natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— Afvisning, subsidiært frifindelse, i det omfang det påstås fastslået, at Kommissionen ifalder ansvar, og afvisning, i det omfang der nedlægges påstand om annullation af det hævdede afslag på at træffe foreløbige foranstaltninger, samt frifindelse hvad angår påstanden om passivitet.
— dismiss the application as inadmissible and, in the alternative, as unfounded in so far as it puts the Commission's liability in issue and inadmissible in so far as it seeks the annulment of the supposed refusal to adopt interim measures, and unfounded as regards the failure to act; and
21 I sag T-123/96 har sagsøgeren nedlagt følgende påstande:
21 In Case T-123/96 the applicant claims that the Court should:
— Beslutningen af 5. juni 1996 annulleres.
— annul the decision of 5 June 1996;
— Kommissionen tilpligtes at betale SGA en erstatning uden for kontraktforhold på 360 000 EUR.
— find the Community liable in non-contractual damage and award SGA EUR 360 000 by way of compensation; and
— Afvisning, i det omfang det påstås fastslået, at Kommissionen ifalder ansvar, og frifindelse, i det omfang afvisningen af klagen påstås annulleret.
— dismiss the application as inadmissible in so far as it puts the Commission's liability in issue and unfounded in so far as it seeks the annulment of the decision dismissing the complaint; and
Efter at sagsøgeren under den mundtlige forhandling er blevet opfordret til at præcisere, om selskabet opretholdt sine påstande i sagerne T-189/95 og T-39/96, har sagsøgeren ved skrivelse af 6. april 1999 frafaldet påstandene om passivitet.
After the applicant had been invited at the hearing to state whether it intended to maintain its claims in Cases T-l89/95 and T-39/96, it withdrew its claims for declarations of failure to act by letter of 6 April 1999.
Ved skrivelse af 23. april 1999 har Kommissionen taget dette til efterretning, men har fastholdt sin påstand om, at sagsøgeren tilpligtes at betale omkostningerne i de to sager.
By letter of 23 April 1999 the Commission took formal note of those withdrawals but maintained its application for costs to be awarded against the applicant in both cases.
Anmodningen om berigtigelse af referatet af den mundtlige forhandling
The application for rectification of the minutes of the hearing
Retten finder, at det i den foreliggende sag er ufornødent at foretage den af sagsøgeren ønskede berigtigelse af retsmødeprotokollatet.
The Court considers that in this case it is not appropriate to rectify the minutes of the hearing as requested by the applicant.
Den sætning, som ønskes ændret, lyder således: »Sagsøgerens repræsentant modsætter sig, at det af Kommissionen fejlagtigt fremlagte dokument udtages af sagens akter.« Denne sætning gengiver loyalt hovedindholdet af de erklæringer, som sagsøgerens repræsentant afgav i forbindelse med, at han modsatte sig udtagelsen af dokumentet.
The sentence which the applicant asks to be amended is worded as follows: 'The applicant's representative is opposed to removal of the document which the Commission filed by mistake'. That sentence accurately sums up the essence of the applicant's representative's statements, namely his objection to the document being removed.
Udtrykket »af Kommissionen fejlagtigt fremlagte dokument« identificerer blot det pågældende dokument, men betyder ikke, at sagsøgerens repræsentant har erkendt, at udsagnet var korrekt.
The words 'which the Commission filed by mistake' merely identify the document concerned, but do not mean that the applicant's representative accepts that they reflect the truth.
Derimod er Retten nået til den overbevisning, henset til reaktionerne fra Kommissionens repræsentanter under
The Court, on the other hand, having reached the view, in the light of all the
DOM AF 13.12.1999 — FORENEDE SAGER T-189/95, T-39/96 OG T-123/96 den mundtlige forhandling, at det omtvistede dokument også virkelig blev fremlagt ved en fejltagelse, og finder således, at det var berettiget at betegne det som en fejltagelse.
Commission's representatives' reactions at the hearing, that the contested document was indeed produced by mistake, was entitled to refer to it in those terms.
Endelig finder Retten det ikke nødvendigt at gengive det anbringende i retsmødeprotokollatet, som sagsøgerens repræsentant fremførte vedrørende kontradiktionsprincippets tilsidesættelse, da afdelingsformanden tog dette anbringende i betragtning i sin beslutning om at udtage det pågældende dokument af sagens akter.
Finally, the Court considers that it is not necessary that the minutes contain the plea put forward by the applicant's representative to the effect that the rights of the defence were infringed since consideration was given to that plea by the President of the Chamber in his decision ordering removal of the document in question from the file.
Realitetsbehanding af påstanden om annullation af det stiltiende afslag på anmodningen om at træffe foreløbige foranstaltninger (sagerne T-189/95 og T-39/96)
Admissibility of the application for annulment of the alleged implied refusal of the request for interim measures (Cases T-189/95 and T-39/96)
Selv om Kommissionen i sag T-39/96 kun gør indsigelse mod realitetsbehandlingen, i det omfang det stiltiende afslag på anmodningen om foreløbige foranstaltninger påstås annulleret, kan Retten også af egen drift i sag T-189/95 undersøge, om Kommissionens undladelse af at tage stilling til den anmodning, som blev fremsat i klagen, i det foreliggende tilfælde udgjorde en beslutning, som kunne anfægtes.
Although it is only in Case T-39/96 that the Commission is challenging the admissibility of the application in as far as it seeks the annulment of the alleged implied refusal of the request for interim measures, the Court must of its own motion consider whether, in Case T-189/95 too, the Commission's inaction in the face of such a request formulated in the complaint amounted to an actionable decision.
Det bemærkes, at der foreligger en retsakt eller en beslutning, som kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i medfør af EF-traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF), når foranstaltningen har retligt bindende virkninger, der kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling (Domstolens dom af 11.11.1982, sag 60/81, IBM mod Kommissionen, Sml. s. 2639, præmis 9).
It must be borne in mind that acts or decisions against which an action for annulment may be brought under Article 173 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 230 EC) are measures which produce binding legal effects capable of affecting the applicant's interests by bringing about a significant change in his legal position (see Case 60/81 IBM ν Commission [1981] ECR 2639, paragraph 9).
Den omstændighed, at en institution forholder sig tavs, kan ikke have en sådan retsvirkning, medmindre dette udtrykkeligt er fastsat i en fællesskabsbestemmelse.
Mere silence on the part of an institution cannot produce such effects unless express provision is made for it to do so by Community law.
Det er i visse særlige tilfælde fastsat i fællesskabsretten, at en institutions tavshed kan ligestilles med en beslutning, når den pågældende institution er blevet opfordret til at tage stilling og ikke har gjort dette inden for en bestemt frist. Så
Community law provides that, in certain specific instances, silence on the part of an institution is deemed to amount to a decision where the institution has been called upon to express its view and has not done so by the end of a given period.
SGA MOD KOMMISSIONEN længe der imidlertid ikke findes nogen udtrykkelig bestemmelse herom, som fastsætter en frist, efter hvis udløb der antages at være truffet en stiltiende beslutning, og som fastlægger indholdet af denne beslutning, kan en institutions passivitet ikke ligestilles med en beslutning, da traktatens søgsmålsordning ellers ville blive bragt i fare.
Where there are no such express provisions laying down a deadline by which an implied decision is deemed to have been taken and prescribing the tenor of the decision, an institution's inaction cannot be deemed to be equivalent to a decision without calling into question the system of remedies instituted by the Treaty.
Forordning nr. 17 og forordning nr. 99/63 af 25. juli 1963, som er nævnt ovenfor, indeholder imidlertid ingen udtrykkelige bestemmelser, hvorefter Kommissionens undladelse af at besvare en opfordring til handling kan ligestilles med en beslutning.
Regulation No 17 or Regulation No 99/63 of 25 July 1963 contain no provision to the effect that the Commission's failure to respond to a request to act may amount to a decision.
Det er ganske vist fastslået, at en beslutning, hvorved Kommissionen tager stilling til en del af en overtrædelse, som er genstand for en klage indgivet i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17, uden at Kommissionen angiver, hvilken stilling den agter at tage til de øvrige punkter i klagen, kan anses for en delvis og stiltiende afvisning af klagen (Domstolens dom af 19.10.1995, sag C-19/93 P, Rendo m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 3319, præmis 28 og 29).
It is true that it has been held that a decision in which the Commission states its view on some of the breaches in relation to which a complaint under Article 3 of Regulation No 17 is made, but does not indicate how it intends to deal with the other allegations in that complaint, may be interpreted as a partial and implied rejection of that complaint (see Case C-19/93 P Rendo and Others v Commission [1995] ECR I-3319, paragraphs 28 and 29).
På det tidspunkt, da stævningerne i de foreliggende sager T-189/95 og T-39/96 blev indgivet, havde Kommissionen imidlertid ikke vedtaget nogen delvis beslutning, der kunne fortolkes som et afslag på anmodningen om foreløbige foranstaltninger.
In this case, however, when the applications in Cases T-189/95 and T-39/96 were made, the Commission had not adopted any partial decision capable of being interpreted as an implied refusal of the application for interim measures.
Følgelig må påstanden om annullation af det stiltiende afslag på anmodningen om foreløbige foranstaltninger, som hævdes at være givet, afvises fra realitetsbehandling. handling.
Accordingly, the claim for annulment of an alleged implied refusal of the application for interim measures is inadmissible.
Påstanden om annullation af beslutningen af 5. juni 1996 om afvisning af klagen (sag T-123/96)
Application for annulment of the decision of 5 June 1996 dismissing the complaint (Case.T-123/96)
Sagsøgeren har i sit indlæg i det væsentlige fremsat fire anbringender. Det første anbringende er, at væsentlige formforskrifter er tilsidesat, nærmere betegnet en række processuelle garantier, det andet, at traktaten er tilsidesat, det tredje, at Kommissionen har begået et åbenbart urigtigt skøn ved udøvelsen af sin beføjelse
In its submissions, the applicant essentially put forward four pleas in law: first, breach of essential procedural requirements and, more particularly, of procedural guarantees; secondly, infringement of the Treaty; thirdly, manifest error of
31 Under den mundtlige forhandling har sagsøgeren fremført to nye anbringender, som dels støttes på, at der gik urimelig lang tid mellem klagens indgivelse og den anfægtede beslutning, og at dette i sig selv berettiger til en annullation heraf, dels at beslutningen ikke er tilstrækkelig begrundet.
31 At the hearing the applicant raised two new pleas in law, namely that the unreasonable length of time which elapsed between its complaint and the contested decision is sufficient to justify annulling that decision and that the decision did not contain an adequate statement of reasons.
Retten finder, at der først bør foretages en samlet gennemgang af det første og det andet anbringende og af de to anbringender, som blev fremført under den mundtlige forhandling, og som i det væsentlige går ud på, at Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser med hensyn til behandlingen af klagen.
It is appropriate to begin by considering together the first and second pleas and the two pleas raised at the hearing which are basically that the Commission failed to fulfil its obligations as regards treatment of the complaint.
Anbringenderne om Kommissionens tilsidesættelse af sine forpligtelser med hensyn til behandlingen af klagen
The Commission's failure to fulfil its obligations as regards treatment of the complaint
Med sit første anbringende, som er, at der er tilsidesat væsentlige formforskrifter, navnlig en række processuelle garantier, kritiserer sagsøgeren Kommissionen for, at den ikke har foretaget en omhyggelig og uvildig gennemgang af sagsøgerens klage, således som den var forpligtet til.
By its first plea, namely breach of essential procedural requirements, and in particular of procedural guarantees, the applicant is criticising the Commission for having failed to carry out a careful and impartial examination of its complaint which it was under a duty to do.
Det andet anbringende indeholder tre led.
The second plea falls into three parts.
Det første led er, at Kommissionen har begået en åbenbar fejl ved at gengive de beviser, den har fået fremlagt, forkert.
The first part is the applicant's argument that the Commission committed a manifest error by distorting the sense of the evidence submitted to it.
Kommissionen hævdes at have forsømt at undersøge dem seriøst og endvidere at have undervurderet dem.
The Commission did not examine that evidence seriously nor, furthermore, did it give it adequate weight.
Hermed har Kommissionen begået et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af bevisernes værdi.
The Commission therefore committed a manifest error of assessment of the probative value of that evidence.
Det andet led af anbringendet er, at Kommissionen har begået et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af fællesskabsinteressen.
The second part of the plea is the applicant's claim that the Commission committed a manifest error of assessment of the Community interest.
Det tredje led af anbringendet er, at Kommissionen har begået et åbenbart urigtigt skøn ved stedfæstelsen af tyngdepunktet for overtrædelsen og med hensyn til de franske retters og forvaltningsmyndigheders kompetence.
The third part of the plea alleges manifest error as regards the location of the centre of gravity of the infringement and as to the jurisdiction of the French courts and administrative authorities.
Kommissionen anfører, at den har beføjelse og endog pligt til at prioritere de midler, den har til rådighed og udelukkende anvende dem i de sager, som har den fornødne fællesskabsinteresse.
The Commission points out that it is entitled, even under a duty, to prioritise its resources and to allocate them only to cases where there is a sufficient Community interest.
I øvrigt bestrider den, at anbringendet om, at der foreligger en tilsidesættelse af en række processuelle garantier og væsentlige formforskrifter, kan realitetsbehandles, da sagsøgerens kritik ikke har fornødent grundlag.
It further challenges the admissibility of the plea of breach of essential procedural requirements and of procedural guarantees on the ground that the applicant's complaints are not substantiated.
Kommissionens forpligtelser i forbindelse med behandlingen af en klage er fastlagt i Domstolens og Rettens faste praksis, som senest er bekræftet i Domstolens dom af 4. marts 1999 i sag C-119/97 P, Ufex m.fl. mod Kommissionen (Sml. I, s. 1341, præmis 86 ff.).
The Commission's obligations when a complaint is referred to it have been laid down in settled case-law of the Courts of Justice and First Instance, most recently confirmed by the Court of Justice in Case 119/97 Ρ Ό f ex and Others v Commission [1999] ECR I-1341, paragraph 86 et seq.
40 Det fremgår navnlig af denne praksis, at Kommissionen ved fastsættelsen af prioriteter for behandlingen af de klager, den modtager, ikke blot kan bestemme, i hvilken rækkefølge klagerne skal behandles, men også kan afvise en klage med den begrundelse, at der ikke er en tilstrækkelig interesse for Fællesskabet i en fortsat behandling af sagen (jf. tillige Rettens dom af 24.1.1995, sag T-5/93, Tremblay m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 185, præmis 60).
40 It is clear from that case-law, inter alia, that, where the Commission assigns different priorities to the complaints submitted to it, it is entitled not only to decide the order in which the complaints are examined but also to reject a complaint for lack of a sufficient Community interest in further investigation of the case.
41 Den skønsbeføjelse, Kommissionen råder over i denne forbindelse, er imidlertid ikke ubegrænset.
41 The discretion enjoyed by the Commission for that purpose is not unlimited, however.
Der påhviler den således en begrundelsespligt, når den afviser at fortsætte behandlingen af en klage, og denne begrundelse skal være tilstrækkelig præcis og detaljeret til, at Retten kan foretage en effektiv prøvelse af Kommissionens skønsbeføjelse til at opstille prioriteter (dom i sagen Ufex m.fl. mod Kommissionen, præmis 89-95).
Therefore, the Commission is under an obligation to state reasons if it declines to continue with the examination of a complaint, and the reasons stated must be sufficiently precise and detailed to enable the Court of First Instance effectively to review the Commission's use of its discretion to define priorities (Ufex and Others ν Commission, cited above, paragraphs 89 to 95).
Denne prøvelse må dog ikke føre til, at Retten sætter sit eget skøn af Fællesskabets interesse i stedet for Kommissionens, men har til formål at kontrollere, at den anfægtede beslutning ikke hviler på materielt urigtige omstændigheder, og at den hverken er behæftet med en retlig fejl, et åbenbart urigtigt skøn eller magtfordrejning (Rettens dom af 18.9.1992, sag T-24/90, Automec mod Kommissionen, Sml. II, s. 2223, præmis 80).
That review may not lead the Court to substitute its assessment of the Community interest for that of the Commission but focuses on whether or not the contested decision is based on materially incorrect facts, or is vitiated by an error of law, a manifest error of appraisal or misuse of powers (Case T-24/90 Automec ν Commission [1992] ECR II-2223, paragraph 80).
Sagsøgerens første og andet anbringende samt de anbringender, som sagsøgeren fremførte under den mundtlige forhandling, skal undersøges på grundlag af disse principper.
It is appropriate to examine the applicant's first and second pleas, and the pleas raised at the hearing, in the light of those principles.
Hvad angår realitetsbehandlingen af det første anbringende bemærkes, at Retten af egen drift kan undersøge, om der foreligger væsentlige formelle mangler, og navnlig om der er sket en tilsidesættelse af de processuelle garantier, som er sikret i Fællesskabets retsorden (jf. Domstolens dom af 7.5.1991, sag C-291/89, Interhotel mod Kommissionen, Sml. I, s. 2257, præmis 14).
As regards the admissibility of the first plea, it must be pointed out that the Court may of its own motion consider the question of infringement of essential procedural requirements and, in particular, of the procedural guarantees conferred by Community law (see Case C-291/89 Interhotel ν Commission [1991] ECR I-2257, paragraph 14).
Det gælder også anbringendet om, at den anfægtede beslutning er utilstrækkelig begrundet, som blev fremført under den mundtlige forhandling.
This also applies to the plea raised at the hearing as to the inadequacy of the statement of reasons in the contested decision.
Det må i den foreliggende sag fastslås, at beslutningen af 5. juni 1996 indeholder en klar redegørelse for de retlige og faktiske forhold, som har ført Kommissionen til at antage, at der ikke forelå den fornødne fællesskabsinteresse.
In this case, the Court finds that the decision of 5 June 1996 clearly sets out the considerations of law and fact which led the Commission to the conclusion that there was not a sufficient Community interest.
Følgelig er klagepunktet om, at begrundelsespligten er tilsidesat, ubegrundet.
Consequently, the complaint of breach of the duty to provide reasons is unfounded.
Begrundelsen for den anfægtede beslutning viser endvidere, at Kommissionen foretog en omhyggelig undersøgelse af de omstændigheder, som sagsøgeren gjorde gældende, samt af de bemærkninger, PSA fremsatte på Kommissionens foranledning vedrørende den kritik, der var indeholdt i klagen, i overensstem melse med kravene i den foreliggende sag til en uvildig undersøgelse.
The statement of reasons in the contested decision also shows that the Commission carefully considered both the applicant's evidence and, as was necessary in this case for an impartial analysis, the observations it asked PSA to submit on the criticisms in the complaint.
Kritik punktet om, at Kommissionen har tilsidesat sin pligt til at undersøge klagen med den fornødne omhu, er derfor ubegrundet.
The complaint that the Commission failed in its duty to consider the complaint with due care is therefore unfounded.
Hvad angår det anbringende, som er fremført under den mundtlige forhandling vedrørende procedurens varighed ved Kommissionen, bemærkes, at der ifølge procesreglementets artikel 48, stk. 2, ikke må fremsættes nye anbringender under sagens behandling, medmindre de støttes på retlige eller faktiske omstændigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne.
As regards the plea raised at the hearing relating to the duration of the procedure before the Commission, it must be borne in mind that, under Article 48(2) of the Rules of Procedure, new pleas in law may not be introduced in the course of the proceedings unless they are based on matters of law or of fact which come to light in the course of the procedure.
Det nævnte anbringende, der ikke hverken direkte eller forudsætningsvis kan anses for en udvidelse af et anbringende, der tidligere er blevet fremført i stævningen, og som har nær forbindelse hermed, må derfor afvises.
This plea, which cannot be regarded as elaborating directly or by implication on a plea already put forward in the original application and closely connected therewith, must be declared inadmissible.
I øvrigt er det efter omstændighederne i sagen ufornødent, at Retten af egen drift undersøger dette anbringende.
Nor is there any need in the circumstances of this case for the Court to examine this plea of its own motion.
Hvad dernæst angår første led af det andet anbringende, som er, at Kommissionen har underkendt bevisværdien af de forhold, som sagsøgeren har fremført, bemærkes, at sagsøgeren i bilaget til sin klage og under sin efterfølgende korrespondance med Kommissionen dels har fremlagt forskellige dokumenter, som omhandler sagsøgerens vanskeligheder med at få leveret motorkøretøjer fra PSA's eneforhandlere i de andre medlemsstater, navnlig Italien og Nederlandene,
As regards, next, the first part of the second plea, namely failure to take account of the probative value of the evidence submitted by the applicant, the applicant produced, annexed to its complaint and during its subsequent correspondence with the Commission, various documents demonstrating the difficulties it encountered in obtaining delivery of vehicles from PSA dealers established in other Member States, particularly Italy and the Netherlands, on the one hand,
Hvad angår de dokumenter, som var vedlagt klagen, har PSA givet en detaljeret kommentar heraf, hvormed koncernen imødegår sagsøgerens kritik.
To the extent that those documents were annexed to the complaint, PSA commented on them in detail in order to refute the applicant's claims.
Navnlig har koncernen bestridt at have lagt hindringer i vejen for mellemhandleres udøvelse af virksomhed i overensstemmelse med artikel 3, nr. 11, i forordning nr. 123/85.
In particular, PSA denied impeding the activities of intermediaries acting in conformity with Article 3(11) of Regulation No 123/85.
Ved vurderingen af bevisværdien af de omstændigheder, som sagsøgeren har fremført, har Kommissionen ikke taget stilling til tvisten mellem sagsøgeren og PSA om fortolkningen af de nævnte dokumenter.
In its assessment of the probative value of the evidence submitted by the applicant, the Commission did not express a view as to the difference of opinion between the applicant and PSA in relation to the interpretation of those documents.