natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Desuden følger det af artikel 34, nr. 2, i forordning nr. 44/2001, at en retsafgørelse afsagt i en medlemsstat ikke kan anerkendes i en anden medlemsstat, såfremt »det indledende processkrift i sagen eller et tilsvarende dokument ikke er blevet forkyndt for den udeblevne sagsøgte i så god tid og på en sådan måde, at han har kunnet varetage sine interesser under sagen, medmindre sagsøgte har undladt at tage skridt til at anfægte retsafgørelsen, selv om han havde mulighed for at gøre det«.
Moreover, Article 34(2) of Regulation No 44/2001 provides that a judgment given in one Member State is not to be recognised in another Member State where ‘it was given in default of appearance, if the defendant was not served with the document which instituted the proceedings or with an equivalent document in sufficient time and in such a way as to enable him to arrange for his defence, unless the defendant failed to commence proceedings to challenge the judgment when it was possible for him to do so’.
Konventionens artikel 20 vedrører udeblivelsessager.
Article 20 of that convention concerns the default procedure.
»En retsafgørelse kan ikke anerkendes:
‘A judgment shall not be recognised:
2. såfremt det indledende processkrift i sagen eller en tilsvarende retsakt ikke forskriftsmæssigt er blevet forkyndt eller meddelt den udeblevne sagsøgte i så god tid, at han har kunnet varetage sine interesser under sagen
2. where it was given in default of appearance, if the defendant was not duly served with the document which instituted the proceedings or with an equivalent document in sufficient time to enable him to arrange for his defence
Artikel 5 i Haagerkonventionen af 15. november 1965 om forkyndelse i udlandet af retslige og udenretslige dokumenter i sager om civile eller kommercielle spørgsmål (herefter »Haagerkonventionen af 1965«) fastsætter:
Article 5 of The Hague Convention of 15 November 1965 on the Service Abroad of Judicial and Extrajudicial Documents in Civil or Commercial Matters (‘the 1965 Hague Convention’), provides as follows:
»Den centrale myndighed i modtagerstaten foretager eller lader foretage forkyndelse af dokumentet enten a) ved anvendelse af en af de fremgangsmåder, der i modtagerstatens lovgivning er foreskrevet for forkyndelse af dokumenter i indenlandske sager for personer, som opholder sig på dens territorium, eller b) ved anvendelse af en særlig fremgangsmåde, som rekvirenten har anmodet om, forudsat at den ikke er uforenelig med modtagerstatens lovgivning.
(a) by a method prescribed by its internal law for the service of documents in domestic actions upon persons who are within its territory, or
Skal forkyndelse ske i overensstemmelse med første afsnit, kan den centrale myndighed forlange, at dokumentet affattes på eller oversættes til det officielle sprog eller et af de officielle sprog i modtagerstaten. […]«
If the document is to be served under the first paragraph above, the Central Authority may require the document to be written in, or translated into, the official language or one of the official languages of the State addressed. …’
»Når en stævning eller et tilsvarende dokument har skullet sendes til udlandet med henblik på forkyndelse efter denne konvention, og sagsøgte ikke er mødt, må dommeren ikke afgøre sagen, før det er fastslået, at: a) dokumentet er forkyndt ved anvendelse af en af de fremgangsmåder, der har hjemmel i modtagerstatens lovgivning for forkyndelse af dokumenter i indenlandske sager for personer, som opholder sig på dens territorium, eller b) dokumentet virkelig er blevet afleveret til sagsøgte eller på hans bopæl i overensstemmelse med en anden fremgangsmåde, som har hjemmel i konventionen, og at forkyndelsen eller afleveringen i hvert af disse tilfælde har fundet sted i så god tid, at sagsøgte har kunnet varetage sine interesser under sagen.«
(a) the document was served by a method prescribed by the internal law of the State addressed for the service of documents in domestic actions upon persons who are within its territory, or
I artikel 20, stk. 1, litra b), i Haagerkonventionen af 1965 angives det, at konventionen ikke er til hinder for, at kontraherende stater enes om at fravige navnlig artikel 5, stk. 3, med hensyn til anvendelse af sprog.
Subparagraph (b) of the first paragraph of Article 20 of the 1965 Hague Convention states that the Contracting States are not to be prevented from entering an agreement to dispense with the language requirements of, inter alia, the third paragraph of Article 5.
Et indledende processkrift er defineret i § 253 i den borgerlige retsplejelov (»Zivilprozessordning«). Denne bestemmelse har følgende ordlyd:
A document instituting proceedings is defined in Paragraph 253 of the Zivilprozessordnung (German Code of Civil Procedure).
En præcis angivelse af sagsgenstanden og årsagen til søgsmålet samt præcise påstande.
2. a precise statement of subjectmatter and the cause of action relied on as well as specific heads of claim.
3) Stævningen skal desuden, når fastlæggelsen af den kompetente domstol afhænger heraf, angive sagsgenstandens størrelse, medmindre den består i et bestemt pengebeløb, og den skal angive, om sagen af bestemte grunde ikke bør afgøres af en enkelt dommer.
(3) The application must also state, where the determination of the court having jurisdiction is at issue, the value of the subjectmatter of the dispute, unless that consists of a fixed sum of money, and must state whether there are reasons for which judgment should not be given in the case by a single judge.
4) Desuden finder de almindelige regler om forberedende processkrifter ligeledes anvendelse på en stævning.«
(4) Furthermore, the general provisions relating to preparatory documents shall also be applicable to the application.’
2) Drejer det sig kun om enkeltstående dele af et dokument, er det tilstrækkeligt at vedlægge et uddrag, som indeholder dokumentets indledning, det uddrag, som er relevant for sagen, en angivelse af formålet hermed samt dokumentets dato og underskrift.
(2) Where only individual passages of a document are concerned, it is sufficient to attach an extract containing the introduction to the document, the extract which is relevant to the case, the purpose, date and signature.
IHK Berlin har på grundlag af en arkitektkontrakt over for Grimshaw fremsat krav om erstatning og renter som følge af mangelfuld projektering.
IHK Berlin is pursuing an action for damages against Grimshaw for defective design on the basis of an architect’s contract.
I henhold til den pågældende kontrakt havde Grimshaw forpligtet sig til at levere projekteringsydelser til brug for et ejendomsprojekt i Berlin.
In the contract, Grimshaw undertook to draw up the plans for a construction project in Berlin.
I arkitektaftalens punkt 3.2.6 har parterne aftalt følgende:
Paragraph 3.2.6 of the architect’s contract stipulates:
Skriftvekslingen mellem [IHK Berlin] og [Grimshaw] og myndighederne og offentlige institutioner skal affattes på tysk.«
Correspondence between [IHK Berlin] and [Grimshaw] and the authorities and public institutions shall be in German.’
Det fremgår af de sagsakter, som er blevet fremlagt for Domstolen, at aftalen er underlagt tysk ret (aftalens punkt 10.4), og i tilfælde af en tvist er værnetinget Berlin (aftalens punkt 10.2), hvilket er blevet bekræftet under retsmødet.
It is apparent from the documents before the court and was confirmed at the hearing that the contract is governed by German law (paragraph 10.4 of the contract) and that, in the event of a dispute, the courts having jurisdiction are the Berlin courts (paragraph 10.2 of the contract).
Grimshaw har adciteret Weiss.
Grimshaw joined Weiss to the proceedings.
I stævningen fra IHK Berlin, som er en del af de for Domstolen fremlagte sagsakter, er nævnt forskellige beviser, som påberåbes til støtte for anbringenderne. Denne dokumentation er vedlagt stævningen som bilag, og sagsakterne består af ca. 150 sider.
IHK Berlin’s application, which forms part of the case-file submitted to the court, refers to the various items of evidence relied on in support of its submissions.
Som den forelæggende ret har anført, er indholdet af bilagene desuden delvist gengivet i stævningen.
As stated by the Bundesgerichtshof, the content of those documents is partially reproduced in the application.
De nævnte bilag omfatter den arkitektaftale, som parterne har indgået, en tillægsaftale til nævnte arkitektaftale samt udkast hertil, et uddrag af listen over ydelser, adskillige dokumenter eller uddrag af dokumenter, såsom tekniske rapporter eller opgørelser, samt flere skrivelser, herunder skrivelser fra Grimshaw, som vedrører den skriftveksling, der har fundet sted mellem de firmaer, der havde til opgave at konstatere og udbedre de i hovedsagen omhandlede mangler.
The annexes include the architect’s contract concluded between the parties, an addendum and the draft thereof, an extract of the contractual specifications, a large number of documents or extracts such as technical reports or statements of account, as well as several letters, including some from Grimshaw, relating to the correspondence with the companies entrusted with establishing and repairing the defects complained of in the main proceedings.
Efter at Grimshaw i første omgang nægtede at modtage stævningen under henvisning til, at der ikke forelå en oversættelse til engelsk, fik Grimshaw udleveret en engelsk version af denne stævning samt de ikke oversatte bilag på tysk den 23. maj 2003 i London.
After Grimshaw had initially refused to accept the application on the ground that there was no English translation, an English translation of the application and the annexes in German, which were not translated, were delivered to it in London on 23 May 2003.
Ved svarskrift af 13. juni 2003 gjorde Grimshaw gældende, at forkyndelsen var behæftet med fejl, fordi bilagene ikke var blevet oversat til engelsk.
By written pleading of 13 June 2003, Grimshaw complained that service was defective because the annexes had not been translated into English.
Grimshaw afviste af denne grund at modtage stævningen med henvisning til artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1348/2000, og det er Grimshaws opfattelse, at den nævnte stævning ikke er blevet lovligt forkyndt.
For that reason, relying on Article 8(1) of Regulation No 1348/2000, it refused to accept the application and submits that the application was not properly served.
Grimshaw har gjort gældende, at der er indtrådt forældelse.
Grimshaw raises the objection that the application is time-barred.
Landgericht Berlin har fastslået, at stævningen er blevet lovligt forkyndt den 23. maj 2003. Kammergericht Berlin har afvist Grimshaws appel. Weiss har iværksat revisionsanke af appeldommen ved Bundesgerichtshof.
The Landgericht Berlin held that the application was properly served on 23 May 2003.
Den forelæggende ret har anført, at en stævning, hvori der henvises til vedlagte bilag, i henhold til den tyske retsplejelov udgør et samlet hele med bilagene, og at en sagsøgt skal råde over alle de informationer, som er nødvendige for at han kan udøve sin ret til forsvar, og som sagsøgeren påberåber sig.
The Bundesgerichtshof states that, under the German Code of Procedure, an application which refers to annexes attached forms a whole with those annexes and that all the evidence relied on by the applicant which is necessary for the defendant’s defence must be made available to him.
Spørgsmålet, om en stævning er lovligt forkyndt, kan derfor ikke bedømmes uafhængigt af forkyndelsen af bilagene ud fra en formodning om, at de væsentlige informationer allerede fremgår af stævningen, og at retten til kontradiktion er iagttaget, fordi sagsøgte, hvad angår indholdet af bilagene, stadig har tilstrækkelig mulighed for at tage til genmæle under retssagen.
It is not therefore appropriate to determine whether an application has been properly served without having regard to the service of the annexes, on the assumption that the essential information is already clear from the application and the right to be heard remains protected by virtue of the fact that the defendant can still adequately prepare his defence in the proceedings in so far as concerns the content of the annexes.
En undtagelse til dette princip er tilladt, når sagsøgtes informationsbehov ikke tilsidesættes væsentligt, f.eks. fordi et bilag, der ikke er vedlagt stævningen, er blevet fremsendt næsten samtidig med stævningen, eller fordi sagsøgte allerede kendte til alle dokumenterne inden sagens anlæg.
An exception to that principle is permissible if the defendant’s need for information is not significantly prejudiced, for example, because an annex which was not attached to the application was sent at virtually the same time as the action was brought or because the defendant was already familiar with the documents before the proceedings were instituted.
Den forelæggende ret har anført, at Grimshaw i det foreliggende tilfælde ikke havde kendskab til alle dokumenterne, især ikke dem, der vedrørte konstateringen og udbedringen af manglerne samt udgifterne hertil.
The Bundesgerichtshof states that, in the present case, Grimshaw was not familiar with all the documents, in particular those establishing the defects and how to remedy them as well as those relating to costs.
Sådanne dokumenter kan ikke anses for at være ubetydelige detaljer, da bedømmelsen af disse dokumenter kan være afgørende for, om sagsøgte beslutter at indgive et svarskrift.
Such documents cannot be regarded as insignificant since the decision on whether to submit a defence may be dependent on their content being assessed.
Den forelæggende ret har rejst spørgsmålet, om det er med rette, at Grimshaw har nægtet at modtage stævningen.
The referring court is uncertain whether Grimshaw was correct to refuse the application.
Den forelæggende ret har præciseret, at ingen af de organer, der repræsenterer Grimshaw, forstår tysk.
It states that none of the bodies authorised to represent that firm understands German.
Ifølge Bundesgerichtshof kan artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1348/2000 fortolkes således, at det ikke er muligt at nægte at modtage en forkyndelse under henvisning til, at bilagene ikke er oversat.
According to the Bundesgerichtshof, Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 can be interpreted as meaning that service cannot be refused on the ground that annexes have not been translated.
Denne bestemmelse nævner således ikke nægtelse af at modtage bilag.
That provision is in fact silent on the refusal to accept the service of annexes.
Desuden stilles der i den formular, som i henhold til forordningens artikel 4, stk. 3, første punktum, skal anvendes ved anmodninger om forkyndelse i Den Europæiske Unions medlemsstater, kun krav om dokumentets art og det anvendte sprog for så vidt angår det dokument, der skal forkyndes (punkt 6.1 og 6.3), og ikke bilagene hertil, hvorom det kun kræves, at antallet angives (punkt 6.4).
Moreover, the standard form to be used pursuant to the first sentence of Article 4(3) of the regulation for requests for service in the Member States of the European Union requires information on the nature and language of the document only as regards the document to be served (Paragraphs 6.1 and 6.3) and not as regards the annexes attached to it, for which only the number is required to be stated (Paragraph 6.4).
For det tilfælde, at det er muligt at nægte at modtage forkyndelsen alene med den begrundelse, at bilagene ikke er oversat, har den forelæggende ret anført, at en kontrakt, hvori sagsøgeren og sagsøgte har aftalt, at skriftvekslingen foregår på tysk, efter rettens mening ikke er tilstrækkelig til at udelukke sagsøgtes ret til at nægte modtagelse i medfør af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1348/2000.
Should it be possible to refuse service on the sole ground that the annexes have not been translated, the referring court states that, in its view, the right of the defendant to refuse to accept a document pursuant to Article 8(1)(b) of Regulation No 1348/2000 cannot be denied simply because the contract between the applicant and the defendant provides that correspondence is to be in German.
Denne aftale betyder således ikke, at sagsøgte forstår sproget i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i forordning nr. 1348/2000.
That clause does not mean that the defendant understands that language within the meaning of that regulation.
Som den forelæggende ret imidlertid har anført, er retslæren delt med hensyn til dette spørgsmål, idet visse forfattere mener, at en aftale om anvendelse af et sprog i kontraktforhold må skabe en formodning for kendskab til dette sprog som omhandlet i nævnte forordning.
However, as the referring court pointed out, academic opinion is divided, some writers considering that a clause specifying the use of a particular language in a contractual relationship may give rise to a presumption of knowledge of that language for the purpose of that regulation.
Endelig og i tilfælde af, at en aftaleklausul ikke skaber en formodning for kendskab til det omhandlede sprog, spørger den forelæggende ret, om det er muligt under alle omstændigheder at nægte at modtage en forkyndelse af en stævning, hvis bilag ikke er oversat, eller om der findes undtagelser, eksempelvis når sagsøgte allerede råder over en oversættelse af bilagene, eller når indholdet af bilagene er gengivet ordret i den oversatte stævning.
Finally, where knowledge of the language in question cannot be inferred from a contractual provision, the Bundesgerichtshof is uncertain whether it is possible in all cases to refuse service of an application where the annexes are not translated or whether there are exceptions, for example, if the defendant already has a translation of the annexes or if the content of the annex is reproduced word-for-word in the translated application.
Dette kan ligeledes være tilfældet, når bilagsdokumenterne er affattet på det sprog, som gyldigt er blevet valgt af parterne i henhold til en kontrakt.
That could also apply if the annexed documents were in a language which was validly chosen by the parties pursuant to a contract.
Den forelæggende ret nævner en situation med svage parter, som eventuelt bør beskyttes, såsom grænseoverskridende forbrugere, som i henhold til en kontrakt har accepteret, at skriftvekslingen skal finde sted på den erhvervsdrivendes sprog.
The referring court also mentions the case of weaker parties who may need protection, such as crossborder consumers who have contractually agreed that correspondence is to be conducted in the language of the undertaking.
Den forelæggende ret har imidlertid anført, at Grimshaw i hovedsagen har indgået en kontrakt i forbindelse med udøvelsen af sin erhvervsmæssige virksomhed.
The Bundesgerichtshof states, however, that in the case in the main proceedings Grimshaw concluded the contract in the course of its business.
Den forelæggende ret mener ikke, at der foreligger noget særligt behov for beskyttelse med hensyn til Grimshaw, og er ikke af den opfattelse, at det er nødvendigt at anerkende, at Grimshaw har ret til at nægte at modtage et dokument.
It sees no special need to protect that firm or therefore any need to recognise that it has a right to refuse to accept service.
Det er under disse omstændigheder, at Bundesgerichtshof har besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
Against that background, the Bundesgerichtshof decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
»1) Skal artikel 8, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1348/2000 […] fortolkes således, at der ikke består en ret for adressaten til at nægte at modtage et dokument […], når
(1) Must Article 8(1) of … Regulation (EC) No 1348/2000 … be interpreted as meaning that an addressee does not have the right to refuse to accept service
WEISS UND PARTNER alene bilagene til et dokument, der skal forkyndes, ikke er affattet på modtagerstatens sprog eller på et af afsenderstatens sprog, som adressaten forstår?
WEISS UND PARTNER where only the annexes to a document to be served are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands?
2) Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende:
(2) If the answer to the first question is in the negative:
3) Såfremt det andet spørgsmål besvares benægtende:
(3) If the answer to the second question is in the negative:
Skal artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1348/2000 fortolkes således, at adressaten under alle omstændigheder ikke under henvisning til denne bestemmelse kan nægte at modtage sådanne bilag til et dokument, som ikke er affattet på modtagerstatens sprog eller et af afsenderstatens sprog, som adressaten forstår, når han i forbindelse med udøvelsen af sin erhvervsmæssige virksomhed indgår en kontrakt, hvori det aftales, at skriftvekslingen foregår på afsenderstatens sprog, og de fremsendte bilag både vedrører denne skriftveksling og er affattet på det aftalte sprog?«
Must Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 be interpreted as meaning that the addressee may not in any event rely on that provision in order to refuse acceptance of annexes to a document which are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands if the addressee concludes a contract in the course of his business in which he agrees that correspondence is to be conducted in the language of the Member State of transmission and the annexes concern that correspondence and are written in the agreed language?’
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1348/2000 skal fortolkes således, at der ikke består en ret for adressaten til at nægte at modtage et dokument, der skal forkyndes, når alene bilagene til dette dokument ikke er affattet på modtagerstatens sprog eller på et af afsenderstatens sprog, som adressaten forstår.
By its first question, the Bundesgerichtshof asks whether Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 must be interpreted as meaning that the addressee of a document to be served does not have the right to refuse to accept service where only the annexes to the document are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands.
Indledningsvis bemærkes, at forordning nr. 1348/2000 finder anvendelse på dokumenter, der skal forkyndes, som kan være af meget forskellig art, alt afhængig af om det drejer sig om retslige eller udenretslige dokumenter, og i førstnævnte tilfælde, alt afhængig af om der er tale om et indledende processkrift, en retsafgørelse, en fuldbyrdelsesforanstaltning eller ethvert andet dokument.
A preliminary point to be noted is that Regulation No 1348/2000 applies to documents to be served which can be very different in nature, depending on whether they are judicial or extrajudicial documents and, if the former, on whether it is a document instituting the proceedings, a judicial decision, an enforcement measure or any other document.
Det spørgsmål, som er forelagt Domstolen, vedrører et indledende processkrift.
The question referred to the Court concerns a document instituting proceedings.
Henset til, at vigtigheden og betydningen af bilagene til et dokument, der skal forkyndes, kan variere alt afhængig af arten af dette dokument, bør argumentationen og svarene i denne dom begrænses til alene at gælde med hensyn til indledende processkrifter.
Since the role and importance of annexes to a document to be served may vary according to the nature of the document, the reasoning and answers in this judgment must be confined to documents instituting proceedings.
Det fremgår herved af de for Domstolen afgivne indlæg, at antallet og arten af de dokumenter, som skal vedlægges som bilag til et indledende processkrift, varierer betydeligt i de forskellige retssystemer.
It is apparent from the observations submitted to the Court that the number and nature of documents which must be annexed to a document instituting proceedings vary considerably according to the legal system concerned.