natgillin/translations-raw huggingface dataset:
39 — Dom af 20.9.2001, Procter & Gamble mod KHIM, »Baby-Dry« (sag C-383/99 P, Sml. I, s. 6251). 37 — Dom af 17.3.2005, Gilette Company og Gilette Group Finland, sag C-228/03, Sml. I, s. 2337, præmis 41 (herefter »Gilette«), BMW-dommen, præmis 61, og Gerolsteiner Brunnendommen, præmis 24.
39 — Case C-383/99 P Procter & Gamble v OHIM [2001] ECR I-6251 (‘Baby-Dry’). 37 — Judgments in Case C-228/03 Gilette Company and Gilette Group Finland [2005] ECR I-2337, paragraph 41 (hereinafter ‘Gilette’); BMW, paragraph 61, and Gerolsteiner Brunnen, paragraph 24.
40 — Punkt 77 ff. i det pågældende forslag til afgørelse.41 — Jeg er på dette punkt enig med G. Eisenführ, op. cit., s. 230.42 — Baby-Dry-dommen, præmis 37.
40 — Point 77 et seq. of his Opinion.41 — In that assertion I agree with Eisenführ, G., op. cit., p. 230.42 — Paragraph 37 of ‘Baby-Dry’.
Der må følgelig findes en retlig løsning på dette problem.
Accordingly, it is necessary to put forward a legal solution to that difficulty.
synligvis inspireret af det forslag til afgørelse, der er nævnt i foregående punkt — havde gjort gældende, at tanken om friholdelsesbehovet var udtrykt i direktivets artikel 6 43.
all likelihood relying on the Opinion cited in the previous paragraph, maintained that the spirit of the requirement of availability surfaces in Article 6 of the Directive. 43
b) Den foreslåede opfattelse
(b) The solution proposed
Jeg har allerede sigtet til forbindelsen mellem direktivets artikel 3, stk. 1, og artikel 6, stk. 1; jeg har ligeledes fremhævet den systematiske forskel, der adskiller bestemmelserne, idet den første bestemmelse vedrører adgangen til registrering, mens den anden afgrænser udøvelsen af varemærkeindehaverens ius prohibendi.
I have already referred to the similarities between Articles 3(1) and 6(1) of the Dir -ective. Likewise, I have pointed out the difference between those articles in terms of the scheme of the Directive, in that the former governs access to registration while the latter concerns the exercise of the ius prohibendi by the holder of a mark.
Domstolen så i dette argument en risiko for, at der indføres en minimal kontrol med de absolutte registreringshindringer fastsat i direktivets artikel 3 ved behandlingen af ansøgningen om registrering, idet bedømmelsesfejl ville blive opvejet af den begrænsning i varemærkerettighedernes udøvelse, der følger af friholdelsesbehovet, jf. nævnte artikel 6. Ifølge Domstolen ville dette forslag svare til at forlægge bedømmelsen af disse registreringshindringer fra de varemærkemyndigheder, der er kompetente på tidspunktet for registreringen af varemærket, til domstolene — en tilgangsvinkel, som Domstolen fandt uforenelig med ordningen i direktivet, der hviler på en forudgående kontrol af registreringen og ikke en efterfølgende kontrol 44.
The Court detected in that idea the risk of proposing that there should be a minimal review of the absolute grounds for refusal in Article 3 of the Directive at the time when the application for registration is considered, any errors in which would be offset by the limitation of the exercise of trade mark rights by virtue of the requirement of availability under Article 6.
Den bemærkelsesværdige lighed, der er mellem ordlyden af de to bestemmelsers litra c) og b), kan imidlertid ikke stå ubemærket hen.
However, the remarkable similarity between the wording of subparagraphs (c) and (b) respectively, of the two provisions cannot be overlooked.
Bortset fra udtrykket »som udelukkende består af« i artikel 3, stk. 1, litra c), er ordlyden identisk.
With the exception of the phrase ‘which consist exclusively of’ in Article 3(1)(c), the wording is identical.
Sammenfattende tog Domstolen ikke stilling til friholdelsesbehovet som fortolkningskriterium for direktivets artikel 6, men begrænsede sig til i de præmisser, der er refereret ovenfor, at afvise et argument fra Kommissionen, hvorefter dette retlige begreb af tysk oprindelse alene skulle finde anvendelse inden for rammerne af denne bestemmelse, uden på nogen måde at træffe afgørelse om, hvorvidt det kunne anvendes som en rettesnor for en begrænsning af varemærkeindehaverens rettigheder.
In short, the Court has not ruled on the requirement of availability as a criterion for the interpretation of Article 6 of the Directive, since, in the sections of the judgments summarised in the foregoing paragraphs, the Court merely dismissed an argument put forward by the Commission proposing the use of that legal principle exclusively within the context of that article, but did not express any opinion on its use as a criterion for limiting the rights of a trade mark proprietors.
Til gengæld mister denne
However, that exception
detalje enhver betydning i forbindelse med udøvelsen af varemærkeindehaverens rettigheder i overensstemmelse med artikel 6, som kun har til formål at bevare adgangen for alle til at råde over de tegn, der er omfattet af de tilfælde, som er nævnt i bestemmelsens stk. 1, litra c).
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-102/07 loses all relevance in connection with the exercise of the rights of a trade mark proprietor under Article 6, which is aimed simply at ensuring that any sign covered by one of the cases in Article 6(1)(c) remains available for all traders.
Direktivets artikel 5 finder uden begrænsninger anvendelse på det sammensatte varemærkes øvrige bestanddele.
Article 5 of the Directive applies without restriction to the other aspects of complex trade marks.
Det offer, der kræves af indehaveren af den industrielle ejendomsret i medfør af artikel 6, stk. 1, litra b), forpligter dommeren til at finde en balance mellem de beføjelser, der gives indehaveren i henhold til direktivets artikel 5, og de heroverfor stående rettigheder for de øvrige erhvervsdrivende og forbrugerne, men til gengæld til ikke at foretage en mekanisk anvendelse af reglen om at fortolke rettighedsbegrænsende bestemmelser restriktivt.
The sacrifice which holders of an industrial property right are required to make in accordance with Article 6(1)(b) means that courts must seek to balance the rights conferred on those proprietors by Article 5 of the Directive with the opposing rights of the other traders and consumers. However, courts should not apply mechanically the principle that provisions which limit rights must be interpreted restrictively.
Ud fra en opbygningsmæssig synsvinkel indgår artikel 6, stk. 1, litra b), i en helhed bestående af tre bestemmelser i direktivet, hvortil også hører vurderingen af registreringshindringerne og vurderingen af ugyldighedsgrundene.
Furthermore, from the point of view of the scheme of the Directive, Article 6(1)(b) is one of a group of three of its provisions, which also include the examination of the grounds for refusal of registration and the examination of the grounds for invalidity.
Ved prøvelsen af, om et tegn er omfattet af en af de typer angivelser, der er nævnt i artikel 6, stk. 1, litra b), er der derfor intet i direktivet, som indebærer en lempelse af følgerne heraf for det registrerede varemærke i forhold til følgerne af registreringsansøgningen eller ugyldighedsgrunden på grundlag af artikel 3, stk. 1, litra c).
Accordingly, when determining whether a sign comes within any of the categories of indications in Article 6(1)(b), there is nothing in the Directive which implies that its effects are limited for a registered trade mark in relation to the effects of the application for registration or the grounds for invalidity, under the aegis of Article 3(1)(c).
Ud over at finde støtte i litteraturen 47 er denne tilgangsvinkel fuldstændig i overens-
While also finding support in academic legal texts, 47 that approach is fully compatible
Jeg vil endog gå så vidt som til at anføre, at der end ikke er grundlag for at anlægge en restriktiv fortolkning af artikel 6, alene med den begrundelse, at der er tale om en bestemmelse, som begrænser de rettigheder, der er givet ved artikel 5.
I also venture to propose that it is not even necessary to interpret Article 6 restrictively merely because it is a provision which limits rights, namely the ones conferred by Article 5 of the Directive.
Den omstændighed, at der senere er blevet givet en eneret til tegnet som en del af et
What is exceptional in that case is that it is possible to hold
Sammenfattende skal den besvarelse af de præjudicielle spørgsmål, som jeg vil foreslå, tage udgangspunkt i behovet for at støtte sig på friholdelsesbehovet med henblik på at fastlægge rækkevidden af den beskyttelse, der ydes et varemærke bestående af et tegn, der svarer til en af angivelserne i direktivets artikel 3, stk. 1, litra c), når varemærket har fået fornødent særpræg ved brug og er blevet registreret som varemærke.
In short, the answer I propose to the questions referred for a preliminary ruling must state that it is necessary to invoke the requirement of availability for the purpose of establishing the scope of protection of a mark composed of a sign corresponding to one of the indications referred to in Article 3(1)(c) of the Directive, where that mark has acquired distinctive character through use and has been registered.
Til gengæld er der ikke grundlag for at gøre brug af dette princip, når tegnet fra begyndelsen savnede fornødent særpræg i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktivets artikel 3, stk. 1, litra b), men har fået det senere som følge af brug.
However, it is not appropriate to rely on that principle where a sign lacked distinctive character in itself, as provided for in Article 3(1)(b), but subsequently acquired such character through use.
Følgelig taler alle disse argumenter for at tillade, at der via friholdelsesbehovet tages hensyn til den almene interesse, herunder også i forbindelse med prøvelsen af direktivets artikel 6, stk. 1, litra b).
Accordingly, all those arguments indicate that it is appropriate to take account of the general interest, by means of the requirement of availability, including when assessing Article 6(1)(b) of the Directive.
Hvad endelig angår det andet spørgsmål stillet af Hoge Raad skal det påpeges, at kundekredsens eventuelle opfattelse af et tegn, der fortsat skal stå til rådighed, kun vil have betydning på et tidligere stadie, nemlig ved afgørelsen af, om tegnet kan sættes i forbindelse med en af de angivelser, der er omfattet af direktivets artikel 6, stk. 1, litra b).
Finally, in reply to the second question referred by the Hoge Raad, it is necessary to state that the perception by the public of a sign subject to the requirement of availability has only limited relevance in the previous stage, namely, for the purposes of establishing whether the sign corresponds to any of the indications referred to in Article 6(1)(b) of the Directive.
Denne vurdering synes desuden ikke at være uforenelig med Libertel-dommens præmis 57 ff., hvori Domstolen som nævnt ikke tog stilling til, om Freihaltebedürfnis kunne tages i betragtning i forbindelse med direktivets artikel 6, men blot afviste et argument fra Kommissionen, hvorefter begrebets anvendelsesområde skulle begrænses til alene denne bestemmelses område.
Moreover, that finding does not appear to conflict with paragraph 57 et seq. of the judgment in Libertel, in which, as I have already explained, the Court did not provide a ruling on whether the Freihaltebedürfnis must be evaluated in the context of Article 6 of the Directive. Instead, the Court merely dismissed an argument put forward by the Commission to the effect that its application should be restricted exclusively to the scope of that article.
Hvis gennemsnitsforbrugeren kun tillægger tegnet en rent dekorativ funktion, vil han ikke opfatte symbolet som en angivelse af varernes eller tjenesteydelsernes handelsmæssige oprindelse, hvorfor tegnet ikke vil være egnet til at opfylde sin primære opgave, hvilket således rejser tvivl om dets værdi som varemærke 50; det modsatte vil være tilfældet, hvis forbrugeren er i stand
If the average consumer regards the sign as having a merely decorative purpose, he would not identify the sign with the commercial origin of the goods or services, from which it follows that the sign would not be suitable for performing its principal function and its value as a mark would therefore be called into question. 50 Otherwise, if it were
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT RUIZ-JARABO — SAG C-102/07 til ud fra tegnet at identificere varernes og tjenesteydelsernes oprindelse.
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-102/07 possible to deduce the origin of the goods and services, the contrary situation would arise.
Når først den omtalte forbindelse med en af de angivelser eller egenskaber, der er omfattet af direktivets artikel 6, stk. 1, litra b), er skabt, kan det imidlertid ikke antages, at forbrugerens opfattelse kan have nogen som helst indflydelse på fortolkningen af den almene interesse.
Nevertheless, once it has been established that a sign concerns any of the indications or characteristics referred to in Article 6(1)(b) of the Directive, there is no indication that its perception by the consumer can have any influence on the interpretation of the general interest.
Følgelig er det henset til den foreslåede besvarelse af det første præjudicielle spørgsmål ufornødent at behandle H & M’s argumentation, der taler for i det mindste at anvende Freihaltebedürfnis i forbindelse med tegn, der er registreret før direktivets ikrafttræden.
Accordingly, the answer proposed to the first question obviates any need to analyse the argument of H & M advocating the application of the Freihaltebedürfnis principle, at least in relation to signs registered before the entry into force of the Directive.
Selskabet sigter således til den liberale registreringspraksis i Benelux på det tidspunkt, hvor den ikke-harmoniserede varemærkeret var gældende, men denne situation vedrører området for ugyldighed af varemærker, der savner fornødent særpræg, hvilket er noget helt andet end udøvelsen af de rettigheder, der gives i henhold til direktivets artikel 5, og begrænsningen af dem i medfør af artikel 6, stk. 1, litra b).
That argument thus refers to the liberal practice of registration in Benelux in the period before the harmonisation of trade mark legislation, but that situation falls within the scope of the invalidity of marks without distinctive character which has little connection with the exercise of the rights conferred by Article 5 of the Directive and the limitation of those rights pursuant to Article 6(1)(b).
Henset til resultatet af min analyse er det mig derfor ufornødent at behandle dette andet spørgsmål.
It is therefore unnecessary for me to elaborate on the answer to the second question, in view of the outcome of my analysis.
I lyset af ovenstående betragtninger foreslår jeg derfor Domstolen at give Hoge Raad følgende besvarelse:
In the light of the foregoing considerations, I propose that the Court should reply to the Hoge Raad as follows:
»Ved fastlæggelsen af beskyttelsens omfang for et varemærke, der udgøres af et tegn, der svarer til en af angivelserne i artikel 3, stk. 1, litra c), i Rådets første direktiv
‘To determine the scope of protection of a trade mark consisting of a sign which corresponds to one of the indications referred to in Article 3(1)(c) of First Council
89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker, men som har fået fornødent særpræg ved brug og er blevet registreret som varemærke, skal der tages hensyn til den almene interesse i, at rådigheden over bestemte tegn ikke utilbørligt begrænses for de andre erhvervsdrivende, der udbyder varer eller tjenesteydelser af lignende art.
Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks, but which has acquired distinctive character through use and has been registered, it is necessary to take account of the general interest in ensuring that the availability of certain signs is not unduly restricted for other traders offering similar goods or services.
Når det pågældende tegn fra begyndelsen savnede fornødent særpræg, men har fået det senere som følge af brug, kan varemærkeindehaverens rettigheder derimod ikke bedømmes i lyset af friholdelsesbehovet.«
However, where the same sign lacked distinctive character in itself but subsequently acquired such character through use, the rights of the trade mark proprietor must not be examined in the light of the requirement of availability.’
I sag C-102/07, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) ved afgørelse af 16. februar 2007, indgået til Domstolen den 21. februar 2007, i sagen: adidas AG adidas Benelux BV mod
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Hoge Raad der Nederlanden (Netherlands), made by decision of 16 February 2007, received at the Court on 21 February 2007, in the proceedings adidas AG, adidas Benelux BV, v
DOMSTOLEN (Første Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič (refererende dommer) og E. Levits, generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer justitssekretær: ekspeditionssekretær M. Ferreira, på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 6. december 2007, efter at der er afgivet indlæg af:
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann, President of the Chamber, A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič (Rapporteur) and E. Levits, Judges,
— adidas AG og adidas Benelux BV ved advocaten G. Vos og A. Quaedvlieg
— adidas AG and adidas Benelux BV, by G. Vos and A. Quaedvlieg, advocaten,
— Marca Mode CV og Marca CV ved advocaat J. Brinkhof
— Marca Mode CV and Marca CV, by J.J. Brinkhof, advocaat,
— H & M Hennes & Mauritz Netherlands BV ved advocaat G. van Roeyen — den italienske regering ved I.M. Braguglia, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato S. Fiorentino
— H & M Hennes & Mauritz Netherlands BV, by G. van Roeyen, advocaat, — the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, assisted by S. Fiorentino, avvocato dello Stato,
— Det Forenede Kongeriges regering ved C. Gibbs, som befuldmægtiget, bistået af barrister M. Edenborough
— the United Kingdom Government, by C. Gibbs, acting as Agent, and M. Eden-borough, Barrister,
— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved W. Wils, som befuldmægtiget, og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse i retsmødet den 16. januar 2008, afsagt følgende
— the Commission of the European Communities, by W. Wils, acting as Agent, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 16 January 2008, gives the following
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT 1989 L 40, s. 1, herefter »direktivet«).
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks (OJ 1989 L 40, p. 1; ‘the Directive’).
Anmodningen er blevet fremsat i en sag mellem på den ene side adidas AG og adidas Benelux BV og på den anden side Marca Mode CV (herefter »Marca Mode«), C & A Nederland CV (herefter »C & A«), H & M Hennes & Mauritz Netherlands BV (herefter »H & M«) og Vendex KBB Nederland BV (herefter »Vendex«) angående rækkevidden af beskyttelsen af figurvaremærker med tre striber, som adidas AG er indehaver af. I - 2466
The reference was made in proceedings between adidas AG and adidas Benelux BV on the one hand and Marca Mode CV (‘Marca Mode’), C & A Nederland CV (‘C & A’), H & M Hennes & Mauritz Netherlands BV (‘H & M’) and Vendex KBB Nederland BV (‘Vendex’) on the other concerning the scope of protection of the threestripe figurative marks owned by adidas AG. I - 2466
Følgende tegn og varemærker udelukkes fra registrering eller kan erklæres ugyldige, hvis de allerede er blevet registreret: a) tegn, som ikke kan udgøre et varemærke b) varemærker, der mangler fornødent særpræg c) varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed, mængde, anvendelse, værdi, geografiske oprindelse, tidspunktet for varens fremstilling eller for præstationen af tjenesteydelsen eller andre egenskaber ved disse d) varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, som i daglig sprogbrug eller i redelig og almindelig markedsføringsskik udgør en sædvanlig betegnelse for varen eller tjenesteydelsen
(c) trade marks which consist exclusively of signs or indications which may serve, in trade, to designate the kind, quality, quantity, intended purpose, value, geographical origin, or the time of production of the goods or of rendering of the service, or other characteristics of the goods;
— en udformning, hvorved varen får en væsentlig værdi
— the shape which gives substantial value to the goods;
Direktivets artikel 3, stk. 3, bestemmer:
Article 3(3) of the Directive states:
Medlemsstaterne kan i øvrigt træffe bestemmelse om, at det samme skal gælde, når det fornødne særpræg først opnås efter anmeldelse til registrering eller efter registrering.«
Any Member State may in addition provide that this provision shall also apply where the distinctive character was acquired after the date of application for registration or after the date of registration.’
Direktivets artikel 5, stk. 1 og 2, med overskriften »Rettigheder, der er knyttet til varemærket« bestemmer:
Article 5(1) and (2) of the Directive, entitled ‘Rights conferred by a trade mark’, provide:
Indehaveren kan forbyde tredjemand, der ikke har hans samtykke, at gøre erhvervsmæssig brug af a) et tegn, der er identisk med varemærket, for varer eller tjenesteydelser af samme art som dem, for hvilke varemærket er registreret b) et tegn, der er identisk med eller ligner varemærket, når de varer eller tjenesteydelser, der er dækket af varemærket, er af samme eller lignende art som dem, der er dækket af det pågældende tegn, og der som følge heraf i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling, herunder at der er en forbindelse med varemærket.
(b) any sign where, because of its identity with, or similarity to, the trade mark and the identity or similarity of the goods or services covered by the trade mark and the sign, there exists a likelihood of confusion on the part of the public, which includes the likelihood of association between the sign and the trade mark.
En medlemsstat kan ligeledes træffe bestemmelse om, at indehaveren kan forhindre tredjemand, der ikke har hans samtykke, i at gøre erhvervsmæssig brug af et tegn, der er identisk med eller ligner varemærket, for varer eller tjenesteydelser af anden art end dem, for hvilke varemærket er registreret, når varemærket er renommeret i medlemsstaten, og brugen af tegnet uden skellig grund ville medføre en utilbørlig udnyttelse af varemærkets særpræg eller renommé, eller sådan brug ville skade dette særpræg eller renommé.«
Any Member State may also provide that the proprietor shall be entitled to prevent all third parties not having his consent from using in the course of trade any sign which is identical with, or similar to, the trade mark in relation to goods or ser -vices which are not similar to those for which the trade mark is registered, where the latter has a reputation in the Member State and where use of that sign without due cause takes unfair advantage of, or is detrimental to, the distinctive character or the repute of the trade mark.’
Direktivets artikel 6, stk. 1, med overskriften »Begrænsninger i varemærkets retsvirkninger« fastsætter følgende:
Article 6(1) of the Directive, entitled ‘Limitation of the effects of a trade mark’, provides:
»De til varemærket knyttede rettigheder giver ikke indehaveren ret til at forhindre tredjemand i at gøre erhvervsmæssig brug af
‘The trade mark shall not entitle the proprietor to prohibit a third party from using, in the course of trade,