natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det er logisk, at fødevareindustrien imødekommer denstigende efterspørgsel hos forbrugerne efter miljøvenligeprodukter. Fisk er ingen undtagelse.
Thatis why the Commission, via a communication,wishes to initiate a wide debate on the ecolabelling of fisheries products.
Derforønsker Kommissionen nu gennemoffentliggørelsen af en meddelelse at igangsætte enbred debat om miljømærkning af fiskeprodukter.
Fishing & Aquaculture in Europe takes a look at this complex subject and at the Commission's themes of analysis in a set of questionsand answers. It is logical for the food industry to respond to growingconsumer demand for products that respect environmental standards.
Hvad er et miljømærke?
What is an eco-label?
Desuden muliggør ordningen en langvarigtilknytning med de deltagende fiskere og flåder.
The need for a long-termapproach to their source of supplies is also one of theirconcerns, and the eco-label will help to make it possibleto continue exploiting stocks on a sustainable basis.
Dermedkan man også indgå kontrakter for længere perioder,der kan gøre ønsket om højere priser mere realistisk,hvilket ikke lader sig gøre i forbindelse medenkeltstående køb.
In addition, with the eco-label, long-term relations can be established with the fishermen and fleetsinvolved, which in turn permits longer-term contracts and potentiallymore favourable price conditions,something that is not possible with one-off purchases.
Hvor troværdige er de enkelte miljømærker?
How credible are the different eco-labels?
Det er et af problemerne i den nuværende situation, der er kendetegnet ved de sommetider betydeligeforskelle mellem de mærker, der findes på markedet.
This is one of the problems of the current situation,where there are sometimes tremendous differencesbetween labels on the market.
I bred forstand har et miljømærket produkt tilladelse til at være påført et logo, der garanterer forbrugeren, at det er fremstillet under hensyntagen til en rækkemiljøstandarder.
In the general sense, an eco-labelled product is entitledto bear a logo that assures the consumer that it hasbeen produced in accordance with certain environmentalstandards.
Der kan f.eks. være tale om bæredygtighed for den ressource, der bliver anvendt som råvare,miljøvirkning af produktionsmetoden eller produktetsreelle genanvendelsesværdi.
These can concern aspects such as thesustainability of the resource used as raw material, the environmental impact of the production method orthe recyclability of the product.
En miljømærkeordning skal for at være anerkendt (ifølge ISO-standarderne)opfylde tre væsentlige krav: en certificeringsstandard(alle de standarder, som det miljømærkede produkt skal overholde), et akkrediteringsorgan og et antaluafhængige certificeringseksperter (som påtager sigkontrollen af, om standardens kriterier faktisk eroverholdt).
To be recognised, an ecolabelling scheme must involve three essentialfeatures (according to the International Standardisation Organisation): a certification standard (all the standardsthe eco-labelled product must meet), an accreditationbody and independent certification bodies (charged with providing surveillance to ensure that standards are being met).
Organet, der forvalter mærket, forpligter sig således over for forbrugerne til løbende og strengkontrol med producentens overholdelse af denstandard, som den udførte certificering gælder.
The body managing the label thusguarantees to consumers that producers' compliancewith the established certification standard is monitoredstrictly and on a permanent basis.
Man finder da også blandt de nuværende mærker en række private initiativer på baggrund af et specifiktmærke eller fra en bestemt distributør, hvis standarderafgøres af selve mærket og den interne kontrol heraf.Virksomheden, der producerer varer med dette mærke,er altså i sådanne tilfælde dommer i sin egen sag.
Indeed, existing labels include private initiatives bybrands or specific distributors, with standards set by the brand itself and controls carried out internally. As a result, the company that creates the label judgesits own case.
Deltagelse i en miljømærkeordning er en frivillig sag for producenterne.
Participation in an ecolabelling scheme is proposed toproducers on a strictly voluntary basis.
Formålet med ordningen er, at forbrugeren opdager mærket og begynder at købe produkterne i ønsket om at støtte initiativet.
The aim is to getconsumers, who are informed by the label and wish tosupport such an initiative, to buy the labelled productsrather than others.
Ved at foretrække et bestemt produkt tilskynderforbrugeren den pågældende producent til en mereansvarlig adfærd i forhold til miljøet.
Consumers' purchases of labelledproducts serve to encourage producers to take upmore environmentally responsible fishing practices.
Derudover findes der private initiativer fra producenterog/eller ngo'er, som dog udarbejder en mærkningsordning på basis af kriterier og principper fra FAO's adfærdskodeks med henblik på fiskerier af meget forskelligstørrelsesorden og hel eller delvis tilslutning til ordningenfra de pågældende fiskerier.
There are also private initiatives by producers and/or NGOs creating labelling schemes that comprise criteriaand principles based on the FAO (Food and Agriculture Organization of the United Nations) code of conduct.These cover fisheries of different sizes and have thesupport of all or part of the operators in the fisheriesconcerned.
Visse mærker har såledesskabt sig et ry, en efterspørgsel og et mål af succes.
So certain labels have established theirreputation, create demand and are meeting with a degree of success.
Nogle fangstmetoder kan under gunstige omstændigheder være mere selektive end andre.
In the right conditions, certain fishing methods can be more selective than others.
Udvikling og handel I mærkereglerne bør der tages hensyn til udviklingslandenes betænkeligheder med hensyn til at blive udelukket fra I-landenes markeder.
process as required by the international guidelinesadopted by the FAO in March 2005.
Der er betydelig forskel på atville beskytte en art (f.eks. »Dolphin Safe«), kunnegarantere en miljørigtig forvaltning af en given fiskebestand og ønske at fremme miljøvenlige fangstmetoder.Og forbrugeren bør have besked om disse forskelle.
Open access All ecolabelling schemes should guarantee openaccess, without discrimination, and the cost to bepaid by participants should not be prohibitive for small and medium enterprises or for the small-scalefisheries sector.
Hvilke muligheder foreslår Kommissionen i sin meddelelse?
Finally, the concept behind existing labels is extremelyvariable.
Den første mulighed er at lade den private sektorudvikle sine egne miljømærkeordninger uden indgrebfra det offentliges side.
Development and trade Labelling rules must address the concerns of developing countries, which fear seeing their products excluded from markets in the developed countries.
Risikoen for at selve ideen bag miljømærket mister troværdighed som følge af denne mærkeforvirring er enaf grundene til, at Kommissionen ønsker at iværksætteen debat om en EU-strategi for miljømærkning affiskerivarer.
The danger of seeing the very concept of eco-labelslose all credibility due to this lack of clarity is one of thereasons prompting the Commission to stimulate debateon a Community approach to eco-labels for fisheriesproducts.
Men Kommissionen erkender åbent følgende ulemperved denne mulighed:
What options does the Commission proposein its communication?
Hvilke målsætninger er der for en EU-politikvedrørende miljømærkning af fiskerivarer?
What are the aims of a Community policy oneco-labelling schemes for fisheries products?
• Uden præcis definition af hvad et miljømærke påfiskerivarer indebærer, kan udviklingen af seriøse og mindre seriøse miljømærker skabe forvirring hos forbrugerne og på sigt udhule deres tillid.
The first option envisaged by the Commission is tolet the private sectorcarry out its own initiativeswithout any intervention on the part of the public sector.
Sigtet med reformen af den fælles fiskeripolitik, der blevvedtaget i 2002, er at »de levende akvatiske ressourcerudnyttes på en økonomisk, miljømæssigt og socialtbæredygtig måde«.
The objective of the reformed common fisheries policyadopted in 2002 is to “ensure exploitation of livingaquatic resources in a way that provides for sustainableeconomic, environmental and social conditions”.
Miljømærket er således et middel til at integrere de miljøpolitiske hensyn i fiskerisektoren.
The eco-label is a way of integrating environmentalconcerns into the fisheries sector.
Ifølge Kommissionens meddelelse skal politikken opfyldefølgende målsætninger:
According to the Commission's communication, a policy inthis area should aim to further the following objectives:
• Den offentlige sektor risikerer ikke at kunne støtte miljømærkningsinitiativerne på internationalt plan uden at blive beskyldt for konkurrenceforvridning.
• For consumers: without a precise definition of what an eco-label for fisheries products actually means, the development of serious and less serious labelswould result in confusion and, in time, in a loss ofconfidence.
Løsningsmulighed 2 er derfor, at EU indfører siteget miljømærke for fiskerivarer. I så fald fastlæggerde offentlige myndigheder de standarder, der skaloverholdes, og pålægger eksterne certificeringsorganerat varetage kontrollen.
• For the internal market: different policies pursued by Member States or private operators could createbarriers to free trade, with eco-labels in one Statebarring access to others on grounds of different criteria.
En ensartet tilgang til miljømærkeordninger i hele EUForbrugerne bør have vished for, at alle miljømærkeordningerne opfylder de samme grundlæggende retningslinjer og principper.
Sustainable fisheries and an adequate level of protection of the ecosystem Eco-labels, if based on clearly defined criteria andappropriate indicators, can assist in both monitoring progress and raising public awareness of sustainabilityissues.
Unionen har valgt denne mulighed for andre industrieltfremstillede dagligvarer, som bærer det europæiske miljømærke. Men dette mærke gælder ikke fødevarer (og kan derfor ikke anvendes til fiskeprodukter),drikkevarer eller medicinalvarer.
• For international trade: the public sector could notprovide financial support for ecolabelling schemeswithout giving rise to complaints for trade distortion.
Gennemsigtig og objektiv forbrugeroplysning Når miljømærket delvis gælder egenskaber, der ikke erknyttet til selve produktet, som f.eks. produktionsmetoderog miljøbelastning, bør der være adgang til klare ogverificerbare oplysninger.
A harmonised approach throughout the Community Consumers should be assured that all eco-labellingschemes in the Community follow basic similar guidelines and principles.
Loyal konkurrence Mærkerne må ikke være vildledende eller blot tjenesom promoveringsværktøj for private virksomheder.
The second option would therefore be for the European Union to create its own ecolabelling scheme for fish and fisheries products.
• Finansielt set ville en offentlig myndighed vanskeligtkunne afsætte midlerne til at vurdere, certificere ogkontrollere et miljømærke.
Transparent and objective information of consumers When the label concerns in part non-product-relatedcharacteristics such as production methods and environmental impacts, clear and verifiable informationmust be available.
• Med hensyn til ansvarsfordelingen er EU's rolle atbeskytte ressourcen ved at regulere fiskeriet.
The Union has applied this option to other industrial stapleproducts with the European eco-label.
Hvis Unionen skulle fastlægge højere standarder forforvaltning i forbindelse med miljømærket, kunne det
But that schemedoes not cover food (and consequently cannot be used for fisheries products), beverages or medicines.
Åben adgang Der bør garanteres fri adgang uden forskelsbehandlingtil miljømærkeordningerne, og deltageromkostningernebør ikke være uoverkommelige for små og mellemstorevirksomheder og for mindre fiskerier.
Fair competition Labels cannot be misleading and should be morethan promotional tools for individual companies.
DA.qxd 11/10/05 18:33 Page 6 give anledning til forveksling mellem lovmæssige og frivillige standarder, hvilket kunne føre til tab aftroværdighed for de ved lov fastlagte standarder.
EN.qxd 11/10/05 18:35 Page 6
Kommissionen foretrækker derfor den tredjeløsningsmulighed: at opstille mindstekrav, om alle miljømærkeordninger skal opfylde for at få adgang til EU-markedet.
The Commission rejects this option for several reasons: standards for an eco-label, confusion could resultbetween legal standards and voluntary standards,leading to a loss of credibility for legal standards.
Der ville således frit kunne udvikles miljømærkeordningergennem offentlige og/eller private initiativer, så længede opfylder mindstekravene.
• For financial reasons: the administrative servicesresponsible for assessment, certification andcompliance verification would involve significant costsfor the public authorities.
De offentlige myndigheder skulle blot stå for registreringaf miljømærkeordninger og kontrol med, at de opfylder mindstekravene.
• For reasons of policy coherence: by developing ecolabelling schemes for certain fisheries, the European Union would have to make choices on techniques,gears and types of fishing activity.
Kravene burde i så fald omfattesåvel tekniske som proceduremæssige og institutionelle aspekter (se den indrammede tekst).
This situation would end up creating a contradiction betweencomprehensive management policy and fieldarbitration.
Såfremt EU går efter at fastlægge mindstekrav, vil Kommissionenforeslå de samme fem kriterier, som den har argumenteret forover for FAO i forbindelse med udarbejdelsen af retningslinjernefor miljømærkeordninger.
The Commission backs a third option: the establishment of minimum requirementsfor all voluntary ecolabelling schemes authorisedon the European Union market.
Disse retningslinjer blev vedtaget i marts 2005 på globalt plan og udgør i dag en uomgængeligreference for ethvert miljømærke.
Labels could thus develop freely through publicand/or private initiatives as long as they comply with the minimum requirements.
Dette fundament af ufravigelige kriterier ville fjernerisikoen for konkurrenceforvridning og give denenkelte operatør den nødvendige fleksibilitet til atfinde eller opfinde det miljømærke, der egner sigbedst til hans fiskeritype eller økonomiske muligheder,hvilket er en fordel for små og mellemstore virksomheder og for operatører i udviklingslandene.
If the European Union should decide to establish minimumrequirements, the Commission will propose a breakdown ofcriteria into 5 points, namely those it defended in the Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO) during thedevelopment of guidelines for ecolabelling programmes.Adopted in March 2005 worldwide, these guidelines are now thestandard reference for any new ecolabelling scheme.
Desudenville alle markedets miljømærker være garanteretseriøse.
The involvement of public authorities would be limitedto the registration of ecolabelling schemes, and theverification of their compliance with the minimumrequirements.
Deres troværdighed i offentligheden villesåledes være sikret og dermed også muligheden for at optræde som forretningsincitament til at driveansvarligt fiskeri.
Such requirements should covertechnical as well as procedural and institutionalaspects (see box).
Forbrugeren skalkunne tjekke og måle, om løftet bliver holdt.
Consumers should be able tomonitor and measure whether the promise is being kept.
Det er f.eks. ikke nok i vage vendinger at garantere et bæredygtigt fiskeri.
Vaguepromises of sustainable fishery practices, for example, are notenough.
Der skaldefineres konkrete kriterier for et sådant fiskeri i form af forvaltningsplan,udtagning af voksne individer, selektive fangstredskaber osv.
Concrete sustainability criteria have to be defined: management plan, taking of adult fish only, selective gears, etc.
En procedure med akkreditering foretaget af en uafhængigtredjepart –Man kan ikke være dommer i sin egen sag.
An independent third-party accreditation process –In accordance with the ISO 14024 guidance standard, the different partiesinvolved in the award of an eco-label must be independent from oneanother.
I henhold til ISO 14024-standarden skal de parter, der er involveret i tildelingenaf et miljømærke til et givet produkt, være uafhængige af hinanden.Akkrediteringsorganet definerer tildelingskriterierne og akkrediterercertificeringsorganerne.
The accreditation body establishes label criteria; it grantsaccreditation to certification bodies that check whether the productconforms to the criteria and grants certification, in other words, theright to bear the logo.
Med sin meddelelse ønsker Europa-Kommissionen atigangsætte en debat med de europæiske institutioner,medlemsstaterne, fiskerisektoren i bred forstand ogmiljø- og forbrugerorganisationerne.
This “safety net” of compulsory criteria would do awaywith the risk of distorting competition and would offereach operator the flexibility needed to find or create aneco-label adapted to each one's type of fisheries orfinancial means – an advantage for small and mediumsized enterprises and for operators from the developingcountries.
De første meningsudvekslinger om emnet afslørede, hvor forskelligesynspunkterne var.
In addition, the seriousness of eco-labels on the market would be guaranteed.
Derfor er debatten også så vigtig, for selv om Kommissionen foretrækker løsningsmulighed3 med »mindstekrav«, betyder det ikke, at de øvrigeløsninger udelukkes.
They would havecredibility in the eyes of the public and could play to thefull their role of offering a commercial incentive for moreresponsible fisheries practices.
Åben adgang –En miljømærkeordning skal være tilgængeligfor alle operatører uden forskel, så der ikke opstår hindringer forvarernes fri bevægelighed.
Open access –An ecolabelling scheme must be open to alloperators, without discrimination, to avoid creating barriers to thefree movement of goods.
Det er en international handelsforpligtelse.Sigtet med dette krav er at undgå, at små og mellemstorevirksomheder eller udviklingslande udelukkes.
This is an obligation under internationaltrading rules. The aim of this requirement is to keep fromexcluding the developing countries and small and medium-sizedenterprises.
4.Streng kontrol –Ud over akkrediterings-/certificeringsprocedurerneskal miljømærkningsprocessen underkastes en kontrol for atverificere, om mindstekravene er overholdt, certificeringssystemetfungerer godt, og oplysningerne til forbrugerne er nøjagtige.
With its adoption of this communication, the European Commission wishes to promote a debate on the question with the Europeaninstitutions, Member States, the fisheries sector as a whole, environmental protection associations and consumer groups.
• Rækkevidden af en miljømærkeordning skal allerførstdefineres.
The first discussions have revealed the many different views on the subject.
Gennemsigtighed – Forbrugeren skal kende de kriterier,miljømærket dækker.
Transparency – Consumers should know what criteria arecovered by an eco-label and should thus have easy access toinformation on the certification standard.
Det skal derfor være let at få kendskab til dem.Desuden skal informationen på salgsstedet være i overensstemmelsemed disse kriterier, så de ikke er vildledende for forbrugeren.
What is more, while debate reveals the need for Community action, whatever form it may take, manyquestions will still need to be answered before suchaction can materialise as legislative proposals:
•Hvordan skal miljømærkningen styres i en overudnyttetbestand – kan det overhovedet lade sig gøre?
• Next, there is a need to work out how an eco-labelcan define its objectives: these must obviously be realistic and applicable while going beyond mere compliance with regulations.
• Ligeledes skal sammenhængen mellem alle led iproduktionskæden fra fisker til forbruger sikres, såfordelene ved miljømærket fordeles retfærdigt.
• First, the scope of an ecolabelling scheme needs to be defined: should eco-labels cover an entire stock being fished under optimal conditions or cancertification be issued to a few operators using selective techniques (even on an over-exploited stock)?
• Og endelig skal der skabes enighed om kriterierne forvurdering af et miljømærke. Skal de referere til detekniske ressourcer, en flåde anvender, eller til defaktiske resultater af den fiskeritype, der udøves?
•Is it possible to consider the use of eco-labellingschemes for over-exploited stocks?
• Dernæst skal det præciseres, hvordan et miljømærkesmålsætninger kan defineres.
• Relations between the different links in the productionchain, from fishermen to consumers, also have to beorganised in such a way as to result in a fair distributionof the advantages of an eco-label.
De skal naturligvis værerealistiske og faktisk anvendelige, samtidig med at deskal række ud over den blotte overholdelse afreglerne.
• Finally, agreement will need to be reached on assessment criteria for eco-labels: should these refer to thetechnical means used by a fleet or to the real resultsof the type of fishing practices?
Alle disse spørgsmål bliver drøftet på møder mellem deforskellige politiske og økonomiske aktører i sektoren.
All these questions will be debated at meetings betweenthe sector's different political and economic actors.
De to vigtigste miljømærker, der findes i øjeblikket for fiskerivarer
The two main eco-labels for fisheries products
I løbet af de seneste 10 år er der dukket specifikke miljømærker op til fiskeprodukter. Kort om de to mest kendte:
Eco-labels specific to fisheries products began being developed around a decade ago.
MSC-mærket blev skabt i 1997 på fælles initiativ af Unilever(markedsfører mærker som Iglo, Findus og Birds Eye) og WWF.
The MSC label was created in 1997 on a joint initiative by Unilever(which markets brands such as Iglo, Findus and Birds Eye) and the WWF.
Detsformål er at garantere forbrugeren, at produktet kommer fra etvelforvaltet fiskeri og ikke har bidraget til at forværre miljøproblemersom overfiskning.
It aims to guarantee consumers that the product comes fromwell managed fisheries and has not contributed to the environmentalproblem of over-fishing.
Denne definition – som ikke netop er en miljømærkedefinition – blevlanceret i 1990'ene af den amerikanske ngo Earth Island Institute (EII).Den omfatter tun fanget uden omringning af delfiner.
This definition – which is not exactly an ecolabelling one – has beenlaunched in the 90s by an US NGO, Earth Island Institute (EII).
For tiden findes derto konkurrerende fortolkninger af »delfinsikker« tun.
It identifiestuna caught without any encirclement of dolphins.
Den ene stammer fra EII, der som nævnt ikke tillader fiskerne at omringe delfinstimerfor at fange tun (især gulfinnet tun), mens den anden er AIDCP's (Agreement on the International Dolphins Conservation Programme),som er søsterorganisation til IATTC (Inter-American Tropical Tuna Commission (1)), der pålægger fiskerne særlige forpligtelser og bestemmelser, som skal overholdes og gennemføres under fiskeri i detøstlige Stillehav, og hvis primære mål er at nedbringe bifangsten afdelfiner til nul.
Currently two differentinterpretations of “Dolphin Safe” tuna are challenging one another: that of EII, which, as mentioned, does not allow fishermen to encircle dolphinsschools during the fishing operation to catch tuna (notably yellow fintuna), and that of the Agreement on the International Dolphin Conservation Programme (AIDCP) the sister organisation to the Inter-American Tropical Tuna Commission (IATTC) (1) which imposes someparticular obligations and provisions to be respected and implementedduring the fishing operations in the Eastern Pacific Ocean and whoseprincipal aim is to reduce the dolphins by-catch, during these operations,towards level approaching zero.
Hidtil har 10 fiskerier, bl.a. fire europæiske, modtaget dennecertificering.
To date, 10 fisheries have been certified, among which four Europeanfisheries.
Over 180 produkter i hele verden er MSC-mærket.Yderligere 12 fiskerier vurderes i øjeblikket.
Over 180 products around the world carry the MSC label.Twelve fisheries are currently undergoing assessment.