natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I visse tilfælde er der ikke tilstrækkeligt grundlag for, at Ombudsmanden kan indlede en undersøgelse, selv om klagen teknisk set kan antages til behandling.
In some cases, there may not be sufficient grounds for the Ombudsman to begin an inquiry, even though the complaint is technically admissible.
Hvis Europa-Parlamentets Udvalg for Andragender allerede har behandlet en klage, vil Ombudsmanden normalt vurdere, at der ikke er noget grundlag for, at han åbner en undersøgelse, medmindre der fremlægges nyt bevismateriale.
Where a com plaint has already been dealt with as a petition by the Committee on Petitions of the European Parliament the Ombudsman normally considers that there are no grounds for him to open an inquiry, unless new evidence is presented.
Et eksempel på en klage der ikke gav noget grundlag for en undersøgelse
An example of a complaint that provided no grounds for an inquiry
I februar 1998 klagede en ansat ved Europa­Kommissionen, B., til Ombudsmanden, fordi Kommissionen ikke havde indledt et overtrædel­sesprocedure mod Frankrig på grundlag hendes klage, i hvilken hun påstod, at den franske socialstyrelse havde afslået at refundere udgif­terne til en tre måneders rekonvalescens, som hendes far havde gen­nemført i Belgien.
In February 1998 Mrs B., an official of the European Commission, com plained to the Ombudsman because the Commission had not started an infringement procedure against France, further to her complaint in which she alleged that the French social security authorities had refused to reimburse the costs of three months of convalescence that her father had spent in Belgium.
Dette afslag var ifølge klageren i strid med bestemmel­serne i forordning 1408/71.
According to the complainant this refusal was contrary to the provisions of Regulation 1408/71.
Det fremgik af de dokumenter, klageren havde indsendt, at Kommissionen havde besluttet at udsætte undersøgelsen af B.'s klage, idet den afventede Domstolens kendelser i to sager (C­120/95 og Ο­Ι 60/96), i hvilke man skulle tage stilling til spørgsmålet om en tidligere til­ladelse, nævnt i artikel 22 i forordning 1408/71, og dette ville også være afgørende for emnet i B.'s klage.
It appeared from the documents transmitted by the complainant that the Commission had decided to suspend the investigation of the complaint of Mrs B., given that it was waiting for two judgments of the Court of Justice (cases C-120/95 and C-160/96), in which the question of the prior authorization foreseen by article 22 of Regulation 1408/71, which conditioned also the issue of the complaint by Mrs B., had to be resolved.
Det fremgik af klagen, at Kommissionen var begyndt at undersøge klagen, havde bedt om oplysninger fra de franske myndigheder og i detaljer havde underrettet klageren om de juridiske spørgsmål, hendes klage rejste.
It appeared from the complaint that the Commission had started to examine the complaint, had asked for information from the French authorities and had informed the complainant in a detailed manner about the legal questions raised by her complaint.
Kommissionen havde besluttet at udsætte sine undersøgelser, til Domstolen havde afgivet sine kendelser.
The Commission had decided to suspend its investigations until the Court had given its judgments.
Derfor besluttede ombuds­manden, at han ikke havde noget grundlag for at undersøge klagen, og B. blev underrettet om dette. (Sag 283/98/OV).
Therefore, the Ombudsman decided that there were no grounds for him to inquire into the complaint and Mrs B. was informed accordingly.
Af de 3693 klager, der er registrerede siden Ombudsmanden begyndte sine aktiviteter, stammer 15% fra Frankrig, 13% fra Tyskland, 14% fra Spanien, 11% fra Det Forenede Kongerige og 12% fra Italien.
Of the 3,693 complaints registered from the beginning of the activity of the Ombudsman, 15% originated from France, 13% from Germany, 14% from Spain, 11% from the UK, and 12% from Italy.
(En samlet analyse af klagernes geografiske fordeling kan ses i Bilag A, Statistik).
A full analysis of the geographical origin of complaints is provided in Annex A, Statistics).
I løbet af 1998 blev undersøgelserne af, om klagerne ligger inden for man­datet og giver grundlag for at indlede en undersøgelse, afsluttet i 93% af tilfældene.
During 1998, the process of examining complaints to see if they are within the mandate, meet the criteria of admissibility and provide grounds to open an inquiry was completed in 93% of the cases.
31% af de undersøgte klager så ud til at ligge inden for Ombudsmandens mandat.
31% of the complaints examined appeared to be within the mandate of the Ombudsman.
Ud af disse opfyldte 212 kriterierne for at kunne blive antaget til behandling, mens 42 ikke syntes at give grundlag for en undersøgelse.
Of these, 212 met the criteria of admissibility, but 42 did not appear to provide grounds for an inquiry.
Der blev derfor påbegyndt undersøgelser i 170 tilfælde.
Inquiries were therefore begun in 170 cases.
De fleste af de klager, der førte til en undersøgelse var imod Europa­Kommissionen (75%).
Most of the complaints that led to an inquiry were against the European Commission (75%).
Da Kommissionen er det vigtigste fællesskabs­organ, der tager beslutninger med en direkte virkning overfor borgere, er det naturligt, at den er det vigtigste mål for borgernes klager.
As the Commission is the main Community organ that makes decisions having a direct impact on citizens, it is normal that it should be the principal object of citizens' complaints.
Der var 27 klager imod Europa­Parlamentet og 7 klager imod Rådet for Den Europæiske Union.
There were 27 com plaints against the European Parliament and 7 complaints against the Council of the European Union.
De vigtigste typer af påståede fejl og forsømmelser var manglende gen­nemsigtighed (69 sager), diskrimination (21 sager), utilfredsstillende pro­cedurer eller manglende respekt for retten til at forsvare sig (25 sager), uri­meligheder eller magtmisbrug (29 sager), undgåelig forsinkelse (17 sager)
The main types of maladministration alleged were lack of transparency (69 cases), discrimination (21 cases), unsatisfactory procedures or failure to respect rights of defence (25 cases), unfairness or abuse of power (29 cases), avoidable delay (17 cases) negligence (38 cases), failure to ensure fulfilment of obligations, that is failure by the European Commission to carry out its role as "Guardian of the Treaties" vis-à-vis the Member States (11 cases) and legal error (7 cases).
RÅD TIL KLAGEREN OM AT HENVENDE SIG TIL EN ANDEN MYNDIGHED
ADVICE TO CONTACT OTHER AGENCIES AND TRANSFERS
Hvis en klage ligger uden for mandatet eller ikke kan antages, forsøger Ombudsmanden altid at rådgive klageren om, hvilken anden institution, der kan tage sig af klagen.
If a complaint is outside the mandate or inadmissible, the Ombudsman always tries to give advice to the complainant as to another agency which could deal with the complaint.
Er det muligt, overfører Ombudsmanden med kla gerens samtykke klagen direkte til en anden kompetent institution, hvis der er grundlag for klagen.
If possible the Ombudsman transfers a com plaint directly to another competent agency with the consent of the com plainant, provided that there appear to be grounds for the complaint.
I løbet af 1998 blev der ydet rådgivning i 600 sager, hvoraf de fleste drejede sig om fællesskabsret.
During 1998, advice was given in 600 cases, most of which involved issues of Community law.
I 259 sager blev klageren rådet til at indgive klagen til en national eller regional ombudsmand eller et lignende organ.
In 259 cases the complainant was advised to take the complaint to a national or regional Ombudsmen or similar body.
Derudover blev 7 klager med klagerens samtykke sendt direkte til en national ombudsmand.
In addition, with the consent of the complainant 7 complaints were transferred directly to a national Ombudsman.
80 klagere blev rådet til at sende et andragende til Europa-Parlamentet, og endvidere blev 10 klager med klagerens samtykke overført til Europa-Parlamentet til behandling som andragender.
80 complainants were advised to petition the European Parliament and, additionally, 10 complaints were transferred to the European Parliament, with the consent of the complainant, to be dealt with as petitions.
I 154 tilfælde var rådet at kontakte Europa-Kommissionen.
In 154 cases the advice was to contact the European Commission.
I dette tal indgår nogle sager, hvor en klage over Kommissionen blev erklæret uantagelig, fordi klageren ikke havde foretaget passende administrative henvendelser til Kommissionen.
This figure includes some cases in which a complaint against the Commission was declared inadmissible because appropriate administrative approaches had not been made to the Commission.
I 107 tilfælde blev klageren rådet til at kontakte andre kontorer.
In 107 cases the complainant was advised to contact other agencies.
Når Ombudsmanden beslutter at starte en undersøgelse af en klage, er det første skridt at sende klagen med samtlige bilag til udtalelse hos den af Fællesskabets institutioner, der klages over.
When the Ombudsman decides to start an inquiry into a complaint, the first step is to send the complaint and any annexes to the Community institution or body concerned for an opinion.
Når udtalelsen modtages, sendes den til klageren med anmodning om dennes bemærkninger.
When the opinion is received, it is sent to the complainant for observations.
Som det forklares i nedenstående punkt 2.10, kan Ombudsmanden ikke tage hensyn til oplysninger leveret af en af parterne, hvis ikke den anden part har mulighed for at kommentere dem.
As explained in section 2.10 below, the Ombudsman cannot take into account information supplied by one of parties unless the other party has the opportunity to comment on it.
I nogle sager tager institution eller organet selv skridt til at løse sagen til klagerens tilfredshed.
In some cases, the institution or body itself takes steps to settle the case to the satisfaction of the complainant.
Hvis udtalelsen og bemærkningerne viser, at dette er tilfældet, afsluttes sagen som "løst af institutionen".
If the opinion and observations show this to be so, the case is then closed as "settled by the institution".
I andre sager beslutter klageren at frafalde klagen, og sagen afsluttes af denne årsag.
In some other cases, the complainant decides to drop the complaint and the file is closed for this reason.
Hvis sagen hverken løses af institutionen eller frafaldes af klageren, fortsætter Ombudsmanden sine undersøgelser.
If the complaint is neither settled by the institution nor dropped by the com plainant, the Ombudsman continues his inquiries.
Afslører undersøgelserne ikke noget tilfælde af fejl og forsømmelser, underrettes klageren og institu tionen om dette, og sagen afsluttes.
If the inquiries reveal no instance of maladministration, the complainant and the institution or body are informed accordingly and the case is closed.
Afslører Ombudsmandens undersøgelser et tilfælde af fejl og forsømmelse, søger han, hvis det er muligt, en mindelig løsning for at fjerne dette og til fredsstille klageren.
If the Ombudsman's inquiries reveal an instance of maladministration, if possible he seeks a friendly solution to eliminate it and satisfy the com plainant.
På et møde afholdt i Strasbourg den 21. oktober 1997 blev ombudsmanden og Kommissionens generalsekretær, Carlo TROJAN,
At a meeting held in Strasbourg on 21 October 1997, the Ombudsman and the Secretary-General of the Commission, Mr Carlo TROJAN agreed that an informal meeting could, in some cases, provide an appropriate way to pursue a friendly solution in cases involving the Commission.
I 1998 blev der afholdt ét møde af denne slags, der førte til en mindelig løsning.
One such meeting took place in 1998, leading to a friendly solution.
Er en mindelig løsning ikke mulig, eller det ikke lykkes at nå frem til en sådan, afslutter Ombudsmanden enten sagen med en kritisk bemærkning til den pågældende institution eller det pågældende organ, eller han foretager en formel konstatering af fejl og forsømmelser med udkast til henstillinger. linger.
If a friendly solution is not possible, or if the search for a friendly solution is unsuccessful, the Ombudsman either closes the file with a critical remark to the institution or body concerned, or makes a formal finding of maladministration with draft recommendations.
En kritisk bemærkning vurderes at være relevant i sager, hvor tilfældet af fejl og forsømmelse ikke synes at have nogen generelle følgevirkninger, og det ikke synes nødvendigt, at Ombudsmanden følger sagen op.
A critical remark is considered appropriate for cases where the instance of maladministration appears to have no general implications and no followup action by the Ombudsman seems necessary.
I sager, som kræver en opfølgning fra Ombudsmanden (dvs. mere alvorlige tilfælde af fejl og forsømmelser, eller sager, der har generelle følgevirkninger) afgiver Ombudsmanden en afgørelse med et udkast til en henstilling til den pågældende institution eller det pågældende organ.
In cases where followup action by the Ombudsman does appear necessary (that is, more serious cases of maladministration, or cases that have general implications), the Ombudsman makes a decision with draft recommendations to the institution or body concerned.
Institutionen eller organet fremsætter i overensstemmelse med ombudsmandsstatuttens artikel 3, stk. 6, en detaljeret udtalelse inden 3 måneder.
In accordance with Article 3 (6) of the Statute of the Ombudsman, the institution or body must send a detailed opinion within three months.
Denne kan indeholde en accept af Ombudsmandens afgørelse og en beskrivelse af de tiltag, der er iværksat for at gennemføre henstillingerne.
The detailed opinion could consist of acceptance of the Ombudsman's decision and a description of the measures taken to implement the recommendations.
Heri kan han fremsætte henstillinger.
The report may contain recommendations.
Den Europæiske Ombudsmands mulighed for at forelægge en sådan særrapport til Parlamentet er af uvurderlig værdi for hans arbejde.
Ombudsman to present such a Special Report to the Parliament is of inestimable value for his. work.
Nogle nationale ombudsmænd har kæmpet længe for at opnå en sådan mulighed.
Some national Ombudsmen have had a long struggle to obtain a comparable possibility.
Særrapporter bør derfor ikke fremlægges alt for ofte, men kun i vigtige sager når Parlamentet kan gribe ind for at støtte Ombudsmanden i over ensstemmelse med ombudsmandsstatutten.
Special Reports should not therefore be presented too frequently, but only in relation to important matters when the Parliament can take action to assist the Ombudsman in accordance with the Statute of the Ombudsman.
Ombudsmandens første særrapport, udarbejdet den 15. december 1997, drejede sig om ombudsmandens undersøgelse på eget initiativ af aktindsigt.
The Ombudsman's first Special Report, made on 15 December 1997, con cerned the Ombudsman's own initiative inquiry into public access to documents.
Rapporten blev debatteret af Parlamentet på plenarmødet i juli 1998 på grundlag af betænkningen om denne fra Udvalget for Andragender (ordfører Astrid THORS).1
The Report was discussed by the Parliament at the plenary session in July 1998 on the basis of the report on it by the Committee on Petitions (rapporteur Astrid THORS).1
I 1998 indledte Ombudsmanden 171 undersøgelser, 170 i forbindelse med klager og 1 på eget initiativ.
In 1998 the Ombudsman began 171 inquiries, 170 in relation to complaints and 1 owninitiative.
51 sager blev løst af institutionen eller organet selv.
51 cases were settled by the institution or body itself.
(Som forklaret i nedenstående afsnit 2.9 er nogle sager i 1998 blevet anbragt i denne kategori, som ikke var så udspecificeret de foregående år).
(As explained in section 2.9 below, some cases have been classified in this category in 1998 which were not so classified in previous years).
I 96 sager afslørede Ombudsmandens undersøgelser intet tilfælde af fejl og forsømmelser.
In 96 cases, the Ombudsman's inquiries revealed no instance of maladministration.
I 29 sager blev der fremsat en kritisk bemærkning til institutionen.
A critical remark was addressed to the institution in 29 cases.
En min delig løsning blev opnået i 4 sager.
A friendly solution was reached in 4 cases.
Der blev udarbejdet et udkast til hen stillinger til de pågældende institutioner og organer. (Se Bilag A, Statistik for nærmere beskrivelse).
One draft recommendation to the institutions and bodies concerned was made.
Klager over ubesvaret korrespondance: Eksempler på sager løst af institutionen
Complaints about unanswered correspondence: Examples of cases settled by the institution
Den 3. marts 1998 klagede B. til Ombudsmanden over, at Kommissionen ikke havde besvaret hans brev af 2. december 1996, i hvilket han bad om information om euroens indførelse. Ombudsmanden kontaktede Kommissionens ansvarlige tjenestegren for at bede dem om at svare kla geren og sende ham de oplysninger, han havde bedt om.
On 3 March 1998, Mr B. complained to the Ombudsman that the Commission had failed to reply to his letter of 2 December 1996 in which he asked for information about the introduction of the Euro.
Efter dette ind greb svarede Kommissionen klageren den 18. marts 1998.
Further to this intervention, the Commission replied to the complainant on 18 March 1998.
Da dette skridt var tilstrækkeligt for at løse problemet, afsluttede Ombudsmanden sagen.
Since this step appeared adequate to settle the matter, the Ombudsman closed the case.
(Sag 269/98/ADB)
(Case 269/98/ADB)
I juni 1998 klagede V på vegne af Civilretten i Uusimaa Amt over, at Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer havde undladt at besvare to breve.
In June 1998, Ms V. complained on behalf of the County Administrative Court of Uusimaa that the Office for Official Publications of the European Communities (OPOCE) had failed to reply to two letters.
Retten havde skrevet til Kontoret på finsk den 10. juni 1996 for at høre, hvorfor den ikke havde modtaget den særlige udgave af EF-Tidende for 1994.
The Court had written to OPOCE in Finnish on 10 June 1996 to inquire why it had not received the 1994 Special Edition of the Official Journal.
Den havde endvidere sendt en rykkerskrivelse den 14. april 1997 på engelsk.
A reminder letter was sent on 14 April 1997 in English.
Retten modtog ikke svar på nogen af brevene.
No reply was received to either let ter.
Efter dette indgreb kontaktede Kontoret Civilretten og sendte de manglende numre af EF-Tidende på finsk og svensk.
Further to this intervention, OPOCE contacted the Court and forwarded to it the missing volumes of the Official Journal in Finnish and Swedish.
(Sag 615/98/BB)
(Case 615/98/BB)
2.10.1 KLAGER OVER NÆGTELSE AF AKTINDSIGT
2.10.1 COMPLAINTS ABOUT REFUSAL OF ACCESS TO DOCUMENTS
De fleste af Fællesskabets institutioner og organer har regler for aktindsigt i de dokumenter, de ligger inde med. I 1993 vedtog Kommissionen og Rådet en fælles adfærdskodeks for adgang til deres dokumenter.
Most of the Community institutions and bodies have rules on public access to the documents that they hold.
Kodeksen blev gennemført via separate afgørelse i de to institutioner.1 Efter Ombudsmanden i 1996 foretog en undersøgelse på eget initiativ har også andre fællesskabsinstitutioner og -organer vedtaget regler for offentlig adgang, der i de fleste tilfælde minder om de, der findes i Kommissionen og Rådet.
In 1993, the Commission and the Council adopted a joint Code of Conduct about access to their documents. The Code was implemented through separate Decisions of the two institutions.1 Following an own-initiative inquiry by the Ombudsman in 1996, other Community institutions and bodies have also adopted rules on public access, most of which are similar to those of the Council and Commission.
Hvis en begæring om adgang til dokumenter afslås, giver Rådets og Kommissionens regler borgeren ret til at fremsætte en bekræftet begæring.
If a request for access to documents is refused, the Council and Commission rules allow the citizen to make a confirmatory application.
En borger, hvis bekræftede begæring er afvist, har mulighed for enten at klage til Ombudsmanden eller at rejse en sag ved Retten i Første Instans.
The citizen whose confirmatory application is rejected has the possibility either to complain to the Ombudsman, or to bring proceedings in the Court of First Instance.
Bliver der tale om en klage til Ombudsmanden, vil spørgsmålet være, hvor vidt afslaget på adgang er et tilfælde af fejl og forsømmelser.
In the case of a complaint to the Ombudsman, the issue is whether the refusal of access constitutes maladministration.
Spørgsmålet ved enhver undersøgelse er derfor, om den pågældende institution har anvendt sine aktindsigtsregler korrekt, og om den har handlet inden for rammerne for sin juridiske kompetence under udøvelsen af enhver skønsbeføjelse. beføjelse.
The question for any inquiry, therefore, is whether the institution concerned has properly applied its rules on public access, and whether it has acted within the limits of its legal authority in exercising any discretionary power.
I løbet af 1998 rejste spørgsmålet sig, hvad der skulle ske, hvis Ombudsmanden vurderer, at en institution har anvendt sine egne regler forkert.
During 1998, the question arose of what should happen if the Ombudsman considers that an institution has wrongly applied its own rules.
Den korrekte løsning er, at den pågældende institution på ny over vejer sagen, og denne gang anvender reglerne korrekt. Ombudsmanden kan selvfølgelig hverken beordre institutionen til at gøre dette eller annul-
The appropriate course of action is for the institution concerned to reconsider the matter, this time applying the rules correctly.
Adfærdskodeks EFT L 340/41, 1993; Rådets afgørelse af 20. december 1993 om aktindsigt i Rådets dokumenter (EFT L 340/43, 1993); Kommissionens afgørelse af 8. februar 1994 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter, EFT L 46/58, 1994.
Code of Conduct, OJ 1993 L 340/ 41; Council Decision of 20 December 1993 on public access to Council documents (OJ 1993 L 340/43); Commission Decision of 8 February 1994 on public access to Commission documents, OJ 1994 L 46/58.
2.10.3 OMBUDSMANDENS BEFØJELSE TIL AT FORETAGE INSPEKTION AF DOKUMENTER
2.10.3 THE OMBUDSMAN'S POWER TO INSPECT FILES
Et tredje spørgsmål, der opstod i 1998, drejer sig om Ombudsmandens beføjelse til at kontrollere sager, som Fællesskabets institutioner og organer er i besiddelse af.
A third issue which arose during 1998 concerns the Ombudsman's power to inspect files held by Community institution and bodies.
Den relevante del af ombudsmandsstatuttens artikel 3, stk. 2, lyder som følger:
The relevant part of Article 3 (2) of the Statute of the Ombudsman is as follows:
"Fællesskabets institutioner og organer er forpligtet til at give ombudsmanden de oplysninger, han anmoder om, og give ham adgang til de pågældende dokumenter.
"The Community institutions and bodies shall be obliged to supply the Ombudsman with any information he has requested of them and give him access to the files concerned.
De giver adgang til andre dokumenter fra en medlemsstat efter at have underrettet den pågældende medlemsstat herom. "
They shall give access to other documents originating in a Member State after having informed the Member State concerned. "
Det normale princip i en medlemsstat med et nationalt ombudsmandssystem er, at ombudsmanden kan kontrollere ethvert dokument, i forvaltningens besiddelse, hvis han finder det nødvendigt som en del af sin under søgelse, herunder dokumenter som borgerne ikke kan få adgang til.
The normal principle in Member States with a national Ombudsman system is that the Ombudsman can inspect any document held by the administration, if he considers it necessary to do so as part of an inquiry, including documents to which citizens cannot have access.