natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Udgangspunktet for dens retspraksis var den alleredebeskrevne sag om en nederlandsk transportvirksomhed, Van Gend & Loos, som ved ennederlandsk domstol sagsøgte det nederlandske toldvæsen, som ved indførelsen af Med dette udsagn alene er der ganske vistikke vundet meget, for det spørgsmål stårfortsat åbent, hvilke bestemmelser i fællesskabsretten, der er direkte anvendelige. Iførste omgang har EF-Domstolen beskæftiget sig med dette spørgsmål i relation tilbestemmelserne i den primære fællesskabsret og fastslået, at alle de bestemmelseri traktaterne til oprettelse af Fællesskaberne,der 1. er ubetinget formuleret, 2. i sig selv er
Its case-law on this point startedwith a case already mentioned, that of the Dutch transport firm Van Gend & Loos,which brought an action in a Dutch courtagainst the Dutch customs authorities,who hadchargedincreasedcustomsduties on a chemical product importedfrom the Federal Republic of Germany. Inthe final analysis, the outcome of theseproceedings depended on the question ofwhetherindividualstoo mayrely on Article 12 of the EEC Treaty (now Article25 EC), which specifically prohibits theintroduction of new customs duties andthe increase of existing duties in thecommon market. Despite the advice ofnumerous governments and its Advocate General, the Court ruled that, in view ofthe nature and objective of the Community, provisions of Community law were inallcasesdirectlyapplicable.Inthegrounds for its judgment, the Court statedthat ‘the Community constitutes a newlegal order...thesubjects of which 97
fuldstændige og retligt fuldkomne og derfor3. ikke kræver yderligere handlinger framedlemsstaterne eller Fællesskabets institutioner med henblik på deres gennemførelseeller gyldighed, kan anvendes af denenkelte borger direkte.
ments that are especially noteworthy hereconcern the direct applicability of provisionson freedom of movement (Article 39 EC),freedom of establishment (Article 43 EC) andfreedom to provide services (Article 49 EC).
Hunnedlagde påstand om, at High Court skullefastslå, at hun var berettiget til at tageophold i Det Forenede Kongerige medhenblik på at tage arbejde, og at hun havdekrav på at få tilladelse til indrejse i Det Forenede Kongerige.
Independently of thelegislation of Member States, Communitylaw not only imposes obligations on individuals but is also intended to confer uponthem rights.
Ved High Courts forelæggelse af sagen ved EF-Domstolensvarede denne, at EF-traktatens artikel 39gælder direkte og dermed også indrømmerenkeltpersoner rettigheder, som de kan gøregældende ved domstolene i en medlemsstat.
These rights arise not onlywhere they are expressly granted by the Treaty, but also by reason of obligationswhich the Treaty imposes in a clearlydefined way upon individuals as well asupon the Member States and upon theinstitutions of the Community’.
I denne sag fastslog Domstolen i sin dom af 21. juli 1974, atforskelsbehandling af indenlandske ogudenlandske statsborgere med hensyn tiletableringsretten ikke kan opretholdes, idet EF-traktatens artikel 43 efter udløbet af overgangsperioden er direkte anvendelig ogdermed giver EF-borgerne ret til også atoptage og udøve erhvervsvirksomhed i enanden medlemsstat i samme omfang somindenlandske statsborgere. Reyners måtte ihenhold til denne dom anerkendes sombelgisk advokat.
The Court first ofall looked at this question in relation to primary Community legislation and declared that individuals may be directlysubjecttoalltheprovisionsofthefounding Treaties which (i) set out absoluteconditions, (ii) are complete in themselvesand selfcontained in legal terms andtherefore (iii) do not require any furtheraction on the part of the Member States orthe Community institutions in order to becomplied with or acquire legal effect.
EF-Domstolen fastslog i van Duyn-sagen, atgarantierne om arbejdskraftens frie bevægelighed er direkte anvendelige.
With regard to the guarantees concerningfreedom of movement, the Court of Justicedelivered a judgment declaring them directlyapplicable in the ‘Van Duyn’case.
Baggrundenfor denne retssag var følgende: En nederlandsk kvinde ved navn van Duyn var i maj1973 blevet nægtet indrejse i Det Forenede Kongerige, fordi hun ønskede at arbejdesom sekretær for Church of Scientology, ensekt, som af det britiske indenrigsministerium blev anset for at være en fare forsamfundet.
The factsof this case were as follows: Miss van Duyn,a Dutch national, was in May 1973 refusedpermission to enter the United Kingdom inorder to take up employment as a secretarywith the Church of Scientology, an organisation considered by the Home Office to be‘socially harmful’.
Under påberåbelse af fællesskabsrettens bestemmelser vedrørendearbejdskraftens frie bevægelighed anlagde
Relying on the Communityrules on freedom of movement for workers,Miss van Duyn brought an action before the High Court, seeking a ruling that she wasentitled to stay in the United Kingdom for thepurpose of employment and be given leaveto enter the United Kingdom.
Domstolen fandt i Van Binsbergen-sagenligeledes anledning til udtrykkeligt at fastslå
Mr Reyners felt obliged to bring the action afterhe had been denied admission to the legalprofession in Belgium because of his foreignnationality, despite the fact that he hadpassed the necessary Belgian examinations.
denne er fastslået og videreudviklet af EF-Domstolen, kan næppe overvurderes. Denforbedrer den enkelte borgers stilling, idetden gør frihedsrettighederne i forbindelsemed det fælles marked til rettigheder, somden enkelte kan gennemtvinge ved de nationale domstole.
Member States given that regulations (ECSCgeneral decisions) and decisions addressed toindividuals (ECSC individual decisions)already derive their direct applicability fromthe Treaties (Article 249(2) and (4) EC), Article14 ECSC).
Fællesskabsrettens direkteanvendelighed bliver dermed samtidig til etaf Fællesskabets retsordens bærendeelementer.
Since 1970 the Court hasextended its principles concerning directapplicability to provisions in directives and indecisions addressed to the Member States.
Fællesskabsrettens forrang den direkte anvendelighed af den frieudveksling af tjenesteydelser.Denne sagdrejede sig bl.a. om, hvorvidt kun personer,der var bosiddende i Nederlandene, kunneoptræde som rettergangsfuldmægtige veden appelinstans eller med andre ord, hvorvidt den pågældende nederlandske retsforskrift var forenelig med de fællesskabsretligebestemmelser vedrørende fri adgang tiludveksling af tjenesteydelser.
In its judgment of 21 July 1974, the Courtheld that unequal treatment of nationals andforeigners as regards establishment could nolonger be maintained, as Article 43 had beendirectly applicable since the end of the transitional period and hence entitled Communitycitizens to take up and pursue gainfulemployment in another Member State in thesame way as a national of that State.
Domstolenfandt, at alle restriktioner, som pålægges en EF-borger på grund af dennes nationaliteteller bopæl, er i strid med EF-traktatensartikel 49 og dermed ugyldige.
As aresult of this judgment Mr Reyners had to beadmitted to the legal profession in Belgium.
Fællesskabsrettens direkte anvendelighedrejser et andet, ligeså principielt spørgsmål:Hvad sker der, hvis en fællesskabsretligbestemmelse hjemler EF-borgeren direkterettigheder og pligter, men indholdsmæssigter i strid med en national retsregel?
The practical importance of the direct effectof Community law in the form in which it hasbeen developed and brought to fruition bythe Court of Justice can scarcely be overemphasised.
Af stor praktisk betydning er endelig anerkendelsen af den direkte anvendelighed tilat omfatte de frie varebevægelser (EFtraktatens artikel 28), princippet om lige løn tilmænd og kvinder (EFtraktatens artikel 141),det generelle forbud mod forskelsbehandling (EFtraktatens artikel 12) samt den friekonkurrence (EFtraktatens artikel 81).
It improves the position of theindividual by turning the freedoms of thecommon market into rights that may beenforced in a national court of law.
Siden 1970 har Domstolen udvidet princippet om dendirekte anvendelighed til også at omfattebestemmelser i direktiver og beslutningerrettet til medlemsstaterne.
The directeffect of Community law is therefore one ofthe pillars, as it were, of the Community legalorder.
Næsten intet!De fællesskabsretlige bestemmelser kunneda tilsidesættes ved en hvilken som helstnational lov, og der ville så ikke længerevære tale om, at fællesskabsretten havdefællesogensartetgyldighediallemedlemsstater. Det ville da også være
The Court ruled that it was not compatible, on thegrounds that all restrictions to which Community citizens might be subject byreason of their nationality or place of residence infringe Article 49 of the EC Treaty andare therefore void.
Den praktiske betydning af fællesskabsrettens direkte anvendelighed, således som
As regards secondary legislation, thequestion of direct applicability only arises inrelation to directives (ECSC recommendations) and decisions addressed to the
umuligt for EF at løse de opgaver, som deter blevet pålagt.
Primacy of Community law
Fællesskabets funktionsdygtighed ville blive bragt i fare, og destore forhåbninger om opbygning af etforenet Europa ville blive tilintetgjort.
The direct applicability of a provision of Community law leads to a second, equallyfundamental question: what happens if aprovision of Community law gives rise to direct rights and obligations for the Community citizen and thereby conflictswith a rule of national law?
Etsådantproblemeksistererikkeiforholdet mellem international og nationalret.
Such a conflict between Community lawand national law can be settled only if onegives way to the other.
Eftersom internationalret først bliveren integreret del af de statslige retsordeneri kraft af den retsakt, hvorved den indarbejdes eller transformeres, afgøres spørgsmålet om forrang alene efter national ret.Afhængigt af den placering, som den nationale ret tildeler international ret i dennationale retsorden, har international retforrangforforfatningsrettenellerer placeret et sted mellem forfatningsrettenog den almindelige lovgivning, eller international ret har kun rang af almindeliglovgivning.
Community legislation contains no express provision on thequestion. None of the Community treatiescontains a provision stating, for example,that Community law overrides, or is subordinate to, national law.
Forholdet mellem sidestilletinkorporeret eller transformeret international og national ret afgøres efter denregel, i henhold til hvilken den tidsmæssigt senest vedtagne ret fortrænger denhidtidige ret (lex posterior derogat legipriori).
Nevertheless, the only way of settling conflicts between Community law and national law is togrant Community law primacy and allowit to supersede all national provisions thatdiverge from a Community rule and taketheir place in the national legal orders.After all, precious little would remain ofthe Community legal order if it were to besubordinated to national law. Communityrules could be set aside by any nationallaw.
Disse statslige kollisionsregler kanimidlertid ikke anvendes på forholdetmellem fællesskabsretten og national ret,idet fællesskabsretten ikke er en integreretdel af de nationale retsordener.
There would no longer be any question of the uniform and equal applicationof Community law in all Member States.Nor would the Community be able toperform the tasks entrusted to it by the Member States.
En konfliktmellem fællesskabsret og national ret kanderfor alene løses på grundlag af Fællesskabets retsorden.
The Community’s abilityto function would be jeopardised, and theconstruction of a united Europe on which
onalisering af elværkerne, men at fællesskabsrettens forrang for national ret blevfastslået kategorisk.
applicability, which was to turn that legalorder at last into a solid edifice.
Efter princippet om direkteanvendelighed skabte den dermed fællesskabsrettens andet bærende element oggjorde det derved muligt, at denne retsorden i sidste ende kunne blive et praktiskanvendeligt retssystem.
so manyhopesrest wouldneverbeachieved.
I forbindelse med den tidligere nævnte Costa/ENEL-sag traf EF-Domstolen toafgørelser, som har betydning for forholdetmellem fællesskabsret og national ret:
In ‘Costa v ENEL’, the Court made twoimportant observations regarding the relationship between Community law andnational law:
Staterne har endegyldigt overdragetbeføjelser til det fællesskab, de haroprettet.
The Member States have definitively transferred sovereign rights to a Community created by them.
Denne overdragelse kan ikketilbagekaldes ved senere ensidige foranstaltninger, som er uforenelige medfællesskabsbegrebet.
Theycannot reverse this process by meansofsubsequentunilateral measures which are inconsistent with the Community concept.
Det er et af traktatens principper, at ingenmedlemsstat kan anfægte det særligeforhold ved fællesskabsretten, at den harsamme og fuldstændige gyldighed påhele Fællesskabets område.
It is a principle of the Treaty that no Member State may call into questionthestatusof Communitylawasasystem uniformly and generally applicable throughout the Community.
Heraf følger: Den fællesskabsret, som erfastsat i overensstemmelse med beføjelserne i traktaterne, går forud for al modstridende national ret.
It follows from this that Community law,which was enacted in accordance withthe powers laid down in the Treaties, haspriority over any conflicting law of the Member States.
Den har ikkealene forrang for gældende national ret,men den indebærer også begrænsningerfor, hvilken national ret der senere kanfastsættes.
Not only is it strongerthan earlier national law, but it also has alimiting effect on laws adopted subsequently.
EF-Domstolen har siden som fast retspraksis opretholdt dette synspunkt.
No such problem exists as regards therelationship between international lawand national law.
På etpunkt har den oven i købet videreudvikletdet. Mens den i den omhandlede dom kuntog spørgsmålet op om fællesskabsrettensforrang for nationale love, har den senereogså bekræftet forrangsprincippet, for såvidt angår forholdet mellem fællesskabsretten og national forfatningsret. Efter envis indledende tøven har de nationaledomstole i princippet fulgt EF-Domstolensopfattelse.
The relationship betweenincorporated or transposed internationallaw and national law is determined byapplying the rule under which the mostrecently enacted legal provisions prevailagainst those previously in place (lexposteriorderogatlegipriori).Thesenational rules on conflict of laws do not,however,applytotherelationshipbetween Community law and national lawbecause Community law does not formpart of any national legal order.
I Nederlandene kunne der iforvejen ikke opstå vanskeligheder, idetfællesskabsrettens forrang for den nationale lovgivning udtrykkeligt er fastslået iden nederlandske forfatning (artikel 6567).
Ultimately, the Court did not in its judgment in ‘Costa v ENEL’call into questionthe nationalisation of the Italian electricity industry, but it quite emphaticallyestablished the primacy of Communitylaw over national law.
I de øvrige medlemsstater har de nationale domstole ligeledes efterhåndenanerkendt princippet om fællesskabsrettens forrang for de almindelige nationalelove.
Once again it fell to the Court of Justice, inview of these implications, to establish —despite opposition from several Member States — the principle of the primacy of Community law that is essential to theexistence of the Community legal order.
Resultatet af EF-Domstolens dom varganske vist ikke, at der rejstes tvivl i Costa/ENEL-sagen om den italienske nati-
The legal consequence of this rule ofprecedence is that, in the event of aconflict of laws, national law which is in
beføjelser(effet utile) og dermed pågrundlag af en omfattende fortolkningheraf, skulle have gyldighed på Forbundsrepublikken Tysklands område.
contravention of Community law ceasesto apply and no new national legislationmay be introduced unless it is compatiblewith Community law.
De tyskenationale institutioner ville af forfatnings-retligeårsagerværeforhindretiatanvende disse retsakter i Tyskland.
After initialhesitation, national courts in principleaccepted the interpretation of the Courtof Justice.
Derforskulle forfatningsdomstolen undersøge,om europæiske institutioners og instansersretsakter holdt sig inden for grænserne afde suverænitetsrettigheder, de var tildelt,eller om de overskred dem.
In the Netherlands, no difficulties could arise anyway because the primacy of Treaty law over national statute law is expressly laid down in theconstitution (Articles 65 to 67).
Først når dettespørgsmål bliver anvendt i praksis, kanman skaffe sig klarhed over, om og ihvilket omfang den tyske forfatningsdomstol dermed reelt underløber fællesskabsrettens forrang og den eneret, som EF-Domstolen har fået tillagt til at forkaste Fællesskabets retsakter.
In theother Member States, the principle of theprimacy of Community law over nationallaw has likewise been recognised bynational courts.
det væsentlige svarer til beskyttelsen efterde nationale forfatninger.
However, the constitu-tionalcourtsof Germany and Italy initially refused to accept the primacy of Community law over national constitutional law, in particular regarding theguaranteed protection of fundamentalrights.
Den tyske forfatningsdomstol har imidlertid i sin dom af12. oktober 1993 til traktaten om oprettelse af EU (Maastricht-traktaten) klarttilkendegivet, at den på ingen måde haropgivet sin jurisdiktion vedrørende anvendeligheden af afledt fællesskabsret i Tyskland; den udøvede udelukkende dennejurisdiktion i en form for samarbejde med EF-Domstolen, hvor EF-Domstolen i detenkelte tilfælde garanterede forfatningsretsbeskyttelsen for hele EF-området, mensdentyskeforfatningsdomstolskullebegrænse sig til at sikre de ufravigeligeforfatningsretsregler.
Union (Treaty of Maastricht), however,the German constitutional court made itquite clear that it had not in any way‘surrendered’its jurisdiction in determining the applicability of secondary Community legislation in Germany;however, it would only exercise this judicial authority ‘in collaboration’with the European Court of Justice, whereby the European Court would guarantee theprotection of the basic rights of all individuals throughout the Community whilsttheconstitutionalcourtin Germanywould restrict itself to generally ensuringcompliance with mandatory requirements regarding fundamental rights.
Derudover gør forfatningsdomstolen det klart, at den bestrider,at de fællesskabsretsakter, hvis vedtagelsekun er kommet i stand under påberåbelse af nyttevirkningen af Fællesskabets
It wastherefore the task of the constitutionalcourt to examine whether legal acts of Community bodies and institutions remained within or exceeded the limits oftheir sovereign rights.
AFSLUTTENDE BETRAGTNINGER vilket samlet billede tegner der sig nu
CONCLUSIONS hat overall picture emerges of the
H af Fællesskabets retssystem?
European Community’s legal order?
Karakteristisk også i historisk perspektivfor Fællesskabets retssystem er yderligeredets fredsstiftende egenskaber.
people. Another, historically important,feature of the Community legal order is itspeacemaking role.
Med detformålatbevarefredenogfrihedenfortrænger det magten som konfliktløsende middel med retsregler, som knyttersåvel menneskene som medlemsstaternesammen i et solidarisk fællesskab.
With its objective ofmaintaining peace and liberty, it replacesforce as a means of settling conflicts byrules of law that bind both individualsandthe Member States into a single community.
Fællesskabets retssystem bliver dermed et vigtigtredskab til skabelsen og sikringen af fred.
As a result the Communitylegal order is an important instrument forthe preservation and creation of peace.
Retssystemet er EF’s egentlige fundamentog giver det karakter af et retsfællesskab.Men kun ved at skabe ny varig ret kan demål, der tilsigtes med oprettelsen af EF,virkeliggøres.
The legal order is the true foundation ofthe Community,givingitacommonsystem of law under which to operate.Only by creating new law and upholdingit can the Community’s underlying objectives be achieved.
Fællesskabets retssystem harallerede ydet et betydeligt bidrag i såhenseende.
The Community legalorder has already accomplished a greatdeal in this respect.
Det er således ikke mindsttakket være det, at det fælles marked medde stort set åbne grænser, den omfattendeudveksling af varer og tjenesteydelser,arbejdskraftens frie bevægelighed og detbetydelige grænseoverskridende samarbejde mellem virksomhederne er blevetskabt og er blevet til en del af dagligdagenfor hen imod 380 millioner mennesker.
It is thanks not least tothis new legal order that the largely openfrontiers, the substantial trade in goodsand services, the migration of workersand the large number of transnationallinks between companies have alreadymadethecommonmarketpartofeverydaylifeforsome380million
Fællesskabets retssystem og det derpåberoende retsfællesskab kan imidlertid kun overleve, hvis dets to bærende elementer, fællesskabsrettens direkteanvendelighed og dens forrang for national ret, respekteres. Disse to principper,
The Community and its underlying legalorder can survive only if compliance withand safeguarding of that legal order isguaranteed by the two cornerstones: thedirect applicability of Community lawand the primacy of Community law overnational law.
hvis eksistens og bevarelse EF-Domstolenforsvarer med stor beslutsomhed, garanterer nemlig, at fællesskabsretten gælderensartet og overordnet i alle medlemsstaterne.
For all its imperfections, the Communitylegal order makes an invaluable contribu-tiontowardssolvingthepolitical,economic and social problems of the Member States of the Community.
Til trods for de mangler, der også præger Fællesskabets retsorden, er det bidrag,som den er i stand til at yde til løsningenafpolitiske,økonomiskeogsocialeproblemer i EF’s medlemsstater, af uvurderlig værdi.
existence and maintenance of which areresolutelydefendedbythe Court of Justice, guarantee the uniform and priorityapplicationof Community law in all Member States.
Fællesskabsrettens karakter ogforrang
Nature and primacy of Communitylaw
1994, s. I-1477 (forrang og ensartetgyldighed af fællesskabsretten)
Case 26/62 Van Gend & Loos (1963) ECR1 (nature of Community law; rights andobligations of individuals). Case 6/64 Costa/ENEL(1964) ECR 1251(nature of Community law; direct applicability; primacy of Community law).
Sag 26/62 — Van Gend & Loos — Sml.1963, s. 375 (fællesskabsrettens karakter;den enkeltes rettigheder og pligter) Forenede sager C-46/93 — Brasserie dupêcheur — og C-48/93 — Factortame — Sml.1996, s. I-1029 (fællesskabsrettens gyldighed,medlemsstaternes almindelige hæftelse forovertrædelser af fællesskabsretten)
Joined Cases C-46/93 Brasserie du pêcheur and C48/93 Factortame (1996)ECR I-1029 (effect of Community law;general liability of Member States forfailure to discharge Community obligations).
1964, s. 531(fællesskabsrettens karakter; umiddelbaranvendelighed; fællesskabsrettens forrang)
Case 14/68 Walt Wilhelm and others(1969) ECR 1 (nature of Community law;primacy of Community law).
Forenede sager C-10/97-C-22/97 —IN.CO.GE ´90 Srl. — Sml.
Joined Cases C-10 and 22/97 IN.CO.GE‘90 Srl.
1998, s. I-6307(fællesskabsrettens forrang)
(1998) ECR I-6307 (primacy of Community law).
Sag 14/68 — Walt Wilhelm mfl. — Sml.1969, s. 1 (fællesskabsrettens karakter;fællesskabsrettens forrang)
Case 106/77 Simmenthal (1978) ECR 629(Community law; direct applicability,primacy).
1999,s. I-1459 (nationale foranstaltninger til forebyggelse af misbrug af fællesskabsretten)
(1999) ECR I1459 (national measures for preventingabuse of Community law).
Sag 826/79 — Mireco — Sml. 1980, s.2559 (fællesskabsrettens forrang)
Case 826/79 Mireco (1980) ECR 2559(primacy of Community law).
Sag 22/70 — AETR — Sml. 1971, s. 41(EF’s juridiske personlighed og evne til atindgå aftaler)
Case 22/70 AETR (1971) ECR 263 (legalpersonality and treaty-making powers ofthe Community).
Sag 6/76 — Kramer — Sml. 1976, s. 1279 (forbindelser udadtil; internationale forpligtelser; EF’s kompetence)
Case6/76Kramer(1976)ECR1279(external relations; international commitments; authority of the Community).