg, until 31 December 2008, shall be EUR 61.35, as from 1 January 2009, shall be EUR 76.35,
[…] såfremt de bruges som brændsel til opvarmning eller til at drive gasturbiner og forbrændingsmotorer i anlæg, som er begunstigede i henhold til §§ 3 og 3a, eller leveres til disse formål […]
… when it is used as heating oil or for the propulsion of gas turbines and combustion engines in installations receiving preferential treatment within the meaning of Paragraphs 3 and 3a or when delivered for those purposes …
§ 3 — Begunstigede anlæg
Paragraph 3 — Installations receiving preferential treatment
1) Begunstigede anlæg er stationære anlæg
(1) Installations receiving preferential treatment are stationary installations
§ 53 — Afgiftslempelse for produktion af elektricitet og kraft-varmeproduktion
Paragraph 53 — Tax exemption for the production of electricity and the combined production of power and heat
1) Der ydes efter ansøgning en afgiftslempelse, jf. dog stk. 2, for energiprodukter, som bevisligt […] er blevet afgiftsberigtiget, og som er blevet anvendt til
(1) A tax exemption shall be granted on request, subject to subparagraph 2, for energy products on which tax is proved to have been paid … and which were used
1. produktion af elektricitet på stationære anlæg […]
1. to produce electricity in stationary installations
I det i første punktum, nr. 1, omhandlede tilfælde ydes der, såfremt den mekaniske energi, der produceres på anlægget, også tjener andre formål end produktion af elektricitet, kun en afgiftslempelse for den andel af energiprodukterne, som anvendes til at producere elektricitet […]
If, in the case referred to in point 1 of the first sentence, the mechanical energy produced in the installation is used for the production of electricity and also for other purposes, the tax exemption shall be granted only in respect of the proportion of the energy products used to produce electricity.
2) Stk. 1, første punktum, nr. 1, gælder kun for anlæg med en nominel elektrisk effekt på mere end to megawatt.
(2) Point 1 of the first sentence of subparagraph 1 shall apply only to installations with a nominal electrical power rating greater than two megawatts.
3) Retten til afgiftslempelse tilkommer den, der har anvendt energiproduktet.«
(3) The person entitled to the exemption is the user of the energy products.’
Sagsøgeren i hovedsagen driver Köln/Bonn lufthavn (Tyskland).
The applicant in the main proceedings is the operator of Cologne-Bonn airport in Germany.
Til strømforsyningen ombord på flyene anvender selskabet generatorer på landjorden.
In order to supply aircraft with onboard electricity, it uses ground powergenerating units.
I 2004 anvendte sagsøgeren 585 642 liter afgiftsberigtiget gasolie til produktion af denne elektricitet.
For the production of such electricity, it used, in the course of the calendar year 2004, 585 642 litres of taxed gas oil.
Den 30. december 2005 ansøgte sagsøgeren Hauptzollamt Köln om refusion af denne afgift under henvisning til artikel 14, stk. 1, litra a), i direktiv 2003/96.
On 30 December 2005, the applicant applied to the Hauptzollamt Köln for a refund of that tax on the basis of Article 14(1)(a) of Directive 2003/96.
Hauptzollamt Köln afslog ansøgningen den 18. januar 2006 med den begrundelse, at lov om afgift på mineralolier dels ikke foreskrev refusion af afgiften i tilfælde af anvendelse af afgiftsberigtiget gasolie til produktion af elektricitet, dels at artikel 14, stk. 1, litra a), i direktiv 2003/96 ikke havde nogen direkte virkning.
On 18 January 2006, that application was rejected on the ground, first, that the Law on taxation of mineral oils did not provide for a refund of the tax in the case of taxed gas oil used to produce electricity and, second, that Article 14(1)(a) of Dir -ective 2003/96 does not have direct effect.
Efter forgæves at have udnyttet adgangen til administrativ rekurs anlagde sagsøgeren sag ved Finanzgericht Düsseldorf.
Having exhausted administrative proceedings without success, the applicant in the main proceedings brought an action before the Finanzgericht (Finance Court) Düsseldorf.
I forelæggelsesafgørelsen har denne ret anført, at Domstolen i dom af 10. juni 1999, Braathens (sag C-346/97, Sml. I, s. 3419, præmis 29-31), fastslog, at artikel 8, stk. 1, litra b), i direktiv 92/81 havde direkte virkning.
In the order for reference, that court points out that, in Case C-346/97 Braathens [1999] ECR I-3419, paragraphs 29 to 31, the Court of Justice accepted that Article 8(1)(b) of Directive 92/81 has direct effect.
Ordlyden af det indledende afsnit i artikel 8, stk. 1, svarer til ordlyden af det indledende afsnit i artikel 14, stk. 1, i direktiv 2003/96. Desuden er der i artikel 8, stk. 1, litra b), i direktiv 92/81, som i artikel 14, stk. 1, litra a), første punktum i direktiv 2003/96, fastsat en klar og præcis fritagelsesforpligtelse.
The national court notes that the wording of the introductory paragraph of Article 8(1) of Directive 92/81 corresponds to that of the introductory paragraph of Article 14(1) of Directive 2003/96, and that Article 8(1)(b) of Directive 92/81, in the same way as the first sentence of Article 14(1)(a) of Directive 2003/96, lays down a clear and precise obligation to exempt.
Finanzgericht Düsseldorf er imidlertid i tvivl om, hvorvidt den ubetingede og præcise karakter af artikel 14, stk. 1, litra a), anfægtes af den omstændighed, at medlemsstaterne ifølge denne bestemmelses andet punktum kan beskatte energiprodukter »af miljøpolitiske hensyn«.
The national court is, however, uncertain whether the unconditional and precise character of Article 14(1)(a) is affected by the fact that, according to the second sentence of that provision, Member States may tax energy products ‘for reasons of environmental policy’.
I den henseende har retten anført, at selv om disse hensyn, som ganske vist ikke er defineret i direktiv 2003/96, tilsyneladende tillægger den nationale lovgiver et skøn med hensyn til, hvilke energiprodukter den vælger at beskatte, kan det i hvert fald konstateres, om den nationale lovgiver har gjort brug af den kompetence, den således er indrømmet i medfør af nævnte artikel 14, stk. 1, litra a).
In that regard, the national court observes that, while those reasons, which are clearly not defined by Directive 2003/96, appear to confer on the national legislature a discretion with regard to which energy products it will or will not tax, it remains in any event possible to determine whether that legislature has made use of the power thus conferred on it by Article 14(1)(a).
Der er dog ikke i den lovgivning, hvorved lov om afgift af mineralolier efterfølgende er blevet ændret, eller forarbejderne hertil nogen holdepunkter for, at den tyske lovgiver har villet opretholde beskatningen af gasolie, som er blevet anvendt til produktion af elektricitet, af miljøpolitiske hensyn.
There is, in the legislation which subsequently amended the Law on taxation of mineral oils or in the related preparatory legislative materials, nothing to indicate that the legislature wished, for reasons of environmental policy, to continue to tax gas oil used to produce electricity.
Den tyske lovgiver har ganske enkelt forholdt sig passiv i denne henseende og har ikke rettidigt gennemført bestemmelsen i artikel 14, stk. 1, litra a), i direktiv 2003/96.
The national legislature thus quite simply remained inactive in that regard and did not transpose the provisions of Article 14(1)(a) of Directive 2003/96 within the prescribed period.
Denne gennemførelse fandt først sted med vedtagelsen af lov om energiafgift, som trådte i kraft den 1. august 2006.
That transposition occurred only on the adoption of the Law on taxation of energy, which entered into force on 1 August 2006.
På denne baggrund har Finanzgericht Düsseldorf besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
In those circumstances, the Finanzgericht Düsseldorf decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
»Skal artikel 14, stk. 1, litra a), i […] direktiv 2003/96 […] fortolkes således, at en virksomhed, der har anvendt afgiftsberigtiget gasolie henhørende under pos. 2710 i [KN] til at producere elektricitet og har indgivet ansøgning om refusion af afgiften, direkte kan påberåbe sig denne bestemmelse?«
‘Is Article 14(1)(a) of [Directive 2003/96] to be interpreted as meaning that an undertaking which used gas oil on which tax was paid, falling within heading 2710 of the [CN], in order to produce electricity, and which has applied for a refund of that tax, can rely directly on that provision?’
Med spørgsmålet ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 14, stk. 1, litra a), i direktiv 2003/96, for så vidt som det i denne bestemmelse er fastsat, at energiprodukter, der anvendes til produktion af elektricitet, fritages for den i direktivet foreskrevne beskatning, har direkte virkning, således at den kan påberåbes af en borger for de nationale retter under en tvist med de nationale afgiftsmyndigheder som den, der foreligger i hovedsagen, med henblik på at udelukke anvendelsen af en national lovgivning, som er uforenelig med denne bestemmelse.
By its question, the national court asks whether Article 14(1)(a) of Directive 2003/96, in so far as it provides for the exemption from taxation under the directive of energy products used to produce electricity, has direct effect, with the consequence that it may be relied on by an individual before the national courts in proceedings, such as the main proceedings, between that individual and the national customs authorities, in order to disapply national legislation which is incompatible with that provision.
Ifølge Domstolens faste praksis kan borgerne i alle tilfælde, hvor bestemmelserne i et direktiv ud fra et indholdsmæssigt synspunkt fremstår som ubetingede og tilstrækkeligt præcise, ved de nationale domstole påberåbe sig disse bestemmelser over for staten, enten når denne ikke rettidigt har gennemført direktivet i national ret, eller når den ikke har gennemført det korrekt (jf. bl.a. dom af 19.11.1991, forenede sager C-6/90 og C-9/90, Francovich m.fl., Sml.
According to settled caselaw of the Court, whenever the provisions of a directive appear, so far as their subjectmatter is concerned, to be unconditional and sufficiently precise, they may be relied on before the national courts by individuals against the State where the latter has failed to implement the directive in domestic law by the end of the period prescribed or where it has failed to implement the dir -ective correctly (see, inter alia, Joined Cases C-6/90 and C-9/90 Francovich and Others [1991] ECR I-5357, paragraph 11; Case C-62/00 Marks & Spencer [2002] ECR I-6325, paragraph 25; and Joined Cases C-397/01 to C-403/01 Pfeiffer and Others [2004] ECR I-8835, paragraph 103). 24
Det er ubestridt, at Forbundsrepublikken Tyskland på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagen, dvs. efter udløbet af fristen for gennemførelse af direktiv 2003/96 i henhold til dettes artikel 28, stk. 1, nemlig den 31. december 2003, ikke havde truffet nogen specifikke nationale foranstaltninger med henblik på at gennemføre dette direktiv i tysk ret.
It is not disputed that, at the time of the facts in the main proceedings, that is to say, after the expiry of the period for transposition of Directive 2003/96 laid down in Article 28(1) thereof, namely 31 December 2003, the Federal Republic of Germany had not adopted specific national measures in order to transpose that directive into German law.
Sådanne gennemførelsesforanstaltninger blev først vedtaget på et senere tidspunkt med lov om energiafgift, der trådte i kraft den 1. august 2006.
Such transposition measures were adopted only later, in the Law on taxation of energy, which entered into force on 1 August 2006.
Det er ligeledes ubestridt, at Forbundsrepublikken Tyskland på tidspunktet for de faktiske begivenheder i hovedsagen ikke havde gjort brug af muligheden i henhold til artikel 14, stk. 1, litra a), andet punktum, i direktiv 2003/96 for at fravige fritagelsesordningen i henhold til denne bestemmelses første punktum og »af miljøpolitiske hensyn« indføre en beskatningsordning for energiprodukter, såsom gasolie, der anvendes til produktion af elektricitet.
It is also common ground that the Federal Republic of Germany had not, at the time of the facts in the main proceedings, exercised the option provided for in the second sentence of Article 14(1)(a) of Directive 2003/96, allowing it, in derogation from the exemption rules established under the first sentence of that provision, to impose taxation ‘for reasons of environmental policy’ on energy products, such as gas oil, used to produce electricity.
Det er således ikke blevet bestridt, at den
It is not, in fact, disputed that the taxation rules then
Under retsmødet gjorde den italienske regering imidlertid gældende, at gennemførelsesfristen i artikel 28, stk. 1, i direktiv 2003/96 ikke fandt anvendelse på bestemmelser, der — som direktivets artikel 14, stk. 1, litra a), andet punktum — giver medlemsstaterne en valgmulighed.
At the hearing, the Italian Government nevertheless contended that the timelimit for transposition laid down in Article 28(1) of Directive 2003/96 did not apply to provisions which, like the second sentence of Article 14(1)(a) of the directive, provide the Member States with a choice.
Artikel 28, stk. 1, i direktiv 2003/96 bestemmer med en ordlyd, der er blottet for enhver tvetydighed, at medlemsstaterne vedtager de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv senest den 31. december 2003, uden at der foretages nogen sondring med hensyn til direktivets bestemmelser.
Article 28(1) of Directive 2003/96 provides, in unambiguous wording, that the Member States are to adopt the national measures necessary to comply with the directive not later than 31 December 2003, without making any distinction as between its provisions.
Det er endvidere under alle omstændigheder ubestridt, at der ikke i lov om energiafgift, som trådte i kraft den 1. august 2006 med henblik på at gennemføre bestemmelserne i direktiv 2003/96 i tysk ret, blev gjort brug af valgmuligheden i henhold til artikel 14, stk. 1, litra a), andet punktum, i nævnte direktiv, således at spørgsmålet om varigheden af fristen for medlemsstaterne til at gennemføre sidstnævnte bestemmelse ikke kan have nogen indflydelse på svaret til den forelæggende ret.
In addition, and in any event, it is not disputed that the Law on taxation of energy, which entered into force on 1 August 2006, with the aim of transposing into German law the provisions of Directive 2003/96, did not exercise the option provided for in the second sentence of Article 14(1)(a) of that directive, with the consequence that the question as to the amount of time given to the Member States to transpose that provision cannot have any bearing on the answers to be given to the national court.
På denne baggrund skal det undersøges, om artikel 14, stk. 1, litra a), i direktiv 2003/96, som anført af sagsøgeren i hovedsagen og Kommissionen, ud fra et indholdsmæssigt synspunkt er dels tilstrækkeligt præcis, dels ubetinget, således at bestemmelsen kan påberåbes direkte af en borger over for myndighederne i den omhandlede medlemsstat for så vidt angår et tidsrum, hvor sidstnævnte efter udløbet af fristen i direktivets artikel 28, stk. 1, har undladt at gennemføre dette direktiv i national ret.
In those circumstances, it is necessary to examine whether, as claimed by the applicant in the main proceedings and the Commission, Article 14(1)(a) of Dir -ective 2003/96 is, from the point of view of its content, sufficiently precise and unconditional to be capable of being relied on directly by an individual against the authorities of the Member State in question in relation to a period of time during which that Member State was, following expiry of the period laid down in Article 28(1) of the directive, in default of its obligation to transpose that directive into its national law.
Med hensyn til den første betingelse bemærkes, at artikel 14, stk. 1, litra a), i direktiv 2003/96, for så vidt som denne bestemmelse pålægger medlemsstaterne
With regard to the first condition, it must be held that Article 14(1)(a) of Dir -ective 2003/96, in so far as it imposes on Member States the obligation not to impose
FLUGHAFEN KÖLN/BONN en forpligtelse til ikke at undergive energiprodukter, der anvendes til produktion af elektricitet, den beskatning, som er fastsat i dette direktiv, er tilstrækkeligt præcis, eftersom den klart fastsætter, hvilke produkter der er omfattet af fritagelsen (jf. analogt dom af 19.1.1982, sag 8/81, Becker, Sml. s. 53, præmis 27, og Braathensdommen, præmis 31).
FLUGHAFEN KÖLN/BONN taxation under the directive on energy products used to produce electricity, is sufficiently precise, since it lays down clearly the products covered by the exemption (see, by analogy, Case 8/81 Becker [1982] ECR 53, paragraph 27, and Braathens, paragraph 31).
Hvad angår den anden betingelse fremgår det af retspraksis, at den omstændighed, at en direktivbestemmelse giver medlemsstaterne en valgmulighed, ikke nødvendigvis udelukker, at det er muligt med tilstrækkelig sikkerhed alene på grundlag af direktivets bestemmelser at fastslå indholdet af de rettigheder, der således gives borgerne (jf. i denne retning Francovich-dommen, præmis 17, og dom af 4.12.1997, forenede sager C-253/96 — C-258/96, Kampelmann m.fl., Sml. I, s. 6907, præmis 39).
With regard to the second condition, it follows from the caselaw that the fact that a provision of a directive gives Member States a choice does not necessarily render it impossible to determine with sufficient precision, on the basis of the provisions of the directive alone, the content of the rights thus conferred on individuals (see, to that effect, Francovich and Others, paragraph 17, and Joined Cases C-253/96 to C-258/96 Kampelmann and Others [1997] ECR I-6907, paragraph 39).
Det fremgår således af fast retspraksis, at en fritagelsesforpligtelses ubetingede karakter på ingen måde kan anfægtes af, at der tillægges medlemsstaterne et skøn i et indledende afsnit som det i artikel 14, stk. 1, i direktiv 2003/96, hvorefter fritagelserne indrømmes af medlemsstaterne »på vilkår, som de fastlægger for at sikre korrekt og ligefrem anvendelse af sådanne fritagelser og for at forhindre enhver form for svig, unddragelse eller misbrug«.
Thus, it follows from settled caselaw that the unconditional nature of an obligation to grant an exemption cannot be affected at all by the degree of latitude afforded to Member States by introductory wording such as that contained in Article 14(1) of Directive 2003/96, according to which exemptions are granted by those States ‘under conditions which they shall lay down for the purpose of ensuring the correct and straightforward application of such exemptions and of preventing any evasion, avoidance or abuse’.
I modsætning til hvad sagsøgte i hovedsagen og den italienske regering har gjort gældende, anfægtes denne konklusion ikke af medlemsstaternes mulighed for at beskatte de omhandlede produkter af miljøpolitiske hensyn, som er fastsat i artikel 14, stk. 1, litra a), andet punktum, i direktiv 2003/96.
Contrary to what is submitted by the defendant in the main proceedings and by the Italian Government, that finding is not invalidated by the fact that Member States may, under the second sentence of Article 14(1)(a) of Directive 2003/96, impose taxation on the products in question for reasons of environmental policy.
Der er nemlig herved kun tale om en eventuel begrænsning for reglen om afgiftsfritagelse, og en medlemsstat, som ikke har benyttet sig af denne mulighed, kan ikke påberåbe sig sin egen undladelse med henblik på at nægte en afgiftspligtig person den afgiftsfritagelse, han med rette
That is merely a potential limitation to the exemption rule, and a Member State which has not exercised that option cannot rely on its own failure to do so in order to refuse a taxpayer the benefit of an exemption which he may legitimately claim under
DOM AF 17.7.2008 — SAG C-226/07 kan gøre krav på i henhold til direktiv 2003/96 (jf. analogt Kügler-dommen, præmis 59 og 60, samt dommen i sagen Linneweber og Akritidis, præmis 35).
Directive 2003/96 (see, by analogy, Kügler, paragraphs 59 and 60, and Linneweber and Akritidis, paragraph 35).
Heraf følger, at forpligtelsen i henhold til artikel 14, stk. 1, litra a), i direktiv 2003/96 til at fritage energiprodukter, der er bestemt til produktion af elektricitet, for den i direktivet foreskrevne beskatning er tilstrækkeligt præcis og ubetinget til, at borgerne har ret til at påberåbe sig den for de nationale retter med henblik på at modsætte sig nationale bestemmelser, der er uforenelige med forpligtelsen.
It follows that the obligation under Article 14(1)(a) of Directive 2003/96 to exempt from taxation under that directive energy products intended to produce electricity is sufficiently precise and unconditional to confer on individuals the right to rely on it in proceedings before national courts with a view to contesting national rules that are incompatible with it.
Ifølge fast retspraksis består retten til at få tilbagebetalt afgifter, som en medlemsstat har opkrævet i strid med fællesskabsrettens bestemmelser, som en konsekvens af og i tilslutning til de rettigheder, som borgerne er tillagt ved fællesskabsrettens bestemmelser efter den fortolkning, som Domstolen har givet af disse (jf. bl.a. dom af 9.2.1999, sag C-343/96, Dilexport, Sml. I, s. 579, præmis 23, og af 8.3.2001, forenede sager C-397/98 og C-410/98, Metallgesellschaft m.fl., Sml.
According to settled caselaw, the right to obtain a refund of charges levied in a Member State in breach of rules of Community law is the consequence and the complement of the rights conferred on individuals by Community provisions as interpreted by the Court (see, inter alia, Case C-343/96 Dilexport [1999] ECR I-579, paragraph 23; Joined Cases C-397/98 and C-410/98 Metallgesellschaft and Others [2001] ECR I-1727, paragraph 84; and Marks & Spencer, paragraph 30). 35
Det bemærkes endvidere, at parterne i hovedsagen under retsmødet, adspurgt af Domstolen, forklarede, at den af sagsøgeren i hovedsagen producerede elektricitet på tidspunktet for de omtvistede faktiske omstændigheder henhørte under anvendelsesområdet for § 9, stk. 1, nr. 3, i lov om elektricitetsafgift af 24. marts 1999 i den dagældende affattelse, som i det væsentlige bestemte, at elektricitet produceret af enheder, hvis anlæg ikke oversteg en tærskelværdi på en vis nominel elektrisk effekt, var fritaget for afgift.
It must also be pointed out that, at the hearing, the parties to the main proceedings explained, in reply to a request by the Court, that the electricity produced by the applicant in the main proceedings fell, at the time of the facts in issue, within the scope of Paragraph 9(1)(3) of the Law on taxation of electricity of 24 March 1999, in the version then in force, which provided essentially for the exemption of electricity produced by entities the installations of which did not exceed a certain threshold of rated electrical power.
Henset til disse oplysninger gjorde Kommissionen og sagsøgte i hovedsagen under retsmødet herefter gældende, at det ikke er i overensstemmelse med direktiv 2003/96, at energiprodukter anvendt af sagsøgeren i hovedsagen til produktion af elektricitet fritages for afgift, eftersom selve den producerede elektricitet også er blevet fritaget for afgift.
Taking those explanations into account, the Commission and the defendant in the main proceedings therefore submitted, at that hearing, that it would be incompatible with Directive 2003/96 to exempt the energy products used by the applicant in the main proceedings to produce electricity, as the electricity produced was itself also exempted.