natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Amtsgericht Oranienburg tog herved navnlig hensyn til indholdet af Klaipėdos apygardos teismas afgørelse af 22. december 2006 om ikke at tilbagegive barnet, og til de fremførte argumenter, og beordrede Inga Rinau til at tilbagegive barnet til Tyskland og overlade det i Michael Rinaus varetægt.
Taking into consideration in particular the decision of 22 December 2006 of the Klaipėdos apygardos teismas refusing the return of the child, the Amtsgericht Oranienburg took account of the content of that decision and of the submissions made and ordered Mrs Rinau to send the child back to Germany and to leave her in the custody of Mr Rinau.
Inga Rinau var ikke til stede under retsmødet ved denne ret, men var repræsenteret og afgav indlæg.
Mrs Rinau was not present at the hearing of that court, but she was represented there and made submissions.
Samme dag udstedte Amtsgericht Oranienburg en attest i henhold til artikel 42 i forordningen, som den vedlagde afgørelsen.
On the same day, the Amtsgericht Oranienburg annexed to its decision a certificate issued pursuant to Article 42 of the Regulation.
Den 20. februar 2008 forkastede Brandenburgisches Oberlandesgericht den af Inga Rinau iværksatte appel og stadfæstede Amtsgericht Oranienburgs dom vedrørende forældremyndigheden over Luisa og fastslog, at Inga Rinau skulle tilbagegive barnet til Tyskland.
On 20 February 2008, the Brandenburgisches Oberlandesgericht dismissed the appeal lodged by Mrs Rinau against the judgment of the Amtsgericht Oranienburg, upheld that judgment in relation to Luisa’s custody and held that Mrs Rinau was already bound to return the child to Germany.
Inga Rinau var til stede under retsmødet og afgav indlæg.
Mrs Rinau was present at the hearing and made submissions.
Inga Rinau har ved Lietuvos apeliacinis teismas indgivet en anmodning om ikkeanerkendelse af Amtsgericht Oranienburgs dom af 20. juni 2007, for så vidt som den tildelte forældremyndigheden over Luisa til Michael Rinau og beordrede barnets mor til at tilbagegive barnet til faderen og overlade det i dennes varetægt.
Mrs Rinau lodged an application before the Lietuvos apeliacinis teismas for nonrecognition of the judgment of the Amtsgericht Oranienburg of 20 June 2007, in so far as it had awarded custody of Luisa to Mr Rinau and ordered Mrs Rinau to return the child to her father and to leave her in his custody.
Ved kendelse af 14. september 2007 afviste Lietuvos apeliacinis teismas Inga Rinaus anmodning.
On 14 September 2007, the Lietuvos apeliacinis teismas made an order by which it found Mrs Rinau’s application inadmissible.
Retten var af den opfattelse, at den attest, som Amtsgericht Oranienburg havde udstedt i henhold til forordningens artikel 42, stk. 1, opfyldte alle de betingelser i forordningens artikel 42, stk. 2, der er nødvendige for udstedelsen heraf.
According to that court, the certificate issued by the Amtsgericht Oranienburg pursuant to Article 42 of the Regulation stated that all the conditions necessary to the issue of such a certificate, as set out in Article 42(2), had been satisfied.
Henset til den omstændighed, at dommen, for så vidt som den beordrede barnets tilbagegivelse til Tyskland, burde have været fuldbyrdet med det samme i henhold til bestemmelserne i forordningens kapitel III, afdeling 4, uden at en særlig eksekvaturprocedure for anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser var påkrævet, afviste Lietuvos apeliacinis teismas Inga Rinaus anmodning om ikkeanerkendelse af den del dommen, hvorved hun blev beordret til at tilbagegive barnet til Luisas fader og overlade det i dennes varetægt.
Taking the view that the judgment, in so far as it ordered the return of the child to Germany, ought to have been directly enforced pursuant to the provisions of Section 4 of Chapter III of the Regulation, without the need for special exequatur proceedings for the recognition and enforcement of judicial decisions, the Lietuvos apeliacinis teismas held that it was necessary to declare inadmissible Mrs Rinau’s application for nonrecognition of the part of the judgment ordering her to return the child to Mr Rinau and to leave her in his custody.
Inga Rinau har derfor iværksat en kassationsanke ved Lietuvos Aukščiausiasis Teismas med påstand om, at den pågældende kendelse annulleres, og at der træffes en ny afgørelse, hvorved anmodningen om ikkeanerkendelse af Amtsgericht Oranienburgs dom af 20. juni 2007 imødekommes, for så vidt som det bestemtes i dommen, at forældremyndigheden over Luisa tildeles Michael Rinau, og at Inga Rinau skal give barnet tilbage til faderen og overlade det i dennes varetægt.
Mrs Rinau then lodged an appeal on a point of law before the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas to have that order set aside and a fresh decision adopted granting her application for nonrecognition of the judgment of the Amtsgericht Oranienburg of 20 June 2007, in so far as that judgment awarded custody of Luisa to Mr Rinau and ordered Mrs Rinau to return the child to her father and to leave her in his custody.
Den forelæggende ret har begrundet denne anmodning med en henvisning til 17. betragtning til forordningen, som omhandler et bortført barns tilbagegivelse uden opsættelse, og til forordningens artikel 11, stk. 3, som fastsætter en frist på seks uger for den ret, der skal tage stilling til en anmodning om tilbagegivelse, til at træffe afgørelse.
The referring court reasoned that request by reference to recital 17 in the preamble to the Regulation, which refers to the return without delay of a child which has been removed or retained, and to Article 11(3) of that regulation, which sets a deadline of six weeks for the court to which an application for return is made to issue its judgment.
Ifølge den nationale ret er der behov for at handle hurtigt, idet enhver forsinkelse vil være meget ugunstig for forholdet mellem barnet og den af forældrene, som barnet ikke bor hos. Forringelsen af dette forhold kan være uoprettelig.
The referring court finds that it is necessary to act urgently on the ground that any delay would be very unfavourable to the relationship between the child and the parent with whom she does not live.
Den forelæggende ret har ligeledes baseret sig på hensynet til at beskytte barnet mod en eventuel skade og nødvendigheden af at sikre en afbalancering mellem barnets og forældrenes interesser, hvilket ligeledes kræver, at hastesagsproceduren anvendes.
The referring court also relies on the need to protect the child against any possible harm and the need to ensure a fair balance between the interests of the child and those of her parents, which is another reason for having recourse to the urgent procedure.
Efter forslag fra den refererende dommer, og efter at generaladvokaten er blevet hørt, har Domstolen (Tredje Afdeling) besluttet at efterkomme den forelæggende rets anmodning om at undergive den præjudicielle forelæggelse en hasteprocedure.
On a proposal from the Judge-Rapporteur and after hearing the Advocate General, the Third Chamber of the Court decided to allow the referring court’s request that the reference for a preliminary ruling be dealt with under an urgent procedure.
Konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager (EFT 1972 L 299, s. 32), som efterfølgende er ændret flere gange, tilsigter at lette de kontraherende staters anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område.
The Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters (OJ 1978 L 304, p. 36), which has subsequently been amended on several occasions, sought to facilitate the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters as between the Contracting States.
Med henblik herpå indførtes ved konventionen kompetence- og procedurebestemmelser om anerkendelse og fuldbyrdelse af sådanne retsafgørelser.
To that end, it introduced rules on jurisdiction and procedures for the recognition and enforcement of judgments in those matters.
Disse bestemmelser byggede på princippet om, at retsinstanserne i en kontraherende stat skal have tillid til afgørelser truffet af retsinstanser i en anden kontraherende stat og omvendt. I henhold til denne konventions artikel 1 finder den ikke anvendelse på fysiske personers retlige status samt deres rets- og handleevne og formueforhold mellem ægtefæller.
Those rules were based on the principle of the trust of the courts of one Contracting State in the decisions taken by the courts of another Contracting State and vice versa.
I betragtning af, at hensynet til, hvad der er bedst for barnet, er af største vigtighed ved spørgsmål om forældremyndighed, og ønsket om at beskytte børn på internationalt plan mod de skadelige virkninger af ulovlig bortførelse eller tilbageholdelse og at etablere fremgangsmåder for at sikre, at børnene umiddelbart tilbagegives til den
The 1980 Hague Convention was adopted on the basis that the interests of children are of paramount importance in matters relating to their custody and that it is necessary to protect children internationally from the harmful effects of their wrongful removal or retention and to establish procedures to ensure their prompt return to the State of their habitual residence, as well as to secure protection for rights of access.
Forordningen er en forlængelse af de konventioner, der er nævnt i de to foregående præmisser, for så vidt angår ægteskabssager og sager vedrørende forældreansvar.
The guiding principles of the conventions referred to in the two previous paragraphs were taken over, in matrimonial matters and matters of parental responsibility, by the Regulation.
Den finder anvendelse på det civilretlige område dels på skilsmisse, separation og omstødelse af ægteskab, dels på tilkendelse, udøvelse, delegation samt hel eller delvis frakendelse af forældreansvar.
The Regulation is applicable in civil matters relating to divorce, legal separation or marriage annulment and to the attribution, exercise, delegation, restriction or termination of parental responsibility.
I overensstemmelse med 21. betragtning til forordningen bygger denne på en betragtning om, at anerkendelsen og fuldbyrdelsen af retsafgørelser truffet i en medlemsstat bør være baseret på princippet om gensidig tillid, og grundene til ikkeanerkendelse bør begrænses til det nødvendige minimum.
Under recital 21 in the preamble thereto, the Regulation is based on the idea that the recognition and enforcement of judgments given in a Member State must be based on the principle of mutual trust and the grounds for nonrecognition must be kept to the minimum required.
Ifølge 12. og 13. betragtning til forordningen er den begrundet i den betragtning, at hensynet til barnets bedste skal have forrang, og i henhold til 33. betragtning søger den at sikre fuld respekt for børns grundlæggende rettigheder som omhandlet i artikel 24 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
According to recitals 12 and 13 in the preamble thereto, the Regulation is based on the idea that the best interests of the child must prevail and, under recital 33, the Regulation seeks to ensure respect for the fundamental rights of the child, as set out in Article 24 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
Forordningen tilsigter særligt at modvirke børnebortførelser mellem medlemsstaterne og i tilfælde af bortførelse at opnå, at tilbagegivelsen af barnet sker uden opsættelse.
The Regulation seeks, in particular, to deter child abductions between Member States and, in cases of abduction, to obtain the child’s return without delay.
Ifølge 17. betragtning til forordningen supplerer den bestemmelserne i Haagerkonventionen af 1980, som fortsat skal finde anvendelse.
Under recital 17 in the preamble thereto, the Regulation complements the provisions of the 1980 Hague Convention, which nevertheless remains applicable.
Det er i lyset af de bemærkninger og principper, der er anført i denne doms præmis 47-54, at de præjudicielle spørgsmål skal besvares.
The questions referred for a preliminary ruling should be answered in the light of the observations and principles recalled in paragraphs 47 to 54 of this judgment.
Det fjerde til sjette spørgsmål
The fourth to sixth questions
Med fjerde til sjette spørgsmål, som skal behandles under ét og som de første, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om det er i overensstemmelse med de i forordningen omhandlede mål og procedurer, at retten i domsstaten træffer en afgørelse om, at barnet skal tilbagegives, og udsteder den i forordningens artikel 42 omhandlede attest, i tilfælde, hvor en ret i den medlemsstat, hvor barnet ulovligt tilbageholdes, har truffet en afgørelse om, at barnet skal tilbagegives til oprindelseslandet.
By its fourth to sixth questions, which it is appropriate to examine together and first, the referring court is essentially asking whether the adoption by a court of the Member State of origin of a decision that the child be returned and the issue of the certificate under Article 42 of the Regulation comply with the objectives of and procedures under that regulation where a court of the Member State where the child is wrongfully retained has taken a decision that the child be returned to the Member State of origin.
Den nationale ret ønsker endvidere oplyst, hvorvidt forordningens artikel 24 skal fortolkes således, at retten i den medlemsstat, hvor barnet ulovligt tilbageholdes, er forpligtet til at anerkende retten i domsstatens afgørelse om, at barnet skal tilbagegives, hvis sidstnævnte ret ikke har iagttaget de procedurer, der er foreskrevet i forordningen.
The referring court also seeks to ascertain whether Article 24 of the Regulation must be interpreted as meaning that the court of the Member State in which the child is wrongfully retained is obliged to recognise the decision requiring the child’s return issued by the court of the Member State of origin if that court failed to observe the procedures laid down in the Regulation.
Det bestemmes i forordningens artikel 11, stk. 8, at »[u]anset om det i medfør af artikel 13 i Haagerkonventionen af 1980 er blevet bestemt, at et barn ikke skal tilbagegives, er en senere retsafgørelse, der beordrer barnet tilbagegivet, truffet af en ret, der har kompetence i medfør af denne forordning, eksigibel i henhold til kapitel III, afdeling 4, for at sikre tilbagegivelse af barnet«.
Article 11(8) of the Regulation states that ‘[n]otwithstanding a judgment of nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention, any subsequent judgment which requires the return of the child issued by a court having jurisdiction under this Regulation shall be enforceable in accordance with Section 4 of Chapter III below in order to secure the return of the child’.
Ifølge visse indlæg for Domstolen har bestemmelsen den virkning, at der alene kan udstedes en attest i henhold til forordningens artikel 42, hvis der forinden er truffet en afgørelse om ikke at tilbagegive barnet i henhold til artikel 13 i Haagerkonventionen af 1980.
According to some of the observations submitted to the Court, the effect of that provision is that a certificate can be issued pursuant to Article 42 of the Regulation only if a judgment of nonreturn has been issued beforehand pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention.
Det følger heraf i hovedsagen, at den omstændighed, at Lietuvos apeliacinis teismas har beordret barnet tilbagegivet ved afgørelse af 15. marts 2007, er til hinder for, at en ret i domsstaten kan udstede en attest i henhold til forordningens artikel 42, som Amtsgericht Oranienburg har gjort ved afgørelse af 20. juni 2007, der blev stadfæstet af Oberlandesgericht Brandenburg ved afgørelse af 20. februar 2008.
It would follow, in the main proceedings, that the fact that the Lietuvos apeliacinis teismas ordered the return of the child, by its decision of 15 March 2007, would have prevented the courts of the Member State of origin from issuing a certificate pursuant to Article 42, as the Amtsgericht Oranienburg did by its decision of 20 June 2007, which was upheld by the decision of 20 February 2008 of the Brandenburgisches Oberlandesgericht.
En fortolkning, hvorefter der ikke kan udstedes en attest i henhold til forordningens artikel 42, uden at der forinden er truffet afgørelse om ikke at tilbagegive et barn, skal tages til følge.
The interpretation that a certificate cannot be issued pursuant to Article 42 of the Regulation unless a judgment of nonreturn has been issued beforehand must be adopted.
Dette er således den fortolkning, der følger af forordningen som helhed og særligt af dennes artikel 11, stk. 8.
That is the interpretation which follows from the Regulation as a whole and, in particular, from Article 11(8) thereof.
Forordningen bestemmer først, at retsafgørelser, der er truffet i en medlemsstat, anerkendes i de øvrige medlemsstater, uden at der stilles krav om anvendelse af en særlig procedure, og opdeler derefter anerkendelsen af retsafgørelser og anmodninger om, at en retsafgørelse erklæres for eksigibel, i to dele (jf. artikel 21, stk. 1 og 3, artikel 11, stk. 8, artikel 40, stk. 1, og artikel 42, stk. 1).
Having provided that a judgment given in a Member State is to be recognised in the other Member States without any special procedure being required, the Regulation organises the recognition and declaration of enforceability of judgments in two parts (Articles 21(1) and (3), 11(8), 40(1) and 42(1)).
I henhold til første del kan der anmodes om vedtagelsen af en afgørelse om anerkendelse og om, at en retsafgørelse erklæres for eksigibel, efter procedurerne i forordningens kapitel III, afdeling 2.
According to the first part, the adoption of a decision of recognition and the declaration of enforceability may be requested in accordance with the procedures provided for in Section 2 of Chapter III of the Regulation.
I anden del undergives eksigibiliteten af visse retsafgørelser om samværsret og visse retsafgørelser om tilbagegivelse af barnet bestemmelserne i samme kapitels afdeling 4.
By the second part, the enforceability of certain judgments concerning rights of access or requiring the return of the child is subject to the provisions of Section 4 of that chapter.
Denne sidste del er snævert forbundet med bestemmelserne i Haagerkonventionen af 1980 og tilsigter en umiddelbar tilbagegivelse af barnet, når visse betingelser er opfyldt.
That second part ties in very closely with the provisions of the 1980 Hague Convention and seeks, provided that certain conditions are satisfied, the immediate return of the child.
Skønt tæt forbundet med andre emner i forordningen, særligt forældremyndigheden, har eksigibiliteten af afgørelser om tilbagegivelsen af et barn, vedtaget efter en beslutning om ikke at tilbagegive det, processuel autonomi for ikke at forsinke tilbagegivelsen af et barn, som ulovligt er blevet fjernet til eller ulovligt tilbageholdes i en anden medlemsstat end den, hvor barnet havde sit sædvanlige opholdssted umiddelbart før den ulovlige fjernelse eller tilbageholdelse.
Although intrinsically connected with other matters governed by the Regulation, in particular rights of custody, the enforceability of a judgment requiring the return of a child following a judgment of nonreturn enjoys procedural autonomy, so as not to delay the return of a child who has been wrongfully removed to or retained in a Member State other than that in which that child was habitually resident immediately before the wrongful removal or retention.
De i forordningens artikel 11, stk. 8, artikel 40 og artikel 42 anførte bestemmelsers processuelle autonomi og den prioritet, der er givet til domsstatens rets kompetence inden for rammerne af forordningens kapitel III, afdeling 4, viser sig i forordningens
The procedural autonomy of the provisions in Articles 11(8), 40 and 42 of the Regulation and the priority given to the jurisdiction of the court of origin, in the context of Section 4 of Chapter III of the Regulation, are reflected in Articles 43 and 44 of the
DOM AF 11.7.2008 — SAG C-195/08 PPU artikel 43 og 44, hvorefter enhver berigtigelse af attesten sker efter domsstatens lovgivning ved, at anden appel i forbindelse med udstedelsen af denne attest ikke er mulig, og at attesten kun har virkning, i den udstrækning retsafgørelsen er eksigibel.
Regulation, which provide that the law of the Member State of origin is to be applicable to any rectification of the certificate, that no appeal is to lie against the issuing of a certificate and that that certificate is to take effect only within the limits of the enforceability of the judgment.
Det forbehold, der er taget i forordningens artikel 21, stk. 3, ved formuleringen »jf. dog afdeling 4«, som er genstand for den forelæggende rets fjerde spørgsmål, tilsigter at præcisere, at den mulighed, der følger af bestemmelsen, for en berettiget part til at få fastslået, at en retsafgørelse truffet i en medlemsstat skal anerkendes eller ikke skal anerkendes, ikke udelukker muligheden for — når betingelserne herfor er opfyldt — at anvende den ordning, der er fastsat i forordningens artikel 11, stk. 8, artikel 40 og 42 i tilfælde af en tilbagegivelse af et barn efter en afgørelse om ikke at tilbagegive barnet, idet denne ordning har forrang for den ordning, der er fastsat i kapitel III, afdeling 1 og 2.
The reservation expressed in Article 21(3) of the Regulation by the use of the terms ‘[w]ithout prejudice to Section 4’, which is the subject of the fourth question put by the referring court, is intended to make it clear that the option afforded by that provision to any interested party to apply for a decision that the judgment issued in a Member State be or not be recognised does not preclude the possibility, where the conditions are satisfied, of recourse to the rules provided for in Articles 11(8), 40 and 42 of the Regulation in the event of return of a child following a judgment of nonreturn, since those rules take precedence over those provided for in Sections 1 and 2 of Chapter III.
Det skal understreges, at den procedure, der er fastsat i tilfælde af tilbagegivelse af et barn efter en afgørelse om ikke at tilbagegive det, gentager og styrker bestemmelserne i artikel 12 og 13 i Haagerkonventionen af 1980.
It should be noted that the procedure provided for in the event of return of a child following a judgment of nonreturn takes over and reinforces the provisions of Art -icles 12 and 13 of the 1980 Hague Convention.
Fristen for at tage stilling til en anmodning om ikke at tilbagegive et barn er bl.a. meget kort.
In particular, the period for adjudicating on an application for nonreturn is very short.
En endelig afgørelse om tilbagegivelse kan i øvrigt træffes af en kompetent ret i henhold til forordningen.
Moreover, a final decision requiring return may be adopted by a court having jurisdiction under the Regulation.
Endelig afsluttes proceduren med attestering af afgørelsen, som giver den en særlig eksigibel karakter, idet betingelserne for tildelingen og attestens virkninger udtrykkeligt er fastsat i forordningen.
Lastly, the procedure culminates in the certification of the decision which gives it special enforceability, the conditions for granting that certificate and the effects thereof being expressly set out in the Regulation.
For så vidt angår betingelserne for tildelingen fremgår det således af forordningens artikel 42, stk. 2, at den dommer i domsstaten, som har truffet den i artikel 40, stk. 1, litra b), omhandlede retsafgørelse, kun udsteder attesten:
Thus, as regards the conditions for granting a certificate, Article 42(2) of the Regulation provides that the judge of origin who delivered the judgment referred to in Article 40(1)(b) of the Regulation is to issue the certificate only if:
»a) hvis barnet har haft mulighed for at blive hørt, medmindre en høring er fundet uhensigtsmæssig under hensyntagen til barnets alder eller modenhedsgrad b) hvis parterne har haft mulighed for at blive hørt, og
‘(a) the child was given an opportunity to be heard, unless a hearing was considered inappropriate having regard to his or her age or degree of maturity;