natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Gruppen tænkte dengang ikke særlig meget på samhørighedspolitikkens ambitiøse principper som solidaritet, men på hvordan Fællesskabets interventioner kunne gøres endnu bedre og mere effektivt via en ”integreret tilgang”, der ville placere de forskellige strukturinstrumenter (lån fra EFRU, ESF, EIB osv.), så de kunne tjene de regionale og nationale målsætninger og tillade lande som Grækenland at få global gavn af en mængde investeringer, der ville få betydelig makroøkonomisk effekt og deraf følgende konkrete vækstresultater.
At that time, this group was not thinking so much about the grand principles of Cohesion Policy such as solidarity but about how the eciency and eectiveness of Community interventions could be improved through an 'integrated approach' which would put the dierent structural instruments (ERDF, ESF, EIB loans, etc.) at the service of regional or national objectives and allow countries such as Greece to benet globally from a volume of investments which would have signicant macroeconomic impact and consequent tangible results on growth.
Mange af medlemsstaternes finansministerier delte denne begejstring for “effektivisering” i netop den periode.
This enthusiasm about 'eciency and eective-ness' was shared by many of the Member States’ finance ministries during that period.
En rapport fra Kommissionen , som arbejdsgruppen havde udarbejdet, blev præsenteret ved Rådet for ECOFIN (økonomi og finans) i 1984, da Graham og jeg var medlemmer af formand Gaston Thorns kabinet.
A Commission report prepared by the Task Force was presented to the ECOFIN Council in 1984 when Graham and I were members of the Cabinet of President Gaston Thorn.
Det var på det tidspunkt, man utvetydigt begyndte at drøfte begrebet ”økonomisk og social samhørighed”.
It was at that moment that the notion of 'economic and social cohesion' began to be discussed explicitly.
Jacques Delors gik dernæst ind for både effektivitets- og samhørighedskoncepterne fra 1985, og via dem kunne han dominere debatten om en ny vision for Europa – måske alle steder, bortset fra i den anglosak-
Both the concepts of eciency and cohesion were then advanced by Jacques Delors as of 1985 and they enabled him to dominate the debate about a new vision for Europe – maybe everywhere except the Anglo-Saxon world. But even in the
Det første, det“institutionelle tidspunkt”er ikke længere så vigtigt, som det var.
The first one, the 'institutional moment', is not as important as it was.
Den juridiske tekst fra 1987 sagde: “for at gøre den “fælles akt” til en succes”.
The legal text of 1987 said 'in order to make the ‘Single Act’ a success'.
Det politiske budskab til de medlemsstater, der k mest glæde af, at fællesmarkedet blev færdigt, var, at de var parate til at gøre en indsats via samhørighedspolitikken.
The political message to the Member States beneting most from the completion of the common market was that they were ready to make an eort through Cohesion Policy.
Tilgangen med det flerårlige budget ville desuden blive fulgt af en seriøs forvaltning, programplanlægning, evaluering og kontrol. “Flere penge”kom kun med flere begrænsninger, som Kommissionen styrede.
In addition, the multiannual budget approach would be accompanied by a serious managing, programming, evaluation and control exercise.
Denne form for politisk aftale er sandsynligvis stadig historisk enestående, selv om udvidelsens succes nu til dags grundlæggende er forbundet med økonomisk og social samhørighed.
Probably, that kind of political deal remains historically unique even if nowadays making a success of enlargement is fundamentally linked to economic and social cohesion.
Det andet element drejer sig om ”devolution”, en politisk idé, der k øget tilslutning i mange medlemsstater i slutningen af 1990'erne og førte til regionsudvalgets dannelse i 1992.
The second element concerns 'devolution', a political idea which gained momentum in many Member States at the end of the 1990s and led to the creation of the Committee of the Regions in 1992.
Samhørighedspolitikken styrkede de fortrinsvis proeuropæiske aktører på regionalt plan, der gik ind for den europæiske fælles akt.
Cohesion Policy empowered those, mostly pro-European, actors at regional level who were in favour of the Single European Act.
Den politiske idé, der sagde, “hjælper I jer selv, hjælper Europa jer” var en ret stor succes set i det perspektiv, og jeg mener, at EU’s strukturpolitikkens budskab om at stå ”til Europas tjeneste” stadig er berettiget i dag, selv om det skal gennemtænkes endnu mere med fremtiden for øje.
The political idea 'if you help yourself, Europe will help you' was quite a success in this perspective and I think that the narrative of EU structural policy being 'at the service of Europe' is still justied today though it needs further reection as regards the future.
Hvad der stadig ikke er løst inden for Kommissionen er spørgsmålet om samordningen mellem de generaldirektorater, der forvalter de forskellige fonde.
What remains an unsolved question inside the Commission is the question of coordination between the Directorate-Generals managing the dier-ent funds.
Eftersom samordningen ”udefra” via et nyt GD ikke har været vejen frem, står fondenes integrerede tilgang stadig på dagsordenen, da det efter min mening er blevet ganske klart, at det ikke fungerer at ”marchere sammen”.
As coordination 'from the outside' through a new DG has not been the way, the integrated approach of the funds remains on the agenda because it has become evident, in my view, that 'marching together' does not work.
Det tredje understøttende element i slutningen af 1980’erne var det intellektuelle forsøg på at efterrationalisere udviklingspolitikken i al almindelighed.
The third supporting element at the end of the 1980s was the intellectual attempt to rethink development policies in general.
Scenen var pr. tradition domineret af de akademikere, der var overbeviste om, at regional konvergens primært afhang af investering i infrastrukturen. En ny tankegang var dog sikker på, at kun integreret tilgang ville kunne lukke op for det indre potentiale på lokalt plan og dermed skabe bæredygtig vækst. Dette udviklingskoncept blev for første gang afprøvet af de integrerede middelhavsprogrammer, som overvejende involverede lokale i stedet for nationale interessenter.
The scene was traditionally dominated by those academics who were convinced that regional convergence would mainly be dependent on infrastructure investment.
Selv om Jacques Delors’ oprindelige idé med kun at acceptere programmer, der blev foreslået på regionalt plan, ikke sidste ende ikke blev realiseret, så prægede den ikke desto mindre forhandlingerne med medlemsstaterne og medførte, at mange opgaver blev mere decentraliserede.
Though the original idea of Jacques Delors, to accept only programmes suggested by the regional level was finally not put into practice, it dominated the negotiations with the Member States and led to further decentralisation of tasks.
Jean-Charles Leygues: Hvad angår din tredje pointe, Jérôme, om“kampen mellem de to tankegange” – dem, der “tror på infrastrukturen”, og dem, der er overbeviste om, at innovation og integreret tilgang vil medføre homogen udvikling, synes jeg, at den endelige løsning var enkel og pragmatisk.
Jean-Charles Leygues: Concerning your third point, Jérôme, on the 'ght of the two schools', the 'believers in infrastructure' and those convinced that innovation and an integrated approach would lead to a homogenous development, I think the final solution was simple and pragmatic.
Ved at de nere berettigelse og finansiering for begge dele – for hvordan såvel infrastruktur som integreret udvikling skulle gribes an – blev netop den debat afklaret og delvist afsluttet i selve Kommissionen såvel som i medlemsstaterne.
Dening eligibility and funding for both infrastructure and integrated development approaches, solved and partially finished that debate inside the Commission and in the Member States as well.
Det sidste element i det oprindelige grundmønster har lige siden været gyldigt for alle efterfølgende perioder.
The last element of the original blueprint has been valid ever since for all subsequent periods.
Sidst, men ikke mindst, når politikkens målsætninger skal formuleres, er man nødt til at give dem et navn – et navn, der tydeliggør, at der foreligger en ”vigtig europæisk begrundelse” for at handle.
Finally, when formulating the policy’s objectives one has to give a name to these, a name which makes it clear that there is an 'important European reason' to act.
“Landdistrikternes udvikling” var en sådan begrundelse, fordi det var en vigtig del af den fælles
'Rural development' was such a reason because it was an important part of the CAP reform.
Tassos Bougas: Jeg vil gerne minde jer om den økonomiske og politiske kontekst og de temmelig vigtige skævheder, der omgav denne debat.
Tassos Bougas: I would remind of the econ- omic and political context and the quite important disparities which framed that debate.
Væksten i 1980’erne var ret så beskeden i de mere fattige medlemsstater.
Growth rates in the 1980s, were quite modest in the poorer Member States.
Samhørighedspolitikken blev desuden opfattet som en lovgivende mekanisme i den betydning, at det var meningen, den skulle afhjælpe potentielle negative virkninger udefra, som Fællesskabets politiske udvikling medførte – især med fokus på det indre markeds fremtidsudsigter.
In addition, Cohesion Policy was perceived as a regulatory mechanism in the sense that it was meant to alleviate potential negative externalities produced by the development of Community policies, with a particular focus on the perspectives of Internal Market.
Ud over en more passiv eller negativ "integrering via loven", havde Fællesskabet i
Finally, in addition to a more passive or negative 'integration by law', the Community needed policies that addressed the citizens and, through some community financial incentives set up a 'positive integration'. Cohesion Policy had a three-
Samhørighedspolitikken havde en trefoldig målsætning: at udligne skævheder, at afhjælpe potentielle negative virkninger udefra og at støtte integrationen.
PAGE29 fold objective: address disparities; alleviate potential negative externalities and support positive integration.
Det var netop, hvad Padoa-Schioppas rapport fastslog.
The Padoa-Schioppa report put these exact issues on the table.
Det er værd at huske på det i dag, når de argumenteres imod den automatiske regel om midlernes frigørelse (n+2 reglen), eller når folk kritiserer programtilgangen.
this in mind today when people argue against the automatic decommitment rule (the n+2 rule) or when people criticise the programming approach.
Der var elementer i reformen i 1989, der skyldtes det faktum, at den foregående politik ikke havde fungeret.
There were elements of the 1989 reform which were a response to the fact that the previous policy had not worked.
”I Unionen har vi en tredje politik, der indgår i vores økonomiske vækstarsenal og giver os en afbalancerende faktor: Samhørighedspolitikken.” Graham Meadows
“In the Union, we have a third policy which is a part of our economic growth armoury and which provides us with a balancing factor: Cohesion Policy.” Graham Meadows
Graham Meadows: Jeg vil gerne vende tilbage til Tassos’ tredje og Jérômes erde pointe, dvs. idéen om at der er belæg for den europæiske regionalpolitiks eksistens, hvis den enten kan ses som en afbalancering af integreringens negative virkninger eller udtrykker en eller anden ”storslået idé”, som at ”gøre udvidelsen til en succes”.
Graham Meadows: I want to come back to Tassos’s third and Jérôme’s fourth point, that is the idea that the existence of European regional policy is justified if it can be seen as either balancing the negative effects of integration or expressing some 'big idea', like 'making a success of enlargement'.
Det mener jeg er forkert, især det synspunkt, at der kun kan være belæg for politikken i forhold til en stor idé.
I think this is wrong, especially the view that the policy can only be justified in relation to a big idea.
Jeg synes faktisk, at denne tilgangsvinkel svækker os, så vi står tilbage med et problem.
I actually find that we suffer from this approach which leaves us with a problem.
Et andet punkt, der skal omtales, er, at politikken før reformen var begrænset til medfinansiering af offentlige udgiftsprojekter, og at den offentlige sektor allerede da skrumpede på grund af privatiseringen.
A second point to mention is that the pre- reform policy was restricted to the co-nancing of public expenditure projects and that, already, the public sector was shrinking because of privatisation.
Politikkens reform udvidede helt bevidst omfanget, så den kunne tage højde for de ændrede betingelser. Mrs. Thatcher var som bekendt britisk premierminister på det tidspunkt.
The reform of the policy deliberately widened its scope to take account of these changing conditions.
Men før vi begynder på det, lad mig lige nævne en pointe, der vedrører den nuværende politiske fases start i 1989.
But, before going into that, let me just mention a point which relates to the start of the present policy phase in 1989.
Det eneste, der endnu ikke er omtalt er, at Unionen i begyndelsen af 1980’erne rent faktisk løb tør for penge, fordi budgettet til den fælles landbrugspolitik var udtømt.
The only thing that hasn’t yet been mentioned is that, in the early 1980’s, the Union actually ran out of money because the CAP budget had been exhausted.
Kommissionen, som var overbevist om, at der måtte være penge et eller andet sted, gennemsøgte sine forskellige budgetposter og opdagede omsider store summer af ubrugt betalingskredit i EFRU og ESF, hvor der lå en masse ubrugte budgetbevillinger. Kommissionen stod derfor i en situation, hvor den havde brug for at overføre ressourcer til landbruget, men den kunne ikke, for selv om betalingskreditten var inaktiv, så var beløbene blevet bevilget til strukturfondene.
Convinced that there must be some money somewhere, the Commission searched through its various budget lines and finally discovered large amounts of unused payment credits in the ERDF and ESF, where high levels of budget commitments lay unused.
Nu vil jeg gerne sige noget om den fare, der ligger i Jeromes synspunkt, at europæisk regionalpolitik har brug for ”une grande cause européenne” som belæg for sin eksistens.
Now I would like to say a word about the danger of Jérôme’s view that European regional policy needs the justication of 'une grande cause européenne'.
Det svarer til at sige, at politikken indgår i en eller anden aftalehandel: “I ønsker fællesmarkedet, så er I nødt til at betale" og senere ”I ønsker fælles valuta, så er I nødt til at betale” og igen ”I ønsker udvidelse, så er I nødt til at betale”.
Which is equivalent to saying that the policy is part of some deal or other: 'you want the Single Market, then you have to pay' and later 'you want the single currency, then you have to pay'; and, again, 'you want enlargement, then you have to pay.'
Jeg afviser denne fortolkning som kynisk, hvorved nogle af medlemsstaterne sættes i et dårligt lys, i og med at deres legitime argumenter for økonomisk vækst affejes, og i stedet får man den tanke, at de blot forsøgte at plyndre Unionens postvogn.
I reject this interpretation as being cynical which casts some of the Member States in a bad light, dismissing their legitimate arguments about economic growth and putting in their place the idea that they were just trying to rob the Union stagecoach.
Kommissionen blev vred over denne “pengestrømskrise”, fordi disse fonde utroligt nemt havde fået bevillingerne, uden at udgifterne var blevet grundigt efterkontrollerede. Det førte til diskussionen om strukturfondene, herunder ønsket om at sikre helt fra begyndel-
The Commission became angry about this 'cash flow crisis' because of the lightness and ease with which funds had been committed without close follow-up on the expenditure side.
Jérôme Vignon: Det får mig til at insistere på noget.
PAGE30 single currency on the poorest.
Jacques Delors var meget opsat på at undgå, at samhørighedspolitikken og brugen af strukturfondene blev til den rene omfordeling. “Aftalehandlen” gik ud på at modvirke fællesmarkedets og den fælles valutas virkninger på de fattigste.
He wanted that the richer Member States should remain interested and involved in the policy and he made this, for example, very clear during the German reunification when the new German Länder became immediate beneficiaries of the Structural Funds.
Derfor er ”aftalehandlen” særdeles sammensat.
'The deal' is therefore a complex one.
Der er en anden forklaring på politikkens fremkomst, der ikke kun er mere sandfærdig, men også mere nyttig for os, efterhånden som vi indtegner politikkens næste udviklingsfase.
explanation for the policy’s emergence which is not only more truthful but also more helpful to us as we plot the policy’s next phase of development.
Denne forklaring er, at politikkens formål er at afbalancere væksten.
This explanation is that the policy is in place to balance growth.
Unionen har tre typer vækstpolitik.
The Union has three policies for growth.
Den har fællesmarkedet, herunder handelsaftalerne med tredjelande, og den har den fælles valuta.
It has the single market, including its trading agreements with third countries and it has the single currency.
Som økonomer ved vi, at det medfører vækst, og vi ved med lige så stor sikkerhed, at den vækst, som markedet driver, ikke vil være i balance.
We know as economists that this produces growth, and we know as well that this market- driven growth is sure to be unbalanced.
Den sætter gang i økonomien, hvilket fører til større uligheder, hvilket vi ser i Kina og Brasilien - begge lande med en mindre udviklet regionalpolitik end Unionen.
It produces a churning of the economy which widens income disparities; we see this happening in China and Brazil, both countries which have a less developed regional policy than the Union.
Graham Meadows: Den dag i dag er det stadig vigtigt, at Jacques Delors ønskede, at politikken skulle være mere end en omfordeling.
Graham Meadows: The fact that Jacques Delors wanted the policy to be more than redistributive is still important today.
Vi har en politik, der er meget mere nuanceret end en enkel fordelingsmekanisme.
We have a policy that is much richer than a simple distributive mechanism.
Overdriver vi idéen om ”aftalehandlen”, underdriver vi det indre markeds og den fælles valutas økonomiske betydning.
If we overplay the idea of 'the deal', we underplay the economic importance of the internal market and the single currency.
Det indre marked gavnede f.eks. Tyskland i 1989, og det har gavnet Tyskland hvert eneste år siden da.
The internal market brought Germany, for example, benet in 1989 and it has brought Germany benet in every single year since then.
På samme måde var regional- og samhørighedspolitikken nødvendig for at få blance i væksten i 1989, og den har været det hvert år siden da.
In the same way, Regional and Cohesion Policy was needed to balance growth in 1989 and has been needed in every year since then.
Det indre marked skaber uophørligt vækst og uligheder, mens europæisk regional- og samhørighedspolitik hele tiden arbejder på at mindske ulighederne.
The internal market is constantly creating growth and disparities, European Regional and Cohesion Policy works constantly to lessen these disparities.
Så længe vi har vækst, vil der være uligheder, og der vil derfor hele tiden være arbejde, der skal gøres for at begrænse dem og bringe væksten i balance.
As long as we have growth, we shall have disparities and the work to narrow them, and, thus, balance growth will be constant.
”Det bør være “en politik for alle” – ikke kun for de fattige.”
“It should be 'a policy for all', not just for the poor.”
Den beriger Jérômes idé om “aftalehandlen”.
Jérôme Vignon: This brings me to insist on something.
Regional- og samhørighedspolitikken blev muligvis til på et bestemt tidspunkt som en del af en kortsigtet aftale, men det betyder ikke, at dens eksistensberettigelse dermed er begrænset.
Jacques Delors was really keen to avoid that Cohesion Policy and the use of the Structural Funds would turn into pure redistribution.
Politikkens begrundelse er, at den giver Unionen en chance for at opnå vækst på en mere afbalanceret måde.
'The deal' was to counteract the effects of the single market and the
Tassos Bougas: Man kunne ikke vælge at de -nere samhørighedspolitik som en mekanisme til ren omfordeling på Fællesskabets plan.
Tassos Bougas: It was not an option to de-ne Cohesion Policy as a purely redistributive mechanism at the Community level.
Det ville fremhæve det faktum, at den blev udformet som en betingelsesmæssig fordelingspolitik med tre betingelsesniveauer.
I would highlight the fact that it was designed as a conditional distribution policy with three levels of conditionality.The first being, that the Cohesion Policy's priorities should contribute to the implementation of Community priorities, the second that the Cohesion Policy's transfers should not replace the national eort and should be used for investments and nally the obligation of accountability and good management.
Det bør være “en politik for alle” – ikke kun for de fattige.
Cohesion Reports.
Det har været indlysende fra begyndelsen, at alle lande skulle have gavn af den.
The same is true for 'additionality'.
vanskelighederne ligger i, at vi ikke har kunnet levere varen, hvad angår netop de nytænkninger.
Some of the bigger Member States have failed to deliver on this, and these facts have weakened our position.
“Evaluering og merværdi” er, efter min mening, kæmpebrølere, og der er ikke meget, der viser, at vi har været eektive, f.eks. i samhørighedsrapporterne.
So, if I look into the future, I would question whether we could not better develop and deliver on the question of financial innovation.
”Samhørighedspolitikkens vigtigste budskab var… at skabe de betingelser, hvori enhver har mulighed for at deltage i og nyde godt af det indre marked.”
“The key message of Cohesion Policy was … creating the conditions in which everyone had the opportunity to participate in and benefit from the internal market.” Philip Lowe
Philip Lowe: Samhørighedspolitikkens vigtigste budskab var ikke at omfordele indtægterne.
Philip Lowe: The key message of Cohesion Policy was not redistributing income.
Den handler om at skabe de betingelser, hvori enhver har mulighed for at deltage i og nyde godt af det indre marked.
It was creating the conditions in which everyone had the opportunity to participate in and benet from the internal market.
Den søgte at sætte medlemsstater og regioner i stand til at stimulere handel og investeringer i egne territorier, men inden for den europæiske ramme. De betød ikke, at fattige regioner skulle have penge som kompensation for liberaliseringen.
It was aimed at enabling Member States and regions to stimulate trade and investment on their own territories but within the European framework.
Man kan dog ikke forevente, at virksomheder vil investere i regioner, der hæmmes af dårlig infrastruktur og arbejdskraft uden de fornødne færdigheder – kort sagt, alt det der bidrager til mulig succes i erhvervslivet, men som ligger uden for fabrikkens port.
But you cannot expect companies to invest in regions which are handicapped by poor infrastructures and inadequate skills in the labour force – in short everything that contributes to the possibility of success of business but which is beyond the door of a factory.
“At mobilisere energien i regionerne” var samhørighedspolitikkens drivkraft, i modsætning til blot at give regionerne en del af det europæiske budget, fordi de var fattige.
'Mobilising energy in the regions' was the driving force of Cohesion Policy as opposed to simply giving a part of the European budget to the regions because they were poor.
Samhørighedspolitik blev ikke bestemt af den ”blokerende minoritet i Rådet”, som nogle plejede at sige.
Cohesion Policy was not dened by the 'blocking minority in the Council', as some used to say.