natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det førstemål er at skabe et stabilt Europa, som der lyttes mere til ude i verden.De seneste krige i Bosnien og Kosovo og de blodige kampe i Tjetjenien understreger vigtigheden af at sikre freden, demokratiet og respekten for menneskerettighederne i hele Europa.
Therecent wars in Bosnia and Kosovo and the bloody fighting in Chechnyaunderline how important it is to secure peace, democracy and respectfor human rights throughout Europe.
Udvidelsen kan medvirke hertil ved at skabe et indre marked med over 500 mio. forbrugereog ved at fjerne den skillelinje, der så længe har delt Europa.
Enlargement can help achievethat by creating an internal market of over 500 million consumers andending the long divide in Europe.
Som verdens største handelspartner er EU også fast besluttet på atsikre sin internationale konkurrenceevne og samtidig fremme den globale handel gennem en yderligere liberalisering af reglerne for verdenshandelen — og det vil efter EU’s opfattelse navnlig komme udviklingslandene til gode.
As the world’s biggest trading partner, the EU is also determined tosecure its international competitiveness while at the same time promoting global commerce through further liberalisation of world traderules — a process that it believes will be of particular benefit todeveloping countries.
Indtil for nylig var EU’s eksterne aktiviteter fordelt på tre hovedområder, nemlig handelspolitik, udviklingsbistand og den politiske dimension.
Until recently, there were three main components to the Union’s external activities: trade policy, development aid and the political dimension.
På disse områder findes der en lang række instrumenter, som hargjort det muligt at føre en troværdig udenrigspolitik på den diplomatiske, økonomiske og handelsmæssige arena.
These provided it with considerable instruments for a credible foreign policy in diplomatic, economic and commercial arenas.
Ønsket er nu at udvidedenne kapacitet, således at EU, når og hvis det er nødvendigt, også
It nowwants to reinforce these capabilities, if and when necessary, with theability to use force where its vital interests are at stake and to be able
Den Europæiske Union og verden kan bruge magt, såfremt dens vitale interesser står på spil, og sætte mereeffektivt ind mod kriser.
The European Union and the world to respond more effectively to crises.
Hensigten er ikke at deltage i krige eller at oprette en europæisk hær.
This does not mean fighting wars orcreating a European army.
Hensigten er, at EU-landene skal arbejde mere sammen i forbindelse med løsningen af humanitære og fredsbevarende opgaver.
It means greater cooperation between EUmembers in carrying out humanitarian and peacekeeping tasks.
Samtidig har EU efterhånden fået en større rolle på det sikkerhedsmæssige område og et stigende ansvar for sikring af fred og stabilitet i dedele af verden, der ligger tættest på EU’s egen indflydelsessfære.
At thesame time, the Union is becoming more involved in security issues, takingon greater responsibility for ensuring peace and stability in parts of theworld close to its own spheres of influence.
Udenrigspolitik drejer sig ikke kun om handel, sikkerhed og diplomati,men også om mange andre ting, som kan have betydning for de europæiske borgeres dagligdag, og som er med til at afgøre, hvilken strategi EU skal anlægge over for resten af verden.
Foreign policy is not just a question of trade, security and diplomacy.
Det kan f.eks. være behovet forat bekæmpe spredningen af aids og sult og for at regulere strømmen afindvandrere eller kampagnerne mod narkotika og terrorisme. På alle disseområder er der brug for et tættere samarbejde landene imellem, fordi detreelt ikke er muligt at løse de problemer, verden står over for i dag, medmindre det sker i samlet flok.
Thereare a host of other issues, many of which affect the daily lives of Europe’scitizens, that help to condition the Union’s approach to the wider world.These range from the need to fight the spread of AIDS and famine and togovern migration flows to the campaigns against drugs and terrorism.They all require closer transnational cooperation since the problems oftoday’s world can only really be solved by working together.
EU er nødt til løbende at justere sine eksterne politikker og prioriteringeri forhold til de økonomiske og politiske ændringer, der sker ude i verden.Med henblik herpå har EU udvidet og styrket forbindelserne med sinepartnere ved at sætte øget fokus på de økonomiske, handelsmæssige ogpolitiske dimensioner.
Economic and political changes in the world require the European Unionto adapt continuously its external policies and priorities. It has done so bybroadening and deepening its contacts with partners, incorporating economic, trade and political dimensions into those relationships.
EU kan i dag støtte sig på et net af partnerskabermed andre dele af verden og samarbejdsaftaler med lande på samtligefem kontinenter.
It can nowcount on a diversity of interregional partnerships and cooperation agreements with countries on all five continents.
Den Europa-Kommission, der tiltrådte i 1999 under Romano Prodis formandskab, er netop i færd med en grundig gennemgang og revurderingaf sine forskellige aktiviteter for at sikre, at der fås mere valuta for pengene — og kommer ikke uden om at skulle træffe en række vanskelige beslutninger om, hvilke politikker der skal prioriteres højere end andre.
The European Commission which took office in 1999 under the Presidencyof Romano Prodi is carrying out a vast overhaul and reassessment of itsvarious activities to ensure better value for money — a process which willinevitably involve tough decisions on which policies should have priorityover others.
EU har sat større fokus på sine forbindelser med andre lande rundtomkring i verden, hvilket på detseneste har ført til en række forandringer, både i Europa-Kommissio-nen og Ministerrådet.
The importance the Union nowattaches to its relations with countries around the world can be seenthrough recent innovations in boththe European Commission and the Council of Ministers.
For bare femten år siden var samtlige eksterneforbindelser lagt ud på kun to tjenestegrene i Kommissionen. Nu er derseks.
Some 15 yearsago, the complete panoply of external relations was handled by just two Commission departments.
Chris Patten, som er kommissærfor eksterne forbindelser, står for denoverordnede samordning og sikrer, atder fastlægges en ensartet strategiog en fælles identitet.
To ensure a coherentapproach and a clear identity, overallcoordination is assured by the External Relations Commissioner,Chris Patten.
Han arbejdertæt sammen med de kolleger, der eransvarlige for sektorpolitikkerne,nemlig Poul Nielson (udvikling oghumanitær bistand), Günter Verheugen (udvidelse) og Pascal Lamy (handel).
He works closely withhis colleagues in charge of sectoral policies — Poul Nielson(Development and Humanitarian Aid), Günter Verheugen (Enlargement) and Pascal Lamy (Trade).
Herudover arbejder han tætsammen med Javier Solana, som er Ministerrådets generalsekretær ogden første høje repræsentant for denfælles udenrigs- og sikkerhedspolitik(FUSP).
Healso works in close contact with Javier Solana, the Secretary-Generalof the Council of Ministers and thefirst High Representative for the Common Foreign and Security Policy(CFSP).
På trods af at EU’s formandskab gårpå skift mellem medlemsstaterne forseks måneder ad gangen, sørger denhøje FUSP-repræsentant, Rådetssekretariat og Kommissionen for denfornødne udenrigspolitiske kontinuitet. Den medlemsstat, der varetagerformandskabet, assisteres desudenaf det land, der overtager formandsposten for den kommendeperiode.
Although the Presidency of the EUrotates between Member Statesevery six months, continuity in foreign policy is ensured by the CFSPHigh Representative, the Council Secretariat and the Commission.The Member State holding the Presidency is also assisted by thecountry that will hold the next Presidency.
EU kan trække på et vidtstrakt verdensomspændende netværk underfastlæggelsen og iværksættelsen afsin politik.
The Union has an extensive networkaround the world which helps it toformulate and implement policy.
Ud over de mange udenlandske ambassader i Bruxelles, derer akkrediteret over for EU, har Kommissionen selv 120 delegationer itredjelande.
Inaddition to the many foreignembassies in Brussels accredited tothe EU, the Commission has over120 of its own delegations in thirdcountries.
De har til opgave atudvikle EU’s bilaterale forbindelsermed andre lande, uanset om de erstore eller små, rige eller fattige, atfremme EU’s politikker og værdier ogat holde Bruxelles orienteret omudviklingen rundt omkring i verden.
Their role is to develop the Union’s bilateral links with nationsof hugely differing size and wealth,promoting the EU’s policies and values and keeping Brussels informed ofdevelopments on the ground.
EU’s »fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik«(FUSP) blev indført med traktaten om Den Europæiske Union (Maastricht-traktaten) i 1993 efter over tyve års politisksamarbejde mellem EU-landene.
The European Union’s common foreign and security policy(CFSP) was introduced in 1993 by the Treaty on European Union (Maastricht Treaty), following over 20 years of political cooperation between the EU countries.
Udenrigspolitik drejer sig om megetandet end støtte, men med detomfang, den økonomiske bistandefterhånden har fået, er det bleveten faktor, der skal regnes med. EU eri dag den største yder af humanitærbistand og den femtestørste tilskudsgiver næst efter USA, Japan,Tyskland og Frankrig.
But the scale offinancial assistance is worth recording. The EU is now the largest donorof humanitarian aid and fifth,behind the United States, Japan,Germany and France, in terms ofgrant finance.
Siden 1993 har Ministerrådet vedtaget ca. 70 fælles hold-ningerom mange forskellige udenrigspolitiske emner, ligefra Balkanlandene til Østtimor og fra ikke-spredning af kernevåben til kampen mod terrorisme.
Since 1993, the Council of Ministers has adopted some 70common positionson foreign policy issues ranging from the Balkans to East Timor and from the non-proliferation ofnuclear weapons to counter-terrorism.
Når de fælles holdninger først er vedtaget, har medlemsstaterne pligt til at overholde dem, og formandskabet forsvarer dem i FN og i andreinternationale fora.
Once adopted,Member States are required to adhere to common positions,which the Presidency defends at the United Nations and inother international forums.
I samme periode har Rådet vedtagetomkring 50 fælles aktioner, bl.a. vedrørende minerydning i Afrika og andre dele af verden, og der er sendt særlige EU-udsendinge til en række kriseområder, bl.a. på Balkan og i Mellemøsten.
Over the same period, the Council has agreed some 50 common actions, including demining operations in Africa and elsewhere and the dispatchof EU special envoys to crisis areas such as the Balkans andthe Middle East.
Med Amsterdam-traktatens ikrafttræden i 1999 fik Det Europæiske Råd (stats- og regeringscheferne) bemyndigelsetil at fastlægge mere langsigtede fælles strategier for visselande eller områder.
Since the Amsterdam Treaty of 1999, the European Council(Heads of State or Government) is empowered to adoptlonger-term common strategiesfor certain countries orregions.
Der blev udarbejdet fælles strategierfor Rusland og Ukraine i 1999 og for Middelhavslandene i2000.
Common strategies on Russia and the Ukraine wereadopted in 1999 and on the Mediterranean in 2000.
EU og medlemsstaterne tegner sigunder ét for ca. 55% af den samlede offentlige udviklingsbistand påinternationalt plan og mere end totredjedele af tilskuddene.
Between them, the EU and its Member States provide some 55 %of total international official development assistance (ODA) and morethan two thirds of grant aid.
Hvor Kommissionen og Den Europæiske Investeringsbank for tredive år siden forvaltede 7% af den samlede europæiske bistand, er der nu tale om17%.
Theshare of European aid managed bythe Commission and the European Investment Bank has increased from7 % 30 years ago to 17 % now.
I alt uddeler Kommissionen9,6 mia. EUR i støtte til tredjelandehvert år.
Intotal, the Commission administersan annual external aid portfolio ofsome 9.6 billion euro annually.
Inden for FUSP er man langt fremme med udarbejdelsen afen fælles europæisk sikkerheds- og forsvarspolitik(FESFP).For at gøre det lettere at håndtere krisesituationer i nærtliggende områder eller længere ude i verden har EU sammenmed NATO planer om at oprette en særlig militær udrykningsstyrke, der med kort varsel skal kunne sendes ud for atløse fredsbevarende og andre ikke-militære opgaver.
Within the CFSP, a common European security anddefence policy(CESDP) is rapidly taking shape. To reinforcethe Union’s ability to deal with crisis situations in neighbouring regions or further afield, plans are in hand, in closecooperation with NATO, to set up a rapid reaction militaryforce to carry out peacekeeping and other non-combattasks at short notice.
Med ensådan styrke vil EU kunne udvide sine nuværende indsatsmuligheder, som omfatter politiaktioner, grænsekontrolog humanitær hjælp til civilbefolkningen.
The existence of such a force wouldcomplement the EU’s existing possibilities which includepolice operations, border controls and civilian humanitarianassistance.
EU’s bistand til tredjelande varoprindelig centreret om medlemsstaternes tidligere kolonier i Afrika,Vestindien og Stillehavet.
Initially, EU external aid was concentrated on Member States’ formercolonies in Africa, the Caribbeanand the Pacific.
Nu erbistanden blevet mere global.
Now it is truly global.
Totredjedele af støtten går til Centralog Østeuropa og landene i det tidligere Sovjetunionen, Balkanområdet,Mellemøsten, Middelhavsområdet,Asien og Latinamerika.
Two thirds go to central and eastern Europe, the countries of the former Soviet Union, the Balkans, the Middle East, the Mediterranean,Asia and Latin America.
Der ydes ikkekun støtte til udvikling, men også tilgenopbygning, oprettelse af institutioner, makroøkonomiske programmer og fremme af menneskerettigheder.
Aid is givennot just for development purposes,but also to help reconstruction, insti-tution-building, macroeconomic programmes and to promote humanrights.
EU’s støtte til andre lande er såomfattende, og der ydes støtte til såmange projekter — alene i 1999 varder tale om 44500 projekter — atdet ikke overraskende giver anledning til alvorlige logistiske problemer. Problemerne forværres af, at EU-støtten blev næsten tredoblet i
Given the sheer scale of EU overseasaid and the large number of projectswhich it helps finance — in 1999alone, there were some 44 500 ofthese — it is not surprising that hugelogistical challenges are involved.These are made all the more difficultgiven that the volume of EU aid hasnearly tripled between 1990 and
som fastslog, at der skulle sikres et»fuldt og ligeværdigt partnerskab«inden for økonomi, politik og sikkerhed, en ny dimension ind i samarbejdet.
and equal partnership’ on economic,political and security issues.
perioden mellem 1990 og 2000,hvorimod antallet af medarbejdereikke engang blev fordoblet.
2000, while staff levels have noteven doubled.
Det erbaggrunden for, at Kommissionen nuer i færd med en grundig gennemgang af sine administrative procedurer for at få sin bistand til tredjelandene hurtigere frem, forbedre kvaliteten og gøre bistanden meremålrettet.
Faced with this situation, the Commission is implementing a radical overhaul of its administrative arrangements to improve thespeed, quality and profile of its external aid.
USA er uden sammenligning EU’svigtigste partner, og samarbejdet ersærlig intensivt på en række områder, der spænder lige fra handel ogpolitik til udenrigspolitik og sikkerhed.
The EU and the United States are thetwo largest economies in the worldand are becoming increasingly interdependent.
EU arbejder tæt sammen med USA, ikke kun i bilaterale spørgsmål,men også i internationale fora såsom FN, WTO, NATO og G-8 og i sårbareområder af verden, herunder Balkanlandene.
Together, they accountfor almost half the global economyand transatlantic flows of trade andinvestment amount to almost 1 billion euro every day.
Der er tale om et såkaldt»konstruktivt samarbejde«, hvor deved at optræde samlet kan fungeresom en effektiv katalysator for udviklingen på næsten alle områder.
An early warning system andarrangements for regulatory cooperation are now in place to try anddefuse potential problems as quicklyas possible.
EU og USA er de to største økonomiske magter i verden, og deres indbyrdes afhængighed bliver stadig meremarkant. Samlet tegner de sig fornæsten halvdelen af den globaleøkonomi, og der handles og investeres for næsten 1 mia. EUR hver dagpå tværs af Atlanten.
The United States is without doubtthe Union’s major partner and thecomprehensive relationship is particularly close on a range of issuesstretching from trade and politics toforeign policy and security.
De stridigheder ombananer og hormonbehandlet kød,der når frem til overskrifterne, drejersig om under 2% af den transatlantiske handel, og vidner som helhedbetragtet mere om fortiden end omsituationen, som den er nu.
The twocooperate closely not just on bilateral matters, but in internationalforums like the United Nations, the World Trade Organisation, NATO andthe G8, and in sensitive parts of theworld such as the Balkans.
Der erindført et hurtigt varslingssystem ogudstukket rammer for det juridiskesamarbejde i et forsøg på at løsepotentielle problemer så tidligt sommuligt.
They havewhat is considered to be an‘enabling relationship’, whereby,when they are together, they can bea powerful force for progress onalmost any issue.
Forretningskredse på begge sider af Atlanten spiller en nøglerolle for detbredere samarbejde via den transatlantiske dialog inden for erhvervslivet (TABD — Transatlantic Business Dialogue).
A key input into the wider relationship is made by the business communities on both sides of the Atlantic through the ‘transatlanticbusiness dialogue‘ (TABD).
Som noget nyt er der ogsåiværksat tilsvarende dialoger for atsikre, at lønmodtagere, forbrugere ogmiljøforkæmpere bliver hørt.
Morerecently, parallel dialogues havebeen established to ensure labour,consumers and environmentalistscan add their contributions.
Desuden er embedsmænd, ministre ogpolitikere regelmæssigt i kontaktmed hinanden. Det gælder også formedlemmerne af Europa-Parlamen-tet og den amerikanske kongres.
In addition, there are regular contactsbetween officials, ministers andpoliticians, including meetingsbetween members of the European Parliament and the US Congress.
Grundstenen i det nuværende partnerskab blev lagt i den transatlantiske erklæring fra 1990, hvoraf detfremgår, at der skal afholdes to bilaterale topmøder hvert år.
The foundations of the present partnership were shaped by the 1990Transatlantic Declaration, which provides for two bilateral summits ayear.
Det blevyderligere konsolideret af den nyetransatlantiske dagsorden fra 1995,som består af fire kapitler, der dækker samtlige EU’s aktiviteter, herunder fremme af fred og stabilitet i heleverden, håndtering af globale udfordringer, stimulering af verdenshandelen og styrkelse af båndene mellem partnerne.
They were further strengthenedby the ‘new transatlantic agenda‘ in1995, whose four chapters — promoting peace and stability throughout the world, responding to globalchallenges, contributing to theexpansion of world trade and establishing closer ties between partners— cover the whole gamut of EU activities.
I 1998 fulgte dettransatlantiske økonomiske partnerskab, som gik ud på at fjerne bilaterale tekniske handelshindringer oggennemføre en multilateral liberalisering. Det bragte sammen med Bonn-erklæringen det følgende år,
The Transatlantic Economic Partnership of 1998 with its commitment to removing bilateral technicaltrade barriers and promoting multilateral liberalisation brought a newdimension to the relationship as didthe Bonn Declaration the followingyear with its confirmation of a ‘full
Hovedvægten lægges på aftaler rettet mod de juridiske aspekter af handelen.
Importance is given to specificaccords on the regulatory aspects oftrade.
Rusland og de nye uafhængige stater muligt for EU’s organer at iværksætte overensstemmelsesvurderingerbaseret på de amerikanske krav ogvice versa, hvilket sparer eksportørerne for megen tid og mange penge.Toldmyndighederne opfordres til atsamarbejde mere, og der er også indgået aftaler for at fremme videnskabog teknologi og handelen med levende dyr på tværs af Atlanten.
Russia and the newindependent States between customs authorities isencouraged, while other agreementspromote science and technology andthe trade across the Atlantic of liveanimals.
EU lægger stor vægt på sine forbindelser med Moskva, hvilket også såsi midten af 1999, hvor EU vedtog enfælles strategi over for Rusland gældende for de efterfølgende fire år.Initiativet signalerede en ny fase iforbindelserne mellem de to partnereog var det første udenrigspolitiskedokument, der blev vedtaget af EUinden for rammerne af de nye fællesudenrigs- og sikkerhedspolitiskebestemmelser i Amsterdam-traktatenfra 1997.
The importance the Union attachesto its relations with Moscow wasmade clear in mid-1999 when itagreed a common strategy on Russiafor the following four years. The initiative signalled a new phase in relations between the two partners andwas the first foreign policy documentapproved by the EU under the newcommon foreign and security policyprovisions introduced by the Amsterdam Treaty from 1997.
Strategien blev seks måneder senere efterfulgt af en tilsvarende fælles strategi over for Ukraine.
It wasfollowed six months later by a similarcommon strategy towards Ukraine.
Det bilaterale samarbejde mellem EU og Canada blev formaliseret i1976 med indgåelsen af rammeaftalen om handelsmæssigt og økonomisk samarbejde — den første aftalemellem det daværende EF og etindustriland.
The bilateral relationship betweenthe EU and Canada was placed on aformal footing in 1976 with the Framework Agreement for Commercial and Economic Cooperation —the first between the then European Community and an industrialisedcountry.
Med vedtagelsen afden transatlantiske erklæring om forbindelserne mellem EU og Canada i1990 og den fælles handlingsplanmellem EU og Canada seks år senere blev samarbejdet langt mereambitiøst.
Contacts became far moreambitious with the adoption in 1990of the Transatlantic Declaration on EU–Canada Relations and then sixyears later with the EU–Canada Joint Action Plan.
Et yderligere kvalitetsløftkom i 1998 med planerne om at lancere handelsinitiativet mellem EU og Canada, som fokuserede på gensidiganerkendelse, tjenesteydelser, offentlige indkøb, intellektuel ejendomsret,konkurrenceforhold, kulturelt samarbejde og kontakter mellem virksomhederne.
Another qualitative impetus was given in 1998 witha commitment to launch the‘EU–Canada trade initiative‘ with itsemphasis on mutual recognition, services, government procurement,intellectual property rights, competition issues, cultural cooperation andbusiness-to-business contacts.
Målet er at konsolideredemokratiet, retsstatsprincippet ogde offentlige institutioner og at hjælpe de pågældende lande med atindtræde i et »fælles økonomisk ogsocialt område i Europa«, hvilket bl.a.betyder, at der skal arbejdes for atetablere et frihandelsområde med EU.
A joint statement on‘northern cooperation‘ issued in December 1999 reaffirmed theircommitment to work together in promoting a range of policies such assustainable development and another on small arms has led to cooperation in the fight against the illegaltrade in handguns and lightweapons.
Til de vigtigste initiativer hørernedrustningssamarbejdet og bekæmpelsen af den organiserede kriminalitet.
Both initiatives go further than the‘partnership and cooperation agreements‘ which the Union has with allthe new independent States, i.e. thecountries which earlier formed the Soviet Union.
EU er ganske vist megetinteresseret i at styrke de økonomiskeog politiske bånd med disse lande,men går heller ikke af vejen for atudøve kritik, såfremt menneskerettighederne krænkes, hvilket bl.a. sås iforbindelse med den russiske intervention i Tjetjenien.
They aim to consolidate democracy, the rule of law andpublic institutions and to help thecountries integrate into a ‘common European economic and socialspace’, including working towards afree trade area with the Union.