natgillin/translations-raw huggingface dataset:
SGA MOD KOMMISSIONEN sagsøgeren hverken har godtgjort, at der er indtrådt et tab, eller at der er nogen årsagsforbindelse mellem et eventuelt tab og den hævdede passivitet.
SGA V COMMISSION can be imputed to it and that the applicant has failed to prove that there was damage or that there was a causal link between the damage and the alleged failure to act.
Under alle omstændigheder gælder efter fast retspraksis, at Kommissionen, når den har modtaget en klage i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17, ikke er forpligtet til at træffe beslutning om, hvorvidt den hævdede overtrædelse faktisk er begået, medmindre den har enekompetence til at behandle klagen, hvilket ikke er tilfældet i den foreliggende sag (jf. f.eks. dommen i sagen Tremblay m.fl. mod Kommissionen, præmis 59). Følgelig kan den af Kommissionen fulgte handlemåde, som erstatningspåstanden vedrører, ikke anses for en fejl, der påfører Fællesskabet noget erstatningsansvar.
In any event it has consistently been held that where the Commission receives a complaint under Article 3 of Regulation No 17 it is not obliged to take a decision regarding the existence or otherwise of the alleged infringement unless the complaint falls within the exclusive purview of the Commission, which is not the case here (see, for example, Tremblay and Others ν Commission, cited above, paragraph 59).
Erstatningspåstanden må herefter forkastes, uden at det er nødvendigt at undersøge, om sagsøgerens bemærkninger vedrørende tabets art og omfang og årsagsforbindelsen mellem den adfærd, Kommissionen kritiseres for, og det anførte tab, opfylder betingelserne i artikel 19 i Domstolens statut og artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement.
In those circumstances, the claim for compensation must be rejected, and it is not necessary to consider whether the applicant's submissions on the nature and scope of the damage and the causal link between the conduct with which the Commission is charged and that damage are sufficient for the purposes of the requirements of Article 19 of the Statute of the Court of Justice and Article 44(1 )(c) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance.
Ifølge procesreglementets artikel 87, stk. 2, første afsnit, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom.
Under the second subparagraph of Article 87(2) of the Rules of Procedure, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party's pleadings.
Ifølge artikel 87, stk. 5, første afsnit, pålægges den part, som hæver sagen, at betale sagens omkostninger, hvis den anden part har nedlagt påstand herom i sine bemærkninger vedrørende sagens ophævelse.
Under the first subparagraph of Article 87(5), a party who discontinues or withdraws from proceedings is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the other party's pleadings.
På begæring af den hævende part kan dog bestemmes, at den anden part skal betale sagens omkostninger, hvis dette findes berettiget som følge af denne parts forhold. Endelig kan Retten i henhold til artikel 87, stk. 3, første afsnit, fordele sagens omkostninger eller bestemme, at hver part skal bære sine egne omkostninger, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder på et eller flere punkter, eller hvor der foreligger ganske særlige grunde.
However, upon application by the party who discontinues or withdraws from proceedings, the costs are to be borne by the other party if this appears justified by the conduct of that party.
Hvad angår sag T-189/95 må det konstateres, at det passivitetssøgsmål, som sagsøgeren hævede, blev anlagt efter fristens udløb, da sagsøgeren opfordrede Kommissionen til at handle den 24. april 1995, men først anlagde sag den 9. oktober 1995.
As regards Case T-189/95, it must be observed that the action for failure to act which the applicant withdrew was brought out of time, since the applicant called upon the Commission to act on 24 April 1995, but its action was not brought until 9 October 1995.
Da de øvrige påstande, som er nedlagt under denne sag, må afvises, pålægges sagsøgeren sagens omkostninger.
Since the other pleas in that action are inadmissible, it is appropriate to order the applicant to pay the costs.
I sag T-39/96 blev det passivitetssøgsmål, som sagsøgeren hævede, uden genstand efter vedtagelsen af Kommissionens afslag, mens sagsøgerens øvrige påstande må afvises.
In Case T-39/96, the action for failure to act withdrawn by the applicant has became otiose owing to the Commission's decision of refusal, and the other claims for relief put forward by the applicant are inadmissible.
Herefter findes det rimeligt, at hver part betaler sine egne omkostninger.
In those circumstances, it seems proper that the parties should bear their own costs.
Da sagsøgeren har tabt sag T-123/96, pålægges denne sagens omkostninger i overensstemmelse med Kommissionens påstand herom.
Since the applicant has been unsuccessful in Case T-123/96, it must be ordered to pay the costs, as applied for by the Commission.
RETTEN (Første Afdeling)
THE COURT OF FIRST INSTANCE (First Chamber) hereby:
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 13. december 1999.
Delivered in open court in Luxembourg on 13 December 1999.
Forenede sager T- 190/95 og T-45/96
Joined Cases T­190/95 and T­45/96
»Konkurrence — salg af automobiler — behandling af klager — passivitets-, annulations- og erstatningssøgsmål«
(Competition — Distribution of motor vehicles — Examination of complaints — Action for a declaration of failure to act, for annulment and for compensation — Inadmissibility)
Rettens dom (Første Afdeling) af 13. december 1999
Judgment of the Court of First Instance (First Chamber), 13 December 1999 II­3620
Passivitetssøgsmål — frister — præceptive — muligheden for at påberåbe sig en berettiget forventning med støtte i Kommissionens erklæringer eller stillingtagen — ingen mulighed
Actions for failure to act — Time­limits — Mandatory — Whether it is possible to rely on a legitimate expectation based on affirmations or statements of position made by the Commission — Not possible
Annullationssøgsmål — akter, der kan være genstand for søgsmål — begreb — retsakter med retligt bindende virkninger — administrativ procedure om anvendelse af konkurrencereglerne — Kommissionens manglende svar på en begæring om meddelelse af dokumenter — ikke omfattet
Actions for annulment — Actionable measures — Meaning — Measures producing binding legal effects — Administrative proceeding in implementation of the competi­tion rules — Failure of the Commission to respond to a request for documents — Not an actionable measure
SAMMENDRAG — FORENEDE SAGER T-190/95 OG T-45/96
SUMMARY — JOINED CASES T-190/95 AND T-45/96
Retspleje — stævning — formkrav — angivelse af søgsmålets genstand — kort frem stilling af søgsmålsgrundene — påstand om betaling af erstatning for skade forvoldt af en fællesskabsinstitution [EF-statutten for Domstolen, art. 19; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)]
Procedure — Application initiating proceedings — Procedural requirements — Subject-matter of the dispute to be indicated — Pleas in law relied upon to be briefly stated — Application claiming compensation for damage caused by a Community institution
Så længe der ikke findes nogen udtryk kelig bestemmelse, som fastsætter en frist, efter hvis udløb den institution, som opfordres til at tage stilling, antages at have truffet en stiltiende beslut ning, og som fastlægger indholdet af denne beslutning, kan en institutions passivitet ikke ligestilles med en beslut ning, da traktatens søgsmålsordning ellers ville blive bragt i fare.
Where there are no such express provi sions laying down a deadline by which an implied decision is deemed to have been taken by the institution called upon to act and prescribing the tenor of that decision, an institution's inaction cannot be deemed to be equivalent to a decision without calling into question the system of remedies instituted by the Treaty.
Da søgsmålsfristerne er præceptive og hverken kan fraviges af Fællesskabets retsinstanser eller af parterne, kan sagsøgeren ikke til støtte for at tilsidesætte fristen i traktatens artikel 175, stk. 2, påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (efter ændring nu artikel 232, stk. 2 EF) og herved henvise til sine kontakter med Kommissionen efter fremsendelsen af den retslige opfordring.
The timelimits for initiating proceed ings are a matter of public policy and are not subject to the discretion of either the Court or the parties. Consequently, a party cannot rely on the principle of the protection of legitimate expectations in order to avoid application of the second paragraph of Article 175 of the Treaty (now the second paragraph of Article 232 EC), by refer ence to the contact it had with the Commission after the letter of formal notice.
Hverken de erklæringer, Kom missionen har afgivet under sin korrespondance med den pågældende, eller denne institutions offentlige stillingtagen har nogen indflydelse på, om passivitetssøgsmålet kan realitetsbehandles. handles.
Neither statements by the Com mission in its correspondence with that party nor public declarations of its position can affect the admissibility of an action for failure to act.
Da forordning nr. 17 og nr. 99/63 ikke indeholder nogen udtrykkelige bestemmelser vedrørende proceduren for anvendelse af konkurrencereglerne, hvorefter et manglende svar fra Kom missionen på en begæring om meddelelse om dokumenter skal anses for et stiltiende afslag, kan en undladelse heraf ikke anses for en retsakt, der kan anfægtes under et søgsmål.
In respect of proceedings in implementation of the competition rules, since neither Regulation No 17 nor Regulation No 99/63 provide that failure on the part of the Commission to respond to a request for documents may amount to an implied rejection, its silence cannot be construed as an actionable measure.
Ifølge artikel 19 i statutten for Dom stolen og artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement skal en stævning indeholde en angivelse af søgsmålets genstand og en kort fremstilling af søgsmålsgrundene.
Under Article 19 of the Statute of the Court of Justice and Article 44(1 )(c) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, all applications must indicate the subjectmatter of the proceedings and include a brief statement of the grounds relied on.
De skal være tilstrækkelig klare og præcise til, at
The informa tion given must be sufficiently clear and precise to enable the defendant to
Der foreligger en retsakt eller en beslut ning, som kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i medfør af trak tatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF), når foranstaltningen har retligt bindende virkninger, der kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling.
The acts or decisions against which an action for annulment may be brought under Article 173 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 230 EC) are those measures which produce binding legal effects capable of affect ing the interests of the applicant by bringing about a significant change in his legal position.
SODIMA MOD KOMMISSIONEN sagsøgte kan tilrettelægge sit forsvar, og til, at Retten i givet fald kan tage stilling til sagen på det foreliggende grundlag.
SODIMA V COMMISSION prepare his defence and the Court of First Instance to decide the case, if appropriate without further informa tion.
Af retssikkerheds- og retsplejehensyn er det en forudsætning for, at en sag kan antages til realitetsbehandling, at de væsentligste faktiske og retlige omstændigheder, som søgsmålet støttes på, fremgår af selve stævningen, eventuelt kortfattet, men dog på en sammenhængende og forståelig måde.
In order to ensure legal certainty and the sound administration of justice, if an action is to be admissible, the essential facts and law on which it is based must be apparent from the text of the application itself, even if only stated briefly, provided the statement is coherent and comprehesible.
For at opfylde disse krav skal en stævning, hvori der nedlægges påstand om betaling af erstatning for skade forvoldt af en fællesskabsinstitution, indeholde de elementer, der gør det muligt at identificere den adfærd, som sagsøgeren bebrejder institutionen, grundene til, at sagsøgeren mener, at der er årsagsforbindelse mellem adfærden og det tab, han hævder at have lidt, samt karakteren og størrelsen af dette tab.
In order to satisfy those requirements, an application seeking compensation for damage caused by a Community institution must state the evidence from which the conduct alleged against the institution can be identified, the reasons for which the applicant considers there is a causal link between that conduct, the damage it claims to have suffered, and the nature and extent of that damage.
I de forenede sager T-190/95 og T-45/96,
In Joined Cases T­190/95 and T­45/96,
Société de distribution de mécaniques et d'automobiles (Sodima), i likvidation, Istres (Frankrig), ved likvidator, advokat Dominique Rafoni, og under denne sag ved advokat Jean-Claude Fourgoux, Paris, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Pierrot Schütz, 4, rue Beatrix de Bourbon, sagsøger, mod
Société de Distribution de Mécaniques et d'Automobiles (Sodima), a company incorporated under French law in judicial liquidation, established in Istres, France, represented by Dominique Rafoni, liquidator, and, in these proceedings, by Jean­Claude Fourgoux, of the Paris Bar, with an address for service in Luxembourg at the Chambers of Pierrot Schiltz, 4 Rue Béatrix de Bourbon, applicant, ν
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, først ved juridisk konsulent Giuliano Marenco og Guy Charrier, der er udstationeret som national ekspert ved Kommissionen, og derpå ved Giuliano Marenco og Loïc Guérin, der ligeledes er udstationeret som national ekspert ved Kommissionen, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg, sagsøgt,
Commission of the European Communities, represented initially by Giuliano Marenco, Legal Adviser, and Guy Charrier, a national civil servant on secondment to the Commission, and, subsequently, by Mr Marenco and Loïc Guérin, a national civil servant on secondment to the Commission, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg at the office of Carlos Gómez de la Cruz, of its Legal Service, Wagner Centre, Kirchberg, defendant,
SODIMA MOD KOMMISSIONEN hvori der er nedlagt påstand, for det første om, at det fastslås, at Kommissionen retsstridigt har undladt at tage stilling til en klage indgivet af sagsøgeren i henhold til EF-traktatens artikel 85 (nu artikel 81 EF) og i henhold til Kommissionens forordning (EØF) nr. 123/85 af 12. december 1984 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af salgs- og serviceaftaler vedrørende motor køretøjer (EFT 1985 L 15, s. 16), for det andet om annullation af det stiltiende afslag, som Kommissionen hævdes at have givet på sagsøgerens krav om aktindsigt, for det tredje om annullation af det stiltiende afslag, der hævdes at være givet på et krav om at forene sagsøgerens klage med andre klager, og for det fjerde om tilkendelse af erstatning, har
APPLICATION for, first, a declaration that the Commission unlawfully failed to adopt a position following a complaint by the applicant under Article 85 of the EC Treaty (now Article 81 EC) and Commission Regulation (EEC) No 123/85 of 12 December 1984 on the application of Article 85(3) of the Treaty to certain categories of motor vehicle distribution and servicing agreements (OJ 1985L 15, p. 16) and, secondly, annulment of an alleged implied refusal to provide the applicant with the information on the file and, thirdly, annulment of an alleged implied decision to join the applicant's complaint with other complaints and, fourthly, compensation for damage,
DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS (Første Afdeling) sammensat af præsidenten, B. Vesterdorf, og dommerne J. Pirrung og M. Vilaras, justitssekretær: H. Jung, på grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling den 2. marts 1999,
THE COURT OF FIRST INSTANCE OF THE EUROPEAN COMMUNITIES (First Chamber), composed of: B. Vesterdorf, President, J. Pirrung and M. Vilaras, Judges,
Automobiles Peugeot SA, som er fabrikant af Peugeot- og Citroen-biler (herefter »PSA«), ophævede imidlertid eneforhandlingsaftalen på et tidspunkt, som ikke fremgår af sagens akter.
The distribution agreement was terminated by Automobiles Peugeot SA, the manufacturer of Peugeot and Citroën cars (hereinafter 'PSA'), on a date which is not clear from the file.
Den 17. december 1992 afgav sagsøgeren erklæring om, at selskabet standsede sine betalinger.
On 17 December 1992 the applicant filed a declaration of suspension of payments.
Den 24. juli 1996 trådte selskabet i likvidation.
On 24 July 1996 it was put into judicial liquidation.
Der verserer en sag mellem sagsøgeren og PSA ved de franske domstole, hvorunder sagsøgeren har påstået PSA tilpligtet at betale dennes gæld på 14 mio. FRF.
Proceedings are pending before the French courts between the applicant and PSA in which the applicant has applied for PSA to be ordered to meet its liabilities of FRF 14 million.
Den 1. juli 1994 indgav sagsøgeren en klage over PSA til Kommissionen i henhold til artikel 3, stk. 2, i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter »forordning nr. 17«).
On 1 July 1994 the applicant lodged a complaint with the Commission against PSA under Article 3(2) of Council Regulation No 17 of 6 February 1962: First Regulation implementing Articles 85 and 86 of the Treaty (OJ, English Special Edition, First Series 1959-62, p. 87, hereinafter 'Regulation No 17').
I klagen gjorde sagsøgeren gældende, at den af koncernen indgåede eneforhandlingsaftale såvel hvad angår dens ordlyd som den måde, den var gennemført på, var uforenelig med EF-traktatens artikel 85 (nu artikel 81 EF) og med Kommissionens forordning (EØF)
The applicant claimed that the distribution agreement entered into by it was, in regard both to its wording and implementation, incompatible with Article 85 of the EC Treaty (now Article 81 EC) and Commission Regulation (EEC) No 123/85 of 12 December 1984 on the application of Article 85(3) of the EEC Treaty to
SODIMA MOD KOMMISSIONEN nr. 123/85 af 12. december 1984 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, på kategorier af salgs- og serviceaftaler vedrørende motorkøretøjer (EFT 1985 L 15, s. 16).
SODIMA V COMMISSION certain categories of motor vehicles distribution and servicing agreements (OJ 1985 L 15, p. 16).
Sagsøgeren anmodede Kommissionen om at trække gruppefritagelsen tilbage i medfør af artikel 10 i forordning nr. 123/85 af 12. december 1984 og artikel 8 i forordning nr. 17 samt at træffe foreløbige foranstaltninger.
The applicant asked the Commission to withdraw the benefit of the block exemption in accordance with Article 10 of Regulation No 123/85 of 12 December 1984, cited above, and Article 8 of Regulation No 17, and to adopt interim measures.
Den 5. august 1994 gav Kommissionen PSA meddelelse om Sodima's klage, tillige med de af denne til støtte for klagen fremsendte dokumenter, med henblik på, at PSA tog stilling dertil.
On 5 August 1994 the Commission sent Sodima's complaint, together with a list of the documents produced by Sodima as evidence, to PSA for comment.
Den 26. oktober 1994 tilsendte Kommissionen, som havde modtaget flere tilsvarende klager, PSA en begæring om oplysninger i medfør af artikel 11 i forordning nr. 17.
On 26 October 1994, having received several similar complaints, the Commission sent PSA a request for information under Article 11 of Regulation No 17.
Da PSA bad om at få tilsendt alle de dokumenter, Sodima havde fremlagt, spurgte Kommissionen sagsøgeren, om denne på grund af forretningshemmeligheder havde nogen indvendinger mod, at dokumenterne blev meddelt.
PSA asked to be sent all the documents submitted by Sodima, upon which the Commission asked the applicant if it had any business-secrecy objection to that.
Sagsøgeren gav samtykke hertil, men modsatte sig, at dokumenterne blev meddelt tredjemænd eller anvendt under andre af de sager, som Kommissionens tjenestegrene behandlede.
The applicant consented, subject to its documents not being supplied to third parties or used in other procedures being dealt with by the Commission.
Ved skrivelser af 13. december 1994 og 16. januar 1995 og dernæst ved skrivelser af 23. januar, 7. februar og 1. marts 1995 anmodede sagsøgeren Kommissionen om at få tilsendt meddelelserne dels om den begæring om oplysninger, som var tilsendt PSA, dels om PSA's bemærkninger vedrørende sagsøgerens klage, men modtog ikke noget svar herpå.
By letters of 13 December 1994 and 16 January 1995 and then of 23 January, 7 February and 1 March 1995, the applicant asked the Commission to send it the request for information sent to PSA and PSA's comments on its complaint, but it received no reply.
Den 15. februar 1995 besvarede PSA Kommissionens begæring om oplysninger, hvorved PSA dog modsatte sig, at dens besvarelser blev meddelt klageren under henvisning til, at der var tale om forretningshemmeligheder.
On 15 February 1995 PSA replied to the Commission's request for information, but refused permission to send its replies to the complainant on grounds of business confidentiality.
Den 27. februar 1995 tilsendte PSA Kommissionen sine bemærkninger vedrørende sagsøgerens klage.
On 27 February 1995 PSA sent the Commission its comments on the applicant's complaint.
Ved skrivelse af 14. marts 1995 rettede sagsøgeren i medfør af traktatens artikel 175 en retslig opfordring til Kommissionen om at tage stilling til klagen snarest muligt.
In a letter of 14 March 1995 the applicant formally called upon the Commission to adopt a position under Article 175 of the Treaty as soon as possible.
Den 12. oktober 1995 indgav sagsøgeren stævning i sag T-190/95, som blev efterfulgt af et supplerende skriftligt indlæg af 17. maj 1996.
On 12 October 1995 the applicant brought the action in Case T-190/95, which was followed by a supplementary pleading of 17 May 1996.
Ved et særskilt dokument af 8. december 1995 fremsatte Kommissionen en formalitetsindsigelse, som ved kendelse af 30. januar 1997 blev henskudt til afgørelse i forbindelse med sagens realitet.
By separate document of 8 December 1995 the Commission raised a plea of inadmissibility; a decision on that plea was, by order of 30 January 1997, reserved for final judgment.
10 Ved skrivelse af 4. januar 1996 rettede sagsøgeren på ny en retslig opfordring til Kommissionen om at tilsende PSA en meddelelse om klagepunkter.
10 By letter of 4 January 1996 the applicant again formally called upon the Commission to notify PSA of the complaints.
11 Den 27. marts 1996 indgav sagsøgeren stævning i sag T-45/96.
11 On 27 March 1996 the applicant brought the action in Case T-45/96.
12 Den 27. januar 1997 tilsendte Kommissionen sagsøgeren en underretning i henhold til artikel 6 i Kommissionens forordning nr. 99/63/EØF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Rådets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42, herefter »forordning nr. 99/63«), hvori den tilkendegav at ville afvise klagen.
12 On 27 January 1997 the Commission notified the applicant under Article 6 of Regulation No 99/63/EEC of the Commission of 25 July 1963 on the hearings provided for in Article 19(1) and (2) of Council Regulation No 17 (OJ, English Special Edition First Series 1963-64, p. 47, hereinafter 'Regulation No 99/73') of its intention to dismiss the complaint.
I bilaget til denne skrivelse meddelte Kommissionen sagsøgeren de oplysninger, som den havde modtaget af PSA, og som ikke havde karakter af forretningshemmeligheder.
Under cover of that letter, the Commission sent the applicant the information provided by PSA not covered by business secrecy.