natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Forfatterreglen er derfor ugyldig, idet den ifølge sagsøgeren er i strid med det princip i kodeksen, der blev vedtaget i henhold til afgørelse 94/90.
That rule is therefore invalid as it breaches the underlying principle of the code adopted by Decision 94/90.
60 Under alle omstændigheder er begrundelsen i den anfægtede afgørelse, hvorved der henvises til den nævnte regel, ifølge sagsøgeren i strid med det generelle princip i adfærdskodeksen.
60 In any event, the reasons stated for the contested decision on the basis of that rule are contrary to the underlying principle of the Code of Conduct.
Begrundelsen er også udtryk for misbrug af beføjelser derved, at den medfører, at de pågældende dokumenter ikke er omfattet af kodeksens anvendelsesområde.
Those reasons also constitute an abuse of rights in that they serve to exclude the documents concerned from the scope of the code.
61 Sagsøgeren har subsidiært gjort gældende, at forfatterreglen må fortolkes indskrænkende, for at den kan være forenelig med princippet om, at offentlig heden skal have størst mulig adgang til dokumenter.
61 In the alternative, the applicant submits that the rule must be interpreted strictly, so that it remains compatible with the principle of the widest possible access to documents.
Heroverfor har Kommissionen anført, at i adfærdskodeksen efterfølges princip pet om, at offentligheden skal have »størst mulig adgang til... dokumenter«, af forfatterreglen, som derfor begrænser kodeksens anvendelsesområde.
The Commission contends that, in the Code of Conduct, the principle of the 'widest possible access to documents' is qualified by the authorship rule, which thus restricts the scope of the code.
I øvrigt henvises der i adfærdskodeksen kun i vage vendinger til erklæring nr. 17, og heri anbefales det i det væsentlige blot, at Kommissionen forelægger en rapport.
Moreover, the Code of Conduct only makes reference to Declaration No 17 in vague terms and that declaration, essentially, merely recommends that the Commission submit a report.
I retsmødet udtalte Kommissionen imidlertid, at forfatterreglen ikke bevirker, at Kommissionen ikke må give aktindsigt i de pågældende dokumenter, men kun, at den ikke har pligt til at udlevere dem.
However, at the hearing the Commission stated that the authorship rule does not bar it from granting access to the documents concerned but simply means that their disclosure is not mandatory.
Kommissionen har ligeledes bestridt, at der findes et trinhøjere retsprincip, som sagsøgeren kan påberåbe sig til støtte for, at forfatterreglen er ugyldig.
The Commission also disputed that there is a rule of law of a higher order on which the applicant might be able to rely in order to plead that the authorship rule is void.
Endvidere har sagsøgeren ikke godtgjort, at Kommissionen skulle have misbrugt sine beføjelser over for selskabet.
Moreover, the applicant has in no way demonstrated that there has been an abuse of its rights.
Endelig har Kommissionen subsidiært anført, at spørgsmålet om, hvorvidt der skal anlægges en udvidende eller indskrænkende fortolkningen af forfatterreglen, ikke opstår i den foreliggende sag.
Finally, the Commission contends, in the alternative, that the question of a wide or strict interpretation of the authorship rule does not arise in the present case.
Ifølge Kommissionen forsøger sagsøgeren at påvise, at den pågældende regel overhovedet ikke kan bringes i anvendelse.
The Commission maintains that the applicant is simply attempting to have that rule disapplied.
65 Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt det må afvises, at forfatterreglen kan finde anvendelse, bemærkes indledningsvis, at Domstolen i dom af 30. april 1996 (sag C­58/94, Nederlandene mod Rådet, Sml. I, s. 2169, præmis 37), som omhandlede retten til aktindsigt i dokumenter, bemærkede følgende:
On a preliminary point, as to the question whether the authorship rule is to be disapplied, it should be observed that the Court of Justice, in its judgment in Case C-58/94 Netherlands ν Council [1996] ECR I-2169, paragraph 37, concerning public access to documents, held as follows:
»Så længe fællesskabslovgiver ikke har vedtaget almindelige bestemmelser om offentlighedens ret til aktindsigt i de dokumenter, som er i fællesskabsinstituti­onernes besiddelse, må det erkendes, at institutionerne skal træffe foranstalt­ninger om behandlingen af sådanne begæringer i medfør af deres beføjelse til at tilrettelægge den interne organisation, hvorefter de er bemyndigede til at træffe passende foranstaltninger vedrørende deres interne funktion med henblik på at sikre en hensigtsmæssig forretningsgang.«
'So long as the Community legislature has not adopted general rules on the right of public access to documents held by the Community institutions, the institutions must take measures as to the processing of such requests by virtue of their power of internal organisation, which authorises them to take appropriate measures in order to ensure their internal operation in conformity with the interests of good administration.'
66 I lyset af den pågældende dom må det fastslås, at så længe der ikke findes et trinhøjere retsprincip, hvorefter Kommissionen ikke var bemyndiget til i afgørelse 94/90 at undtage dokumenter, som den ikke har forfattet, fra adfærdskodeksens
66 In the light of that judgment, it must be held that, so long as there is no rule of law of a higher order according to which the Commission was not empowered, in Decision 94/90, to exclude from the scope of the Code of Conduct documents of
INTERPORC MOD KOMMISSIONEN anvendelsesområde, kan den pågældende regel bringes i anvendelse.
INTERPORC V COMMISSION which it was not the author, the authorship rule can be applied.
Den omstændighed, at der i afgørelse 94/90 henvises til generelle politiske erklæringer, nemlig erklæring nr. 17 og konklusionerne fra flere møder i Det Europæiske Råd, kan ikke ændre noget derved, idet sådanne erklæringer ikke har gyldighed som et trinhøjere retsprincip.
The fact that Decision 94/90 makes reference to declarations of general policy such as Declaration No 17 and the conclusions of several European Councils, does not alter that finding, as such declarations do not have the force of a rule of law of a higher order.
For så vidt angår fortolkningen af forfatterreglen bemærkes, at erklæring nr. 17 og adfærdskodeksen fastslår det generelle princip, at offentligheden skal have størst mulig adgang til de dokumenter, som Kommissionen og Rådet ligger inde med, og at afgørelse 94/90 er en retsakt, der tillægger borgerne ret til aktindsigt i dokumenter, som Kommissionen ligger inde med (jf. dommen i sagen WWF UK mod Kommissionen, præmis 55).
As regards the interpretation of the authorship rule, it should be borne in mind, first, that Declaration No 17 and the Code of Conduct lay down the general principle that the public should have the greatest possible access to documents held by the Commission and the Council and, second, that Decision 94/90 is a measure conferring on citizens the right of access to documents held by the Commission {WWF UK v Commission, cited above, paragraph 55).
Endvidere bemærkes, at når der er indført et almindeligt princip og fastsat begrænsninger heraf, skal begrænsningerne fortolkes og anvendes indskrænkende, således at anvendelsen af det almindelige princip ikke bringes i fare (jf. dommen i sagen WWF UK mod Kommissionen, præmis 56, og Interporc Idommen, præmis 49).
Next, it is important to note that where a general principle is established and exceptions to that principle are laid down, those exceptions must be construed and applied strictly, so as not to frustrate the application of the general principle (WWF UK v Commission, cited above, paragraph 56, and Interporc I, cited above, paragraph 49).
Det må herved fastslås, at uanset hvorledes forfatterreglen nærmere må kvalificeres, må det konstateres, at der herved er indført en begrænsning af det almindelige princip om åbenhed i afgørelse 94/90.
In must be held, in that regard, that the authorship rule, however it may be characterised, lays down an exception to the general principle of transparency in Decision 94/90.
Det følger heraf, at reglen skal fortolkes og anvendes indskrænkende, således at anvendelsen af det almindelige princip om åbenhed ikke bringes i fare (jf. Rettens dom af 19.7.1999, sag T-188/97, Rothmans International mod Kommissionen, Sml. II, s. 2463, præmis 53, 54 og 55).
It follows that this rule must be construed and applied strictly, so as not to frustrate the application of the general principle of transparency (Case T-188/97 Rothmans International v Commission [1999] ECR 11-2463, paragraphs 53 to 55).
I retsmødet indrømmede Kommissionen, at en anvendelse af forfatterreglen kan give anledning til problemer, såfremt der er tvivl med hensyn til, hvem der har
At the hearing, the Commission acknowledged that the application of the authorship rule might give rise to difficulty where there is some doubt as to the
Netop i sådanne tilfælde er det vigtigt, at forfatterreglen fortolkes og anvendes indskrænkende.
It is in precisely such cases that it is important to construe and apply the authorship rule strictly.
71 I lyset af disse bemærkninger skal der herefter tages stilling til, om forfatterreglen finder anvendelse på de fem kategorier af dokumenter, der hidrører fra medlemsstaterne eller fra de argentinske myndigheder, og som er omhandlet i den anfægtede afgørelse.
71 In the light of the foregoing observations, the Court must determine whether the authorship rule is applicable to the five types of documents emanating from the Member States or the Argentine authorities mentioned in the contested decision.
De fem omtvistede typer af dokumenter omfatter for det første medlemsstaternes erklæringer vedrørende de mængder »Hilton beef«, der var indført fra Argentina i perioden mellem 1985 og 1992, for det andet de argentinske myndigheders erklæringer vedrørende de mængder »Hilton beef«, der var udført til Fælles skabet i samme periode, for det tredje de argentinske myndigheders dokumenter vedrørende udpegelsen af de organer, der er ansvarlige for udstedelsen af ægthedscertifikaterne, for det fjerde de argentinske myndigheders dokumenter vedrørende den aftale, der blev indgået om åbningen af et »Hilton«-kontingent, og for det femte medlemsstaternes udtalelser i lignende sager.
The five types of document in question comprise, first, the declarations of the Member States of quantities of Hilton Beef imported from Argentina between 1985 and 1992, second, the declarations of the Argentine authorities of quantities of Hilton Beef exported to the Community in the same period, third, the documents of the Argentine authorities relating to the designation of the bodies responsible for issuing certificates of authenticity, fourth, the documents of the Argentine authorities relating to the opening of the 'Hilton' quota and, fifth, the positions taken by the Member States in similar cases.
En nærmere gennemgang af de nævnte fem typer af dokumenter viser, at det enten er medlemsstaterne eller de argentinske myndigheder, der har forfattet dem.
It is clear, on examination of the five types of documents, that their authors are either the Member States or the Argentine authorities.
Heraf følger, at Kommissionen har anvendt forfatterreglen korrekt ved at antage, at den ikke var forpligtet til at give aktindsigt i de pågældende dokumenter.
It follows that the Commission has applied the authorship rule correctly in taking the view that it was not required to grant access to those documents.
Sagsøgerens anbringende om, at afgørelse 94/90 og adfærdskodeksen er tilsidesat, må herefter forkastes.
Accordingly, the applicant's plea alleging infringement of Decision 94/90 and the Code of Conduct must be dismissed as unfounded.
Sagsøgeren har anført, at for så vidt angår de dokumenter, der hidrører fra medlemsstaterne eller fra de argentinske myndigheder, burde Kommissionen i den anfægtede afgørelse have forklaret, hvorfor forfatterreglen kunne begrunde et afslag på aktindsigt i de pågældende dokumenter.
The applicant submits, as regards the documents emanating from the Member States or the Argentine authorities, that, in the contested decision, the Commission should have explained why the authorship rule justified the refusal of access to the documents.
Kommissionen har således tilsidesat bestemmelserne i traktatens artikel 190.
The Commission therefore infringed Article 190 of the Treaty.
Heroverfor har Kommissionen anført, at den omstændighed, at den i den anfægtede afgørelse har angivet, at den ikke har forfattet de dokumenter, sagsøgeren begærede aktindsigt i, er fuldt tilstrækkelig som begrundelse for, at den har bragt forfatterreglen i anvendelse.
The Commission contends that the statement in the contested decision that it is not the author of the documents constitutes an adequate statement of the reasons for application of the authorship rule.
Hertil bemærkes, at ifølge fast retspraksis indebærer begrundelsespligten i henhold til traktatens artikel 190, at det klart og utvetydigt skal fremgå, hvilke betragtninger den fællesskabsmyndighed, som har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, dels for at de berørte kan gøre sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning, for at de kan forsvare deres rettigheder, dels for at Fællesskabets retsinstanser kan udøve deres legalitetskontrol (jf. dommen i sagen WWF UK mod Kommissionen, præmis 66).
According to consistent case-law, the obligation to state reasons, laid down in Article 190 of the Treaty, means that the reasoning of the Community authority which adopted the contested measure must be shown clearly and unequivocally so as to enable the persons concerned to ascertain the reasons for the measure in order to protect their rights and the Community judicature to exercise its power of review (WWF v Commission, cited above, paragraph 66).
I den foreliggende sag har Kommissionen i den anfægtede afgørelse (jf. ovenfor i præmis 20) henvist til forfatterreglen og meddelt det sagsøgende selskab, at det skulle fremsætte begæring om at få udleveret en kopi af de pågældende dokumenter over for de berørte medlemsstater eller de argentinske myndigheder.
In the present case, in the contested decision the Commission referred to the authorship rule and informed the applicant that it should request a copy of the documents in question from the Member States concerned or the Argentine authorities.
Kommissionens ræsonnement fremgår klart af denne begrundelse.
Such a statement of reasons shows clearly the reasoning of the Commission.
Sagsøgeren har følgelig kunnet få kendskab til grundlaget for den anfægtede afgørelse, og Retten kan efterprøve afgørelsens lovlighed.
The applicant was thus in a position to know the justification for the contested measure and the Court of First Instance is in a position to exercise its power to review the legality of that decision.
Sagsøgeren kan herefter ikke med føje fastholde, at begrundelsen skulle have været mere specifik (jf. i samme retning dommen i sagen Rothmans International mod Kommissionen, præmis 37).
Accordingly, the applicant is not justified in maintaining that a more specific statement of reasons was required (see Rothmans International v Commission, cited above, paragraph 37).
Dette anbringende må således forkastes.
It follows that this plea must be dismissed.
Den anfægtede afgørelse annulleres således ikke, for så vidt som den vedrører dokumenter hidrørende fra medlemsstaterne eller de argentinske myndigheder.
Accordingly, the contested decision should not be annulled in so far as it relates to the documents emanating from the Member States or the Argentine authorities.
80 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. I henhold til samme artikels stk. 3 kan Retten imidlertid fordele sagens omkostninger eller bestemme, at hver part skal bære sine egne omkostninger, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder på et eller flere punkter.
80 Under Article 87(2) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party's pleadings.
Hver part har tabt sagen på et punkt og bør derfor bære sine egne omkostninger.
As both of the parties have been partially unsuccessful, they must be ordered to bear their own costs.
RETTEN (Første Udvidede Afdeling)
THE COURT OF FIRST INSTANCE (First Chamber, Extended Composition) hereby:
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 7. december 1999.
Delivered in open court in Luxembourg on 7 December 1999.
Sag T-79/99
Case T-79/99
»EF-varemærker — repræsentation ved en advokat, der er direktør for sagsøgeren — afvisning«
(Community trade mark — Representation by a lawyer who is a director of the applicant — Inadmissibility)
Rettens kendelse (Anden Afdeling) af 8. december 1999
Order of the Court of First Instance (Second Chamber), 8 December 1999 . II-3557
Retspleje — stævning — formkrav — underskrift fra en advokat, der er en anden end sagsøgeren — det sagsøgende selskab repræsenteret ved en advokat, der også er selskabets direktør — afvisning
Procedure — Application initiating proceedings — Procedural requirements — Must be signed by a lawyer who is a third party independent of the applicant — Where the applicant company is represented by a lawyer who is also one of its directors — Inadmissible
(EF-statutten for Domstolen, art. 17, stk. 3 og 4, og art. 19, stk. 1; Rettens procesreg lement, art. 43, stk. 1, første afsnit)
(EC Statute of the Court of Justice, Art. 17, third and fourth paras, and Art. 19, first para.; Rules of Procedure of the Court of First Instance, Art. 43(1), first subpara.)
En advokat med sådan beskikkelse, som er en af det sagsøgende selskabs to direktører og dermed ledelsesorgan for dette, kan ikke betragtes som en uafhængig tredjemand i forhold til sagsøgeren, og en stævning underskrevet af denne advokat må følgelig afvises.
A lawyer so authorised who is one of the two directors of the applicant company and therefore its 'controlling organ' cannot be considered as a 'third party' who is independent of the applicant and, accordingly, an application initiating the proceedings signed by that lawyer is inadmissible.
Når en sag anlægges for Retten, skal en part i dette begrebs forstand i artikel 17, stk. 3, i statutten for Domstolen, som finder anvendelse på Retten i medfør af statuttens artikel 46, lade en anden person møde for sig, og denne person skal have beskikkelse som advokat i en medlemsstat eller en stat, som er part i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. råde.
For the purposes of bringing an action before the Court of First Instance, a 'party' within the meaning of the third paragraph of Article 17 of the Statute of the Court — applicable to the Court of First Instance pursuant to Article 46 of that Statute — must use the services of a third party who must be authorised to practise as a lawyer before a court of a Member State or of another State which is a party to the Agreement on the European Economic Area.
RETTENS KENDELSE (Anden Afdeling) 8. december 1999 *
ORDER OF THE COURT OF FIRST INSTANCE (Second Chamber) 8 December 1999 *
I sag T-79/99,
In Case T-79/99,
Euro-Lex European Law Expertise GmbH, Emmerich (Tyskland), ved advokat Eckhard Benkelberg, Emmerich og Kleve, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Faltz og Kremer, 6, rue Heinrich Heine, sagsøger, mod
Euro-Lex European Law Expertise GmbH, a company incorporated under German law, having its head office in Emmerich (Germany), represented by Eckhard Benkelberg, Rechtsanwalt, Emmerich and Kleve, with an address for service in Luxembourg at the Chambers of Faltz and Kremer, 6 Rue Heinrich Heine, applicant, v
Harmoniseringskontoret for det Indre Marked (varemærker, mønstre og model ler) ved Detlef Schennen, chef for Kontoret for Lovgivning og Internationale Juridiske Anliggender, og fuldmægtig Emmanuel Joly, Juridisk Tjeneste, som
Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs), represented by Detlef Schennen, Head of the Legislation and International Legal Affairs Service, and Emmanuel Joly, Administrator in the Legal Affairs and
KENDELSE AF 8.12.1999 — SAG T-79/99 befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg, sagsøgt, angående en påstand om annullation af afgørelsen, som Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret for det Indre Marked (varemærker, mønstrer og model ler) traf den 26. januar 1999 (sag R 114/1998-1), og som blev meddelt sagsøgeren den 1. februar 1999, har
Litigation Department, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg at the office of Carlos Gómez de la Cruz, of the Commission's Legal Service, Wagner Centre, Kirchberg, defendant,
DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS (Anden Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, J. Pirrung, og dommerne A. Potocki og A.W.H. Meij, justitssekretær: H. Jung, under henvisning til stævningen, der blev indleveret til Rettens Justitskontor den 8. april 1999, under henvisning til Rettens skriftlige spørgsmål til parterne af 21. juni 1999, under henvisning til de bemærkninger, der blev indleveret til Rettens Justitskontor den 14. og 15. juli 1999, og under henvisning til svarskriftet, som blev indgivet til Rettens Justitskontor den 16. august 1999,
THE COURT OF FIRST INSTANCE OF THE EUROPEAN COMMUNITIES (Second Chamber), composed of: J. Pirrung, President, A Potocki and A.W.H. Meij, Judges, Registrar: H. Jung, having regard to the application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 8 April 1999, having regard to the Court's written question to the parties of 21 June 1999, having regard to the observations lodged at the Registry of the Court of First Instance on 14 and 15 July 1999, having regard to the response lodged at the Registry of the Court of First Instance on 16 August 1999,
Under denne sag har sagsøgeren nedlagt påstand om annullation af den afgørelse, som Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret for det Indre Marked (varemærker, mønstre og modeller) (herefter »Harmoniseringskontoret«) traf den 26. januar 1999 (sag R 114/1998-1), for så vidt som den bekræfter afgørelsen, som undersøgeren ved Harmoniseringskontoret traf den 20. maj 1998, og hvorefter sagsøgerens ansøgning om registrering af et EF-varemærke måtte afslås.
By the present action, the applicant is seeking an annulment of the decision of the First Board of Appeal of the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) ('the Office') of 26 January 1999 (Case R 114/19981) in so far as it affirms the decision of the examiner of the Office of 20 May 1998 to dismiss an application to register a Community trade mark.
Mærket, for hvilket der er ansøgt om registrering, er ordet Eu-Lex.
The trade mark in respect of which registration was sought was the term 'EuLex'.
I forbindelse med berigtigelsen af stævningen i henhold til artikel 44, stk. 6, i Rettens procesreglement har sagsøgeren fremlagt en udskrift fra Handelsregisteret i overensstemmelse med procesreglementets artikel 44, stk. 5, litra b).
For the purposes of putting its application in order under Article 44(6) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, the applicant has submitted an extract from the register of companies in compliance with Article 44(5)(b) of those Rules.
Retten har fastslået, at advokat Benkelberg, som er den advokat, der repræsenterer sagsøgeren, og som har underskrevet stævningen, er en af sagsøgerens to direktører ( »Geschäftsführer « ).
The Court has noted that it appears from the extract that Mr Benkelberg, the lawyer representing the applicant and who has signed the application, is one of the two directors ('Geschäftsführer') of the applicant.