natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dette betød et drastisk fald i antallet af relaterede retsregler med ca. tre fjerdedele.
This slashed the number of related legal articles by about three-quarters.
Det gjorde landbrugspolitikken meget klarere – og tog således et vigtigt skridt i retning af at gøre politikken mere sammenhængende.
It made policy on agricultural markets much clearer – and thus took an important step towards making that policy more coherent.
Det samme gælder dens landbrugssektor: Landbruget er forbundet med den globale økonomi gennem et net af fine tråde.
Neither does its farm sector: it is connected to the rest of the global economy by a vast network of fine threads.
EU eksporterer typisk landbrugsfødevarer til en værdi af omkring 520 milliarder kr. (70 mia. EUR) om året og er globalt set både den største importør og eksportør af landbrugsvarer.
The EU typically exports agri-food products worth some € 70 billion a year and is becoming a net exporter in this sector.
Eftersom EU i stadig højere grad specialiserer sig i færdige produkter af høj værdi frem for bulkvarer, sætter denne succes ikke landbrugsproducenter i udviklingslandene under pres.
Since the EU is specialising more and more in high-value finished products rather than bulk commodities, this success is not putting pressure on agricultural producers in the developing world.
Under alle omstændigheder importerer EU flere landbrugsprodukter fra udviklingslandene end USA, Canada, Japan, Australien og New Zealand tilsammen.
In any case, the EU imports more agricultural goods from developing countries than do the US, Canada, Japan, Australia and New Zealand together.
På grund af disse stærke handelsforbindelser påvirker den fælles landbrugspolitik - ligesom andre industrialiserede landes landbrugspolitikker - resten af verden.
Because of these strong trade links, the structure of the CAP has implications for the wider world – as do the agricultural policies of other industrialised countries.
Disse forhold blev genstand for stadig større offentlig opmærksomhed, da vi i slutningen af 2007 oplevede, hvordan stærkt stigende fødevarepriser kunne true folkesundheden og den sociale stabilitet i mange af klodens fattigere egne.
These facts received a growing share of public attention from the end of 2007 onwards, when sharply rising food prices threatened health and social stability in many of the world’s poorer countries.
International handel foregår efter et fælles regelsæt, som er vedtaget i Verdenshandelsorganisationen (WTO).
International trade must work to rules.
I de seneste fem år har EU udført et utrætteligt arbejde i forbindelse med handelsforhandlingerne i WTO’s Doharunde med henblik på at forbedre de internationale handelsregler til gavn for både EU og verdens fattigere lande.
Over the last five years, the EU has worked tirelessly in the Doha Round of trade talks conducted within the World Trade Organisation (WTO) to improve the rules under which trade takes place – for the benefit of both the EU and the world's poorer countries.
tages hensyn til EU’s egne interesser.
has been widely hailed as very ambitious and forwardthinking, though respectful towards the EU's own interests.
Vi har bl.a. tilbudt omfattende sænkning af lofterne for den indenlandske handelsforvridende støtteordninger (navnlig støtte, som på en eller anden måde er knyttet til produktionen).
It includes deep cuts to the limits on the types of domestic subsidy which distort trade (essentially, those which are linked in some way to production).
Det omfatter importtoldnedsættelser, som vil give vore handelspartnere værdifulde nye markedsmuligheder uden at knuse EU’s landbrugssektor.
It includes import tariff reductions which would hand valuable new opportunities to our trade partners without crushing the EU's farm sector.
Som noget væsentligt omfatter det planer om at afvikle eksportsubsidier – et markedsværktøj, som har været meget kontroversielt gennem årtierne.
Very significantly, it includes plans to phase out agricultural export subsidies – a market tool which has been highly controversial over the decades.
Vi er endnu ikke ved vejs ende, men mållinjen er i sigte.
This is the boulder which has not yet reached the top of the hill – but we have rolled it much, much closer to the summit, especially with regard to agricultural trade.
Ikke mindst på landbrugsområdet, hvor vi skønner at ca. 90 % af de vigtige spørgsmål er på plads.
When ministers last met to discuss the Doha Round, it was estimated that around 90 per cent of the important issues in the talks had been solved.
Inden for det samlede tilbud, som EU har lagt på bordet i Doha-runden, betragtes landbrugsdelen i vide kredse som meget ambitiøs og fremsynet samtidig med, at der også
Within the overall liberalisation "offer" which the EU has made in the Doha Round, the agricultural element
I de seneste par år er EU derfor blevet betragtet som en forhandlingspart, der snarere indgår end bryder aftaler.
Therefore, over the last few years, the EU has been seen as a deal-making rather than deal-breaking party in the Doha Round.
Dette står i skarp kontrast til tidligere opfattelser, men det er en ændring, der er kommet for at blive.
This marks a sharp contrast with past perceptions; and the EU intends this shift to be permanent.
Som følge heraf nærmer den markedsadgang, som EU tilbyder AVS-landene, sig det høje niveau, som verdens mindst udviklede lande nyder godt af via “Alt undtagen våben”-aftalen.
agricultural goods. (This will apply to rice exports from January 2010, and to sugar exports from October 2009 with certain conditions.)
Under Barroso-Kommissionen har EU investeret en del kræfter i at styrke sine bånd til lande i Afrika, Vestindien og Stillehavet (de såkaldte AVS-lande).
Under the Barroso Commission, the EU invested a great deal of time in strengthening its ties with African, Caribbean and Pacific (ACP) countries.
Uden for gruppen af AVS-lande har EU indgået foreløbige aftaler om handelen med landbrugsprodukter med Egypten og Israel og gjort meget store fremskridt i forhandlingerne med Marokko.
Outside the group of ACP countries, the EU struck preliminary agreements on agricultural trade with Egypt and Israel, and made very good progress towards an accord with Morocco.
Når disse aftaler er på plads, vil det lette samhandelen betydeligt - til alle parters fordel.
When confirmed, these agreements will free up trade substantially, to the clear benefit of all parties.
Præferencehandelsbetingelserne mellem EU og AVS-lande, som tidligere var fastsat i Cotonou-aftalen, havde stimuleret samhandelen så meget, at EU typisk aftog næsten 60 % af AVS-landenes samlede landbrugseksport (herunder forarbejdede produkter). Fra den 1. januar 2008 skulle alle parter imidlertid anvende de generelle WTO-regler, som ikke tillader unilaterale præferencer.
Preferential trade terms between the EU and ACP states were previously enshrined in the Cotonou Agreement – which had stimulated trade to the point where the EU typically took nearly 60 per cent of ACP countries' total agricultural exports (including processed products).
Vi har også begyndt forhandlinger med henblik på handelsaftaler med Korea, Indien og de sydøstasiatiske lande i ASEAN gruppen.
The EU made good progress in setting up Economic Partnership Agreements (EPAs) with ACP countries, as replacements for the previous arrangements.
Vi har næsten fået en aftale i hus med Korea, som vil fjerne tolden på hovedparten af EU’s landbrugseksport til dette marked – navnlig svinekød, ost, vin og whisky.
These agreements offer duty-free and quota-free access to the EU market for exports from ACP states, including
Disse aftaler tilbyder told- og kvotafri adgang til EU-markedet for import fra AVS-lande - også for landbrugsprodukter.
The EU also launched negotiations for trade agreements with Korea, India and ASEAN.
(Dette vil gælde for risimport fra januar 2010 og for sukkerimport fra oktober 2009 på visse betingelser.)
We have almost finalised a deal with Korea which would eliminate duties on most of the EU's significant agricultural exports to this market – notably pork, cheese, wine and whisky.
Hjælp til verden til at brødføde sig selv
Helping the world to feed itself
Det er ikke kun på handelsområdet, at EU har påtaget sig en lederrolle i arbejdet med at finde løsninger på det globale sultproblem.
Outside trade discussions as well as inside them, the EU has been a leading player in the search for international solutions to the international problem of hunger.
Det er min klare holdning, at forsyningsproblemet med fødevarer til den fattigere del af klodens befolkning først og fremmest skal løses gennem øget landbrugsproduktion i udviklingslandene.
Part of the solution is domestic. The world's food needs are growing, and EU farmers must be free to produce more in response.
EU’s landmænd er i de fleste tilfælde ikke konkurrencedygtige på bulkvarer.
This is why, within the CAP, we have been removing obstacles to higher production.
Det er tværtimod i den dyre ende af produktskalaen, at fremtiden ligger for europæisk landbrug.
In other words, to a large extent, hunger in the developing world can be rolled back by solutions in the developing world - with our support.
Vi tog et yderst praktisk skridt ved udgangen af 2008.
We took a highly practical step at the end of 2008.
Som opfølgning på en idé, som jeg lancerede i første halvdel af året, oprettede vi en såkaldt “fødevarefacilitet”. Fødevarefaciliteten har en værdi af 7,45 milliarder kroner (1 mia. EUR), som er til rådighed over tre år.
In response to an idea which I floated in the first half of that year, the EU agreed to make available a so-called "food facility" worth € 1 billion over three years.
Denne fødevarefacilitet vil sætte gang i landbrugsproduktionen i de fattigere lande, f.eks. ved at hjælpe mænd og kvinder, der dyrker landbrug, med at få adgang til gødning og såsæd. Den vil også finansiere en form for sikkerhedsnet med henblik på at dække basale fødevarebehov blandt de mest udsatte mennesker i disse lande, som for eksempel børn.
This food facility has given a much-needed boost to agricultural production in poorer countries, for example by helping farmers to access fertiliser and seed.
Sulten i udviklingslandene kan i vidt omfang kun afhjælpes, hvis vi støtter løsninger i udviklingslandene.
Nevertheless, if the EU makes a U-turn away from highquality production and a dash back towards “quantity at all costs”, this will not solve global food supply anxieties.
Det har været vor klare politik under Barroso-Kommissionen.
The shift of emphasis towards quality has been extremely beneficial to the EU's agri-food sector, and will continue to be so.
EU har skærpet indsatsen for at stimulere landbrugsproduktionen i udviklingslandene – ved at åbne vore markeder og ved at øremærke en større del af ulandsbistanden til at udvikle landbrugssektoren.
Highquality output in the EU complements commodity production in developing countries, in an efficient division of labour.
For det første har den fælles landbrugspolitik en betydelig omstillingsevne.
Nevertheless, all of these developments have laid a road down which we will travel further in the coming years.
Lige siden den så dagens lys i 1958, har den fælles landbrugspolitik været i konstant forandring; en fornyelsesproces der for alvor har fået vind i sejlene i de senere år.
I hope this brochure conveys at least some impression of why I have found my work as a European Commissioner so exciting over the last five years - and so deeply satisfying.
For det andet vil der være behov for en fælles landbrugspolitik mange år ind i fremtiden – ikke mindst hvis vi ønsker at undgå en renationalisering af landbrugspolitikken.
As we do so, I am convinced that two things will remain clear.
Den fælles landbrugspolitik bidrager til at skabe en tættere forbindelse mellem landmand og forbruger og giver den ene frihed til at opfylde den andens behov præcist og konkurrencedygtigt samtidig med, at den skaber et markedsvenligt sikkerhedsnet under landbruget.
The CAP has been constantly evolving and renewing itself ever since it came into being. And this process of renewal has accelerated powerfully in recent years.
Det er klart, at der er en enorm forskel på landbrug fra Lapland til Lampedusa.
First, the CAP has a remarkable capacity for change.
Det er ikke blot et spørgsmål om klimatiske forhold men også om traditioner, strukturer og økonomiske forhold. Man hverken kan eller bør ikke skære alle over én kam, og det er grunden til, at mange aspekter i den fælles landbrugspolitik giver et stort spillerum for individuelle løsninger – især inden for landdistriktspolitikken.
In particular, the EU's farming community – in which I am proud to have been raised – is prepared to adapt and modernise its ways, when the need is explained clearly and when sufficient time is allowed for adjustment.
Men landbrugsproduktionen har ikke længere eneret på den fælles landbrugspolitik.
The CAP is helping to forge a closer relationship between farmer and consumer, giving the one a much greater freedom to respond accurately and competitively to the needs of the other.
Vi har gjort det grønne erhvervs politik grønnere end nogensinde og vi har investeret kraftigt i vore landskaber og miljø.
It is also offering farming a marketfriendly safety net that is part of the EU's insurance policy against food supply problems at a time of acute anxiety about this issue.
Vi har trukket gardinerne fra, så borgerne kan se, hvad de får for pengene. Vi har begrænset bureaukratiet.
On the other hand, the CAP is not moving forward under the banner of agricultural production alone.
Og vi har gjort EU til en endnu mere ansvarlig og nyttig aktør på den internationale scene med hensyn til handelen med landbrugsprodukter og fødevaresikkerhed.
We have made this "green" EU policy – the policy of our very earth - greener than ever before, investing heavily in the future health of our countryside and environment.
Når det er sagt, så er det ikke nogen hemmelighed, at et hold, der udelukkende består af individualister, sjældent står øverst på sejrsskamlen.
Secondly, the CAP as a tool draws enormous strength and value from being a common policy.
Der ligger en enorm styrke i at have ét fælles mål, ét sæt fælles regler og én fælles politik.
Certainly, this strength must be flexible strength.
Efter fem år for enden af forhandlingsbordet i Ministerrådet er det min klare opfattelse, at hvis vi ikke havde en fælles landbrugspolitik, så ville vi i stedet få 27 nationale politikker.
One size cannot t all, and this is why many aspects of the CAP give a great deal of breathing-room for individuality – rural development policy in particular.
Vi ville bruge kræfterne på at konkurrere indbyrdes i stedet for at tilkæmpe os nye markedsandele på verdensmarkedet.
Nevertheless, the more I have talked to farmers, politicians, environmentalists, consumers and scientists across the EU, the more I see that effective policy needs unity among the diversity.
Det er ikke den rette vej, hvis vi ønsker at skabe en stærk europæisk landbrugssektor.
If we allowed the CAP to shatter into a myriad of competing national and regional policies, I firmly believe that the benefits of the money spent would likewise shatter into so many untidy fragments.
Det har ikke altid været nogen dans på roser og i skrivende stund arbejder vi stadig på at hjælpe mælkesektoren gennem en vanskelig periode.
Building up, not breaking up – this is the right future for the CAP.
Tankefuld udvikling frem for hovedløs afvikling – det er den rette fremtid for den fælles landbrugspolitik!
We have strengthened the foundations of our financial management, at a time when the CAP is taking a smaller share of the EU budget.
Vi står nu på tærsklen til en ny Kommissionsperiode, hvor en af hovedopgaverne bliver forberedelserne til en ny reform af den fælles landbrugspolitik for tiden efter 2013.
We have thrown open the curtains to let the public see what their money is buying.
Når det arbejde tager fart, er jeg overbevist om, at to ting vil stå klart.
We have slashed red tape.
De seks oprindelige medlemsstater undertegner Romtraktaten og opretter Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (i dag EU).
The six founding members sign the Treaty of Rome creating the European Economic Community (today’s EU).
I traktaten fastsættes de centrale mål for landbrugspolitikken, nemlig at sikre borgerne fødevarer til rimelige priser og landbrugerne en rimelig levestandard.
The treaty sets key objectives for agriculture – affordable food for EU citizens and a fair living for farmers.
Garanterede priser for de vigtigste landbrugsvarer stimulerer produktionen og øger effektiviteten.
Guaranteed prices for the main farm products stimulate production and efficiency rises.
Hovedparten af EF’s budget (87 % i 1970) går til den fælles landbrugspolitik, der er den eneste politik på EF-niveau.
As the only policy at EU level, the CAP takes the lion’s share of the EU budget (87% in 1970).
I takt med, at flere EF-politikker ser dagens lys, reduceres den fælles landbrugspolitiks andel af budgettet, og den er nu på under 45 %.
As the range of EU policies widens, the budget share devoted to the CAP declines and is now below 45%.
Europæisk landbrugspolitik gennem årene
European farm policydown the years
Det er EF’s første og eneste egentlige fælles politik.
It is the EU’s first and only real common policy.
Det grundlæggende princip er prisstøtte til landbrugerne.
Price support for farmers is the basic principle.
Landbrugsprodukterne sælges frit i hele EF til fælles priser.
Agricultural products are sold freely across the EU at common prices.
Der betales afgifter på billigere varer, der importeres til EF, og der ydes støtte til eksport, hvis verdensmarkedspriserne er lavere end priserne i EF.
Taxes are paid on cheaper imports coming into the EU and exports are subsidised if the world price is lower than that in the EU. The policy is funded by contributions from Member States.
Politikken finansieres gennem bidrag fra medlemsstaterne.
Richer countries pay more to finance the CAP than poorer ones.
De bedre stillede lande bidrager mere til finansieringen af den fælles landbrugspolitik end de mindre velstillede.
As part of its international responsibilities, the EU opens its market to imports, including agricultural products, from developing countries under its Generalised System of Preferences.
Den fælles landbrugspolitik viser vejen.
The CAP points the way ahead.
Der skabes et indre marked for landbrugsprodukter, der har sin egen referencevaluta - den europæiske regningsenhed (ERE) - som benyttes ved intern handel med landbrugsprodukter.
A single EU agricultural market is created with its own reference currency for internal farm trade – the European Unit of Account (EUA).
Den europæiske regningsenhed er euroens forgænger.
The EUA is a precursor of the euro.
I 1962 havde den europæiske regningsenhed samme værdi som en US dollar.
In 1962, one EUA is worth one US dollar.
I et forsøg på at forhindre overproduktionen i at presse priserne nedad indføres der mælkekvoter, der begrænser den mængde, den enkelte landbruger må producere.
A first step is taken to control overproduction: milk quotas limit the amount individual farmers can produce in a bid to stop overproduction from depressing prices.
Spanien og Portugal tiltræder EF, hvilket betyder, at den samlede produktion af frugt, grøntsager, oliven og vin vokser endnu mere.
Spain and Portugal join the EU, creating even greater increases in overall production of fruit and vegetables, olive oil and wine.
Fire år efter, at mælkekvoterne blev indført, træffes der yderligere foranstaltninger for at reducere overproduktionen og udgifterne.
Crisis-time for the CAP. Price support proves too effective, boosting food output so that the EU soon produces more than it needs.
Landbrugerne får betaling for at lade noget af jorden stå uopdyrket (den såkaldte braklægningsordning), og der lægges loft over de samlede landbrugsudgifter.
Stocks pile up and costs skyrocket. Overproduction creates the infamous butter, cereals and beef mountains and the wine and milk lakes.
I slutningen af 1980’erne indføres der bestemmelser i den fælles landbrugspolitik for at forbedre infrastrukturen og uddannelsesniveauet og tage større hensyn til miljøet.
Surpluses are sold off at subsidised prices on world markets, often undercutting local farmers in developing countries.
Danmark, Irland og Det Forenede Kongerige tiltræder EF.
Calls for CAP reform swell relentlessly.
Tilpasningerne til disse forandringer gør den fælles landbrugspolitik dyrere.
During this period, financial support for farms in mountainous and less favoured areas gains in importance.
Krisetid for den fælles landbrugspolitik. Prisstøtten viser sig at være for effektiv, fordi den stimulerer fødevareproduktionen i et sådant omfang, at der snart produceres mere, end der er behov for.
Denmark, Ireland and the UK join the EU The consequences include a much larger EU sheep flock and special deals for traditional British food imports (principally Commonwealth sugar and New Zealand butter).
Lagrene vokser, og omkostningerne stiger eksplosivt.
Accommodating these changes adds to CAP costs.
Overproduktion fører til dannelsen af de famøse smør-, korn- og oksekødsbjerge samt vin- og mælkesøer.
Four years after milk quotas, more steps are taken to reduce overproduction and spending.
Overskuddet sælges til subsidierede priser på verdensmarkedet, idet varerne ofte udbydes til lavere priser end varer fra småproducenter i udviklingslandene.
Farmers are paid to leave some of their land uncultivated (socalled set-aside) and a limit is set on overall spending on agriculture.
Kravene om en reform af den fælles landbrugspolitik vokser støt. I denne periode får den finansielle støtte til landbrugere i bjergområder og mindre gunstigt stillede områder større betydning.
During the late 1980s, provisions for improving farm infrastructure, training, and the environmental performance of agriculture begin to be introduced into the CAP.
Grækenland tiltræder EF og øger dermed mængden af Middelhavsprodukter (f.eks. oliven), der er omfattet af den fælles landbrugspolitik.
Greece joins the EU, adding to the amount of Mediterranean products, such as olives, coming under the CAP.
De internationale handelsforhandlinger, også kaldet Uruguayrunden, fører til en åbning af verdensmarkedet.
International trade talks known as the Uruguay Round lead to the opening up of world trade.
De store industrilande, heriblandt EU, enes om at reducere støtten til landbrugerne og reducere importtolden og eksportsubsidierne. Uruguayrunden munder ud i oprettelsen af et nyt handelsorgan, Verdenshandelsorganisationen (WTO).
Major advanced countries including the EU agree to reduce their assistance to their farmers and reduce import taxes and export subsidies The Uruguay Round leads to a new trade body, the World Trade Organisation (WTO).
Agenda 2000, et langsigtet reformprogram for den fælles landbrugspolitik, indføres.
Agenda 2000, a forward-looking CAP reform programme, is adopted.
Dette reformprogram styrker processen fra 1992, der tog sigte på at gøre landbrugerne mere markedsorienterede, reducere prisstøtten yderligere og stramme kvalitetskravene.
It strengthens the 1992 process to make farmers more market-focused, further lowering support prices and reinforcing quality requirements.
Med Agenda 2000 indføres der en række foranstaltninger, der skal fremme udviklingen i landdistrikterne på det økonomiske, sociale og kulturelle område.
Agenda 2000 introduces a series of measures to encourage the economic, social and cultural development of rural areas.
Landdistriktsudvikling bliver et centralt element i den fælles landbrugspolitik.
Rural development becomes a central element of the CAP.
Spørgsmål om fødevaresikkerhed trækker store overskrifter (BSE eller kogalskab, forurenet olivenolie, dioxin i dyrefoder), og der sættes større fokus på dyrevelfærd.
Food safety scares (BSE or mad-cow disease, contaminated olive oil, dioxin found in animal feed) occur and concerns over animal welfare increase.
Forbrugerbeskyttelse spiller en stadig større rolle i den fælles landbrugspolitik.
Consumer protection becomes an increasingly important part of the CAP.