natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2.10.2003 — Forenede sager C­172/01 P, C­175/01 P, C­176/01 P, C­180/01 P —Internati­onal Power plc mfl. mod Kommissionen.
2.10.2003: Joined Cases C­172/01 P, C­175/01 P, C­176/01 Ρ and C­180/01 Ρ Interna­tional Power and Others ν Commission.
Retspraksis ved Domstolen og Retten i Første Instans hver de omkostninger, de har afholdt som intervenien­ter i sagen for Retten.
Decisions by the Court of Justice and the Court of First Instance
D den del af denne beslutning, hvori Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber afviste klagen vedrø­rende størrelsen af de royalties, der anvendtes på udvin­ding af kul forud for den 1. april 1990.
The judgment of the Court of First Instance of 7 Feb­ruary 2001 in Case T-89/98 NALOO ν Commission was set aside in so far as it annuls:
18.9.2003 — Sag C­338/00P — Volkswa­gen AG mod Kommissionen.
18.9.2003: Case C-338/00 Ρ Volkswagen ν Commission.
II, s. 2707), hvori der er nedlagt påstand om delvis ophæ­velse af denne dom, hvorved Retten delvis frifandt Kommissionen for påstanden om annullation af Kom­missionens beslutning 98/273/EF af 28. januar 1998 om en procedure i henhold til EF­traktatens artikel 85 (IV/35.733 — VW).)
[Ί the part of that decision in which the Commission rejected the complaint relating to the level of the royal­ties charged for coal extraction before 1 April 1990.
II, s. 515), hvori der er nedlagt påstand om ophæ­velse af denne dom, hvorved Retten annullerede Kom­missionens beslutning IV/E­3/NALOO af 27. april 1998 (herefter »1998­beslutningen«). Ved denne be­slutning havde Kommissionen afvist en klage af 15. juni 1994 fra National Association of Licensed Open­cast Operators (national sammenslutning af kulprodu­center med licens til udvinding af kul i åbne brud).)
(Appeal against the judgment of the Court of First In­stance (Fourth Chamber) of 6 July 2000 in Case T-62/ 98 Volkswagen ν Commission (2000) ECR 11-2707), in which the Court partially rejected an application for an­nulment of Commission Decision 98/273/ECof 28 Jan­uary 1998 relating to a proceeding under Article 85 of the EC Treaty (Case IV/35.733 — VW), seeking to have that judgment set aside in part.
3) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber fri­findes for det af National Association of Licensed Opencast Operators (NALOO) anlagte søgsmål, for så vidt som der er nedlagt påstand om:
(Appeals against the judgment of the Court of First In­stance (Second Chamber) of 7 February 2001 in Case T-89/98 NALOO ν Commission (2001) ECR 11-515, in which the Court annulled Commission Decision IV/E-3/NALOO of 27 April 1998, seeking to have that judg­ment set aside.
D annullation af den del af denne beslutning, hvori Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber afvi­ste klagen vedrørende størrelsen af de royalties, der an­vendtes på udvinding af kul forud for den 1. april 1990.
D annulment of the part of Decision IV/E-3/NALOO in which the Commission held that Article 65 of the ECSC Treaty was not applicable to the setting of royaltics for coal extraction;
D kan pålægge virksomhederne sanktioner for deres adfærd i tiden efter beslutningen om, at denne nationale lovgivning ikke kan finde anvendelse, når denne be­slutning er blevet endelig i forhold til virksomhederne D kan pålægge de berørte virksomheder sanktioner for deres tidligere adfærd, når denne adfærd blot blev gjort lettere eller fremmet af den nationale lovgivning, hvor­ved der dog skal tages hensyn til det særlige indhold af den lovgivning, på grundlag af hvilken virksomhederne handlede.
D may impose penalties on the undertakings con cerned in respect of conduct subsequent to the decision to disapply the national legislation, once the decision has become definitive in their regard; D may impose penalties on the undertakings con cerned in respect of past conduct where the conduct was merely facilitated or promoted by the national legislation, whilst taking due account of the specific features of the legislative framework in which the under takings acted.
Retspraksis ved Domstolen og Retten i Første Instans
Decisions by the Court of Justice and the Court of First Instance which remains capable of preventing, restricting or distorting competition.
Det tilkommer ved anvendelse afdircktivcLs artikel 3, stk. 1, litra a), den forelæggende ret at vurdere, om et kvalifikationsbevis, som er erhvervet i en anden medlemsstat al' en EF-statsborger, der ønsker at ud øve et lovreguleret erhverv i værtsmedlemsstaten, kan an ses for et eksamensbevis i henhold til denne bestemmelse og, i bekræftende fald, at undersøge, i hvilket omfang de to uddannelser, som eksamensbeviserne dokumenterer er gennemført, er sammenlignelige både hvad angår varig hed og de fag og discipliner, som de omfatter.
It is for the national court to determine, for the purposes of applying point (a) of the first para­graph of Article 3 of that directive, whether a qualifica­tion obtained in another Member State by a national of a Member State wishing to pursue a regulated profes­sion in the host Member State can be regarded as a di­ploma within the meaning of that provision and, if so, to determine the extent to which the training courses whose successful completion leads to the award of those diplomas are similar with regard to both their du­ration and the matters covered.
Hvis det af vurderingen fremgår, at der i begge tilfælde er tale om et eksamensbevis i direktivets forstand, og at eksamensbeviserne er udstedt som bevis for ligeværdige uddannelser, er direktivet til hinder for, at værtsmedlemsstatens myndigheder som betingelse for at give den pågældende EF-stats-borgcr adgang til erhvervet som direktør i det offentlige sygehusvæsen kræver, at den pågældende gennemgår ud dannelsen på Ecole nationale de la santé publique og af lægger den eksamen, der afholdes ved uddannelsens af slutning.
If it is apparent from that court's examination that both qualifications consti­tute diplomas within the meaning of that directive and that those diplomas are awarded on the completion of equivalent education or Gaining, the directive pre­cludes the authorities of the host Member State from making access by that national of a Member State to the profession of manager in the hospital public service subject to the condition that he complete the training given by the Ecole nationale de la santé publique and pass the final examination at the end of that training.
Årsagerne til, at selskabet er blevet stiftet i førstnævnte medlemsstat, så vel som den omstændighed, at selskabet udelukkende eller næsten udelukkende udøver sin virksomhed i den medlemsstat, hvor filialen er oprettet, kan — medmindre det i det konkrete tilfælde godtgøres, at der foreligger misbrug — ikke fratage selskabet retten til at påbe råbe sig den etableringsfrihed, der er garanteret ved EF-traktaten
The reasons for which the company was formed in that other Member State, and the fact that it carries on its ac­tivities exclusively or almost exclusively in the Mem­ber State of establishment, do not deprive it of the right to invoke the freedom of establishment guaranteed by the EC Treaty, save where the existence of an abuse is established on a casc­by­case basis.
2) Når en EF-stalsborger er i besiddelse af et eksamensbevis erhvervet i en medlemsstat, som er ligeværdigt med det, der i en anden medlemsstat kræves for at få adgang til en stilling i det offentlige sygehusvæsen, er fællesskabs retten til hinder for. at myndighederne i den anden med lemsstat stiller krav om, at den pågældende statsborger for at blive ansat i nævnte stilling skal have bestået en udvælgelsesprøve som adgangsprøven til ENSP.
Where a national of a Member State holds a diploma obtained in one Member State which is equivalent to the diploma required in another Member State in order to take up employment in the hospital public service, Community law precludes the authorities of the second Member State from making that national's access to the employment in question subject to his passing a com­petition such as the entrance examination of the Ecole nationale de la santé publique.
Retspraksis ved Domstolen og Retten i Første Instans det kræves, at omfanget af den ugrundede berigelse, som tilbagebetaling af afgiften medfører for den af­giftspligtige, godtgøres.
which falls to be determined by the national court — re­payment of a charge incompatible with Community law on the sole ground that the charge was passed on to third parties, without requiring mat the degree of unjust enrichment that repayment of the charge would entail for the taxable person be established.
Artikel 39 EF er til hinder for nationale bestemmelser i en medlemsstat som de i denne sag foreliggende, hvor­efter en i medlemsstaten bosat arbejdstager forbydes på dennes område at benytte et i en nabomedlemsstat ind­registreret motorkøretøj, som tilhører et i denne nabo­medlemsstat etableret leasingselskab, og som stilles til rådighed for arbejdstageren af dennes arbejdsgiver, der ligeledes er etableret i nabomedlemsstaten.
Article 39 EC precludes national rules of a Member State, such as those in the present case, which prohibit a worker who is domiciled in that Member State from using on its territory a vehicle registered in another neighbouring Member State, belonging to a leasing company established in that second Member State, and made available to the worker by his employer who is also established in the second Member State.
Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fæl­les beskatningsordning for moder­ og datterselskaber fra forskellige medlemsstater, som fortolket på bag­grund af EF­traktatens artikel 52 (efter ændring nu arti­kel 43 EF), er til hinder for en national bestemmelse, der ved fastsættelsen af skatten af overskuddet i et mo­derselskab med hjemsted i en medlemsstat gør fra­dragsretten for udgifter, der vedrører moderselskabets kapitalandele i et datterselskab med hjemsted i en an­den medlemsstat, betinget af, at sådanne udgifter indi­rekte tjener til erhvervelse af overskud, der er skatte­pligtigt i den medlemsstat, hvor moderselskabet har hjemsted.
Council Directive 90/435/EEC of 23 July 1990 on the common system of taxation applicable in the case of parent companies and subsidiaries of different Member Stales, interpreted in the light of Article 52 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 43 EC), pre­cludes a national provision which, when determining the tax on the profits of a parent company established in one Member State, makes the deductibility of costs in connection with that company's holding in the capi­tal of a subsidiary established in another Member State subject to the condition that such costs be indirectly in­strumental in making profits which arc taxable in the Member Stale where the parent company is established.
9.9.2003 — Sag C­361/01 Ρ — Christina Kik mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM).
9.9.2003: Case C­361/01 Ρ Christina Kik ν OHM.
(Appel af den afsagt den 12. juli 2001 af De Europæi­ske Fællesskabers Ret i Første Instans i sag T­120/99, Kik mod KHIM (Sml. II, s. 2235), hvorved Retten fri­fandt KHIM i en sag om påstand om annullation af af­gørelse truffet af tredje appelkammer ved Harmonise­ringskontoret den 19. marts 1999, som afviste Christina Kiks klage over undersøgerens afgørelse, hvorved denne nægtede at registrere ordet Kik som EF­vare­mærke.)
(Appeal against the judgment of the Court of First In­stance of 12 July 2001 in Case T­120/99 Kik ν OHM (2001) ECR 11­2235, in which the Court rejected an ac­tion brought against the decision of the Third Board of Appeal of the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) of 19 March 1999 (Case R 65/98­3) dismissing her appeal against the de­cision of the examiner refusing to register the word KIK as a Community trademark.)
Artikel 49 EF ff. er imidlertid ikke til hinder for en lovgivning, der fastsætter så danne begrænsninger, når henses til de socialpolitiske hensyn og hensynet til forebyggelse af uredelighed, der ligger til grund for den.
However, Articles 49 EC et seq. do not preclude such national legislation, in view of the concerns of social policy and the prevention of fraud which justify it.
Det er herved en betingelse, at kravet anvendes uden forskel på indenlandske varer og indførte varer, og at det ikke i realiteten udgør en indirekte forskelsbehandling af indførte varer.
If the national court, in examining these measures, finds that that requirement results in an obstacle to im­ports, then it cannot be justified by reasons relating to the protection of the health and life of humans within
Retspraksis ved Domstolen og Retten i Første Instans
Decisions by the Court of Justice and the Court of First Instance the meaning of Article 36 of the EC Treaty (now, after amendment. Article 30 EC).
Dette gælder dog ikke, såfremt de tilgængelige videnskabelige oplysninger i forbindelse med den før ste undersøgelse gør det muligt at fastslå, at der foreligger en risiko for potentielt farlige virkninger for men neskers sundhed.
However, that is not the case where the existence of a risk of potentially dan­gerous effects on human health can be identified on the basis of the scientific knowledge available at the time of the initial assessment.
Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre, om denne betingelse er opfyldt.
It is for the national court to determine whether that condition is satisfied.
Artikel 29 EF er til hinder for en lovgivning i en med lemsstat, hvorefter en anden medlemsstats statsborger kan straffes med fængsel eller bøde, når vedkommende til den anden medlemsstat eksporterer et køretøj, der er købt i den første medlemsstat og dér er forsynet med nummerplader, der er udstedt af den anden medlemsstats myndigheder med henblik på eksport til denne medlemsstat, såfremt lovgivningen kan hindre eksport handelen, skaber en forskelsbehandling mellem handelen på en stats hjemmemarked og statens udenrigshandel og indebærer en fordel for den indenlandske handel til skade for handelen i en anden medlemsstat, og for så vidt lovgivningen ikke er begrundet ifølge artikel 30 EF.
Article 29 EC precludes the rules of a Member State which prohibit a national of another Member State, on pain of criminal penalties such as imprisonment or a line, from taking to that other State a vehicle purchased in the first Member State bearing temporary number plates issued, for the purpose of the export of the vehi­cle to that other Member State, by the competent au­thorities of lhe latter State, if those rules are of such a kind as to restrict export patterns, create a difference in treatment between a State's domestic trade and its ex­ternal trade and give rise to an advantage for national trade at the expense of that of another Member State, provided that those rules cannot be justified under Ar­ticle 30 EC.
Det påhviler den nationale ret at efterprøve, om dette er tilfældet i hovedsagen.
It is for the national court to ascertain whether that is so in the main proceedings.
2) Spørgsmålet om en korrekt anvendelse af den for enklede procedure på markedsføring af nye levnedsmidler i henhold til artikel 5 i forordning nr. 258/97 har i princippet ikke indflydelse på medlemsstaternes beføjelse til at træffe foranstaltninger i henhold til nævnte forordnings artikel 12, således som det i hovedsagen omhandlede dekret af 4. august 2000.
In principle, the issue of the validity of the use of the simplified procedure laid down in Article 5 of Regula­tion (EC) No 258/97 for the placing of novel foods on the market does not affect the power of the Member States to adopt measures falling under Article 12 of the regulation, such as the Decree of 4 August 2000 at issue in the main proceedings.
Da den forenklede procedure ikke indebærer noget samtykke, heller ikke stiltiende, fra Kommissionen, er en medlemsstat ikke forpligtet til at drage lovligheden af et sådant sam tykke i tvivl, inden den træffer sådanne foranstaltninger.
Since the simplified procedure does not imply any consent, even tacit, by the Commis­sion, a Member State is not required to challenge the lawfulness of such a consent before adopting such measures.
Foranstaltningerne kan imidlertid kun træffes, så fremt medlemsstaten har foretaget en forudgående risikovurdering, der under hensyn til tilfældets særlige omstændigheder er så omfattende som mulig, og så fremt det af denne vurdering fremgår, at det under hen syn til forsigtighedsprincippet er nødvendigt at gen nemføre disse foranstaltninger for i medfør af artikel 3, stk. 1, første led, i forordning nr. 258/97 at sikre, at de nye levnedsmidler ikke udgør en fare for forbrugeren.
Nevertheless, those measures can be adopted only if the Member State has first carried out a risk as­sessment which is as complete as possible given the particular circumstances of the individual case, from which it is apparent that, in the light of the precaution­ary principle, the implementation of such measures is necessary in order to ensure that novel foods do not present a danger for the consumer, in accordance with the first indent of Article 3(1) of Regulation (EC) No 258/97.
1) Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af ar-
Council Directive 93/104/EC of 23 November 1993 concerning certain aspects of the organisation of work­ing time must be interpreted as meaning that on-call duty ('Bereitschaftsdienst') performed by a doctor where he is required to be physically present in the hos­pital must be regarded as constituting in its totality working time for the purposes of that directive even
bcjdstiden skal fortolkes således, at en vagttjeneste (»Bereitschaftsdienst«), som en læge udfører efter ordningen med fysisk tilstedeværelse på hospitalet, fuldt ud skal anses for at være arbejdstid i direktivets for stand, selv om lægen har lov til at hvile sig på arbejdsstedet i de perioder, hvor hans arbejdsydelser ikke er påkrævet, og direktivet er følgelig til hinder for en lov givning i en medlemsstat, hvorefter arbejdstagerens ar bejdsfrie perioder under en sådan vagttjeneste betragtes som hviletid.
Decisions by the Court of Justice and the Court of First Instance where the person concerned is permitted to rest at his place of work during the periods when his services are not required with the result that that directive precludes legislation of a Member State which classifies as rest periods an employee's periods of inactivity in the con­text of such on­call duty.
2) EF-traktatens artikel 48 (efter ændring nu artikel 39 EF) og artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet skal fortolkes så ledes, at de er til hinder for, at der på de betingelser, der er fastsat i § 50a i Gehaltsgesetz 1956 (lønningsloven af 1956), som ændret i 1997, ydes et særligt anciennitetstillæg, der i henhold til den fortolkning, som Verwaltungsgerichtshof (Østrig) anlagde ved dom af 24. juni 1998, udgør en loyalitetsydelse.
(EEC) No 1612/68 of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community are to be interpreted as meaning that they preclude the grant, un­der conditions such as those laid down in Article 50a of the Gehaltsgesetz (law on salaries) 1956, as amended in 1997, of a special length­of­service increment which, according to lhe interpretation of the Verwaltungs­gerichtshof (Austria) in its judgment of 24 June 1998, constitutes a loyalty bonus.
D at direktivet under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter der i forbindelse med vagttjeneste, der udføres efter ordningen med fysisk tilstedeværelse på hospitalet — eventuelt i kraft af en kollektiv overenskomst eller virksomhedsaftale, der er støttet på en kollektiv overenskomst — kun ydes kom pensation for de vagtperioder, hvorunder arbejdstageren faktisk har udført arbejde
D in circumstances such as those in the main proceed­ings, that directive precludes legislation of a Member State hich, in the case of on­call duty where physical presence in the hospital is required, has the effect of en­abling, in an appropriate case by means of a collective agreement or a works agreement based on a collective agreement, an offset only in respect of periods of on­call duty during which die worker has actually been en­gaged in professional activities;
D at anvendelsen af undtagelsesbestemmelsen i direktivets artikel 17, stk. 2, punkt 2.1, litra c), nr. i), på en nedsættelse af den daglige hvileperiode på 11 sammen hængende timer som følge af udførelsen af en vagttjeneste, der følger efter den normale arbejdstid, er betinget af, at tilsvarende kompenserende hvileperioder indrømmes de pågældende arbejdstagere på tidspunkter, der følger umiddelbart efter de tilsvarende arbejdsperioder perioder
D in order to come within the derogating provisions set out in Article 17(2), subparagraph 2.1 (c)(i) of the direc­tive, a reduction in the daily rest period of 11 consecu­tive hours by a period of on­call duty performed in ad­dition to normal working time is subject to the condition that equivalent compensating rest periods be accorded to the workers concerned at times immedi­ately following the corresponding periods worked;
D at en sådan nedsættelse af den daglige hvileperiode i øvrigt under ingen omstændigheder må medføre, at den maksimale ugentlige arbejdstid, der er fastsat i di rektivets artikel 6, overskrides.
D furthermore, in no circumstances may such a reduc­tion in the daily rest period lead to the maximum weekly working time laid down in Article 6 of the di­rective being exceeded.
30.9.2003 — Sag C-47/02 — Albert An ker mfl. mod Forbundsrepublikken Tyskland.
30.9.2003: Case C­41/02 Albert Anker and Others ν Germany.
Artikel 39, stk. 4, EF skal fortolkes således, at den kun giver en medlemsstat ret til at forbeholde stillinger som kaptajn på mindre havgående skibe, der sejler under medlemsstatens flag. for sine egne statsborgere, så fremt de myndighedsbeføjelser, som er tildelt sådanne kaptajner, faktisk udøves regelmæssigt og ikke udgør en meget begrænset del af deres arbejde.
In order to determine whether the infringement is sufficiently serious when the infringe­ment at issue stems from such a decision, the competent national court, taking into account the specific nature of the judicial function, must determine whether that in­fringement is manifest. It is for the legal system of each Member State to designate the court competent to de­termine disputes relating to that reparation.
Når den omhandlede tilsidesættelse skyldes en sådan afgørelse, skal den kompetente nationale ret ved bedømmelsen af, om tilsidesættelsen er tilstrækkelig kvalificeret, undersøge, om tilsidesættelsen er åben bar, hvorved den skal tage hensyn til den dømmende funktions særlige karakter.
Article 39(4) of the EC Treaty must be construed as al­lowing a Member State to reserve for its nationals the post of master of vessels flying its flag and engaged in 'small­scale maritime shipping' ('Kleine Seeschiiï­fahrt') only if the rights under powers conferred by public law granted to masters of such vessels are in fact exercised on a regular basis and do not represent a very minor part of their activities.
Retspraksis ved Domstolen og Retten i Første Instans
Decisions by the Court of Justice and the Court of First Instance external relations
11.9.2003 — Sag C­445/00 — Østrig mod Rådet.
The remainder of the application was dismissed.
3) I øvrigt frifindes Rådet for Den Europæiske Union.
The judgment of the Court of First Instance of 29 No­vember 2000 in Case T-2I3/97 Eurocoton and Others ν Council was set aside in so far as it concerns the ap­pellants.
11.9.2003 — Sag C­211/01 — Kommissi­onen mod Rådet.
11.9.2003: Case C-211/01 Commission ν Council.