natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Om dette spørgsmål, se også Rettens dom af 12.9.2007, forenede sager T-239/04 og T-323/04, Italia og Brandt Italia mod Kommissionen.
On that point, see also judgment of 12 September 2007 in Joined Cases T-239/04 and T-323/04 Italy and Brandt Italia v Commission.
Domstolens dom af 19.10.2000, forenede sager C-15/98 og C-105/99, Italien og Sardegna Lines mod Kommissionen, Sml. I, s. 8855.
Joined Cases C-15/98 and C-105/99 Italy and Sardegna Lines v Commission [2000] ECR I-8855.
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13.10.2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (EFT L 275, s. 32).
Directive 2003/87/EC of the European Parliament and of the Council of 13 October 2003 establishing a scheme for greenhouse gas emission allowance trading within the Community and amending Council Directive 96/61/EC (OJ 2003 L 275, p. 32).
Beslutninger om ikke at gøre indsigelser mod den forelagte NAP
Decisions not to raise objections to the notied NAP
På baggrund af en ordlydsfortolkning, en kontekstuel fortolkning og en teleologisk fortolkning af direktiv 2003/87 fastslog Retten i kendelsen i sagen EnBW Energie Baden-Württemberg mod Kommissionen 25, at direktivet kun tildeler Kommissionen en begrænset beføjelse til at give afslag, idet den endog kan nægte at gøre brug af denne beføjelse, bl.a. når den forelagte NAP, hvis Kommissionen ikke har fremført udtrykkelige indsigelser inden for den i direktivet fastsatte frist, bliver endelig og kan gennemføres af medlemsstaten.
In its order in EnBW Energies Baden-Württemberg v Commission (25) the Court gave a textual, contextual and teleological interpretation of Directive 2003/87 and held that that directive confers on the Commission only a limited power of rejection and allows it even to waive the use of that power, since, inter alia, where the Commission does not raise express objections within the time-limit laid down in the directive, the notied NAP becomes denitive and can be implemented by the Member State.
På denne baggrund konkluderede Retten, at beslutningen, når den indeholder en udtrykkelig godkendelse af bestemte aspekter af NAP’en, ikke kan anses for en godkendelse – end ikke stiltiende – af NAP’en i sin helhed, hvorfor sagsøgeren ikke har søgsmålsinteresse i forbindelse med de andre aspekter af NAP’en 26.
The Court concluded that, where the decision includes an explicit acceptance of certain aspects of a NAP, it cannot be regarded as even implicit authorisation of the NAP in its entirety, so that the applicant does not have an interest
På grundlag af en lignende vurdering fastslog Retten i kendelsen i sagen US Steel Košice mod Kommissionen 27, at Kommissionens beslutning, der ikke indeholdt nogen indsigelser mod den slovakiske NAP, ikke var en godkendelse, der medførte rettigheder, eftersom de slovakiske foranstaltninger efter deres natur ikke krævede en sådan godkendelse.
Commission (27), that the Commission decision not to raise any objections to the Slovak NAP did not have the eect of granting a rights-creating authorisation because, by their nature, the Slovak measures notied in that context did not require such authorisation.
Under disse omstændigheder medførte den anfægtede beslutning ikke bindende retsvirkninger, der kunne påvirke sagsøgerens interesser, og udgjorde således ikke en retsakt, som kan gøres til genstand for et søgsmål.
In those circumstances, the contested decision could not produce binding legal eects such as to aect the applicant’s interests and therefore did not constitute a measure against which an action could be brought.
Endelig afviste Retten, på grund af manglende individuel påvirkning, i kendelsen i sagen Cemex UK Cement mod Kommissionen 28et søgsmål med påstand om annullation af
Last, by order in Cemex UK Cement v Commission (28) the Court held that an action for annulment of the Commission decision raising no objections to the allocation to the applicant by the NAP of an individual allowance which it considered insucient and contrary to the directive was inadmissible on the ground that the applicant was not individually concerned, as only the United Kingdom was responsible for the implementation of the NAP and for the allocation of specic allowances to individual installations.
Kommissionens beslutning, hvori Kommissionen ikke gjorde indsigelser vedrørende tildeling af en individuel kvote i henhold til NAP’en, hvilken kvote sagsøgeren fandt utilstrækkelig og i strid med direktivet, da alene Det Forenede Kongerige var ansvarlig for gennemførelsen af NAP’en samt for tildelingen af særlige kvoter til individuelle anlæg.
) the Court considered that the applicants were not individually concerned by the Commission decision declaring incompatible an allocation method introduced during the preceding NAP that was favourable to new installations. That decision aected the applicants in the same way as
Rettens kendelse af 30.4.2007, sag T-387/04.
Order of 30 April 2007 in Case T-387/04.
Det bemærkes, at denne tyske NAP for perioden 2005-2007 var genstand for Rettens dom af 7.11.2007, sag T-374/04, Tyskland mod Kommissionen.
The same German NAP for the period 2005–07 formed the subject matter of the judgment of 7 November 2007 in Case T-374/04 Germany v Commission.
I denne dom blev Kommissionens beslutning annulleret, da den havde gjort sig skyldig i en urigtig retsanvendelse, i det omfang den havde erklæret muligheden for efterfølgende tilpasninger i henhold til NAP’en uforenelig med direktiv 2003/87, hvilke tilpasninger gav de tyske myndigheder mulighed for at begrænse det antal kvoter, der var blevet tildelt et bestemt anlæg, og at overdrage de returnerede kvoter til en reserve, når driftslederen erstatter et ældre anlæg med et nyt med en mindre produktionskapacitet.
By that judgment, the Commission’s decision was annulled on the ground of an error of law in so far as it had declared incompatible with Directive 2003/87 the possibility for ex post facto adjustments provided for in the NAP which allowed the German authorities to reduce the number of allowances allocated to a given installation and to transfer the allowances withdrawn to a reserve when the operator replaced an old installation by a new installation with a lower production capacity.
Retten understregede, at ingen af bestemmelserne i direktiv 2003/87 forbyder en senere ændring af det antal kvoter, som er blevet tildelt individuelt, idet medlemsstaten har et råderum, når den foretager en tilpasning i form af nedsættelse.
The Court held that no provision of Directive 2003/87 prohibits a subsequent amendment of the number of allowances allocated individually, as the Member State has a margin of discretion when it makes downward corrections.
Rettens kendelse af 1.10.2007, sag T-489/04.
Order of 1 October 2007 in Case T-489/04.
Rettens kendelse af 6.11.2007, sag T-13/07.
Order of 6 November 2007 in Case T-13/07.
Retten i Første Instans b)
Annual Report 2007
Denne beslutning påvirkede nemlig sagsøgerne på samme måde som alle andre driftledere af anlæg, der bender sig i den samme situation.
Court of First Instance all other operators of installations in the same situation.
Alene det forhold, at der ndes en rettighed som følge af den tyske ordning vedrørende den tidligere tildelingsperiode, som potentielt drages i tvivl med beslutningen, kan ikke individualisere indehaveren af denne rettighed, når den selv samme rettighed, under anvendelse af en generel og abstrakt regel, tildeles flere objektivt fastlagte erhvervsdrivende.
The mere existence of the right arising under the German scheme relating to the previous allocation period, which was potentially called in question by the decision, was not capable of dierentiating the holder of the right when the same right was granted, in application of a general and abstract rule, to a multitude of operators determined objectively.
Sagen US Steel Košice mod Kommissionen 30 vedrørte annullation af Kommissionens beslutning, hvilken beslutning erklærede visse aspekter af den slovakiske NAP for perioden 2008-2012 uforenelige med direktiv 2003/87 31, og som krævede en nedsættelse af det samlede, planlagte antal kvoter.
) was an action for annulment of a Commission decision declaring certain aspects of the Slovak NAP for the period 2008–12 incompatible with Directive 2003/87 (31) and requiring a reduction in the total quantity of allowances provided for.
Retten fandt, at hverken direktivet eller den anfægtede beslutning indebar en automatisk fordeling af det samlede antal kvoter til de individuelle anlæg i form af bestemte procentdele af kvoter, der blev tildelt sagsøgeren og andre anlæg.
The Court considered that neither Directive 2003/87 nor the contested decision resulted in an automatic reallocation of the total number of allowances between individual installations which would be reflected by specific percentages of allowances allocated to the applicant and to other installations.
Således var sagsøgeren ikke direkte berørt af den anfægtede beslutning, eftersom en eventuel nedsættelse af selskabets individuelle kvote var et resultat af udøvelsen af den slovakiske regerings skønsbeføjelse. Denne regering havde ikke pligt til at nedsætte antallet af sagsøgerens individuelle kvoter, men blot til ikke at overskride grænserne for det samlede antal kvoter, der skulle fordeles.
Thus the applicant was not directly concerned by the contested decision, since any reduction in its individual allowance would be the consequence of the Slovak Government’s exercise of its discretion and that Government was not required to reduce the applicant’s individual allowances but only not to exceed the limits of the total quantity of allowances to be allocated.
Endelig fastslog Retten i kendelsen i sagen Drax Power m.. mod Kommissionen 32, at Kommissionens beslutning om at afvise det forslag, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland havde fremsat om at ændre den midlertidige NAP med henblik på at forøge det samlede, endelige antal kvoter, der skulle tildeles, ikke berørte sagsøgeren umiddelbart.
Last, in its order in Drax Power and Others v Commission (32
Bidrag vedrørende artikel 81 EF a)
Points raised on the scope of Article 81 EC
Anvendelse af artikel 81, stk. 3, EF
Application of Article 81(3) EC
Forelagt spørgsmålet om lovligheden af en fritagelsesbeslutning vedtaget i henhold til forordning nr. 17 33, hvori der var fastsat påbud for modtageren, fastslog Retten i dommen i sagen Duales System Deutschland mod Kommissionen 34, at et tilsagn afgivet af en virksomhed under den administrative procedure som svar på de af Kommissionen udtrykte
No 17 (33), which imposed burdens on the beneciary of the exemption, the Court held in Duales System Deutschland v Commission (34) that a commitment put forward during the administrative procedure to address the concerns voiced by the Commission has the eect of clarifying the content of the agreements notied for the purposes of obtaining negative clearance or an exemption under Article 81 EC, by showing the Commission the way in
Rettens kendelse af 1.10.2007, sag T-27/07 (appelleret, sag C-6/08 P).
Order of 1 October 2007 in Case T-27/07 (on appeal, Case C-6/08 P).
Rettens kendelse af 25.6.2007, sag T-130/06.
Order of 25 June 2007 in Case T-130/06.
Rådets forordning nr. 17 af 6.2.1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel [81 EF] og [82 EF] (EFT 1959-1962, s. 81).
Council Regulation No 17 of 6 February 1962: First Regulation implementing Articles [81 EC] and [82 EC] (OJ, English Special Edition 1959-62, p. 87).
Rettens dom af 24.5.2007, sag T-289/01.
Judgment of 24 May 2007 in Case T-289/01.
Kommissionen er således berettiget til at tage dette tilsagn i betragtning, når den vedtager sin beslutning, og det tilkommer ikke Retten at undersøge lovligheden af denne beslutning i forhold til en ret, som virksomheden har givet afkald på under den administrative procedure.
Accordingly, the Commission is entitled to adopt its decision in the light of that commitment and it is not the task of the Court to examine the legality in the light of a right which the undertaking had waived during the administrative procedure.
Retten fastslog endvidere, at når faciliteter, der tilhører en kontrahent, der har indgået aftale med en virksomhed, som tegner sig for den væsentligste del af efterspørgslen, indebærer en askehals for denne virksomheds konkurrenter, kan Kommissionen som betingelse for fritagelse pålægge denne virksomhed at tillade delt benyttelse af disse faciliteter mellem virksomheden og dens konkurrenter, eftersom sidstnævnte i mangel af en sådan benyttelse ville være frataget enhver egentlig mulighed for at få adgang til og forblive på det relevante marked.
The Court found, moreover, that in a case where installations/facilities belonging to the contractual partners of an undertaking which represents the essential part of demand form a bottleneck for its competitors, the Commission may impose on that undertaking, as a burden constituting a condition of an exemption, shared use of the facilities between that undertaking and its competitors, since, in the absence of such use, those competitors would be deprived of any real opportunity of entering and remaining on the relevant market.
Samlet overtrædelse
Single infringement
I dommen i sagen BASF og UCB mod Kommissionen 35 præciserede Retten, at begrebet »fælles formål«, der karakteriserer en samlet overtrædelse, ikke kan fastsættes under en generel henvisning til en konkurrenceforvridning på det relevante produktmarked, eftersom påvirkningen af konkurrencevilkårene udgør et væsentligt forhold ved enhver adfærd, som er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 81, stk. 1, EF.
In BASF and UCB v Commission (35) the Court held that the concept of ‘single objective’ that characterises a single and continuous infringement cannot be determined by a general reference to the distortion of competition in the relevant product market, since an impact on competition constitutes a consubstantial element of any conduct covered by Article 81 EC.
En sådan denition af begrebet en samlet overtrædelse risikerer, at begrebet en samlet og vedvarende overtrædelse ville blive berøvet en del af sin mening, i det omfang den ville bevirke, at flere former for adfærd vedrørende en erhvervssektor, som er forbudte i henhold til artikel 81 EF, systematisk skal kvaliceres som forhold, der udgør en samlet overtrædelse.
Such a denition is likely to deprive the concept of a single and continuous infringement of a part of its meaning, since it would have the consequence that dierent types of conduct which relate to a particular economic sector and are prohibited by Article 81 EC would have to be systematically characterised as constituent elements of a single infringement.
Retten konstaterede for så vidt angik de omstridte aftaler, at de globale og de europæiske aftaler ikke var blevet gennemført samtidig, at de havde forskellige mål, som var blevet gennemført ved hjælp af forskellige metoder, og at Kommissionen ikke havde påvist de europæiske producenters hensigt om at tiltræde de globale aftaler med henblik på en senere gennemførelse af fordelingen af markedet inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.
As regards the cartels at issue, the Court found that the global arrangements and the European arrangements were not applied at the same time, pursued dierent objectives and were implemented by dissimilar methods and that the Commission had not demonstrated that the European producers intended to adhere to the global arrangements in order subsequently to divide the European Economic Area market.
Derfor udgjorde de globale og de europæiske aftaler to forskellige overtrædelser.
Accordingly, the global arrangements and the European arrangements constituted two separate infringements.
Henset til, at den overtrædelse, som bestod i deltagelse i den globale aftale, var forældet, annullerede Retten den anfægtede beslutning, for så vidt som der herved var blevet pålagt sagsøgerne en bøde for deres deltagelse i sidstnævnte aftale.
Since the infringement consisting in participation in the global market was time-barred, the Court annulled the contested decision in so far as it imposed a ne on the applicants on account of their participation in that cartel.
Det fremgår af dommen i sagen Prym og Prym Consumer mod Kommissionen 36, at Kommissionen kun skal foretage en afgrænsning af markedet i en beslutning vedtaget i
It follows from Prym and Prym Consumer v Commission (36) that the obligation to dene the relevant market in a decision adopted pursuant to Article 81 EC applies to the Commission only when, in such a denition, it is not possible to determine whether the cartel is capable of aecting trade between Member States and has an anticompetitive object or eect.
Rettens dom af 12.12.2007, forenede sager T-101/05 og T-111/05.
Judgments of 12 December 2007 in Case T-101/05 BASF and UCB v Commission and Case T-111/05 UCB v Commission.
Rettens dom af 12.9.2007, sag T-30/05 (appelleret, sag C-534/07 P).
Judgment of 12 September 2007 in Case T-30/05 (on appeal, Case C-534/07 P).
Når den dispositive del af en beslutning imidlertid ikke begrænser sig til at konstatere en overtrædelse, men ligeledes pålægger en bøde, har faktuelle konstateringer vedrørende det relevante marked betydning.
Court of First Instance operative part of a decision does not merely make a finding of infringement, but also imposes a fine, the findings of fact relating to the relevant market are relevant. According to the guidelines on setting fines (37
Ifølge retningslinjerne for beregningen af bøder 37 skal der ved vurderingen af overtrædelsens grovhed tages hensyn til dens konkrete indvirkning på markedet – når den kan måles – og de overtrædende virksomheders faktiske økonomiske muligheder for at påføre andre økonomiske beslutningstagere alvorlig skade.
), the assessment of the gravity of the infringement must take account of its actual impact on the market, where this can be measured, and also of the eective actual economic capacity of oenders to cause signicant damage to other operators.
Bedømmelsen af disse forhold kræver, at der foretages en fastlæggelse af markedernes størrelse og de berørte virksomheders markedsandele.
The assessment of those factors requires a determination of the size of the markets and of the market shares held by the undertakings concerned.
Da overtrædelsen havde en opdeling af produktmarkedet og det geograske marked til formål, hvilket i retningslinjerne kvaliceres som en »meget alvorlig« overtrædelse, lagde Retten dog til grund, at den manglende begrundelse vedrørende afgrænsningen af markedet ikke i denne sag kunne føre til, at bøden skulle ophæves eller nedsættes, idet den bemærkede, at Kommissionen havde valgt det i nævnte retningslinjer fastsatte mindste udgangsbeløb for en sådan overtrædelse.
However, as the infringement had as its object the sharing of the product markets and the geographic market, which is characterised as ‘very serious’ by the guidelines, the Court considered that the absence of reasoning relating to market denition could not, in this case, lead to the cancellation or reduction of the fine, it being noted that the Commission had chosen the minimum starting amount provided for in the guidelines for such an infringement.
I dommen i sagen Bolloré m.. mod Kommissionen 38foretog Retten udøvelse af sin fulde prøvelsesret i forhold til to aspekter.
In Bolloré and Others v Commission (38) the Court exercised its unlimited jurisdiction in two aspects.
Idet den, for det første, bemærkede, at den omstændighed, at en virksomhed ikke har deltaget i alle elementerne i et kartel, ikke er relevant hvad angår beviset for, at overtrædelsen er begået, men at denne omstændighed skal tages i betragtning ved vurderingen af overtrædelsens grovhed og i givet fald ved udmålingen af bøden, nedsatte Retten den bøde, der var blevet pålagt en af virksomhederne, med 15%, med den begrundelse, at Kommissionen ikke havde godtgjort, at den ved vurderingen af alle de kriterier, der indgik i fastsættelsen af den endelige bøde, som blev pålagt denne virksomhed, tog hensyn til den omstændighed, at selskabet ikke deltog i den pågældende praksis med markedsopdeling.
In the first place, observing that whilst the fact that an undertaking has not taken part in all aspects of an anticompetitive scheme is not material to the establishment of the existence of the infringement, such a factor must be taken into consideration when the gravity of the infringement is assessed and if and when the ne is determined, the Court reduced by 15 % the final amount of the ne imposed on one of the undertakings, on the ground that the Commission had failed to demonstrate that that undertaking’s non-participatation in the market-sharing practices had not been taken into account in respect of all the parameters which led to the determination of the final amount of the ne imposed on it.
Inden for rammerne af bødenedsættelse for samarbejde lagde Retten, for det andet, til grund, at selv om virksomheden Mougeot i modsætning til virksomheden AWA havde fremlagt dokumenter, der gik tilbage til den omtvistede periode, og selv om dennes erklæringer på visse punkter var mere detaljerede, vedrørte AWA’s oplysninger en længere periode og omfattede et større geogrask område, og den konkluderede, at deres samarbejde derfor måtte antages at have samme værdi.
In the second place, when reducing the ne for cooperation, the Court considered that even if, unlike the undertaking AWA, the undertaking Mougeot had provided documents dating back to the material time and if, on certain points, its statements were more detailed, the information given by AWA related to a longer period and covered a wider geographical area, and held that the cooperation provided by those two undertakings was of similar quality.
Retten tildelte derfor virksomheden AWA samme bødenedsættelse, som var blevet virksomheden Mougeot til del.
Consequently, the Court granted AWA the same reduction as had been given to Mougeot.
Ligeledes foretog Retten i ovennævnte dom i sagen BASF og UCB mod Kommissionen, efter at have konstateret, at den overtrædelse, der bestod i sagsøgernes deltagelse i globale aftaler, var forældet, en ny beregning af de bøder, som Kommissionen havde pålagt.
Likewise, in BASF and UCB v Commission the Court, after finding that the infringement consisting in the applicants’ participation in the global arrangements was time-barred, recalculated the amount of the fines which the Commission had imposed on them.
Vedrørende virksomheden BASF anførte Retten, at det ikke udgør samarbejde omfattet af
In BASF’s case, the Court stated that where an undertaking makes available to the Commission information concerning actions for which it could not have been required to pay a fine, that does not amount to cooperation falling within the scope of the 1996 Leniency Notice (39).
Rettens dom af 26.4.2007, forenede sager T-109/02, T-118/02, T-122/02, T-125/02, T-126/02, T-128/02, T-129/02, T-132/02 og T-136/02 (appelleret, sag C-322/07 P).
Judgment of 26 April 2007 in Joined Cases T-109/02, T-118/02, T-122/02, T-125/02, T-126/02, T-128/02, T-129/02, T-132/02 and T-136/02 Bolloré and Others v Commission (on appeal, Case C-322/07 P).
Arbejdet anvendelsesområdet for samarbejdsmeddelelsen fra 1996 39, når en virksomhed over for Kommissionen fremlægger informationer vedrørende handlinger, som virksomheden ikke under nogen omstændigheder kunne være pålagt bøde for. Henset til, at den væsentligste del af det bevismateriale, som BASF havde fremlagt som led i sit samarbejde, vedrørte de globale aftaler, og at overtrædelsen vedrørende disse aftaler blev betragtet som forældet, lagde Retten til grund, at nævnte virksomhed ikke længere skulle nyde godt af den nedsættelse på 10%, som den var blevet tildelt herfor.
As the Court had considered that, owing to the nature of the infringement, the starting amount of the ne relating to the European arrangements must remain the same as that xed for all the arrangements, the fact that BASF had obtained a declaration that one of the two types of conduct in which it was found to have engaged could not attract a penalty because it was time-barred did not have the efect of reducing the amount of its ne.