natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Direktivernes hovedtræk Anvendelsesområdet for direktiverne
The two directives outlawing discriminationcover everyone living or working in an EUcountry, whether they are officially residentthere or not.
De to direktiver om forbud mod forskelsbehandling gælder for alle, der lever eller arbejder i et EU-land, ligegyldigt om de er statsborgere eller ej.
Protection, therefore, is not confined to EU nationals but extends to peoplefrom outside the EU who might be visiting fora period, whatever their nationality.
Beskyttelsen omfatter derfor ikkekun EU-statsborgere, men også personer, derbor uden for EU og er på besøg i en periode,uanset deres nationalitet (direktiverne harimidlertid ingen indflydelse på regler om indvandring og omfatter ikke forskelsbehandlingudelukkende på grund af nationalitet).
(Thedirectives do not, however, affect rules onimmigration and do not cover differences intreatment on grounds purely of nationality.)
Det betyder, at alle uanset deres personligeegenskaber på disse områder skal behandleslige og retfærdigt, når de søger job, søger forfremmelse eller starter selvstændig virksomhed.
This means that whatever their personal characteristics in these respects everyone has tobe treated equally and fairly when they applyfor jobs, seek promotion or set up in businessfor themselves.
De har også ret til de samme beskæftigelsesvilkår som alle andre, når de er i arbejde, herunder og i særdeleshed det sammelønniveau og samme beskyttelse mod afskedigelse.
They also have the right to thesame terms and conditions of employment aseveryone else when they are in work, including, in particular, the same rates of pay andthe same protection against dismissal.
De har samme ret til uddannelse, til atopnå erhvervserfaring og til at få karrierevejledning. Og de har samme ret som alle andretil at melde sig ind i fagforeninger eller fagligeorganisationer (f.eks. sammenslutninger afadvokater, læger eller arkitekter) og sammeret til fordele og privilegier.
Theyhave a similar right too to be trained, to gainwork experience and to get career guidance.And they have the same right as everyoneelse to become members of trade unions orprofessional bodies (such as associations oflawyers, doctors or architects) and the sameentitlement to any benefits and privileges.
Forbuddet mod forskelsbehandling med hensyn til beskæftigelse og uddannelse gælderoveralt. Det gælder for folk i både den privateog den offentlige sektor og uanset størrelsenpå den virksomhed eller organisation, som dearbejder i eller søger job hos.
The ban on discrimination in employmentand training applies universally, to people inthe private sector as well as the public sector,no matter what size of firm or organisationthey work in or apply for a job in.
Det gælder foralle »erhverv«, dvs. alt arbejde, som nogenudfører, hvad enten de er lønmodtagere ellerselvstændige.
It applies toall ‘occupations’, which means every jobwhich someone might be doing whether theyare counted as being an employee or selfemployed.
Det gælder, hvad enten folkarbejder på deltid eller fuld tid, og uansetderes ansættelseskontrakt (herunder tidsbegrænsede kontrakter eller kontrakter, der vedrører en uddannelsesperiode).
It applies to people working parttime as well as full-time and whatever thecontract of employment they have (includingfixed-term contracts and those covering aperiod of training).
Det gælder forarbejdsformidlingskontorer og andre virksomheder og for instanser, der er ansvarlige for atbevilge kvalifikationer, licenser eller tilladelser,som kræves for at udføre et bestemt arbejdeeller en bestemt aktivitet (f.eks. køre en taxieller sælge fra en stadeplads).
It applies to employmentagencies as well as other businesses and tobodies responsible for awarding qualifications, licences or permits which are requiredto do a particular job or undertake a particular activity (such as driving a taxi or tradingfrom a market stall).
Det gælder
And it also covers all
int DA.qxd 15/09/04 15:57 Page 5 også for alle former for erhvervsuddannelse,hvad enten den foregår på arbejdspladseneller på skoler, universiteter eller faglige institutter, herunder uddannelse, der er nødvendigfor at udføre forskellige typer arbejde ellerfølge bestemte fag, og det gælder for eksamenskurser såvel som kurser på lavere niveau.
forms of vocational training, whether at theplace of work or in colleges, universities orspecialist institutes, including the trainingneeded to do different types of job or followparticular professions and including degreecourses as well as lower level ones.
oprejsning (dvs. at de skal have mulighed forat få bragt orden i sagerne).
able to get things put right).
Det er op til regeringerne i de enkelte lande at beslutte, om detskal ske gennem retlige procedurer — dvs.gennem straffe- eller civilretssystemet — ellergennem administrative instanser, f.eks. nævn.Regeringerne kan også vælge at tilskynde tilforlig og etablere et system til frivillig afgørelse af sager om uretfærdig behandling gennemmægling i stedet for ad rettens vej.
It is open to thegovernment in each country to decidewhether this is through judicial procedures —i.e. through the system of criminal or civil justice — or through administrative arrangements, such as tribunals. Governments canalso choose to encourage conciliation and setup a system for sorting out cases of unfairtreatment voluntarily through discussioninstead of through the legal route.
Samtidig præciseres det i direktiverne, atarbejdsgivere ikke er tvunget til at ansættenogen, der ikke er kompetente til at udføre etbestemt arbejde eller er ude af stand til atgennemgå den uddannelse, der er nødvendigfor at udføre det pågældende arbejde.
At the same time, the directives make clearthat they do not force employers to take onanyone who is not competent to do a particular job or is incapable of undergoing thetraining needed to do the work involved.
Direktiverne forpligter regeringerne til at sikre,at personer, der indgiver klage over uretfærdigbehandling, har ret til at blive støttet ogrepræsenteret af deres fagforening eller af faglige sammenslutninger eller organisationer.Samtidig skal de sikre, at sanktioner, deriværksættes i tilfælde af forskelsbehandling, er»effektive sanktioner, der står i rimeligt forhold til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning«.Straffen for forskelsbehandlingskal med andre ord stå i et rimeligt forhold tilden forvoldte skade og have en afskrækkendevirkning.
The racial equality directive also covers otherareas of possible discrimination, giving people from all ethnic backgrounds comprehensive protection against unfair treatment intheir daily lives. According to the directive,therefore, someone’s racial or ethnic originshould not affect their entitlement to socialsecurity and healthcare and to what arecalled ‘social advantages’ or their access toeducation and goods and services.
Direktivet om racelighed omfatter også andreområder, hvor forskelsbehandling er mulig, oggiver personer med alle former for etniskoprindelse omfattende beskyttelse mod uretfærdig behandling i deres dagligdag.
The directives impose an obligation on governments to ensure that people bringingcomplaints of unfair treatment have the rightto be supported and represented by theirtrade union or by specialist associations ororganisations.
I henholdtil direktivet bør et menneskes race eller etniske oprindelse derfor ikke have indflydelse påderes ret til social sikring og sundhedspleje ogtil de såkaldte »sociale goder« eller deresadgang til uddannelse og varer og tjenesteydelser.
At the same time, they have tomake sure that the sanctions to be applied incases where discrimination has occurred are‘effective, proportionate and dissuasive’.Inother words, the penalties for discriminationshould bear some relationship to the harmdone and should act as a deterrent againstbehaviour of this kind.
Det betyder, at ingen må forskelsbehandles pågrund af deres race eller etniske oprindelse,hvad angår pensioner og andre sociale ordninger samt alle »sociale goder«.
This means that no one should be discriminated against because of their racial or ethnicorigin when it comes to pensions and othersocial benefits, as well as the full range ofsocial advantages.
De omfatterbl.a. boligydelser, nedsatte takster og gebyrer,bespisning til nedsat pris, uddannelsesstipendier, gratis medicin og nedsatte priser påtjenesteydelser.
These cover things likehousing benefits, concessionary fares or fees,subsidised meals, grants for education ortraining, free prescriptions, reduced chargesfor services and so on.
Det betyder også, at alle harlige ret til at gå i skole og følge bestemte kurser og til at købe eller leje alle former foroffentligt tilgængelige varer og tjenesteydelser, herunder bolig og adgang til beværtningerog klubber.
It also means that theyhave an equal right to attend school andundertake particular courses of study and tobuy or rent all kinds of goods and serviceswhich are available to the public at large,including housing and entry to pubs andclubs.
Klageadgang og ret til oprejsning
Defence of rights and the right of redress
For at styrke beskyttelsen yderligere forlangesdet, at regeringerne indfører lovgivning, sombetyder, at bevisbyrden i civile sager (dvs. nårder ikke er tale om straffesager) deles mellemden person, der påstår at være blevet behandlet uretfærdigt, og den person, som klagenvedrører. Det betyder, at ansvaret for at beviseeller modbevise forholdet er delt mellem deto.
To strengthen protection further, governments are required to introduce legislationunder which the burden of proof in civil cases(i.e. where criminal charges are not involved)is shared between the person claiming tohave been treated unfairly and the personagainst whom the complaint is being made.This means that the responsibility for provingor disproving the case is divided between thetwo.
Den person, der har indgivet klagen, skalførst vise, at de faktiske forhold godtgør, at derer sket forskelsbehandling (at der er primafacie-bevis for dette), og at der derfor er ensag.
The person making the complaint hasfirst to show that the facts are consistent withdiscrimination having occurred (that there isprima facieevidence of this) and that there istherefore a case to answer.
Derefter skal den person, der er blevet tiltalt for forskelsbehandling, godtgøre, at hanikke handlede uretfærdigt, og at der var engyldig grund til det, han gjorde.
The personaccused of discrimination then has to demonstrate that they did not act unfairly and thatthere was a legitimate reason for what theydid.
Det er derforop til den tiltalte at overbevise retten ellernævnet om, at han ikke har udøvet forskelsbehandling.
The onus is, therefore, on the accused toconvince the court or tribunal that they didnot behave in a discriminatory way.
Og den person, der påberåber sigforskelsbehandling, forventes ikke at fremlægge afgørende bevis for dette, for det harhan sandsynligvis ikke mulighed for.
And theperson claiming discrimination is not expected to produce conclusive proof of this, something which they are unlikely to be in a position to do.
I direktiverne præciseres det, at alle, derudsættes for forskelsbehandling eller mener,at de er blevet behandlet uretfærdigt på grundaf deres personlige egenskaber, bør sikres denfornødne retsbeskyttelse og en effektiv ret til
The directives make clear that everyone whois a victim of discrimination or who considersthat they have been unfairly treated becauseof their personal characteristics should haveadequate means of legal protection and aneffective right of redress (i.e. they should be
DELI — Direktivet om racelighed og direktivet om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse
PART1 — The directives on racial equality and equality in employment
DELING AF BEVISBYRDEN
An example shows why sharing the burden of proof in discrimination cases is important.
Et eksempel viser, hvorfor deling af bevisbyrden i sager om forskelsbehandling er vigtig.En gruppe personer af ikke-europæisk oprindelse, der arbejder i en virksomhed i EU,søger om forfremmelse, hver gang en højere stilling bliver ledig.
A number of people of non-European origin working in a company in the EU applyfor promotion each time a more senior job becomes vacant.
De bliver hver gang forbigået, og jobbet går til en person af europæisk oprindelse.
Each time they are overlooked and the job goes to someone of European origin.
Hvis de forfremmede personer ikke synes at være bedre kvalificerede end dem, der bliver afvist gang på gang, erder prima faciebevis for racediskrimination.
If the people being promotedseem no better qualified than those being rejected all the time, then there is prima facieevidence of racial discrimination.
Men det ville blive vanskeligt at føreafgørende bevis for det uden at kunne lave en detaljeret sammenligning af kvalifikationerne hos dem, der blev forfremmet, og dem, der ikke blev det, og af deres egnethed tiljobbet.
But it would be difficult to prove this conclusively without being able to make a detailed comparison of the qualifications of those beingpromoted and those not being and of their suitability for the job.
Hvis der rent faktisk er grunde til, at bestemte personer blev forfremmet, som ikke harnoget at gøre med deres etniske oprindelse, er det den person, som har truffet beslutningen — dvs. lederen af den pågældende virksomhed — der ved det bedst.
If, in fact, there are reasons why particular people were promoted which have nothingto do with their ethnic origin, the person best placed to know this is the person makingthe decision — that is the manager of the company concerned.
Han kunnesagtens være den eneste, der ved, hvad de egentlige grunde er, så det er kun rimeligt,at han skal godtgøre, at han ikke har udøvet forskelsbehandling.
Indeed, he or she mightbe the only one who knows what the real reasons are, so it is arguably only right thatthey should have to demonstrate that they did not behave in a discriminatory way.
Organer til fremme afligebehandling
Bodies for the promotion of equal treatment
For at forøge beskyttelsen mod forskelsbehandling yderligere kræves det i henhold tildirektivet om racelighed, at regeringerneudpeger et eller flere uafhængige organer, derkan bistå ofre for racediskrimination med at fåbehandlet deres klager.
To increase the level of protection against discrimination even more, the racial equalitydirective requires governments to designatean independent body, or bodies, to help people suffering racial discrimination to pursuetheir complaints.
Regeringerne skal givedisse organer kompetence til at indlede uafhængige undersøgelser af forskelsbehandlingog offentliggøre uafhængige rapporter omspørgsmålet, så de kan bidrage til at forøgeforståelsen for problemet, finde løsninger ogtilbyde ofrene praktisk bistand.
Governments have to givethese bodies the power to conduct independent surveys on discrimination and topublish independent reports on the subject,so that they can help increase understandingof the problem and contribute to finding solutions as well as providing practical assistanceto victims.
Regeringerne er desuden forpligtede til atsikre, at personer, der klager over forskelsbehandling, beskyttes tilstrækkeligt mod repressalier, som ellers kunne forhindre dem i atudøve deres ret til ligebehandling.
Governments are obliged, in addition, toensure that people complaining about discrimination are adequately protected fromvictimisation or retaliation, which ifunchecked could deter them from exercisingtheir right to equal treatment.
Det gælderogså vidner i sager om forskelsbehandling,som skal have samme beskyttelse modrepressalier for at kunne formås til at afgivevidneforklaring.
This also goesfor witnesses in discrimination cases whoneed to receive the same protection from victimisation to encourage them to give evidence.
Derfor kræves det, at regeringerne træffer foranstaltninger for at afskrækkepersoner, der er tiltalt for forskelsbehandling,fra at reagere på denne måde.
Governments are, therefore, requiredto put measures in place to dissuade thoseaccused of discrimination from reacting inthis way.
Disse foranstaltninger skal navnlig beskytte arbejdstageremod risikoen for at blive afskediget, hvis deindgiver en klage eller retsforfølger deresarbejdsgivere, eller hvis de afgiver vidneforklaring i sager om uretfærdig behandling (seboks).
These measures, in particular, needto protect employees against the possibility ofdismissal if they lodge a complaint or takelegal action against their employers or if theygive evidence in cases of unfair treatment(see Box).
En arbejdstager, der arbejder i en virksomhed, afgiver vidneforklaring mod personalechefen, der er tiltalt for forskelsbehandling på grund af den måde, hvorpå arbejdssøgende bliver udspurgt for at få oplysninger om deres seksuelle orientering.
An employee working in a company gives evidence againstthe personnel manager accused of discrimination because ofthe way job applicants are questioned to find out about theirsexual orientation.
Hvis arbejdstageren efterfølgende bliver afskediget udennogen rimelig grund, har han eller hun ret til at retsforfølgevirksomheden på grund af repressalier.
If the employee is subsequently dismissedfor no substantive reason, then he or she has the right to takelegal action against the company on grounds of victimisation.
I direktiverne erkendes det udtrykkeligt, at forbud mod forskelsbehandling ikke nødvendigvis i sig selv er nok til at sikre regulære ligemuligheder for alle i samfundet.
The directives recognise explicitly that outlawing discrimination will not necessarily beenough by itself to ensure genuine equality ofopportunity for everyone in society.
Det kan blivenødvendigt med særforanstaltninger for atkompensere for ulemper, der skyldes en persons race eller etniske oprindelse, alder ellerandre egenskaber, som kunne være årsag til,at han bliver behandlet uretfærdigt.
Specificmeasures might be called for to compensatefor disadvantages arising from a person’sracial or ethnic origin, age or other characteristics which might lead to them being treatedunfairly.
F.eks. kanetniske mindretal have brug for særlig undervisning og specifik hjælp for at få en rimeligmulighed for at finde et job. Iværksættelse afkurser eller forskellige arrangementer specieltmøntet på dem er måder at forbedre deresmuligheder på.
For example, ethnic minorities mayneed special training and specific help tohave a reasonable chance of finding a job.Putting on training courses or making different arrangements especially for them areways of improving their chances.
I direktiverne gives der mulighed for positivsærbehandling af denne art, og det regnesikke for at være en overtrædelse af princippetom ligebehandling.
The directives allow positive action of thiskind to be undertaken and do not regard it asinfringing the principle of equal treatment.
Tilpasninger i rimeligt omfang
Reasonable accommodation
TILPASNINGER TIL HANDICAPPEDE I RIMELIGT OMFANG
REASONABLE ACCOMMODATION FOR PEOPLE WITH DISABILITIES
Direktivet om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse indeholderen udtrykkelig bestemmelse om handicappede, der skal sikre, at de harlige rettigheder til beskæftigelse og uddannelse:
The equality in employment directive contains an explicit provision forpeople with disabilities to ensure that they enjoy equal rights to employment and training:
Mens positiv særbehandling for at kompensere for bestemte gruppers ulemper er frivillig,er tilpasninger til handicappedes behov enobligatorisk del af direktivet om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse.
While positive action to compensate for thedisadvantages of particular groups is optional,accommodating the needs of people withdisabilities is a compulsory part of the directive on equality in employment.
Argumenteter det samme som for positiv særbehandling,bare stærkere.
The reason isthe same as the argument for positive action,only stronger.
Uden foranstaltninger til tilpasning til handicappedes behov kan handicappede blive så ugunstigt stillet, at de overhovedet ikke kan arbejde.
Without measures to accommodate their needs, people with disabilitiescould be so disadvantaged that they areunable to work at all.
I direktivet kræves detderfor, at arbejdsgivere i hele EU skal træffe»rimelige« foranstaltninger for at give handicappede mulighed for at arbejde, avancere oguddanne sig, så længe det ikke indebærerurimeligt store finansielle eller andre omkostninger.
The directive, therefore,requires employers throughout the EU to takewhatever steps are ‘reasonable’ to enablepeople with disabilities to work, advance intheir careers and participate in training, solong as this does not involve excessive financial and other costs.
Særlige bestemmelser omaldersbetinget forskelsbehandling
‘In order to guarantee compliance with the principle of equal treatmentin relation to persons with disabilities, reasonable accommodation shallbe provided.
Det er ikke nødvendigvis meget bekosteligt for arbejdsgivere at opfyldederes lovmæssige forpligtelse i henhold til direktivet og foretage tilpasninger til handicappedes behov.
For employers to meet their legal obligation under the directive and toaccommodate the needs of people with disabilities does not necessarily involve large expense.
Mange af de foranstaltninger, de kantræffe for at gøre arbejdet lettere for handicappede, koster faktisk megetlidt eller slet ingenting.
Indeed, many of the measures which they canintroduce to make it easier for people with disabilities to work oftenentail little or no cost.
Eksempler på dette er at flytte personer, der har vanskeligt ved at gå opad trapper, til et kontor i stueetagen eller at forsyne svagtseende medsærlig computersoftware, så de bedre kan læse bogstaverne på computerskærmen.
Examples include relocating people who have difficulty climbing stairs toa ground floor office or providing special computer software for thosewho are partially sighted to enable them to read computer screensbetter.
Arbejde eller uddannelse kan også reorganiseres af hensyntil handicappede, ofte med få eller ingen ulemper.
Work or training can also be reorganised to accommodate peoplewith disabilities, often with little or no adverse effect.
Der kan arrangeresflekstid for personer, som ofte har brug for at afspadsere på grund afbehandling, eller der kan holdes mundtlige prøver i stedet for skriftligeved afslutningen af et uddannelsesforløb for personer, der har svært vedat skrive.
For example, flexitime arrangements can be introduced for people who have frequentneed of time off for treatment or oral rather than written tests can beheld at the end of a training course for those who have physical difficultyto write.
På samme måde anerkendes det også i direktivet, at det i visse tilfælde er hensigtsmæssigtat særbehandle personer i bestemte aldersgrupper.
In a similar way, the directive also recognisesthat it is sometimes justifiable to treat peoplein particular age groups differentially.
Derfor får regeringerne tilladelse tilf.eks. at begrænse adgangen til job elleruddannelsesprogrammer til personer over envis alder, hvis programmerne er særligt møntet på ældre mennesker, der er ugunstigt stillede på arbejdsmarkedet.
It,therefore, gives the go-ahead for governments, for example, to limit access to jobs ortraining programmes to those above a certainage if these are specially designed for olderpeople who are disadvantaged on the labourmarket.
Det samme gælderforanstaltninger til at hjælpe unge menneskeri arbejde.
The same goes for measures aimedat helping young people get into work.
Arbejdsgiverne har også tilladelse tilat bestemme, at folk skal have et vist antal årserfaring for at komme i betragtning til bestemte job eller skal være under en vis alder, hvisjobbet kræver lang oplæringstid (se boks).Men i alle tilfælde skal der ikke blot være engod grund til at behandle folk forskelligt pådenne måde, det skal også være nødvendigtfor at nå endemålet.
It alsoallows employers to specify that people needto have a certain number of years experienceto be considered for particular jobs or to bebelow a certain age if the job requires a longperiod of training (see Box). But, in all cases,not only does there have to a good reason fortreating people differentially in this way but ithas to be necessary to achieve the end-objec-tive.
BERETTIGELSE AF ULIGE BEHANDLING PÅ GRUND AF ALDER
JUSTIFICATION OF DIFFERENCES OF TREATMENT ON GROUNDS OF AGE