natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Pigerne går i “hot pants”, og punkere - med farvet strithår og hang til bodypiercinger - begynder at dukke op.
Girls wear ‘hot pants’, and punks – with their spiky dyed hair and craze for body piercing – make their first appearance.
EU’s og ØMU’ens økonomihttp://europa.eu.int/pol/emu/index_en.htm
e European Central Bank – including all euro banknote and coin designshttp://www.ecb.int/ e economy of the EU and EMUhttp://europa.eu.int/pol/emu/index_en.htm is formed to conduct independent space missions.
Juleaften 1979 opsendes den første ESA-raket, Ariane 1, med en stor mængde kommunikationssatellitter.
Ariane 1, the first ESA rocket, is launched on Christmas Eve 1979 with a payload of communications satellites.
jeans) vinder frem som modetøj i 1960’erne.
wear in the 1960s.
Senere ses de første miniskørter, håret får lov at vokse sig langt, og de unge begynder at klæde sig meget anderledes end voksne. Ordet “denim” er en sammentrækning af “de Nîmes”, dvs. fra den franske by Nîmes, hvor materialet blev fremstillet i det 17. århundrede.
Later, the first miniskirts are seen and hair is worn longer as young people begin to dress very differently from adults. e word denim comes from ‘de Nîmes’, or ‘from Nîmes’ – the French town where the material was produced in the 17th century.
rapporterer Apollo 11besætningen fra Stilhedens Hav på Månen.
landed”, reports the Apollo 11 crew from the Sea of Tranquillity on the Moon.
Den 20. juli 1969, går Apollos kaptajn, Neil Armstrong, som den første mand på Månens overflade. ade.
Apollo Commander Neil Armstrong is the first man to walk on the Moon’s surface, on 20 July 1969.
der endnu kun findes i store organisationer, fylder stadig hele lokaler.
found in large organisations and are big enough to fill a room.
E-mailsystemet med @-tegnet opfindes i 1972.
E-mail, with the @ separator, is invented in 1972.
Stereoanlæg med grammofon til store vinylplader bliver almindelige i hjemmene.
Home stereo systems that play large vinyl records become widespread.
KC-72-05-209-DA-P© De Europæiske Fællesskaber, 2006 poster.DA 1
© European Communities, 2006 poster.EN 1
Hvad er Den Økonomiske og Monetære Union?
What is economic and monetary union?
Den Økonomiske og Monetære Union (ØMU) indgår overordnet set i den økonomiske integrationsproces.
Generally, economic and monetary union (EMU) is part of the process of economic integration.
Uafhængige stater kan integrere deres økonomier i varierende grader med henblik på at opnå de størrelsesbetingede fordele, herunder bedre indenrigs effektivitet og større modstandsdygtighed over for udenrigs begivenheder.
Independent states can integrate their economies to varying degrees in order to achieve the benefits of size, such as greater internal efficiency and more robustness to external events.
Graden af økonomisk integration kan inddeles i seks trin.
The degrees of economic integration can be divided into six steps.
Den økonomiske integrations trin o
STEPS OF ECONOMIC INTEGRATION
1. et præferencehandelsområde (med nedsatte toldtariffer mellem bestemte lande)2. et frihandelsområde (uden interne toldtariffer på nogle eller alle varer mellem deltagerlandene)3. en toldunion (med de samme eksterne toldtariffer for tredjelande og en fælles samhandelspolitik)4. et fællesmarked (med fælles produktlovgivning og fri bevægelighed af varer, kapital, arbejdskraft og tjenesteydelser)5. Den Økonomiske og Monetære Union (et indre marked med fælles valuta og monetær politik)6. fuldstændig økonomisk integration (alle ovennævnte faser samt harmoniseret finanspolitik og anden økonomisk politik).
1.A preferential trading area (with reduced customs tariffs between certain countries)2.A free trade area (with no internal tariffs on some or all goods between the participating countries)3.A customs union (with the same external customs tariffs for third countries and a common trade policy)4.A common market (with common product regulations and free movement of goods, capital, labour and services)5.Economic and monetary union (a single market with a single currency and monetary policy)6.Complete economic integration (all the above plus harmonised fiscal and other economic policies)
ØKONOMISK INTEGRATION OG ØMU’EN I EUROPA
ECONOMIC INTEGRATION AND EMU IN EUROPE
Graderne af den økonomiske integration i Den Europæiske Union (EU) varierer.
The degree of economic integration in the European Union (EU) varies.
Alle EU-medlemsstater indgår i det, vi kalder ØMU’en, og danner et fællesmarked, der er kendt som det indre marked.
All Member States in the EU are part of what we call EMU and form a common market, known as the single market.
Alle landene koordinerer deres finanspolitiske ledelse, så den støtter ØMU’ens målsætninger.
They all coordinate their economic policymaking to support the aims of EMU.
Indførelsen af euroen er en forpligtelse, der er nedfældet i den traktat, der etablerede Det Europæiske Fællesskab (kaldet traktaten eller EF-traktaten).
Adopting the euro is an obligation laid down in the Treaty establishing the European Community (the Treaty or EC Treaty).
Flere medlemsstater er mere integrerede end andre og har indført en fælles valuta — euroen.
Several Member States are more integrated and have adopted a single currency — the euro.
Disse lande udgør euroområdet, som også kaldes »eurozonen«, og de har, ud over den fælles valuta, en fælles monetær politik, som varetages af Den Europæiske Centralbank.
These countries form the euro area and, as well as the single currency, have a single monetary policy conducted by the European Central Bank.
De medlemsstater, der ikke indgår i euroområdet, har bibeholdt deres egne valutaer og varetager deres egen pengepolitik.
Those Member States which are not part of the euro area retain their own currencies and conduct their own monetary policies.
Graden af økonomisk integration i ØMU’en ligger derfor mellem trin 4 og 5 på listen ovenfor.
So, the degree of economic integration within EMU is a hybrid of steps 4 and 5 in the list above.
At opnå fuldstændig økonomisk integration ville kræve, at alle medlemsstater tilsluttede sig euroområdet og harmoniserede deres skattepolitik, herunder beskatning, og anden økonomisk politik.
To reach complete economic integration would require all Member States to join the euro area and harmonise their fiscal policies, including taxation, and other economic policies.
Overgangen til vor tids Økonomiske og Monetære Union kan inddeles i fi re faser:1960197019801990
The path to economic and monetary union: 1957 to 1999
Fællesskabet søger økonomisk velstand og politisk udvikling i ØMU’en
The Community seeks economic prosperity and political development in EMU
På denne problematiske baggrund, og eftersom toldunionen stort set var fuldført, var Fællesskabet stærkt opsat på at sætte sig nye mål for den politiske udvikling i det følgende årti.
Against this troubling background, and with the customs union largely achieved, the Community was anxious to set itself new goals for political development during the next decade.
Barrerapporten fra 1969, som indeholdt forslag om øget økonomisk koordinering, gav ny drivkraft og ØMU’en blev en of-fi ficiel målsætning ved topmødet i Haag i 1969.
The 1969 Barre Report, which proposed greater economic coordination, brought new impetus, and EMU became a formal goal at a summit in The Hague in 1969.
Europas stats- og regeringsledere nedsatte en højtstående gruppe under ledelse af Luxembourgs daværende premierminister, Pierre Werner, med det formål at udarbejde en rapport om, hvordan ØMU’en kunne realiseres inden 1980.
Europe’s leaders set up a high-level group under the then Luxembourg Prime Minister, Pierre Werner, to report on how EMU could be achieved by 1980.
Endemålet skulle være uigenkaldeligt konvertible valutaer, kapitalens frie bevægelighed og valutakursernes permanente fastlåsning — eller eventuelt en fælles valuta.
The final objective would be irrevocably convertible currencies, free movement of capital, and the permanent locking of exchange rates — or possibly a single currency.
Til det formål anbefalede rapporten tættere koordinering af den økonomiske politik, hvor rentesatser og forvaltningen af valutareserverne blev besluttet på fællesskabsplan, samt rammeaftaler for de nationale budgetpolitikker.
To achieve this, the report called for closer economic policy coordination with interest rates and management of reserves decided at Community level, as well as agreed frameworks for national budgetary policies.
FRA WERNERRAPPORTEN TIL DET EUROPÆISKE MONETÆRE SYSTEM: 1970-1979
FROM THE WERNER REPORT TO THE EUROPEAN MONETARY SYSTEM: 1970 TO 1979
Selv om medlemsstaterne havde delte meninger om nogle af rapportens vigtigste anbefalinger, nåede de i marts 1971 frem til en principiel enighed om den 3-fasede tilgang til ØMU’en.
While the Member States were divided over some of the report’s main recommendations, they agreed in principle in March 1971 on a three-stage approach to EMU.
Det første trin, indsnævring af valutakursens udsving, skulle afprøves på forsøgsbasis uden nogen forpligtelser vedrørende de øvrige trin.
The first stage, narrowing of exchange-rate fluctuations, was to be tried on an experimental basis without any commitment to the other stages.
Uheldigvis tog Wernerstrategien det for givet, at valutakurserne ville forblive fastlåste over for dollaren.
Unfortunately, the Werner strategy took fixed exchange rates against the dollar for granted.
Da USA fra august 1971 reelt lod dollaren flyde, bevirkede den nye bølge af ustabilitet på markedet, at D-marken kom under pres opad, og dermed knustes håbet om at knytte Fællesskabets valutaer tættere sammen.
When the United States effectively floated the dollar from August 1971, the fresh wave of market instability put upward pressure on the Deutschmark and squashed hopes of tying the Community’s currencies more closely together.
Slangen i tunnellen
Snake in the tunnel
For at rette op på situationen skabte medlemsstaterne i marts 1972 »slangenitun-nellen« som er en mekanisme til at styre valutaers kursudsving (slangen) inden for snævre rammer i modsætning til dollaren (tunnellen).
To retrieve the situation, in March 1972, the Member States created the ‘snake in the tunnel’ as a mechanism for managing fluctuations of their currencies (the snake) inside narrow limits against the dollar (the tunnel).
På grund af oliekriserne, politiske uoverensstemmelser og en svag dollar havde slangen i løbet af 2 år mistet mange af sine bestanddele og var ikke meget mere end en D-markzone bestående af Tyskland, Danmark og Benelux-landene.
Hit by oil crises, policy divergence and dollar weakness, within two years the snake had lost many of its component parts and was little more than a Deutschmark zone comprising Germany, Denmark and the Benelux countries.
Slangens »hurtige død« svækkede ikke interessen for at forsøge at skabe et område med valutastabilitet.
The ‘quick death’ of the snake did not diminish interest in trying to create an area of currency stability.
I 1977 blev der fremsat et nyt ØMU-forslag af Europa-Kommis-sionens daværende formand, Roy Jenkins.
A new proposal for EMU was put forward in 1977 by the then President of the European Commission, Roy Jenkins.
Idéen blev her genoptaget i en mere begrænset form og i marts 1979 præsenteret som Det Europæiske Monetære System (EMS) med deltagelse af alle medlemsstaternes valutaer, på nær det britiske pund.
It was taken up in a more limited form and launched as the European Monetary System (EMS) in March 1979 with the participation of all the Member States’ currencies except the pound sterling.
Inflationsregulering bliver en EF-prioritet
Controlling inflation becomes EC priority
Det Europæiske Monetære System (EMS) blev oprettet ud fra konceptet om stabile, men justerbare valutakurser, defineret i relation til den nyskabte europæiske valutaenhed, ECU’en (European Currency Unit), som var en »valutakurv«, der var baseret på et vejet gennemsnit af EMS-valutaerne.
The European Monetary System (EMS) was built on the concept of stable but adjustable exchange rates defined in relation to the newly created European currency unit (ECU) — a basket currency based on a weighted average of EMS currencies.
Kursudsving inden for EMS’en blev reguleret via Den Europæiske Valutakursmekanisme, ERM (Exchange Rate Mechanism) og holdt inden for en margin på ± 2,25% fra midterkurserne, dog med undtagelse af liren, der fi k lov til at svinge med ± 6 %.
Within the EMS, currency fluctuations were controlled through the exchange rate mechanism (ERM) and kept within ±2.25% of the central rates, with the exception of the lira, which was allowed to fluctuate by ±6%.
EMS’ens primære formål var ganske vist at mindske valutakursernes manglende stabilitet, som blev anset for at være skadelig for samhandel, investeringsaktivitet og økonomisk vækst, men oprettelsen af EMS’en blev utvivlsomt også fremmet af en ny enighed blandt medlemsstaterne om, at in- f l flationsregulering og -reduktion måtte blive en økonomisk prioritet.
While the EMS’s primary purpose was to reduce exchange-rate instability which was seen as damaging to trade, investment and economic growth, its creation was undoubtedly helped by a new consensus among Member States that controlling and reducing inflation had to become an economic priority.
EMS’en var et radikalt nyt udgangspunkt, fordi valutakurserne herefter kun kunne ændres ved gensidig aftale mellem de deltagende medlemsstater og Kommissionen — en hidtil uset overdragelse af monetær selvstændighed.
The EMS was a radical new departure because exchange rates could only be changed by mutual agreement of participating Member States and the Commission — an unprecedented transfer of monetary autonomy.
Den fælles valuta — det indre markeds manglende led
The single currency would complete the single market n u l l
Det synspunkt blev for mange bekræftet af den uro, der ramte ERM i 1992-1993, hvor liren og pundet blev trukket ud, og udsvingsmargenen udvidet til 15%. %.
In the first few years, there were many realignments in the EMS.
EMS’en gennemgik mange småjusteringer i løbet af de første år, men i 1990-1991, da forhandlingerne om Maastricht-traktaten var i gang, havde systemet vist sig at være en succes.
But by the time of the negotiations on the Maastricht Treaty in 1990–91, the EMS had proved a success.
Der forekom meget mindre kortvarig ustabilitet mellem EF-lande-nes valutakurser, takket være en blanding af konvergerende inflationsrater, regulering af rentesatserne i forhold til valutakursen, fælles intervention på det udenlandske valutamarked og kontrol med kapitalbevægelserne.
Short-term volatility of exchange rates between EC currencies was substantially reduced thanks to a mixture of converging inflation rates, interest rate management which targeted the exchange rate, joint intervention in the foreign exchange market and capital controls.
Denne succes tilskyndede til nye drøftelser om ØMU’en — sammen med de værdifulde erfaringer, som Fællesskabets centralbanker havde høstet med den fælles regulering af valutakurserne.
This success formed an encouraging backdrop to the discussions on EMU, together with the valuable experience in the joint management of exchange rates gained by the Community’s central banks.
I juni 1988 nedsatte Det Europæiske Råd på sit møde i Hannover Udvalget til Undersøgelse af Mulighederne for en Økonomisk og Monetær Union. Udvalget, der blev ledet af daværende kommissionsformand Jacques Delors, omfattede alle EF’s centralbankdirektører.
In June 1988, the European Council meeting at Hanover set up the Committee for the Study of Economic and Monetary Union, chaired by the then President of the Commission, Jacques Delors, and including all EC central bank governors.
I deres enstemmige rapport, der blev offentliggjort i april 1989, defi -nerede de målsætningen for den monetære union som en fuldstændig liberalisering af kapitalens bevægelighed, fuldstændig integration af finansmarkederne, uigenkaldelig valutakonvertibilitet, uigenkaldelig fastlåsning af valutakurserne og nationale valutaers eventuelle udskiftning med en fælles valuta.
Their unanimous report, submitted in April 1989, defined the monetary union objective as a complete liberalisation of capital movements, full integration of financial markets, irreversible convertibility of currencies, irrevocable fixing of exchange rates and the possible replacement of national currencies with a single currency.
Fuldføre det indre marked og fjerne restriktioner for yderligere økonomisk integration
Complete the internal market and remove restrictions on further financial integration.
Etablere Det Europæiske Monetære Institut, der skal styrke samarbejdet mellem centralbanker og forberede Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB).
Establish the European Monetary Institute to strengthen central bank cooperation and prepare for the European System of Central Banks (ESCB).
Planlægge overgangen til euro.
Plan the transition to the euro.
Definere den fremtidige styring af euroområdet.
Define the future governance of the euro area.
Opnå økonomisk konvergens mellem medlemsstaterne.
Achieve economic convergence between the Member States.
Fase 3 (1999 og derefter)
Stage 3 (1999 onwards)
Fastsætte de endelige valutakurser og overgangen til euroen.
Fix final exchange rates and transition to the euro.
Etablere ECB og ESCB med uafhængig pengepolitik. Implementere bindende budgetregler i medlemsstaterne.
The ECB and ESCB are responsible for independent monetary policy making.
Harmoniseret inflationsrate af forbrugerpriser
Implement binding budgetary rules in the Member States.
FRA MAASTRICHT TIL EUROEN OG EUROOMRÅDET: 1991-1999
FROM MAASTRICHT TO THE EURO AND THE EURO AREA: 1991 TO 1999
Med enighed om målet (ØMU) og betingelserne (Maastricht-kriterierne) kunne Den Europæiske Union nu komme videre.
With agreement on the goal (EMU) and the conditions (the Maastricht criteria), the European Union could now move forward.
ØMU’ens 2. fase begyndte i juli 1994 og varede indtil indførelsen af den fælles valuta i 1999.
Stage two of EMU began in July 1994 and lasted until the introduction of the single currency in 1999.
Under fase 2 blev mange forskellige aktiviteter sat i gang.
Within stage two, a wide variety of preparatory activities were initiated.
I 1994 blev Det Europæiske Monetære Institut (EMI) etableret i Frankfurt.
The European Monetary Institute (EMI) was established in Frankfurt in 1994.
Forløberen for ECB, EMI, begyndte dels at koordinere den monetære politik mellem de nationale centralbanker, som i henhold til Maastricht-traktaten skulle være uafhængige, dels at arbejde på detaljerne i forbindelse med den fælles valuta.
The forerunner of the ECB, the EMI began to coordinate monetary policy among the national central banks, which the Maastricht Treaty required to be independent, as well as working on the details of the single currency.
I 1995 vedtog Det Europæiske Råd i Madrid navnet på den nye valuta, euroen, og tegnede scenariet for overgangen til den fælles møntenhed, der skulle starte den 1. januar 1999.
The 1995 Madrid European Council agreed on the name for the new currency — the euro — and set out the scenario for the transition to the single currency that would start on 1 January 1999.
I 1996 præsenterede EMI vindertegningerne af eurosedlerne.
In 1996, the EMI presented the winning designs for the euro banknotes.
Mønterne, der fulgte kort efter, har alle en fælles europæisk side — valgt af offentligheden og stadfæstet af Rådet i Amsterdam i 1997 — samt en national side, hvis motiver de deltagende medlemsstater hver især har valgt.
The coins followed shortly afterwards, all coins bearing a common European side, chosen by the public and confirmed by the 1997 Amsterdam Council, and a national side, the designs for which were chosen by each participating Member State individually.
Det Europæiske Råd i Amsterdam vedtog i 1997 de regler og ansvarsområder, som blev nedfældet i stabilitets- og vækstpagten, der har til mål at sikre budgetmæssig disciplin under ØMU’en.
The 1997 Amsterdam European Council agreed the rules and responsibilities of the Stability and Growth Pact (SGP) that aims to ensure budgetary discipline under EMU.
Kommissionen fi k hovedansvaret for at kontrollere, at pagten bliver overholdt.
The European Commission was given the key responsibility of monitoring adherence to the SGP.
I maj 1998 opfyldte 11 medlemsstater konvergenskriterierne og dannede således den første bølge af lande, der indførte euroen som fælles valuta.
In May 1998, 11 Member States met the convergence criteria and thus formed the first wave of entrants who would go on to adopt the euro as their single currency.
I 1998 blev ECB og Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB) etableret som afløser for EMI, og den 1. januar 1999 begyndte ØMU’ens 3. fase.
Denmark and the United Kingdom had ‘opted out’ from participating in the third stage of EMU, while Greece and Sweden did not fulfil all the criteria.The ECB and the European System of Central Banks (ESCB) were established in 1998, replacing the EMI, and on 1 January 1999 the third stage of EMU began.
Den 31. december 1998 blev omregningskurserne mellem euroen og de deltagende medlemsstaters valutaer uigenkendeligt fastlåst. Pr.
On 31 December 1998, the conversion rates between the euro and the currencies of the participating Member States were irrevocably fixed.
1. januar 1999 indførtes euroen, og Eurosystemet — som bestod af ECB og de nationale centralbanker — overtog ansvaret for det nye euroområdes monetære politik.
On 1January 1999, the euro was introduced and the Eurosystem, composed of the ECB and the national central banks (NCBs) of the euro area Member States, took over responsibility for monetary policy in the new euro area.
Dette var begyndelsen til en overgangsperiode, der varede i 3 år og endte med indførelsen af eurosedler og -mønter samt tilbagetrækning af nationale pengesedler og mønter.
This was the beginning of a transitional period that was to last three years and end with the introduction of euro banknotes and coins and the withdrawal of national banknotes and coins.
I 2000 afgjorde Rådet, at Grækenland opfyldte de nødvendige betingelser for at indføre den fælles valuta, og landet kom med i euroområdet den 1. januar 2001.
In 2000, the Council decided that Greece fulfilled the necessary conditions for the adoption of the single currency, and the country joined the euro area on 1January2001.
De nationale pengesedler og mønter var stadig det anvendte kontante betalingsmiddel i hverdagen.
National currency banknotes and coins remained the means of everyday cash transactions.
I overgangsperioden var det erhvervs- og fi nansverde-nen, der begyndte at bruge euroen i hverdagens transaktioner.
During the transitional period it was the world of business and finance that began to use the euro in their everyday cashless operations.
På finansmarkederne skete overgangen omgående — der var gjort grundige forberedelser, og handelen på de finansielle markeder foregik herefter udelukkende i euro.
For the financial markets this transition happened immediately — the ground was well prepared and trading in financial markets was exclusively in euro.
Administrationerne og erhvervslivet fi k en længere overgangsperiode, hvor de gradvist ændrede deres bog-førings-, prissætnings- og betalingssystemer til euro.
For administrations and business there was a longer transition period as they gradually switched their systems for accounting, pricing and payments over to the euro.
For borgerne bestod den mest synlige del af overgangen i den dobbelte prismærkning, de så på etiketter og skilte i butikker, på tankstationer osv. Det indgik alt sammen i en omfattende PR-kampagne, der skulle gøre den brede offentlighed fortrolig med euroen og den kommende indførelse af sedler og mønter.
For citizens the most visible part of the transition was the appearance of dual pricing on labels in shops and petrol stations, etc. This was part of an extensive publicity campaign to familiarise the general public with the euro and the coming introduction of banknotes and coins.
ET NYT ÅR OG EN NY VALUTA is k æ p ro
A NEW YEAR AND A NEW CURRENCY
0 Den 1. januar 2002 skete historiens største ombytning af kontanter.
On 1 January 2002, the greatest cash changeover in history took place.