natgillin/translations-raw huggingface dataset:
S de ti år, der skiller os fra år 2000, udvikles en fælles socialpolitik og som en del af denne en fælles politik for menneskelige ressourcer.
I ween now and the year 2000 will see the development of a European social policy and, in this framework, a European policy on human resources.
Bliver det sociale Europa ikke til noget, vil det uundgåeligt få negative konsekvenser.
If this social dimension of Europe fails to materialize, there are bound to be adverse consequences. quences.
Samlingen af markederne og af den mo netære forvaltning risikerer at give sig udtryk i større uligheder: De svageste mennesker og områder kan svækkes yderligere (og det omvendte kan blive til fældet for de rigeste).
The price paid for economic and monetary union may well be growing inequality: the weakest people and regions could become even weaker (while the rich grow richer).
Og dersom den økonomiske og monetære union domineres af centralbankernes og finansministerier nes kultur, er der fare for, at kvalitets-, garanti- og beskyttelsesstandarderne på arbejdspladserne går ned.
Moreover, if economic and monetary union is dominated by the thinking of central banks and treasury ministers, standards of quality, safeguards and protection at the workplace are likely to fall.
Endelig kan der indtræde en endnu hårdere og mere aggressiv konkurrence mellem virksomheder og lande, hvis valutakursernes sikkerhedsventil bortfalder, idet den virker dæmpende på forskellen mellem institutioner, vaner og de forskel lige former for socialpolitik.
In addition, there could be even greater and fiercer competition among undertakings and countries if the saftey valve pro vided by the exchange rate, which used to cushion the differences between institutions, customs and social policies, disappears.
Opbygges der en økonomisk union, der stiler mod stærk EF-intern konkurrence i stedet for indførelse af et stærkt EF-samarbejde som modvægt mod japansk og amerikansk konkurrence, risikerer man at lave noget, der har store muligheder for at blive en økonomisk fiasko.
Japan's economy is based on coordination and negotiation between firms which takes account of the quality of 'human capital'. The US economy, on the other hand, is based on a fiercely com petitive domestic policy.
Den model, som Europa er ved at indrette sig efter, kan betegnes som føderalistisk.
The model towards which Europe is moving could be defined as federalist.
Men det bør overvejes, om det skal være en føderalisme som den amerikanske med større konkurrence og en meget be grænset solidaritet eller en føderalisme som den tyske, der i langt højere grad er præget af social og kulturel homogenisering. sering.
But that prompts the question whether we are moving towards a US-type federalism with greater competition and little solidarity or towards the German type, in which social and cultural homogeneity is far more pronounced.
I det første tilfælde vil tendensen gå i ret ning af større konkurrence mellem med lemsstaterne med den deraf følgende uundgåelige udhuling af de sociale og arbejdsmæssige standarder og meget beskeden social udligning — som bekendt er finansministerier og centralbankers sagkyndige nærmest uinteresserede i alt, der ikke er decideret økonomisk betonet, og det samme gælder for deres kendskab til de mekanismer og processer, der har med uddannelse og bevarelse af de menneskelige ressourcer at gøre.
In the former case, the tendency would be towards greater competition between States, with all the inevitable erosion of living and working standards and little compensation in social terms. We know all too well that treasury experts and central bankers are not very sensitive to any other than strictly economic matters, nor do they show much understanding of the mechanisms and procedures for training and maintaining human resources.
Japansk økonomi bygger på koordinering og forhandling mellem virksomhederne med hensyn til den menneskelige kapitals kvalitet. Omvendt bygger amerikansk økonomi på aggressiv intern konkurrencepolitik. kurrencepolitik.
It is already clear that Japan is gaining ground on the United States in terms of commercial competitiveness; nevertheless, the United States may well fight back because it has large high-technology corporations and, at the same time, inter national dominance, leadership and power, enabling it to dictate the terms governing the flow of foreign trade.
leder af fakultetet for økonomiske vi denskaber ved
Department of Economic Sciences, University of Rome
Det mærkes allerede, at Japan konkurrencemæssigt er ved at vinde terræn; men De Forenede Stater kan tåle det, for di dette land har store, teknisk højtudviklede virksomheder og også et overherredømme, en ledende rolle og en interna-
If economic union is geared to strong intra-European competition rather than strong intra-European cooperation to counterbalance competition from the two other economic forces,
Der tales meget om det sociale Europa og om fastsættelse af et regel- og garantisystem, der reelt skal gælde i samtlige EF-lande, som imidlertid fremdeles er så for skellige i kulturel, institutionel og social henseende, at denne opgave bliver over ordentlig kompliceret og vanskelig.
In economic terms, Europe appears to be tending towards the American approach. Europe does not, however, have the same power as the United States at interna-
digheden, bør udryddes, når bortses fra nogle ganske få tilfælde.
Does this mean that better training is not desirable?
For selv om er­hvervsuddannelse kan forøge produktivi­teten, så vil den i en række tilfælde ikke føre til andet end faldende efterspørgsel, fordi færre, mere produktive arbejdere kan frembringe lige så mange varer eller tjenesteydelser, som der tidligere skulle et større antal mindre produktive folk til at lave.
Certainly not, especially as it can in specific circumstances trigger off a process of development which may generate more employment.
Den japanske model har udviklet sig ud fra kulturelle, sociale og politiske forhold, som ligger meget fjernt fra europæiske forhold, hvorfor den ikke udgør noget alternativ.
This strategy or relying on the market (or the State) is highly illusory.
Skal man da konkludere, at en forbedring af kvalifikationerne slet ikke er ønskelig?
tional level and is therefore in no position to establish competitive relationships by the same methods.
Vist ikke, og da slet ikke fordi den under særlige omstændigheder kan afføde en udvikling, der fører til øget beskæftigelse.
Nor does the Japanese approach, rooted as it is in cultural, social and political traditions far removed from those of European countries, offer an alternative model.
Grunden til, at de fleste virksomheder prøver på at få folk, der allerede har de fornødne faglige kvalifikationer, skal nok søges i økonomiske betragtninger, idet virksomhederne er bange for ikke at kun­ne hente deres udgifter til uddannelse hjem.
But in that case thought will have to be given to all the environmental conditions conductive to the establishment of ap­propriate mechanisms for development; we shall also have to define what we mean by vocational training.
Men der bør tænkes nøje over alle de om­stændigheder, der kan give mulighed for indførelse af egnede udviklingsmekanis­mer, og det bør også defineres, hvad der forstås ved erhvervsuddannelse.
Our essential course of action, therefore, is to develop an original approach specifically geared to the European en­vironment — probably that of making optimum use of human resources — and in the long term to direct our economic and social efforts towards this end.
Derfor kommer Europa til at sætte ind ved udvikling af selvstændige metoder, der er typiske for vor verdensdel, sand­synligvis i form af bedre udnyttelse af de menneskelige ressourcer. Det er på dette punkt, at de økonomiske og sociale pla­ner i det lange løb bør være sammen­faldende.
If in fact the majority of employers stopped investing in their own human resources in the hope of finding ready­qualified manpower on the market, there would obviously be too few employer­trained people, and the few firms that did invest in training would stop doing so.
Økonomerne er fortrolige med den euro­pæiske konkurrenceevnes særegenheder; i denne forbindelse skal det blot nævnes, at europæisk produktivitet i den seneste snes år procentvis er steget dobbelt så me­get som den amerikanske.
Suffice it to recall that over the last 15 to 20 years Europe's productivity rate has increased twice as fast as that of the United States.
En vigtig for­klaring på de gode europæiske resultater inden for produktivitet og konkurren­ceevne er tilstedeværelsen af en udbredt kultur, som er et betydningsfuldt aktiv for de europæiske samfund.
A key to understan­ding these differences and to explaining Europe's good performance in terms of productivity and competitive innovation is the broad variety of culture, the capital assets of European societies.
Man kan skelne mellem to typer erhvervsuddannelse: En første type, der består i at undervise i at lave »noget«, uden en forøgelse af kulturen — »kultur« skal betegne evnen til at forstå, hvad man er i karaft af at lave »noget«, evnen til at skabe betydningsfulde forbindelser for sig selv og for andre mellem det, man la­ver, og det man selv er, mellem det, man laver, og det man kunne gøre under andre omstændigheder (som man for øvrigt selv kan bidrage til).
■ There are two types of training: one consists of learning to do things without raising one's level of culture, if culture is taken to mean the ability to understand who one is by dint of doing things, the ability to make a meaningful link for one's own and others' benefit between what one does and what one is in personal terms, and between what one does and what one might do in different en­vironmental circumstances (which, moreover, one could help to bring about).
Den anden type uddan­nelse går ud på at lære at lave »noget« som konsekvens, eksempel og anvendelse af en beriget kultur — en anvendelse, der styrkes af menneskets tillid til sig selv som en del af dets arbejde og af samfundet.
The second type of training consists of learning to do things as a consequence, example and use of an enriched level of culture. Use of that culture would be enhanced by the individual's self­con­fidence as an active participant in his own work and society.
For øvrigt hverken kan eller bør staten gå med til at imødekomme en sådan uddan­nelsesefterspørgsel fra en stor del af virk­somhederne.
The State neither can nor should asume the task of meeting this demand for train­ing from a large number of firms.
Staten kan ikke gøre det, fordi den ikke systematisk kan sørge for overensstemmelse mellem uddannelser­ne og virksomhedernes krav, og den bør heller ikke gøre det, selv om den tilfældig­vis skulle være i stand dertil, fordi det of­fentliges indsats bør ophøre, inden ud­dannelserne bliver for specielle, for snæv­re og målrettede efter bestemte virksom­heders krav.
It can­not do so because it cannot keep pace with employers' needs and it should not even if by chance it could, because the public sector's efforts must end before the point at which the training it provides becomes too specific, i. e. too narrow and focused on the requirements of one or two employers.
I mangel af evne til at forudse og som følge af uvisheden bliver uddannelserne for stive, eller der bliver tale om systematisk spild.
Given the lack of forecasting ability and the uncertainty, the result would be either no movement at all by individuals, or wastage in the system.
I stedet for at indføre udenlandske model­ler og lave om på europæisk tankegang bør man derfor snarere retablere grundla­get for denne tankegang og lancere den i fornyet form.
Instead of importing outside models and changing European philosophy, it would be better to re­establish the basis of this philosophy and relaunch it in new ways.
Den kultur, man har byg­get på i de sidste årtier, er nærmest en nu opbrugt arv af en forældet model, der ik­ke længere kan udgøre en effektiv reak­tion på de krav, der viser sig i horisonten. Modellen fra krisen og fra den af arbejds­løsheden tvunge omstrukturering på det hidtidige grundlag, som er fulgt på hinan­den fra halvfjerdserne, har i øvrigt ført til en noget uklar blandingsmodel.
The culture on which we have capitalized in recent decades is a worn­out legacy of an already outdated model rather than an effective adaptation to the challenges facing us today.
Der skal tværtimod skabes retlige, finan­sielle og forhandlingskulturelle forudsæt­ninger for, at virksomhederne vil påtage sig uddannelsesopgaverne, medens sta­ten skal specialisere sig i at uddanne i me­re almene discipliner, herunder evnen til at kunne tilegne sig specialiseret og særlig viden og kunnen.
On the contrary, the legal, financial and cultural conditions for negotiation need to be created: employers should take on the role of fine­tuning the training, while the State should specialize in the provi­sion of training for broader cultural skills, including the ability to acquire special­ized and specific knowledge and know­how.
Disse to typer uddannelse blandes selv­følgelig hyppigt sammen.
These two types of training are of course often confused.
Men i dag har den førstnævnte (den kortsynede, ikke­kulturelle type) forrang frem for den an­den, og den drager fordel af alt for stor op­mærksomhed og for mange bevillinger (menneskelige, materielle og finansielle), medens den anden derimod står i fare for at forsvinde.
Nowadays the first type (the non­cultural and more short­sighted) is preferred to the second, receiving too much attention and too many human, material and financial resources, whereas the second is in danger of disappearing.
Fortsætter denne tendens, vil den uundgåeligt bidrage til at styrke fremkomsten af nye uligheder.
If this trend is confirmed, it will inevitably help to create new inequalities.
Der er fa­re for, at nogle kun vil lære noget abstrakt (der bliver mere og mere abstrakt), me­dens andre igen kun vil lære noget kon­kret og derfor blive fattige og sårbare.
There is a risk of some people acquiring only abstract knowledge (which becomes in­creasingly abstract) while others acquire only practical knowledge, leaving them intellectually impoverished and vulner­able.
Den gamle model kunne ikke klare sig un­der omstændigheder, der paradoksalt nok er blevet for kortsynede og alene in­teresserede i omgående gevinst til at kun­ne reagere på en intensiv og aggressiv konkurrence.
The old model has not worn well in a world which, paradoxically, had become too shortsighted, too interested in quick profits to be able to respond to intense, aggressive competition.
Ændres der ikke kurs, vil der ikke kunne lægges et kohærent grundlag for den europæiske politik for de menneskelige ressourcer, som bør om­defineres og nytænkes.
Unless there is a change of direction, it will be impossible to establish a coherent basis for the Euro­pean policy on human resources, which should be defined and reappraised.
■ Men på hvilket grundlag kan denne politik opbygges?
But on what basis can this policy be con­structed?
Illusionen om, at er­hvervsuddannelse udgør det eneste ene direkte redskab til lindring af arbejdsle­
■ Most employers tend to look for well­educated and trained people (and to ex­pect the State to fund their education and training).
Det er dog ikke tilstrækkeligt.
Even this, however, would not be suffi­cient.
Der skal samtidig skabes forudsætninger for, at virksomhederne i stadig højere grad selv føler behovet for at deltage i definitionen og den aktive fastsættelse af den enten ge­nerelle og polyvalente eller den særlige kundskabsramme, som bliver nødvendig eller blot vigtig.
The conditions should also be established for employers increasingly to address the problem of defining and ac­tively determining the framework for the general and specific skills that will be needed or will, quite simply, be impor­tant.
Disse overvejelser fra virksomhedernes side bør i stigende grad være en kilde til næring af en kollektiv
■ Employers' responsibility for research on and predicting what knowledge will be required is all the more important given that, in an environment that is changing so rapidly in qualitative and structural rather than quantitative terms, there is a good deal of uncertainty and indecision about what lies ahead.
■ Tendensen er, at de fleste virksomhe­der vil have folk med en god erhvervsfag­lig uddannelse (som det overlades til sta­ten at betale).
■ The illusion that vocational training is the only direct means of alleviating unemployment, except in rare cases, should be dispelled.
Men der er noget, der tyder på, at det virksomhederne har brug for langt snarere er mere veluddannede folk, der hurtigt og let kan tilpasse sig de stille­de krav.
The fact is that, whereas vocational training is effective in increasing productivity, it may in cer­tain circumstances reduce the demand for manpower since, when workers are more productive, fewer are needed to produce the same quantity of goods and services.
strategi med henblik på omdefinering af en planlagt tilpasning af kundskabsud­viklings­ og undervisningsstrategierne i almindelighed — herunder fornyelsen af indhold og undervisningsplaner.
tened by the form the European integra­tion process is now assuming).
udgøres af børnene af dem, der har fået masseundervisning.
The third danger is the growing disper­sion, impoverishment and wastage of cultural assets.
Den første fare består i overgang fra et af håb kompenseret dualismesystem til nye dualismer uden håb under forhold præ­get af følelse af skuffelse og angst, hvor ingen ved, hvor man ender — en situa­tion hvori følelsen af uvished kan domi­nere på individuelt plan og nedgangen i mobilitet på systemplan.
hope to new dualisms without hope in an environment marked by frustration and anxiety, where no one knows where he may end up — a situation in which feel­ings of individual uncertainty and declin­ing mobility within the system could prevail.
Disse brud stiller krav, der nødvendiggør indsats og opmærksomhed, idet de inde­bærer fare for nye brud.
The second danger is the opposite of over­ly fierce competition, i. e. the weakening of solidarity (a danger probably heigh­
Den »mulige fremtid« er stærkt afhæn­gig af de bedst mulige kundskaber, de ek­sisterende grænser (og dem, der er i færd med at blive til) inden for de boglige fag og produktionen.
The 'possible future' is highly dependent on advanced knowledge and existing frontiers (and those in the process of be­ing 'built') in academic disciplines and in the working world.
Den »mulige fremtid« afhænger af de strategiske aktioner, som arbejdsmarkedets parter kan udvikle i overensstemmelse med deres forståelse af de systemer, hvori de bevæger sig, de »in­frasystemiske« forbindelser og disses eventuelle udvikling samt de strategiske valg, der måtte frembyde sig.
The 'probable future' depends on the strategic measure which 'the agents of society' can adopt in the light of their understanding of the systems in which they are developing, the links between systems and their possible evolution and also the strategic options.
■ Imidlertid konstaterer man en vok­sende afstand mellem de steder og tids­punkter, hvor kundskaberne dannes, de­res optagelse i systemet, deres udvælgelse og bearbejdelse med henblik på overfør­sel til uddannelsen og endelig den egentli­ge overførsel deraf.
■ What is in fact being observed is a widening gap between the places and times at which knowledge is formed, how it is perceived by the system and is selected and developed for transfer into training, and how it is effectively conveyed.
Ved omdefineringen af en europæisk po­litik for menneskelige ressourcer bør der tages hensyn til en række nyopdukkede fænomener.
In redefining a European policy on human resources, account will have to be taken of the emergence of certain new phenomena.
Igennem hele dette århun­drede har man oplevet en række revolu­tionerende brudsekvenser.
Throughout this century we have experienced a series of revolu­tionary changes.
Burkart Lutz (leder af Institut für sozialwissenschaftli­che Forschung, München) har f. eks. un­derstreget det brud, der fremkaldtes på arbejdsmarkedet, da den kapital, der ud­gjordes af folk fra landbrugs­ og hånd­værkssektoren, var opbrugt, en traditio­nel kulturgruppe inden for hvilken evnen til at vide, at kunne og at være opstod spontant gennem de omgivelser, hvori de pågældende levede.
Professor Burkart Lutz' has drawn attention to the disrup­tion brought about by the disappearance from the labour market of a capital resource in the form of agricultural and craft workers, a 'traditional' cultural world in which the capacity to acquire knowledge, expertise and the art of living came spontaneously through immersion in a particular environment.
Men der er også sket andre brud: For før­ste gang i menneskehedens historie ind­trådte der efter Den Anden Verdenskrig en så kraftig og langvarig økonomisk vækstproces, at cyklerne ikke fremtrådte som en ændring i udviklingen, men blot som en svækkelse.
But other upheavals have taken place: after the end of the Second World War and for the first time in the history of mankind, there was such a protracted period of strong economic growth that economic cycles appeared not as the downside of development but merely as a weaker manifestation.
Efter en kort periode, inden for hvilken regeringerne forbigåen­de troede, at de kunne styre markedets ubændige kræfter, tilvejebragtes for før­ste gang forudsætningerne for og viljen til virkelig at nå frem til en masseunder­visning.
After a short period in which governments temporar­ily believed they had the power to control blind market forces, it was the first time that the conditions and willingness ex­isted for a true system of mass education to be established.
Den generation, der nu er under uddannelse for at komme ud på arbejds­markedet, er den første generation, der
The generation now be­ing trained to enter the labour market is the first to consist of the sons and daughters of those who participated in mass education.
Men samtidig skal der også arbejdes på udligning af uvishedens virkninger ved brug af de redskaber, der kommer fra er­faringen og udviklingen af en solidaritets­kultur.
■ Employers must be forced or per­suaded to invest more in educational training.
Den tredje fare er, at man får større og større spredning, fattiggørelse og spild af de kulturelle kapaciteter.
To achieve this, and at the same time contribute to a process of systematic reflection on modern society's need for skills, employers themselves should carry out surveys and evaluate their own need for skills and know­how.
Det vil tjene til at give førstnævnte nye motiveringer og foranledige sidstnævnte til en strate­gisk tænkemåde.
■ A Europe­wide structural review of curriculum content and hence of teaching strategies should be under­taken.
Alle bidrog efter evne, og man bestræbte sig på solidarisk at dele re­sultaterne af det produktive arbejde mel­lem generationerne.
Everyone contributed to the extent of his ability, and every effort was made to share the fruits of these produc­tive efforts right across the generations.
■ Virksomhederne skal tvinges eller til­skyndes til at investere mere i en uddan­nelse af undervisningsmæssig art. For at nå dette mål og samtidig bidrage til en sy­stematisk overvejelse af de moderne sam­funds behov for viden, bør virksomheder­ne selv foretage undersøgelser og over­vejelser af behovet for viden, som de selv opfatter det.
accepting it conceptually and psycho­logically, or in the sense of learning how best to survive in an environment beset by 'uncertainty', whilst retaining control over their lives.
Denne indsats kan man godt forestille sig som led i en EF­udvikling og ­koordine­ring: Efter omhyggelige overvejelser på fællesskabsplan skal man bestemme hvil­ke kundskaber, der skal ud af de fælles læ­seplaner, hvordan man kan sammenpres­se visse dele af kundskaberne, hvad der skal tilføjes og hvordan.
At the same time, however, efforts should be made to offset the effects of this 'uncertainty' by using the tools provided by experience and by developing a climate of solidarity.
Der er ingen me­ning i, at dette uden koordinering gøres i eller af et enkelt land.
■ Lastly, much greater impetus needs to be given to job creation.