natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved telefax af 17. april 1997 meddelte Kommissionen i overensstemmelse med artikel 2, stk. 2, litra d), i beslutningen om afhændelse Kesko, at den ikke ville modsætte sig administratorens forslag.
By fax of 17 April 1997 the Commission informed Kesko, in accordance with Article 2(2)(d) of the divestment decision, that it was willing to accept the trustee's proposals.
31 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 25. april 1997 har Kesko anlagt et annullationssøgsmål, som er indført i Rettens register under sags nummer T-134/97.
31 By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 25 April 1997, Kesko brought proceedings for annulment of the divestment decision. That case was registered as Case T-134/97.
Ved skrivelse af 14. august 1997 meddelte administratoren Kommissionen, at de forskellige transaktioner, som var beskrevet i rapporten, var blevet gennemført.
By letter of 14 August 1997 the trustee informed the Commission that the various transactions provided for in his report had been completed.
Ved skrivelse af 26. august 1997 meddelte Kommissionen Kesko, at selskabet havde opfyldt sine forpligtelser i henhold til beslutningen om afhændelse.
By letter of 26 August 1997 the Commission confirmed to Kesko that the latter had discharged its obligations under the divestment decision.
Ved kendelse afsagt den 9. oktober 1997 af formanden for Anden Afdeling er sag T-134/97, i overensstemmelse med procesreglementets artikel 99, blevet slettet af registret.
By order of the President of the Second Chamber of the Court of First Instance of 9 October 1997, Case T-134/97 was removed from the Court register, pursuant to Article 99 of the Rules of Procedure.
Ved kendelse afsagt den 8. juni 1998 af formanden for Anden Afdeling har Republikken Finland og Den Franske Republik fået tilladelse til at intervenere i sag T-22/97 til støtte for Kommissionens påstande.
By order of the President of the Second Chamber of the Court of First Instance of 8 June 1998, the Republic of Finland and the French Republic were granted leave to intervene in Case T-22/97 in support of the form of order sought by the Commission.
Afdelingsformanden har endvidere imødekommet en begæring om fortrolig behandling i forhold til intervenienterne, som er indgivet af sagsøgeren.
The President also granted an application made by the applicant for confidential treatment, as against the interveners, of certain information.
Efter at have hørt parterne har Retten i overensstemmelse med procesreg lementets artikel 51 henvist sag T-22/97 til en afdeling bestående af fem dommere.
After hearing the parties, the Court referred Case T-22/97 to a Chamber composed of five Judges, in accordance with Article 51 of the Rules of Procedure.
På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten indledt den mundtlige forhandling, som i overensstemmelse med artikel 113 og artikel 114, stk. 3 og 4, er begrænset til formaliteten og spørgsmålet om sagsøgerens søgsmålsinteresse.
Upon hearing the report of the Judge-Rapporteur, the Court opened an oral procedure limited to the issues of the admissibility of the action and the legal interest of the applicant in bringing proceedings, in accordance with Articles 113 and 114(3) and (4) of the Rules of Procedure.
Parterne har i offentligt retsmøde den 11. november 1998 afgivet indlæg i sagen og svaret på spørgsmål fra Retten vedrørende disse to spørgsmål.
The parties presented oral argument and their replies to the Court's questions on those two issues at the hearing in open court on 11 November 1998.
Ved kendelse af 1. december 1998 traf Retten bestemmelse om, at sagen skulle genoptages, således at parterne kunne fremsætte deres bemærkninger vedrørende sagens realitet, og gav Republikken Finland tilladelse til at uddybe sit skriftlige indlæg i sagen.
By order of 1 December 1998 the Court ordered that the procedure should continue in order that the parties should be heard on the substance of the case, and authorised the Republic of Finland to supplement its statement in intervention on the substance of the case.
Republikken Finland har den 28. december 1998 indleveret sit andet skriftlige indlæg.
The Republic of Finland lodged a second statement in intervention on 28 December 1998.
41 På grundlag af den refererende dommers rapport har parterne i offentligt retsmøde den 2. juni 1999 afgivet mundtlige indlæg i sagen og svaret på Rettens spørgsmål vedrørende sagens realitet.
41 Upon hearing the report of the Judge-Rapporteur, the parties presented oral argument and their replies to the Court's questions on the substance of the case at the hearing in open court on 2 June 1999.
42 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
42 The applicant claims that the Court should:
— Subsidiært, at der ikke gives sagsøgeren medhold, idet sagen er uden genstand.
— in the alternative, dismiss the action as devoid of purpose;
— Mere subsidiært frifindelse.
— in the further alternative, dismiss the action as unfounded;
Formaliteten og genstanden for søgsmålet
The admissibility and object of the action
Kommissionen har gjort gældende, at sagsøgeren har mistet enhver retlig interesse i at anlægge sag om annullation af den omtvistede beslutning og har på den baggrund nedlagt påstand om afvisning eller frifindelse på grund af sagens manglende genstand.
The Commission argues that the applicant has ceased to have any interest in bringing proceedings for annulment of the contested decision, and therefore contends that the Court should dismiss the action as inadmissible or devoid of purpose.
Med aftalen om afhændelse af 7. februar 1997 har sagsøgeren således uigenkaldeligt forpligtet sig til at skille sig af med visse aktiver.
By concluding the divestment agreement of 7 February 1997, the applicant committed itself irrevocably to dispose of a number of assets.
Kesko har valgt at indgå denne aftale, idet selskabet ikke var forpligtet til at træffe nogen foranstaltninger med henblik på at efterkomme den omtvistede beslutning.
It chose to enter into that agreement in the absence of any obligation to take any particular action to comply with the contested decision.
I øvrigt var aftalen om afhændelse ikke betinget af andet end, at Kommissionen tilsluttede sig den, hvilket skete ved skrivelse af 17. april 1997.
Moreover, the divestment agreement was not made conditional upon any event save for approval by the Commission, which was given by letter of 17 April 1997.
I den forbindelse har Kommissionen gjort gældende, at det kun er en beslutnings konklusion og ikke dens begrundelse, som kan anfægtes som sådan (Rettens dom af 17.9.1992, sag T-138/89, NBV og NVB mod Kommissionen, Sml. II, s. 2181, præmis 31).
In that regard, the Commission contends that an applicant can contest only the operative part of a decision, and not, as such, the statement of reasons for the decision (Case T-138/89 NBV and NVB v Commission [1992] ECR II-2181, paragraph 31).
I øvrigt er det ikke tilstrækkeligt til støtte for en søgsmålsinteresse at påberåbe sig fremtidige og uvisse situationer (dommen i sagen NBV og NVB mod Kommissionen, præmis 33).
Furthermore, in order to justify a person's interest in bringing proceedings, it is not sufficient to rely upon future and uncertain legal situations (NBV and NVB, cited above, paragraph 33).
Såfremt Kommissionen hypotetisk set i en sag om anvendelse af forordning nr. 4064/89 eller af EF-traktatens artikel 85 eller 86 (nu artikel 81 og 82 EF) skulle tage stilling til arten af en tilknytning mellem Kesko og dens detailhandlere, skulle den tage alle de forhold i betragtning, som var gældende på
If the Commission were called upon, in some hypothetical case concerning the application of Regulation No 4064/89 or of Article 85 or Article 86 of the EC Treaty (now Articles 81 EC and 82 EC), to assess the nature of the links between Kesko and its retailers, it would have to do
Ifølge Kommissionen skulle sagsøgeren således anlægge annullationssøgsmål til prøvelse af denne nye beslutning, såfremt selskabet anfægtede dennes lovlighed.
In so far as the applicant disputed the legality of any such new decision, it would be up to the applicant to bring an action for annulment of that decision.
50 Efter Kommissionens opfattelse er sagsøgerens argumentation vedrørende henholdsvis spørgsmålet om, hvorvidt den omtvistede beslutning har indflydelse på FK's fremtidige handlinger, den påståede krænkelse af sagsøgerens omdømme og spørgsmålet, om en eventuel annullationsdom kan danne grundlag for et senere erstatningssøgsmål, irrelevant.
50 The Commission regards as wholly irrelevant the arguments alleging that the contested decision may influence future action on the part of the OFC, that the applicant's reputation has been adversely affected and that a judgment annulling the contested decision could constitute the basis for an action for damages in the future.
51 Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionens argumentation, hvorefter en virksomhed mister sin søgsmålsinteresse, når den afhænder den virksomhed, som den har erhvervet, som følge af, at denne fusion er blevet erklæret for uforenelig med fællesmarkedet, og såfremt der ikke tages forbehold for tilbagekøb, hvis virksomheden får medhold i sagen, fører til en afskæring af alle retsmidler.
51 The applicant maintains, with reference to the Commission's argument that an undertaking which acquires a business loses its legal interest in bringing proceedings if it divests itself of that business pursuant to a declaration that the concentration in issue is incompatible with the common market, without reserving the right to repurchase the business in the event of its action succeeding, that that argument amounts to a denial of justice.
Sagsøgeren har i stævningen anført, at selskabet ikke havde til hensigt at overtage kontrollen med Tuko.
In its application, the applicant stated that it was not seeking to regain control of Tuko.
Imidlertid har det sagsøgende selskab i retsmødet den 11. november 1998 oplyst, at det ønskede at få mulighed for at erhverve enten en del af eller samtlige Tuko's aktiver, såfremt lejlighed bød sig.
Nevertheless, at the hearing on 11 November 1998, it indicated its desire to retain its freedom to repurchase all or part of Tuko's assets if given the opportunity to do so.
Under alle omstændigheder er sagsøgerens hovedformål med sagsanlægget at forhindre Kommissionen eller FK i at lægge den efter selskabets opfattelse fejlagtige vurdering til grund, som er indeholdt i den omtvistede beslutning, for den fremtidige vurdering af dets egen og Kdetailhandlernes situation.
At all events, the applicant's main aim is to prevent reliance by the Commission or by the OFC, in any future assessment of its situation or that of the Kesko retailers, on what it regards as the flawed assessment contained in the contested decision.
Sagsøgeren ønsker også at genoprette sit omdømme og forbeholde sig at kunne rejse erstatningskrav.
The applicant also wishes to restore its reputation and to leave open the option of claiming compensation.
Republikken Finland har i det væsentlige tilsluttet sig Kommissionens argumentation. tation.
The Republic of Finland concurs, in essence, with the Commission's arguments.
Den Franske Republik har hverken fremsat bemærkninger vedrørende formaliteten eller vedrørende spørgsmålet om sagens genstand.
The French Republic has not commented on the admissibility or object of the action.
Først bemærkes med hensyn til formaliteten, at søgsmålsinteressen i forbindelse med et annullationssøgsmål må bedømmes ud fra tidspunktet for sagsanlægget (Domstolens dom af 16.12.1963, sag 14/63, Forges de Clabecq mod Den Høje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 453, org. ref.: Rec. s. 719, på s. 748).
As regards, first, the admissibility of the action, it must be recalled that, for the purposes of assessing a legal interest in bringing proceedings, the relevant date is that on which the action is commenced (Case 14/63 Forges de Clabecq v High Authority [1963] ECR 357, at 371).
På tidspunktet for sagens anlæg, dvs. den 31. januar 1997, havde Kesko stadig kontrol over Tuko, idet denne kontrol var en følge af fusionen af 27. maj 1996.
On the date on which the action was brought, namely 31 January 1997, Kesko still controlled Tuko, which it had acquired by means of the concentration of 27 May 1996.
Selv om selskabet den 30. januar 1997 havde forelagt Kommissionen et forslag til en transaktion med henblik på afhændelse af Tuko's aktiviteter på dagligvareområdet med undtagelse af Anttila-varehusene, var de aftaler, som var nødvendige for at gennemføre denne transaktion, endnu ikke indgået.
Although it had submitted to the Commission on 30 January 1997 a draft proposal for the sale of Tuko's daily consumer goods business apart from the Anttila department stores, the agreements required to implement that transaction had not yet been entered into.
Den omstændighed, at sagsøgeren er adressat for den omtvistede beslutning, er tilstrækkelig til, at selskabet har en retlig interesse i at få beslutningens lovlighed prøvet ved Fællesskabets retsinstanser (jf. Rettens dom af 25.3.1999, sag T-102/96, Gencor mod Kommissionen, Sml. II, s. 753, præmis 40, 41 og 42).
The fact that the contested decision was addressed to the applicant suffices to confer on it an interest in bringing proceedings and in having the legality of that decision examined by the Community judicature (judgment of 25 March 1999 in Case T-102/96 Gencor v Commission, not yet published in the European Court Reports, paragraphs 40 to 42).
Heraf følger, at Kesko på tidspunktet for sagens anlæg havde en allerede eksisterende interesse i, at den omtvistede beslutning blev annulleret.
It follows that, when the action was commenced, Kesko had, on any view, a vested, present interest in seeking annulment of the contested decision.
Med hensyn til spørgsmålet, om sagsøgeren derefter bevarer retten til at fortsætte sagen (jf. Domstolens dom af 19.10.1995, sag C-19/93 P, Rendo m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 3319, præmis 13), bemærkes, at det forhold, at det kontraktmæssige grundlag for fusionen er bortfaldet, ikke i sig selv er en omstændighed, der kan udelukke legalitetskontrol af en kommissionsbeslutning, hvorved en fusion erklæres for uforenelig med fællesmarkedet (dommen i sagen Gencor mod Kommissionen, præmis 45).
As to the question whether the applicant thereafter retained its interest in pursuing the proceedings (Case C-19/93 P Rendo and Others v Commission [1995] ECR I-3319, paragraph 13), the fact that the contractual basis for a concentration has disappeared cannot in itself exclude judicial review of the legality of a decision of the Commission declaring that concentration incompatible with the common market {Gencor, cited above, paragraph 45).
Med hensyn til Kommissionens anbringende om, at sagsøgeren efter sagens anlæg frivilligt har opgivet fusionen, skal det bemærkes, at såfremt et selskab blot opfylder sin forpligtelse til at efterkomme den anfægtede beslutning, kan denne adfærd ikke på nogen måde bevirke, at virksomhedens interesse i at påstå beslutningen annulleret bortfalder (Domstolens dom af 19.9.1985, forenede sager 172/83 og 226/83, Hoogovens Groep mod Kommissionen, Sml. s. 2831, præmis 19).
As regards the Commission's argument that the applicant voluntarily abandoned the concentration in issue after bringing the proceedings, it must be recalled that, where a company has merely complied with a Commission decision, as it was obliged to do, it cannot thereby be deprived of its interest in seeking annulment of that decision (Joined Cases 172/83 and 226/83 Hoogovens Groep ν Commission [1985] ECR 2831, paragraph 19).
I den foreliggende sag indgik sagsøgeren først aftalen om afhændelse den 7. februar 1997, dvs. efter udstedelsen af den omtvistede beslutning den 20. november 1986, som i betragtning 173 indeholder en angivelse af, at Kommissionen havde til hensigt — ved en særskilt beslutning vedtaget i henhold til artikel 8, stk. 4, i forordning nr. 4064/89 — at træffe foranstaltninger, der kunne genoprette den effektive konkurrence (jf. ovenfor i præmis 15-18).
In the present case, it was not until 7 February 1997 — that is to say, after the adoption on 20 November 1996 of the contested decision, point 173 of which refers to the Commission's intention, in a separate decision based on Article 8(4) of Regulation No 4064/89, to adopt appropriate measures in order to restore conditions of effective competition (see paragraphs 15 to 18 above) — that the applicant entered into the divestment agreement.
61 Herefter blev sagsøgeren ved aftalen om afhændelse af 19. februar 1997 pålagt en specifik forpligtelse til under tilsyn af en administrator at afhænde Tuko's aktiviteter på dagligvareområdet inden for en frist på seks måneder eller senest den 31. december 1997 (jf. ovenfor i præmis 27).
61 Thereafter, the divestment decision of 19 February 1997 specifically required the applicant to sell Tuko's daily consumer goods business, then under the control of a trustee, within six months or by 31 December 1997 at the latest (see paragraph 27 above).
62 Den 3. marts 1997 afviste Kommissionen sagsøgerens forslag, hvorefter administratoren kunne pålægges at træffe bestemmelse om, at afhændelsen kun ville blive gennemført, såfremt sagsøgeren ikke fik medhold i at annullationssøgsmål til prøvelse af den omtvistede beslutning (jf. ovenfor i præmis 28).
62 On 3 March 1997 the Commission rejected the applicant's proposal that it be allowed to require the trustee to stipulate that the sale was to be completed only if the action for annulment of the contested decision were dismissed (see paragraph 28 above).
Den ubetingede afhændelse af Tuko's aktiviteter i overensstemmelse med administratorens indstillinger og Kommissionens tilslutning blev først gennem ført i august 1997 (jf. ovenfor i præmis 31, 32 og 33).
It was not until August 1997 that the unconditional sale of Tuko's business was finally completed in accordance with the trustee's proposals and with the Commission's agreement (see paragraphs 31 to 33 above).
Under disse omstændigheder kan hverken aftalen om afhændelse af 7. februar 1997 eller de efterfølgende transaktioner, hvorved sagsøgeren gennemførte afhændelsen af Tuko's aktiviteter på dagligvareområdet, i modsætning til det af Kommissionen anførte, betragtes som en »frivillig opgivelse« af fusionen.
In those circumstances, contrary to the Commission's arguments, neither the divestment agreement of 7 February 1997 nor the subsequent transactions by which the applicant undertook to sell Tuko's daily consumer goods business can be regarded as constituting a 'voluntary abandonment' of the concentration.
Tværtimod er disse transaktioner en direkte konsekvens af den omtvistede beslutning og derefter af beslutningen om afhændelse og af sagsøgerens bestræbelser for at efterkomme dem.
On the contrary, those transactions were a direct consequence of the contested decision and the subsequent divestment decision, and of the applicant's efforts to comply therewith.
På den baggrund skal det fastslås, at sagen kan antages til realitetsbehandling, og at sagsøgeren fortsat har søgsmålsinteresse med henblik på annullation af den omtvistede beslutning.
It must therefore be concluded that the action is admissible and that the applicant has retained an interest in seeking annulment of the contested decision.
Sagsøgeren har i stævningen fremført fire anbringender. Således har Kommissionen for det første ikke kompetence til at udstede den omtvistede beslutning, for det andet har den foretaget et åbenbart urigtigt skøn eller en urigtig retsanvendelse ved at antage, at den pågældende fusion kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstater, og for det tredje har den foretaget et åbenbart urigtigt skøn eller en urigtig retsanvendelse ved at antage, at der forelå misbrug af dominerende stilling som følge af tilknytningen mellem Kesko og K-detailhand-lerne og T-detailhandlerne.
In its application, the applicant advances four pleas, alleging, first, that the Commission lacked competence to adopt the contested decision, second, that the Commission made a manifest error of assessment and/or of law in finding that the concentration in issue might have an effect on trade between Member States, third, that the Commission made a manifest error of assessment and/or of law in finding that the links between Kesko and the Kesko and Tuko retailers created a dominant position and, fourth, that there was a failure to provide an adequate statement of reasons.
For det fjerde foreligger der manglende begrundelse, idet dette forhold vil blive gennemgået i forbindelse med de to første anbringender. ender.
The latter plea will be considered in the context of the Court's examination of the first two pleas.
Første anbringende: Kommissionens manglende kompetence
The first plea, alleging lack of competence on the part of the Commission
Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen tilsidesatte artikel 22, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 samt princippet om god forvaltningsskik, da den besluttede at iværksætte proceduren i henhold til forordningens artikel 6, stk. 1, litra c), som følge af FK's anmodning af 26. juni 1996.
The applicant claims that the Commission infringed Article 22(3) of Regulation No 4064/89 and the principle of sound administration by deciding to initiate the procedure under Article 6(1)(c) of that regulation in response to the OFC's request of 26 June 1996.
Ifølge sagsøgeren er det for det første ifølge den finske forfatnings artikel 40, stk. 1, alene det finske statsråd, der er kompetent til at udøve de beføjelser, der efter fællesskabsretten er tillagt medlemsstaterne, medmindre andet følger af særlige lovbestemmelser om, at disse beføjelser udtrykkeligt er overdraget til et andet organ.
First, only the State Council is competent, pursuant to Article 40:1 of the Finnish Constitution, to perform the functions assigned to the Member States by Community law, in the absence of any specific conferment of such powers on another body by express statutory provision.
Selv om FK i medfør af artikel 10 i den finske lov til gennemførelse af EØS-aftalen, som senere er erstattet af artikel 20 i den finske konkurrencelov, er overdraget visse af de beføjelser, der ifølge forordning nr. 4064/89 skal udøves af en »kompetent myndighed« (jf. f.eks. forordningens artikel 9, 12, 13, 18 og 19), indeholder finsk ret ingen bestemmelse om, at FK kan indgive anmodninger i henhold til artikel 22, stk. 3, i forordning nr. 4064/89.
Although Article 10 of the Finnish Law transposing the EEA Agreement, since replaced by Article 20 of the Finnish Law on competition, assigns to the OFC certain of the functions to be exercised, under Regulation No 4064/89, by a 'competent authority' (see, for example, Articles 9, 12, 13, 18 and 19 of that regulation), there exists no provision of Finnish law which authorises it to make a request under Article 22(3) of Regulation No 4064/89.
Eftersom FK ikke havde kompetence til at indgive en sådan anmodning, har Kommissionen ifølge sagsøgeren heller ikke kompetence til at iværksætte en undersøgelse af den pågældende fusion.
Since the OFC did not have the power to make such a request, the Commission likewise lacked the power to carry out an investigation into the concentration at issue.
For det andet tilsidesatte Kommissionen artikel 22, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 samt princippet om god forvaltningsskik ved at undlade at undersøge, om anmodningen var indgivet forskriftsmæssigt af en medlemsstat.
Second, the Commission infringed Article 22(3) of Regulation No 4064/89 and the principle of sound administration by failing to verify whether that request had been validly made by a Member State. Although, according to the case-law of the