natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Undersøgelser af ICZM’s potentiellesamfundsøkonomiske værdi viser, at de anslåedebruttofordele ved ICZM (f.eks. beskyttelse af naturtyper ogforøget omsætning og turisme i lokalområderne) kan blivehelt op til 4,2 mia. EUR for EU som helhed.
According to studies of thepotential socioeconomic value of ICZM, the estimated grossannual benefits of ICZM (including habitat protection, localbusiness and tourism) could be worth up to EUR 4.2 billion for the European Union as a whole.
Bortset fra denøkonomiske nettogevinst bliver der også kvalitative fordele —afhængig af, hvilke ICZM-tiltag der træffes — f.eks. størresamhørighed i kystsamfundene.
Apart from the neteconomic gains, the qualitative benefits — which will varyaccording to individual ICZM initiatives — will include morecohesive coastal communities.
De nationale ICZM-strategier vil altså være forholdsvis billigeat gennemføre, mens de kan give et betydeligt varigtøkonomisk afkast.
In short, national ICZM strategies would cost a relatively smallamount of money to implement, but could generatesignificant sustained economic returns.
Europas kystlinjer har nok flere økonomiske, sociale ogmiljømæssige problemer end noget andet område i Den Europæiske Union.
Europe’s coastal zones probably face a larger number ofeconomic, social and environmental problems than any other areas of the European Union.
Fra Lapland til Kreta er der alvorligeplanlægnings- og forvaltningsproblemer i kystzonerne, hvor EU’s yderste randområder ofte lider under et sammenfald afalle de mange problemer, som kystzonerne kommer ud for.Herunder følger nogle få af de tydeligste eksempler på disseproblemer:
From Lapland to Crete,coastal zones are facing serious planning and managementchallenges, with the EU’s ultra-peripheral zones oftenrepresenting the synthesis of the many problems that can face the coastal zones. The following are just a few of thebetter known examples of these problems.
Mangelfuld planlægning af turistsektorens udvikling
Badly planned tourist developments
Når turistsektoren forvaltes ordentligt, kan den være enafgørende kilde til økonomisk styrkelse af kystzonerne.
When properly managed, tourism can prove a vital source of economic regeneration for coastal zones.
Men imange af EU’s kystzoner har turismen udviklet sig tilfældigtog uden overordnet styring, så den i dag giver store socialeog miljømæssige problemer.
However, alongmany parts of the Union’s coastline, tourism has developed ina haphazard and unplanned fashion and causes major socialand environmental problems.
Udviklingen i kystzonernes turisme lægger ofte stort pres pålokalforsyningen af f.eks. drikkevand, og det har medførtalvorlige problemer i visse områder i Sydeuropa. I mange deleaf middelhavsområdet, f.eks.
Coastal tourist developments tend to put a huge strain onlocal supplies of fresh water, for example, and in some areasof southern Europe this has caused real problems.
Turisme medførerofte et højt forbrug af fossilt brændsel, hvilket skaderluftkvaliteten i lokalområdet.
Poorly managed coastal resorts can also cause serious air andsea pollution.
Fossilt brændsel bruges ikkeblot til madlavning og opvarmning i hoteller, caféer og
Tourist developments tend to consume largeamounts of fossil fuels and this reduces local air quality.Aside from being used for cooking and heating in hotels,cafés and restaurants, fossil fuels also power the huge
8 restauranter, men også til det enorme antal motorcykler, bilerog lystfartøjer, som bruges ved kystzonernes turistcentre.
8 numbers of motorcycles, cars and pleasure craft found in coastal tourist resorts.
Mangelfuld planlægning af udviklingen i kysternesturistsektor kan også skade den eksisterende lokalindustri oglokalsamfundenes sociale netværk.
Poorly planned seaside tourist developments can also have a detrimental effect on existing local industries and on thesocial fabric of local communities.
På de græske øer Kykladerne forekommer f.eks. konflikter mellem turisme- ogmineindustrien.
In the Greek Cyclades Islands, for example, there are conflicts between tourism andthe mining industry.
Turismen har også medført en tilbagegang ide traditionelle arbejdskraftintensive landbrugsmetoder,efterhånden som lokalbefolkningen har opgivet derestidligere landbrug for at arbejde i barer, caféer ognatklubber.
Tourism has also led to a decline intraditional labour-intensive farming methods as local peoplehave abandoned their former agricultural work to take upjobs in bars, cafés and nightclubs.
Ved Girondemundingen i Frankrig giver lystbåde alvorligeproblemer for de lokale dambrug på grund af de giftigebundbehandlingsmidler, som skal forhindre alger ogmuslinger i at sætte sig på bådenes skrog.
In the Gironde estuary in France, pleasure boats with hullscoated in a toxic anti-barnacle paint are causing seriousproblems for local fish farms.
Men eksperterne fastholder, at turismen kan spille en positivrolle i kystzonerne, hvis den administreres hensigtsmæssigt.
But experts insist that tourism can play a positive role incoastal regions if it is properly controlled.
IStorstrøms Amt er turismen — navnlig i lavsæsonen — med tilat opveje beskæftigelsesnedgangen inden for fiskeri,landbrug, sværindustri og godstransport.
In Storstrøm County in Denmark, tourism — particularly in the low season— is helping to compensate for declining employment infishing, agriculture, heavy industry and shipping.
Tilbagegangen i fiskeindustrien
The decline of the fishing industry
I mange byer ved Europas kyster har fiskeri været en livsstil iårhundreder.
For many of Europe’s coastal towns and villages, fishing hasbeen a way of life for centuries.
Men hele EU’s fiskeindustri har alvorligeproblemer i dag.
However, the Union’s fishingindustry as a whole is currently facing serious difficulties.
I mange områder har overfiskeri tyndetdrastisk ud i fiskebestanden, hvilket har medført fyringer ogen betrængt økonomi.
Inmany areas, over-fishing has brought dramatic reductions infish stocks and this in turn has led to job cuts and economichardship.
For at afhjælpe overfiskeriet prøver EU’s fælles fiskeripolitik at begrænse den mængde fisk, derfanges i EU’s farvande, og at nedbringe antallet af fartøjer viade flerårige udviklingsprogrammer for fiskerflåden.
In a bid to reduce over-fishing, the EU’s commonfisheries policy attempts to control the volume of fish caughtin Union waters and to cut the number of boats, through themulti-annual guidance programmes for the fishing fleets(MAGPs).
Men reduktionen i flådekapaciteten har også medført størrearbejdsløshed i mange kystzoner.
But this reduction in fleet capacity has also increasedunemployment in many coastal areas.
Efterhånden som detraditionelle fiskerihavne er blevet lukket eller har skåret nedpå deres aktiviteter, er folk flyttet væk, og denne proces harændret grundkarakteren i mange kystzoner. I mange byer,som tidligere tiltrak turister, fordi de fremstod somfiskerisamfund, er besøgstallet faldet dramatisk i takt med, atde lokale søfolk har lagt nettene fra sig for stedse.
As traditional fishingports have closed or reduced their activities, people havemoved elsewhere, and this process has changed thefundamental character of many coastal regions.
Nogle regioner har prøvet at opstille alternativer tilfiskeriindustrien og sætte skub i lokaløkonomien.
Some areas have tried to develop alternatives to the fishingindustry and give a new boost to local economies.
Men det harikke været let, og mange steder er der ikke de storebeskæftigelsesmuligheder uden for fiskeriet.
But thisprocess has not been easy and, in many regions, opportunitiesfor employment outside the fishing industry remain rare.
I regioner, hvor fiskeindustrien stadig spiller en vigtigøkonomisk rolle, er den ofte nødt til at slås om pladsen vedkysten med andre brugere.
In regions where the fishing industry still plays an importanteconomic role, it is frequently forced to compete for spacewith other shoreline users.
En mere omfattende anvendelse af kysten kan betyde, at detikke er så nemt for fiskerne at kommetil, og at der sker skader påfiskenes levesteder (deområder, hvor de finderføde, yngler og voksertil), vandkvalitetenog kystmiljøet.
For example, sea-front planning,marinas and mooring sites, and leisure navigation may havea negative impact on coastal fishery and fishing stocks.Increased use of the shoreline can lead to a reduction in sitesaccessible to fishing communities and loss of marine habitats(feeding, spawning andrearing grounds), as well as a declinein water quality and damage to the coastal environment.
Fiskeopdræt kan have positivekonsekvenser for kystzonerne, eftersom det forudsætter engod vandkvalitet og et rent miljø.
Fishfarming can have a positive impact on coastal zones, as itdemands good water quality and a clean environment.
Velforvaltede dambrug kanbåde være en turistattraktion og levere »alt godt fra havet« tillokale restaurationer.
Well-managed fish farms are a tourist attraction and supplyfresh seafood for local restaurateurs.
Men de kan også ses fra en mindrepositiv vinkel, eftersom de lægger beslag på knappevandressourcer og kystarealer eller medfører problemer medaffaldshåndtering og forurening.
However, this activitycan also be perceived to have a more negative side, incompeting for limited water space and onshore developmentland or creating waste disposal and pollution problems.
Mangelfuldt udformede transportnet
Poorly conceived transport networks
Transportsektoren giver EU’s kystzoner en række kompliceredeproblemer.
The issue of transport poses some particularly complexproblems for the EU’s coastal regions.
Uden fyldestgørende transportnet kan de ikkedrage økonomisk fordel af en velfungerende turistindustrieller udvikle lokaløkonomien. Uhensigtsmæssigetransportsystemer, som kun er lagt an på turisttrafikken, kandesuden volde de fastboende kvaler.
Without adequateconnections they cannot reap the economic benefits of athriving tourism industry or develop their local economies.Furthermore, inappropriate transport geared only to touristfluxes may make access difficult for yearround residents.
Hvorimod for mange —eller for dårligt udformede — transportforbindelser kan giveproblemer med forurening, overdrevenbefolkningstæthed eller ødelæggelse afnaturtyper.
However, too many — orinappropriately designed — transport linkscan lead to problems of pollution and overcrowding, as well as habitat destruction.
Udfordringen for EU’s transportplanlæggereligger i at finde den gyldne middelvej.
The challenge for the Union’s transportplanners is to find a happy balance.
Menafvejningen af trafikinfrastruktur ogbeskyttelse af lokalmiljøet munder desværrealt for sjældent ud i en sådan ligevægt, ogtransportplanlæggerne har sædvanligvis ikketaget videre hensyn til kystzonernes særligebehov.
Sadly,this balance between accessibility and theneed to protect the local environment isstruck all too rarely and transport plannershave traditionally paid little heed to the veryspecific needs of coastal zones.
Den seneste snes år har problemet med mangelfuldetransportnet fået folk til at søge væk fra regionerne ved nogleaf EU’s sværest tilgængelige kyster.
In recent decades, the problem of poor transport links has ledpeople to move away from some of the Union’s most remotecoastal regions.
Denne affolkning harværet særlig udtalt bl.a. på visse græske, danske og svenskeøer.
This depopulation has been particularlymarked on some of the Greek islands in southern Europe andin the archipelagos off the coast of Denmark and Sweden, forexample.
I den modsatte ende finder man Napolibugten i Italien, hvorproblemet består i for mange ukoordinerede transportforbindelser.
At the other end of the scale, the Gulf of Naples in Italy hassuffered partly from having many uncoordinated transportlinks.
De lokale planlægningsmyndigheder arbejder på atafhjælpe Napolis problemer med trafikpropper, overturisme,forurening og dårlig forvaltning af natur- og kulturarven.
Local planners are now working to overcome Naples’problems of congestion, intensive tourism, pollution and poormanagement of its natural and cultural heritage.
Hvis man kan nå frem til, hvad eksperterne kalder»bæredygtig tilgængelighed« — dvs. få etableret effektivetransportsystemer i harmoni med lokalmiljøet — vil det væreet afgørende skridt i retning af at sikre en generel forbedringaf kystzonernes tilstand i Europa.
Achieving what experts call ‘sustainable accessibility’ — inother words building effective transport systems that work inharmony with the local environment — will be a vital step inensuring an overall improvement in the state of Europe’scoastal zones.
Det forudsætter, at deforskellige nationale myndigheder, som er ansvarlige foretableringen af transportinfrastrukturen, arbejder tætteresammen med kystzonernes lokale interessenter.
In order for this to happen, the various nationalbodies responsible for building transport infrastructure mustwork more closely with local stakeholders in coastal regions.
I firserne og halvfemserne er flere og flere af EU’s kystlinjer blevet byudviklet. Enveltilrettelagt byudvikling kan være med tilat forhindre kystzonerne i at blive udsat forøkonomisk tilbagegang, men byggeboometlangs EU’s kyster har alt for ofte væretoverladt til tilfældighedernes spil.
In recent decades more and more of the Union’s coastline has become urbanised.While well-planned property developmentcan play a role in ensuring coastal regionsdo not sink into economic decline, all toooften the building bonanza along the Union’s seaboard has happened in ahaphazard manner.
En af drivkræfterne bag denne byspredning er den enormestigning i antallet af sommerhuse langs EU’s kyster.
One of the driving motors behind this urban sprawl has beena huge increase in the number of second homes built in EU coastal regions.
Mange afdisse nybyggede boliger står tomme en stor del af året ogbruges kun i weekenden eller i feriesæsonen.
Many of these houses remain empty formuch of the year and are only used at weekends or during theholiday season.
Men demedfører ofte skader på skrøbelige naturtyper og forhindreralmenhedens frie adgang til lokale strande. Sommerhusenesaffaldssystemer og septiktanke kan desuden overbelastenaturmiljøets evne til at optage forurenende stoffer.
Yet they often destroy fragile natural habitatsand prevent the general public from accessing local beaches.In addition, their waste disposal systems and septic tanks canoverload the natural environment’s ability to absorbpollutants.
Problemet med overbebyggelse i kystzonerne er særlig udtalti Sydeuropa, hvor mange sommerhuse opføres ulovligt eller»næsten lovligt« i modstrid med lokalplanlægningen.
The problem of coastal over-development is particularly acutein southern Europe where many second homes are illegal or‘semi-legal’ and contravene local planning laws.
I mange af EU’s kystzoner er den erosion, som havetforårsager, en naturlig proces, som er foregået i millioner afår. Fænomenet udgør i sig selv ikke nogen stor miljørisiko,men det betragtes som et problem i de områder, hvor dettruer kystnære byer og bebyggelser.
In many of the EU’s coastal zones, erosion by the sea is anatural process that has been going on for millions of years.In itself, the phenomenon poses few environmental dangers,but it has come to be regarded as a problem in zones where it threatens coastal towns and villages.
Erosionsforebyggelsen er en højst kompliceret opgave, og deter ikke altid let at beregne, hvilke langtidsfølger denmenneskelige indgriben i denne naturlige proces kanmedføre. Traditionelle »hårde« anlægsmetoder tilforebyggelse af kysterosion, f.eks. diger eller bølgebrydere ibeton, er meget dyre at vedligeholde og kan ikke altidforhindre, at landområder går tabt.
Trying to prevent erosion is an extremely complex task and itis not always easy to calculate what the longterm effects ofhuman interventions in this natural process might be.Traditional ‘hard’ engineering works to prevent coastalerosion, such as concrete sea-breaks or dykes, are veryexpensive to maintain and do not always succeed in stoppingland being washed away.
Nogle steder har deendda fremskyndet processen.
In some areas, they have evenaccelerated the process.
Større anlægsarbejder afenhver art i områder, hvor der er risiko for erosion, kan ogsåforværre problemet.
Major building work of any sort inareas susceptible to erosion can also make the problem worse.
Ved Letlands østersøkyst har den naturlige kysterosion f.eks.tusindvis af år taget ca. 1,2 meter kyst om året, indtil der blev
On some parts of the Baltic Sea coast in Latvia for example,natural coastal erosion had been going on for several
13 anlagt en stor havn for olietankere i Ventspils.
13 thousand years at a rate of around 1.2 metres a year until amajor harbour for oil tankers was built at Ventspil.
Siden da erkystlinjen rykket mellem 2,5 og 3,5 meter tilbage om året.
Now thelocal coastline recedes by between 2.5 and 3.5 metres a year.
Mange steder i EU er det ved at gå op for national- ogregionalmyndighederne, at det ofte ikke fører nogen vegne atbygge mure for at prøve at stoppe den naturlige erosion. Istedet har mange planlæggere valgt en politik medbetegnelsen »kontrolleret tilbagetrækning«.
In many areas of the Union, national and regional authoritiesare beginning to realise that trying to stop natural erosiontaking place by building walls is often a futile exercise.Instead some managers have opted for a policy known as‘managed retreat’.
Den indebærer,at man nedtrapper de menneskelige aktiviteter i kystzoner,som på et tidspunkt ender med at blive opslugt af havet.
This involves gradually scaling downhuman activity in coastal areas that will one day end upbeing reclaimed by the sea.
Påsydvestkysten af Det Forenede Kongeriges Isle of Wight, hvorklinterne de seneste 400 år har trukket sig over 400 metertilbage, har de lokale virksomheder netop valgt dennepragmatiske indfaldsvinkel.
On the south-west coast of the UK’s Isle of Wight for example, where the cliffs have recededby over 400 metres in the last 400 years, local businesses haveadopted precisely this sort of pragmatic approach.
I regioner, hvor man ikke kan leve med en kontrollerettilbagetrækning (f.eks. områder af høj økonomisk ellerhistorisk værdi), har mange myndigheder satset på »bløde«kystforstærkninger frem for de traditionelle barrierer modhavet.
In regions where managed retreat is not a viable solution (forexample, areas with a very high economic or historical value),many authorities have opted for ‘soft’ coastal defences ratherthan traditional sea walls or barriers.
I områder, som ikke er overbebyggede, kan man f.eks.bremse erosionen ret effektivt ved at beplante klitter medmarehalm og andre typer egnet bevoksning.
In areas that have notbeen overly developed, for example, replanting sand duneswith sea grasses and other indigenous vegetation can slowthe erosion process quite effectively.
Den storeudfordring for de politiske beslutningstagere de kommendeår bliver at opstille holdbare løsninger med færrest muligeuforudsete følgevirkninger.
The huge challenge overthe coming years for policy-makers in these areas will be toformulate durable solutions that have as few unforeseenconsequences as possible.
Forureningen er et dobbelt problem i kystzonerne.
Coastal zones face a double threat from pollution.
Ikke nokmed at de med jævne mellemrum bliver udsat for alvorligekatastrofer fra havsiden, f.eks. olie- eller kemiudslip, de liderogså under forurening fra land, som udvaskes i havet viavandløb og floder.
Not onlyare they regularly victims of major maritime disasters, such asoil slicks or chemical spills, but they also suffer as a result ofpollution generated inland that washes into the sea viastreams and rivers.
Forurening fra skibsulykker er især et problem i kystzoner tætved større internationale transportkorridorer.
Pollution from marine accidents is a particular problem incoastal zones that are near major international shippingroutes.
Søvejstransportbetragtes generelt som forholdsvis miljøvenligt.
In general, marine transport is considered to berelatively environmentally friendly.
Menproblemet med denne form for transport er, at ulykker, nårde sker, ofte har katastrofale følgevirkninger.
But the problem withshipping is that when accidents do happen, the results areoften catastrophic.
Da den maltesisk indregistrerede olietanker Erika sank ud forden franske kyst i 1999, forårsagede olieudslippet fra denenorme miljømæssige og økonomiske skader. Østersfarmemåtte lukkes, antallet af turister til de ramte franske feriebyerved kysten faldt dramatisk, og hundredvis af kilometer strandlå dækket af ildelugtende råolie.
When the Maltese-registered oil tanker Erika sank off of the French coast in 1999 for example, the resulting oil slick causeda huge amount of environmental and economic damage.Oyster farms had to be closed, the number of tourists visiting French seaside resorts in affected areas fell dramatically, and thousands of kilometres of coastline were covered in foul-smelling crude oil.
Endvidere er det ofte meget svært at fastslå, hvem der bærerskylden for skibsulykker.
In addition, it is often very difficult to establish who is toblame for maritime accidents.
De virksomheder, som ejerolietankerne, har tit hovedsæde i lande uden for EU’sretsområde, og derfor er det en kompliceret og langsommeligproces at stille dem til ansvar. Men Europa-Kommissionen harfor nylig fremlagt en række forslag om at indføre forebyggende foranstaltninger på dette område.
The companies that own oiltankers are frequently based in countries outside the EU’sjurisdiction, and this makes bringing them to justice a drawn-out and complicated process.
Forurening fra land — især fra landbrug og fabrikker — erogså et stort problem for mange kystzoner.
Pollution from inland sources — especially farms and factories— is also a major problem for many coastal zones.
Men alligevel skyller der hver dag store mængderforurenende stoffer ud ved Europas kyster.
But every day, largequantities of pollutants are washed onto Europe’s beaches.
Et af de største problemer er nitratudvaskningen fralandbrugets animalske gødning og kunstgødning.
One of the biggest worries is nitrate contamination fromagricultural fertilisers and animal excrement.
Nitrater eren grundlæggende ingrediens i alle former for gødning og erikke noget problem for miljøet, når de bruges med måde.Men når store mængder nitrater udvaskes i vandløb ogfloder, sætter de gang i væksten af alger, som formerer sigmed utrolig hast og kvæler alt andet liv i vandet.
Nitrates are avital ingredient of all fertilisers and pose no particularproblems for the environment when used sparingly. But whenlarge concentrations of nitrates are washed into streams andrivers they feed algae, which multiply at an astonishing rate,choking other aquatic life.
De stigendealgemængder i havet er heller ikke behagelige for debadende.
Increased quantities of algae in thesea are also unpleasant for swimmers in bathing areas.
Der er brug for et bedre samarbejde melleminteressenterne i kystzonerne og landenes centralemyndigheder med ansvar for industri, landbrug og andreforureningskilder, så man kan undgå flere »grønne bølger«.
Bettercooperation is needed between coastal stakeholders and theinland authorities responsible for industry, farming and othersources of pollution, in order to avoid these ‘green tides’.
EU’s nyvedtagne direktiv om vandkvalitet(»vandmiljørammedirektivet«) imødegårkystforureningsproblemerne ved at anlægge enfornuftsbaseret, men nyskabende indfaldsvinkel, hvor manlægger de enkelte afvandingsområder til grund somudgangspunkt for beskyttelsen af EU’s vandmiljø.
The EU’s newly adopted directive on water quality (the ‘waterframework directive’) addresses these problems of coastalpollution by taking a common sense but innovative approachbased on individual river basins as the starting point forprotecting the Union’s water.
Tiltagene til forvaltning af afvandingsområder samleralle de forskellige nationale, regionale og lokaleinteressenter, som påvirker vandforsyningen, heltfra vandets udspring i bjergene til det når frem tilsøerne, floderne eller havet.
River basin management, or RBM, links up all thedifferent national, regional and local stakeholderswho have an impact on water supplies as theyflow from mountain springs into lakes andrivers and into the sea.