natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den forelæggende ret ønsker imidlertid i denne forbindelse oplyst, om den skattemæssige neutralitet påvirkes af, at de nævnte skattegodtgørelser ikke altid kan modregnes i den skat, som moderselskabet skal betale, som det fremgår af denne doms præmis 17.
In that context, the national court wishes, however, to know whether fiscal neutrality is unaffected by the fact that the tax credits cannot always be set off against the tax payable by the parent company, as is mentioned in paragraph 17 of this judgment.
Det bemærkes herved for det første, at det følger af den ordning, der er indført med direktivet, at når et moderselskab besidder en kapitalandel på mindst 25% i et datterselskab med hjemsted i en anden medlemsstat, er opkrævning af kildeskat i sidstnævnte stat i princippet ikke tilladt i medfør af direktivets artikel 5, stk. 1.
In that regard, it must be pointed out, first, that, under the scheme laid down by the directive, where a parent company has a holding of at least 25% in the capital of a subsidiary established in another Member State, the imposition of a withholding tax in the latter State is generally prohibited by virtue of Article 5(1) of the directive.
Under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende kan visse medlemsstater imidlertid opkræve sådan en kildeskat i den overgangsperiode, som de er tillagt i henhold til direktivets artikel 5, stk. 24.
In circumstances such as those arising in this case, certain Member States were permitted, during the transitional periods allowed to them, to levy such a withholding tax in accordance with Article 5(2) to (4) of the directive.
Som generaladvokaten imidlertid har anført i punkt 36 i forslaget til afgørelse, forpligter direktivet ikke en medlemsstat til at modregne en sådan kildeskat, når denne medlemsstat i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1, har valgt at anvende en fritagelsesordning.
As the Advocate General noted at point 36 of her Opinion, the directive does not require a Member State to provide for the set off of such a withholding tax, where that Member State has, in accordance with Article 4(1) of the directive, opted for the exemption method.
Det kan herved ikke bebrejdes en medlemsstat, som har valgt at anvende en fritagelsesordning, at medlemsstaten kompenserer for den kildeskat, som er blevet opkrævet i datterselskabets medlemsstat ved tildeling af en
In that respect, a Member State which has opted for the exemption method cannot be criticised for offseting the withholding tax charged in the
DOM AF 3.4.2008 — SAG C-27/07 skattegodtgørelse, mens den begrænser de tilfælde, hvor der kan ske modregning for denne skattegodtgørelse, til de tilfælde, hvor det moderselskab, som modtager udbyttet, videreudlodder det modtagne udbytte inden for en frist på fem år, til sine egne aktionærer.
Member State of the subsidiary by the grant of a tax credit, while at the same time limiting the right to set off the tax credit to cases where the recipient parent company redistributes the dividends received within five years to its own shareholders.
Desuden bemærkes, at direktivets artikel 4, stk. 2, tillader en medlemsstat at fastsætte de forvaltningsudgifter, som ikke kan fradrages, til et fast beløb, som ikke må overstige 5% af det udbytte, som datterselskabet udlodder, uden at sondre mellem, om denne medlemsstat har valgt en fritagelsesordning eller en godtgørelsesordning.
Second, it should be borne in mind that Article 4(2) of the directive allows a Member State to set the management costs which are not deductible at a fixed amount which may not exceed 5% of the profits distributed by the subsidiary, without distinguishing between a situation in which that Member State has opted for the exemption method and one in which it has opted for the credit method.
Det følger heraf, at hvad angår begrebet udloddet udbytte sondrer denne bestemmelse ikke mellem, om den nævnte stat er eller ikke er forpligtet til at indføre bestemmelser om modregning af kildeskat opkrævet i datterselskabets medlemsstat.
It follows that, with respect to the concept of distributed profits, that provision makes no distinction between cases where the State is subject to the requirement to provide for the set-off of the withholding tax charged in the Member State of the subsidiary and cases where it is not subject to such a requirement.
Når en medlemsstat således har valgt at anvende den mulighed, som er fastsat i direktivets artikel 4, stk. 2, idet den medregner skattegodtgørelser i det udloddede udbytte, på hvilket 5%-satsen finder anvendelse, kan det ikke bebrejdes den, at den ikke sondrer mellem, om skattegodtgørelserne kan eller ikke kan modregnes i den skat, der skal betales.
Accordingly, where the Member State has chosen to follow the option provided for in Article 4(2) of the directive by including tax credits in the amount of the distributed profits to which the rate of 5% is to be applied, it cannot be criticised for not making any distinction between cases where tax credits capable of being set off against the tax payable are involved and cases where such tax credits are not involved.
Selv om medregningen af skattegodtgørelserne i det faste beløb for forvaltningsudgifter i forbindelse med kapitalandelen, som omhandlet i direktivets artikel 4, stk. 2, inden for rammerne af en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede og i mangel af moderselskabets videreudlodning af det udloddede udbytte til sine egne aktionærer inden for en frist på fem år, ganske vist bidrager til en forhøjelse af moderselskabets skattebyrde, skyldes denne forhøjelse den kildeskat, som opkræves af datterselskabets medlemsstat i henhold til direktivets artikel 5, stk. 1 og 24, og med hensyn til hvilke direktivets artikel 4, stk. 1, inden for rammerne af en fritagelsesordning ikke opstiller nogen forpligtelse til at sikre, at denne kildeskat modregnes i den skat, der skal betales.
While it is true that, under national legislation such as the legislation at issue in this case, where there is no redistribution of the profits received by the parent company to its own shareholders within five years, the inclusion of tax credits in the fixed amount of the management costs relating to the holding, within the meaning of Article 4(2) of the directive, contributes to an increase in the tax burden on the parent company, such an effect is the result of the withholding tax imposed by the Member State of the subsidiary, in accordance with Article 5(1) and (2) to (4) of the directive: in that respect, Article 4(1) of the directive imposes, where the exemption method is applied, no obligation to ensure that the withholding tax is set off against the amount of tax payable.
Det er således ikke så meget medregningen af skattegodtgørelserne i det faste beløb for forvaltningsudgifter i forbindelse med kapitalandelen som omhandlet i direktivets artikel 4, stk. 2, der påvirker den skattemæssige neutralitet ved grænseoverskridende udlodning af udbytte fra et datterselskab til dets moderselskab med hjemsted i en anden medlemsstat, som den mulighed, dette direktiv giver for i datterselskabets medlemsstat at opkræve kildeskat, der rammer moderselskabet.
Thus, it is not the inclusion of tax credits in the fixed amount of the management costs relating to the holding, within the meaning of Article 4(2) of the directive, which affects the tax neutrality of the crossborder distribution of profits from a subsidiary to its parent company established in another Member State, but rather the possibility which the directive allows for a withholding tax to be levied in the Member State of the subsidiary affecting the parent company.
Under alle omstændigheder er medregningen af skattegodtgørelserne — som en mekanisme, der har til formål at undgå en juridisk dobbeltbeskatning — i det faste beløb for forvaltningsudgifter i forbindelse med kapitalandelen, som omhandlet i direktivets artikel 4, stk. 2, ikke omfattet af direktivets artikel 7, stk. 2, som ikke påvirker anvendelsen af nationale bestemmelser eller bestemmelser i henhold til overenskomster, som alene har til formål at ophæve eller lempe økonomisk dobbeltbeskatning af udbytte.
In any event, the inclusion of tax credits — as a mechanism designed to avoid juridical double taxation — in the fixed amount of the management costs relating to the holding, within the meaning of Article 4(2) of the directive, cannot fall within the scope of Article 7(2) of the directive, which does not affect the application of domestic or agreement-based provisions designed to eliminate or lessen economic double taxation of dividends alone.
Det forelagte spørgsmål skal derfor besvares med, at begrebet »det udbytte, som datterselskabet udlodder«, som omhandlet i direktivets artikel 4, stk. 2, sidste sætning, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som i det nævnte udbytte medregner skattegodtgørelser, som er blevet tildelt med henblik på at kompensere for en kildeskat opkrævet hos moderselskabet af den medlemsstat, hvor datterselskabet har hjemsted.
Consequently, the answer to the question referred must be that the concept of ‘profits distributed by the subsidiary’, within the meaning of the last sentence of Article 4(2) of the directive, is to be interpreted as not precluding legislation of a Member State which includes in those profits tax credits which have been granted in order to offset a withholding tax levied by the Member State of the subsidiary in the hands of the parent company.
Begrebet »det udbytte, som datterselskabet udlodder«, som omhandlet i artikel 4, stk. 2, sidste sætning, i Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som i det nævnte udbytte medregner skattegodtgørelser, der er blevet tildelt med henblik på at kompensere for en kildeskat opkrævet hos moderselskabet af den medlemsstat, hvor datterselskabet har hjemsted.
The concept of ‘profits distributed by the subsidiary’, within the meaning of the last sentence of Article 4(2) of Council Directive 90/435/EEC of 23 July 1990 on the common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member States, is to be interpreted as not precluding legislation of a Member State which includes in those profits tax credits which have been granted in order to offset a withholding tax levied by the Member State of the subsidiary in the hands of the parent company.
Sag C-124/07
Case C-124/07
»Sjette momsdirektiv — tjenesteydelser i forbindelse med forsikringstransaktioner — forsikringsmæglere og -formidlere«
(Sixth VAT Directive — Supply of services relating to insurance transactions — Insurance brokers and insurance agents)
Domstolens dom (Første Afdeling) af 3. april 2008
Judgment of the Court (First Chamber), 3 April 2008 . . . . . . . . . . . .
SAMMENDRAG — SAG C-124/07 denne forsikringsmægler eller -formidler er aftalemæssigt forbundet, ikke er til hinder for, at den ydelse, som forsikringsmægleren eller -formidleren leverer, fritages for merværdiafgift i henhold til nævnte bestemmelse.
SUMMARY — CASE C-124/07 those parties, and to whom the insurance broker or agent is contractually bound does not prevent the service provided by the latter from being exempt from value added tax under that provision.
Artikel 13, punkt B, litra a), i sjette direktiv 77/388/EØF om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at den omstændighed, at en forsikringsmægler eller -formidler ikke har et direkte forhold til parterne i den forsikrings- eller genforsikringsaftale, til hvis indgåelse han bidrager, men udelukkende har et indirekte forhold til parterne via en anden afgiftspligtig person, der har et direkte forhold til en af disse parter, og med hvilken
Article 13B(a) of Sixth Council Directive 77/388 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes must be interpreted as meaning that the fact that an insurance broker or agent does not have a direct relationship with the parties to the insurance or reinsurance contract in the conclusion of which he has been instrumental, but merely an indirect relationship with them through the intermediary of another taxable person who is, himself, in a direct relationship with one of
(jf. præmis 29 og domskonkl.)
(see para. 29, operative part)
I sag C-124/07, angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) ved afgørelse af 9. februar 2007, indgået til Domstolen den 2. marts 2007, i sagen:
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, by the Hoge Raad der Nederlanden (Netherlands), made by decision of 9 February 2007, received at the Court on 2 March 2007, in the proceedings
DOMSTOLEN (Første Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, P. Jann, og dommerne A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič og E. Levits (refererende dommer),
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann, President of Chamber, A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič and E. Levits (Rapporteur), Judges,
DOM AF 3.4.2008 — SAG C-124/07 generaladvokat: E. Sharpston justitssekretær: ekspeditionssekretær M. Ferreira, på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 10. januar 2008, efter at der er afgivet indlæg af:
Advocate General: E. Sharpston, Registrar: M. Ferreira, Principal Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 10 January 2008, after considering the observations submitted on behalf of:
— den nederlandske regering ved C. Wissels og M. de Mol, som befuldmægtigede
— the Netherlands Government, by C. Wissels and M. de Mol, acting as Agents,
— Det Forenede Kongeriges regering ved Z. Bryanston-Cross og P. Harris, som befuldmægtigede
— the United Kingdom Government, by Z. Bryanston-Cross and P. Harris, acting as Agents,
— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved R. Lyal, A. Weimar og W. Roels, som befuldmægtigede, og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse, afsagt følgende
— Commission of the European Communities, by R. Lyal, A. Weimar and W. Roels, acting as Agents, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion, gives the following
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 13, punkt B, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 13B(a) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the
BEHEER medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1, herefter »sjette direktiv«).
J.C.M. BEHEER laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (OJ 1977 L 145, p. 1; ‘the Sixth Directive’).
Anmodningen er blevet forelagt under en sag mellem det nederlandske selskab J.C.M. Beheer BV og Staatssecretaris van Financiën angående en efteropkrævning af omsætningsafgift hos selskabet for perioden fra den 1. januar 1997 til den 31. december 1998 på 55 561 NLG (25 244 EUR).
The reference was made in the course of proceedings between J.C.M. Beheer BV, a company incorporated under Netherlands law, and Staatssecretaris van Financiën concerning a supplementary turnover tax assessment in the amount of NLG 55 561 (EUR 25 244) issued to it in respect of the period from 1 January 1997 to 31 December 1998.
I henhold til sjette direktivs artikel 2, nr. 1, pålægges der merværdiafgift (herefter »moms«) ved levering af tjenesteydelser, »som mod vederlag foretages i indlandet af en afgiftspligtig person, der optræder i denne egenskab«.
Under Article 2(1) of the Sixth Directive, the supply of goods or services effected for consideration within the territory of the country by a taxable person acting as such is to be subject to value added tax (‘VAT’).
Sjette direktivs artikel 13, der har overskriften »Afgiftsfritagelser i indlandet«, bestemmer:
Article 13 of the Sixth Directive, entitled ‘Exemptions within the territory of the country’, provides:
B. Andre fritagelser
B. Other exemptions
Med forbehold af andre fællesskabsbestemmelser fritager medlemsstaterne på betingelser, som de fastsætter for at sikre en korrekt og enkel anvendelse af nedennævnte fritagelser, og med henblik på at forhindre enhver mulig form for svig, unddragelse og misbrug: a) forsikrings- og genforsikringstransaktioner, herunder sådanne tjenesteydelser i forbindelse med disse transaktioner, som udføres af forsikringsmæglere og -formidlere
Without prejudice to other Community provisions, Member States shall exempt the following under conditions which they shall lay down for the purpose of ensuring the correct and straightforward application of the exemptions and of preventing any possible evasion, avoidance or abuse:
Artikel 1 i lov af 1968 om omsætningsafgift (Wet op de omzetbelasting 1968, herefter »Wet OB 1968«), i den affattelse, der var gældende på tidspunktet for tvisten i hovedsagen, har følgende ordlyd:
Article 1 of the Law of 1968 on turnover tax (Wet op de omzetbelasting 1968, hereinafter ‘the 1968 Law’), in the version applicable in the main proceedings, is drafted in the following terms:
»En afgift benævnt »omsætningsafgift« opkræves af a. levering af goder og tjenesteydelser foretaget i Nederlandene af erhvervsdrivende i forbindelse med deres virksomhed
(a) the supply of goods or services effected in the Netherlands by traders in the course of their business;
Artikel 11, stk. 1, litra k), i Wet OB 1968, der gennemfører sjette direktivs artikel 13, punkt B, litra a), i den nederlandske retsorden, har følgende ordlyd:
Under Article 11(1)(k) of the 1968 Law, which transposes Article 13B(a) of the Sixth Directive into Netherlands law:
[…] k. forsikring og tjenesteydelser, som leveres af forsikringsformidlere
… k. insurance transactions and services performed by insurance agents;
Sagsøgeren i hovedsagen handler som underagent for VDL Polisassuradeuren BV (herefter »VDL«), der er et nederlandsk selskab, der udøver virksomhed som forsikringsmægler og -formidler.
The appellant in the main proceedings acts as a sub-agent on behalf of VDL Polisassuradeuren BV (‘VDL’) a company incorporated under Netherlands law which itself acts as an insurance broker and insurance agent.
VDL optræder dels som mægler ved indgåelse af forsikringsaftaler, dels som »befuldmægtiget agent« for visse forsikringsselskaber.
VDL acts as an insurance agent in the conclusion of insurance contracts and as an ‘authorised agent’ for certain insurance companies.
VDL indgår selvstændigt forsikringsaftaler på vegne af forsikringsselskaberne og i disses navn.
In that capacity, VDL concludes insurance contracts independently in the name of those insurers.
Den virksomhed, som sagsøgeren i hovedsagen udøver i VDL’s navn og for dettes regning, vedrører indgåelse af forsikringsaftaler, behandling af ændringer af forsikringspolicer, udstedelse af sådanne policer, opkrævning af provision og levering af oplysninger til forsikringsselskabet og til forsikringstagerne.
The activities which the appellant in the main proceedings carries out in the name and on behalf of VDL concern the conclusion of insurance contracts, the processing of transfers of insurance policies, the issue of such policies, the payment of commissions and provision of information to the insurance company and policyholders.
Desuden tilbyder og indgår sagsøgeren i hovedsagen selvstændigt nye forsikringer.
In addition, it offers and concludes new insurance policies independently and on its own initiative.
I henhold til aftalen mellem VDL og sagsøgeren i hovedsagen modtager sagsøgeren fra VDL for de ydelser, som sagsøgeren leverer VDL, et vederlag på 80% af den provision, der betales til sidstnævnte selskab for indgåelsen af en forsikringsaftale.
Under the contract between VDL and the appellant in the main proceedings, the latter receives from VDL, in return for the services provided, a commission equal to 80% of the commission paid to VDL for the conclusion of an insurance contract.
Såfremt aftalen opsiges, er sagsøgeren forpligtet til at tilbagebetale den del af det vederlag, selskabet har fået udbetalt, der forholdsmæssigt svarer til den resterende periode indtil aftalens udløb.
If the insurance lapses, the appellant in the main proceedings is required to repay the proportion of the commission it received which corresponds, pro rata, to the unexpired term of the contract.
For perioden fra den 1. januar 1997 til den 31. december 1998 blev der over for sagsøgeren i hovedsagen foretaget en efteropkrævning af omsætningsafgift på 55 561 NLG (25 244 EUR).
A supplementary turnover tax assessment in the amount of NLG 55 561 (EUR 25 244) was issued to the appellant in the main proceedings in respect of the period from 1 January 1997 to 31 December 1998.
Efter en resultatløs klage og efter at sagsøgeren i hovedsagen havde tabt den sag, selskabet havde anlagt ved Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch, med den begrundelse, at det ikke kunne påberåbe sig fritagelsen i artikel 11, stk. 1, litra k), i Wet OB 1968, iværksatte selskabet kassationsanke ved den forelæggende ret.
After an unsuccessful objection and the dismissal of the appeal it had lodged before the Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch (Regional Court of Appeal, ’s-Hertogenbosch) on the ground that it could not rely on the exemption laid down in Article 11(1)(k) of the 1968 Law, the appellant in the main proceedings appealed on a point of law to the court making the reference.
Hoge Raad der Nederlanden har fastslået, at afgørelsen af den tvist, den har fået forelagt, beror på en fortolkning af fællesskabsretten, hvorfor den har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
Taking the view that an interpretation of Community law was necessary in order for it to reach a decision in the main action, the Hoge Raad der Nederlanden decided to stay the proceedings and submit the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
»Omfatter bestemmelsen i sjette direktivs artikel 13, punkt B, litra a), en (juridisk) persons virksomhed, der er specifik og væsentlig for en forsikringsmægler og forsikringsformidler, hvorved personen optræder i en anden forsikringsmæglers eller forsikringsformidlers navn som mægler ved indgåelse af forsikringsaftaler?«
‘Do the provisions of Article 13 B(a) of the Sixth Directive extend to activities of a (legal) person which performs characteristic and essential activities of an insurance broker and insurance agent, whereby negotiations are carried out in the name of another insurance broker or insurance agent in connection with the bringing about of insurance transactions?’
Det følger ligeledes af fast retspraksis, at disse fritagelser er selvstændige fællesskabsretlige begreber, hvormed det skal undgås, at momsbestemmelserne anvendes forskelligt fra medlemsstat til medlemsstat, og at fritagelserne skal placeres i den generelle sammenhæng i det fælles momssystem (dom af 8.3.2001, sag C-240/99, Skandia, Sml. I, s. 1951, præmis 23, samt Arthur Andersen-dommen, præmis 25, og Ludwigdommen, præmis 22).
It is also settled caselaw that those exemptions constitute independent concepts of Community law whose purpose is to avoid divergences in the application of the VAT system as between one Member State and another and which must be placed in the general context of the common system of VAT (Case C-240/99 Skandia [2001] ECR I-1951, paragraph 23, Arthur Andersen, paragraph 25, and Ludwig, paragraph 22).