natgillin/translations-raw huggingface dataset:
linger og udtalelser (EFtraktatens artikel249, Euratom-traktatens artikel 161).Hermed erkendes det, at de i forbindelsemed EKSF allerede udviklede retsakterikke i tilstrækkelig grad ville imødekomme behovene i forbindelse med EF og Euratom.
and Euratom Treaties provide for fiveforms: regulations, directives, decisions,recommendations and opinions (Article249 EC and Article 161 Euratom).
Samtidig ville man med indførelsen af nye betegnelser undgå denutilstrækkelige begrebsmæssige udformning af retsakterne i EKSF-traktaten.
Thechanges in the pattern arose because itwas recognised that the forms developedfor the ECSC would not adequately meetthe needs of the EC and Euratom.
Manaccepterede bevidst de begrebsmæssigeforskelle, der derved skabtes, og somskulle afskaffes ved den senere forventedesammenslutning af de tre Fællesskaber.
The newtitles were intended to avoid the concep-tualshortcomingsinthelegalactsprovided for in the earlier Treaty.
Betragter man imidlertid EF’s retsakter udfra, hvem de er rettet til, og hvilke virkninger de har i medlemsstaterne, aftegnerder sig følgende billede af retsordningen i EF-traktaterne:
It wasfelt that the distinctions between the twosets of concepts would simply have to betolerated until the merger of the three Communities, which was to take place ata later date.
Forordninger og generelle EKSF-beslutninger som fællesskabslove gøres dette ved, at Fællesskabets bestemmelser erstatter nationale regler.
nity institutions to impact on the nationallegal systems to varying degrees. The mostdrasticactionisthereplacementofnational rules by Community ones.
Dernæster der de EF-bestemmelser, ved hvis hjælp Fællesskabets institutioner kun indirektepåvirker medlemsstaternes retsordener.Med henblik på regulering af bestemteforhold er det desuden muligt at træffeforanstaltninger over for en navngivet ellernærmere defineret adressat.
Thereare also Community rules by which the Community institutions act on the Member States’legal systems only indirectly.
Endelig er derde retlige dispositioner, som ikke indeholder bindende regler for medlemsstaterne eller EF-borgerne.
Measures may also be taken thataffect onlya defined oridentifiableaddressee, in order to deal with a particular case.
Disse grundformerfor retsakter findes i alle tre fællesskabstraktater.
These basic categories of legal act are to be found in allthree Community Treaties.
Dererimidlertidforskellemellem på den ene side EKSF-traktaten ogpå den anden side EF- og Euratom-trakta-terne med hensyn til den konkrete udform-ningogbetegnelsenafdeenkelteretsakter.
Therearedifferences in the actual form they take,and in their titles, between the ECSCTreaty on the one hand and the EC and the Euratom Treaties on the other.
Mens EKSF-traktaten kun givermulighed for at anvende tre former forretsakter — beslutninger, henstillinger ogudtalelser (EKSF-traktatens artikel 14) —,er der i EF- og Euratom-traktaten mulighedfor fem former for retsakter — forordninger, direktiver, beslutninger, henstil-
The ECSCTreaty makes provision for only three typesof legal act: decisions, recommendationsand opinions (Article 14 ECSC); the EC
De retsakter, som betyder det dybesteindgreb i de nationale retsordener, er for
If we look at the range of Community legalinstruments in terms of the person towhom they are addressed and their practical effects in the Member States, they canbe broken down as follows:
EF- og Euratom-traktatens vedkommendeforordningerne, for EKSF-traktaten dengenerelle beslutning.
The legal acts that enable the Communityinstitutions to encroach furthest on thedomestic legal systems are regulations inthe EC and Euratom Treaties, and generaldecisions in the ECSC Treaty.
Disse retsakter erkendetegnet ved to egenskaber, som erhelt usædvanlige i international ret: retsakter udstedes sammen med Europa-Parlamentet (i den såkaldte proceduremed fælles beslutningstagen, jf. næstekapitel), kan de betegnes som europæiskelove.
Two featuresvery unusual in international law markthem out.
Direktiver og EKSF-henstillinger
Directives and ECSC recommendations
• Deres karakter af fællesskabsretsakter,dvs. det forhold, at de uden hensyntagentil nationale grænser har samme gyldighed i hele Fællesskabet, ligesom de har gyldighed på samme måde og fuldstændigt i alle medlemsstaterne.
• Their Community character, whichmeans that they lay down the same lawthroughout the Community, regardless ofinternational borders, and apply in full inall Member States.
Således kan medlemsstaterne ikke nøjes med at anvende en forordningsbestemmelse ufuldstændigt eller fravælge dele heraf forpå den måde at se bort fra de bestemmelser, som de var imod under beslutningsprocessen, eller som går imod vissenationale interesser.
AMember State has nopower to apply a regulation incompletelyor to select only those provisions of whichit approves as a means of ensuring that aninstrument which it opposed at the time ofits adoption or which runs counter to itsperceived national interest is not giveneffect.
Medlemsstaterne kanheller ikke unddrage sig forordningernesbindende karakter med henvisning tilbestemmelser og praksis i deres egen ret.
Nor can it set up provisions or practices of domestic law to preclude themandatory application of a regulation.
Direktivet, som i EKSF-traktaten betegneshenstilling, er sammen med forordningen EF’s vigtigste instrument.
The EC/Euratom directive, which has the ECSC recommendation as its equivalent, isthe most important legislative instrumentalongside the regulation.
Dermed skal deropnås den nødvendige ensartethed i fællesskabsretten, samtidig med at medlemsstaternes nationalesærprægbevares. Det primære mål for direktivet erderfor ikke — som for forordningen — atskabeensartederetsregler,menattilnærmedeenkelte medlemsstaters lovgivning indbyrdes.
Its purpose is toreconcile the dual objectives of bothsecuringthe necessary uniformity of Community law and respecting the diversity of national traditions and structures.What the directive aims for, then, is notthe unification of the law, which is theregulation’s purpose, but its harmonisation.
Hermed skal modsætningerne mellemdeenkeltemedlemsstatersretsbestemmelser ogforvaltningsforskrifterafskaffes,idetforskellene gradvis afvikles med henblikpå at skabe så ensartede betingelser imedlemsstaterne som muligt.
The idea is to remove contradictionsand conflicts between national laws andregulations or gradually iron out inconsistencies so that, as far as possible, the samematerialconditions obtain in all the Member States.
Direktivet ersåledes et af de grundlæggende instrumenter i virkeliggørelsen af det indremarked.
The directive is one of theprimary means deployed in building thesingle market.
• Retsakternes direkte anvendelighed, detvil sige, at forordningerne gælder udenbegrænsninger, og at medlemsstaterneikke skal udstede særlige gennemførelsesakter.
• Direct applicability, which means thatthe legal acts do not have to be transposedinto national law but confer rights orimpose duties on the Community citizenin the same way as national law.
Således pålægges Fællesskabetsborgere direkte forskellige pligter, ligesom de indrømmes en række rettigheder.
The Member States and their governing institutions and courts are bound directly by Community law and have to comply withit in the same way as with national law.
Medlemsstaterne bindes direkte af fællesskabsretten på samme måde som deresinstitutioner, domstole og myndighedersamt alle personer, der er omfattet af enforordnings personlige anvendelsesområde, og Fællesskabets bestemmelser skaloverholdes på samme måde som nationale forskrifter.
Adirective is binding on the Member States as regards the objectiveto beachieved but leaves it to the nationalauthorities to decide on how the agreed Community objective is to be incorporated into their domestic legal systems.The reasoning behind this form of legisla-
Disse retsakters ligheder med de nationalelove er umiskendelige. For så vidt disse
The similarities between these legal actsandstatutelaw passed in individual Member States are unmistakable.
Direktivet er kun bindende for medlemsstaterne, for så vidt angår de mål, der skalnås, men de kan selv vælge, under hvilkenform og med hvilke midler, de ønsker atvirkeliggøre disse mål i relation til den
If theyareenacted withtheinvolvement of Parliament (as part of the co-decision
Formålet hermed er atmildne den form, hvorunder indgrebene imedlemsstaternes nationale ret og forvaltningsstrukturer gennemføres, således atmedlemsstaterne ved virkeliggørelsen afde fællesskabsretlige målsætninger kantage hensyn til nationale forhold.
This normallyinvolves enacting mandatory provisions ofnational law or repealing or amendingexisting rules.
Detteopnås derved, at bestemmelserne i etdirektiv ikke automatisk træder i stedet foren national retsforskrift, men medlemsstaterne forpligtes til at tilpasse deres nationale bestemmelser efter fællesskabsbestemmelserne.
Administrative custom on itsown is not enough since it can, by its verynature, be changed at will by the authorities concerned; nor does it have a sufficiently high profile.
Hertil kræves somregel, at der udstedes bindende nationaleretsakter,ellerat beståenderets- ogforvaltningsforskrifter ophævesellerændres.
In particular, Member States can take account of special domestic circumstances when implementing Community rules.
Den blotte forvaltningspraksis erikke tilstrækkelig, idet den i sagens naturkan ændres af forvaltningen efter forgodtbefindende, og fordi en sådan praksisikke er tilstrækkeligt belyst.
What happensis that the directive does not supersede thelaws of the Member States but places the Member States under an obligation toadapttheir nationallawinline with Community rules. The result is a two-stagelaw-making process.
På første fællesskabsretlige trin vedtagesbindende det mål eller det resultat, direktivet tilsigter for de respektive målgrupper,dvs. flere eller alle medlemsstater, eller for EKSF-henstillingernes vedkommende ogsåen enkelt medlemsstat, inden for en fastsatfrist.
First, at the Community stage, the directivelays down the objective that is to beachieved by any or all Member State(s) —or even by an individual Member State inthe case of ECSC recommendations — towhich it is addressed within a specifiedtime-frame.
Fællesskabets institutioner kan påforhånd fastsætte dette resultat ved sådetaljerede bestemmelser, at medlemssta-terneikkefårmulighedforselvatbestemme, hvorledes direktivets sagligeudformning skal være.
The Community institutionscan actually spell out the objective in suchdetailed terms as to leave the Member States with scant room for manoeuvre, andthis has in fact been done in directives ontechnical standards and environmentalprotection.
På det andet, nationale trin sker denindholdsmæssige virkeliggørelse af detfællesskabsretligt foreskrevne resultat tilmedlemsstaternes ret.
Second, at the national stage, the objective set at Community level is translatedinto actual legal or administrative provisions in the Member States.
Også når medlemsstaterne i princippet selv kan vælge formog midler for transformeringen, vurderesdet senere, om de pågældende bestemmelser er blevet omsat til national ret ioverensstemmelse med Fællesskabetskriterier.
Even if the Member States are in principle free todetermine the form and methods used totranspose their Community obligationsinto domestic law, Community criteria areused to assess whether they have done soin accordance with Community law.
Undtagen hvor EKSF-henstillingen direkterettes til en virksomhed i EF, pålæggerhverken direktivet eller EKSF-henstillingen direkte EF’s borgere pligter eller indrømmer dem rettigheder; de er udtrykkeligt kun rettet mod medlemsstaterne.EF’s borgere indrømmes derimod førstrettigheder eller pålægges pligter, nårmedlemsstaternes ansvarlige myndighederhar gennemført direktiverne eller efterkommet EKSF-henstillingerne.
Apart from cases where ECSC recommendations are specifically addressed to afirm, directives and ECSC recommendations addressed to one or more Member States do not as a rule directly confer rights or impose obligations on the Community citizen.
Dettebehøver EF-borgerne ikke bekymre sig om,så længe medlemsstaterne efterkommerderes forpligtelser til at omsætte EF’sretsakter.
They are expresslyaddressed to the Member States alone.Rights and obligations for the citizen flowonly from the measures enacted by theauthorities of the Member States to implement the directive or recommendation.This point is of no importance to thecitizen as long as the Member States actually comply with their Community obligations.
Men hvis gennemførelsen af detmål, der er fastsat i et direktiv eller en EKSF-henstilling, er til deres fordel, og denødvendige nationale gennemførelsesbestemmelser ikke besluttes overhovedeteller er ukorrekte, opstår der ulemper for EF’s borgere.
But there are disadvantages for the Community citizen where a Member Statedoes not take the requisite implementingmeasures to achieve an objective set in adirective or recommendation that wouldbenefit him, or where the measures takenare inadequate.
For i videst muligt omfang at udelukke sådanne ulemper har EF-Domstolen i flere domme fastsat, at EF’sborgere på bestemte betingelser direktekan påberåbe sig direktivets bestemmelser
The Court of Justice hasrefused to tolerate such disadvantages,and a long line of cases has determinedthat in such circumstances the Communitycitizen can plead that the directive orrecommendation has directeffectinactions in the national courts to secure the
og gøre de rettigheder gældende, somdette tildeler dem. Dette kan i givet faldske via de nationale domstole.
rights conferred by it.
Forudsætningerne for denne direkte virkning har EF-Domstolen beskrevet således:
Direct effect isdefined by the Court as follows:
• Direktivets eller EKSF-henstillingensbestemmelser skal fastlægge EF-bor-gernes rettigheder tilstrækkeligt klart ogpræcist.
• the provisions of the directive or ECSCrecommendation must lay down therights of the EU citizen/firm with sufficient clarity and precision;
• Der må ikke til den pågældende retvære knyttet betingelser eller forpligtelser.
• the alleged rights are not conditional;
• Den nationale lovgivningsinstans måikke ved den indholdsmæssige udformning indrømmes mulighed for at foretage et skøn.
• the national authorities may not begivenanyroomformanoeuvreregarding the content of the rules to beenacted; of directives/ECSC recommendations inrelations between citizens themselves(‘horizontal direct effect’) has not beenaccepted by the Court of Justice.
Med hensyn tilden direkte virknings karakter af sanktionhar EF-Domstolen fastslået, at denne virkning ikke gælder for enkeltindivider, dadisseikkekandragestilansvarformedlemsstaternes forsømmelser.
The Court concludes from the punitive natureof the principle that it is not applicable torelations between private individuals sincethey cannot be held liable for the consequences of the State’s failure to act.
Desudentaler principperne om retssikkerhed og ombeskyttelsen af den berettigede forventning herimod.
Whatthe citizen needs to rely on is certainty inthe law and the protection of legitimateexpectations.
EF’s borgere må nemligkunne have tillid til, at et direktivs retsvirkninger kun kan gøres gældende over fordem i medfør af de nationale transformeringsbestemmelser.
The citizen must be able tocount on the effect of a directive beingachieved by national implementationmeasures.
Alligevel har direktiverne efter udløbet aftransformeringsfristen objektivt-retligevirkninger, således at forstå at alle statsligeinstitutioner er forpligtet til at fortolke oganvende national ret i overensstemmelsemed direktivernes bestemmelser (densåkaldte fortolkning i overensstemmelsemed fællesskabsretten).
Nevertheless, once the period allowed fortransposition has expired, the directivesacquire full legal force and effect in thatall State bodies are obliged to interpretand apply national law in accordancewith the directives (‘interpretation in linewith Community law’).
EF-Domstolens retspraksis vedrørendedirektivernes og EKSF-henstillingernesdirekte virkning hviler i det væsentlige pådet princip, at en medlemsstat handlermodstridende og retsstridigt, når denanvender sin ret, selv om den skulle havetilpasset sine retsforskrifter i overensstemmelse med målsætningerne i direktivernesbestemmelser.
The decisions of the Court of Justiceconcerning direct effect are based on thegeneral view that the Member State isacting equivocally and unlawfully if itapplies its old law without adapting it totherequirementsofthedirectiveorrecommendation.
En medlemsstats ulovligeretsudøvelse hindres ved, at det anerkendes, at et direktiv har direkte virkning,og derved kan den pågældende medlemsstat ikke drage fordele af, at den undladerat rette sig efter Fællesskabets bestemmelser.
This is an abuse ofrights by the State and the recognition ofdirect effect of the directive seeks tocombatit by ensuring that the State derives no benefit from its violation of Community law.
På den måde får direktivernesdirekte virkning karakter af sanktion. EF-Domstolen har hidtil konsekvent anerkendt direktivernes direkte retsvirkning i
Direct effect thus has theeffect of penalising the offending Member State.
Derudover har EF-Domstolen i forbindelsemed Francovich- og Bonifaci-dommenefra 1991 anerkendt, at medlemsstaternehar pligt til at yde erstatning for skader,som er forårsaget af manglende eller ikkekorrekt transformering af direktiver til nati-
In its judgments in Francovich and Bonifaci in 1991, the European Court of Justicewent further, holding that Member Statesare liable to pay damages where loss issustained by reason of failure to transposea directive in whole or in part.
medlemsstaternes retsorden.
The basic characteristics of a decision canbe summed up as follows.
Også herfastlægger de nationale forvaltninger dekonsekvenser, som anvendelsen af en lovvil have i det enkelte tilfælde, gennemudstedelseafforvaltningsakter medbindende virkning for borgerne.
compensate is not written into Communitylaw, the Court of Justice sees it as an integral part of the Community legal ordersince its full effect would not be securedand the rights conferred by it would not beprotected if Community citizens did nothavethepossibilityofseekingandobtaining compensation for invasion oftheir rights by Member States acting incontravention of Community law.
I Fællesskabet er denne funktion overdraget til den individuelle beslutning.
Individual decisions
En beslutnings karakteristika kan beskrivespå følgende måde: ret til at få lønnen udbetalt af midlerne iden nævnte garantiordning, men at denneret ikke kunne gøres gældende direkte,dvs. for de nationale domstole, fordi denpågældendegarantiordningikkevarblevet oprettet. Der kunne formelt ikkeangives en debitor for betalingen af de iforbindelse medkonkursen opståedelønkrav, fordi direktivet ikke var blevetomsat til national ret.
• It is distinguished from the regulation bybeing of individual application: thepersons to whom it is addressed must benamed in it and are the only ones boundby it.
EF- Domstolen traf idette tilfælde den afgørelse, at den italienske stat skulle udbetale skadeserstatningtil de skadelidte arbejdstagere, fordi denved ikke at have transformeret direktivethavde berøvet arbejdstagerne den ret, somdette indrømmede dem.
Reference ismade to the actual content of the decision, which must be such as to have adirect, individual impact on the citizen’ssituation.
Erstatningspligten er efter EF-Domstolens opfattelseenuadskillelig bestanddel af Fællesskabetsretsorden, selvom den ikke udtrykkeligt erfastsat i fællesskabsretten, idet dens fuldegyldighed begrænses og den beskyttelse,som denne indebærer, reduceres, såfremt EF-borgerne ikke har mulighed for atkræve erstatning, når deres rettighederkrænkes, ved at medlemsstaterne handler imodstrid med fællesskabsretten.
Even a third party may fallwithin the definition if, by reason ofpersonal qualities or circumstances thatdistinguish him from others, he is individually affected and is identifiable assuch in the same way as the addressee.
En tredje kategori af EF-retsakter er beslutningerne/afgørelserne og de individuelle EKSF-beslutninger.
Athird category of Community legal actsconsists of EC or Euratom decisions andindividual ECSC decisions.
Fællesskabsinstitutionerne kan kun gennemføre og anvendefællesskabstraktaterne, forordningerne ogde generelle EKSF-beslutninger effektivt,hvis de har mulighed for direkte at øveindflydelse på de enkelte borgeres, virksomheders og medlemsstaters forhold.
In some casesthe Community institutions may themselves be responsible for implementing the Treaties, or regulations and general ECSCdecisions, and this will be possible only ifthey are in a position to take measuresbinding on particular individuals, firms or Member States.
• Beslutningen har individuel gyldighed,hvorved den adskiller sig fra forordningen. Den eller dem, den er rettet til,skal være angivet, og den forpligter kunden/de pågældende.
• It is directly applicable to those towhomitisaddressed.Adecisionaddressed to a Member State may, incidentally, have the same direct effect inrelation to the citizen as a directive.
Det er tilstrækkeligt, at den pågældende personkreds kanbestemmespådettidspunkt,hvorbeslutningen udstedes, og at den i fremtiden ikke længere kan udvides. Det erderfor vigtigt, at beslutningens indholder af en sådan art, at den eller de pågældendes situation påvirkes individuelt ogdirekte.
Instances in which decisions are usedinclude, for example, the granting orrefusal of State aid (Articles 87 and 88 EC),the annulment of agreements or arrangements contrary to fair competition (Article81 EC) and the imposition of fines or coercive measures.
Imidlertid kan også tredjemandberøres af en beslutning i det omfang,denne på samme måde som den, beslutningen er rettet til, individuelt kanudpeges på grund af bestemte individu-elleegenskaberellersomfølgeafsærlige omstændigheder, som denne har
In the Community legal order this functionis fulfilled by the individual decision,which is the means normally available tothe Community institutions to order that ameasure be taken in an individual case.The Community institutions can thusrequire a Member State or an individual toperform or refrain from an action, or canconfer rights or impose obligations onthem.
til fælles med de øvrige personer, ogsåledes på samme måde, som den ellerdem,denerrettettil,selvkanbestemmes individuelt.
Nonbinding measures by Community institutions
• Beslutningen er bindende i alle enkeltheder, hvorved den adskiller sig fradirektiverne, der kun er bindende medhensyn til de mål, der tilstræbes.
Opinions, on the other hand, are issued bythe Community institutions when givingan assessment of a given situation ordevelopment in the Community or individual Member States.
EKSF-traktaten blot udtalelser.EKSF-henstillingen er derimod en bindende retsakt og svarer dermed til EF- og Euratom-traktaternes direktiver.
In some cases, theyprepare the way for subsequent, legallybinding acts, or are a prerequisite for theinstitution of proceedings before the Courtof Justice (Articles 226 and 227 EC).
I henstillingerne opfordrer den den eller dem, tilhvem de er rettet, til en bestemt adfærd,og Fællesskabets institutioner vedtagerudtalelser, når det drejer sig om bedømmelsen af den aktuelle situation eller afbestemte forhold i Fællesskabet eller imedlemsstaterne.
Nonbinding measures consist of opinionsand EC and Euratom recommendations.This category of legal measures is the lastone explicitly provided for in the Treaties;they enable the Community institutions toexpress a view to Member States, and insome cases to individual citizens, which isnot binding and does not place any legalobligation on the addressees.
• Beslutningerne er direkte bindende fordem, de er rettet til.
In the EC and Euratom Treaties these nonbinding legal measures are called recommendations or opinions, but under the ECSC Treaty only the term opinions isused.
En beslutning, derrettes til en medlemsstat, kan desudenunder tilsvarende forudsætninger som etdirektiv også få direkte virkning forunionsborgerne.
Unhappily, in the ECSC system, a‘recommendation’is a binding legal act,corresponding to the directive in the ECand Euratom Treaties.