natgillin/translations-raw huggingface dataset:
På den anden side nyder sagsøgerens medlemmer beskyttelse i kraft af EF-traktatens artikel 39 ff. (nu artikel 33 EF ff.), som Rådet burde have taget hensyn til ved vedtagelsen af den anfægtede forordning (jf. dommene i sagen Sofrimport mod Kommissionen og i sagen Codorniu mod Rådet).
The applicant's members are protected by Article 39 of the EC Treaty (now Article 33 EC) et seq., which the Council should have borne in mind when it adopted the contested regulation (see the judgments in Sofrimport ν Commission and Codorniu ν Council, cited above).
For det tredje tilsiger ufravigelige fællesskabsretlige principper, at sagsøgerens søgsmål realitetsbehandles. Til støtte herfor henviser sagsøgeren til Domstolens
Third, the applicant invokes the existence of a matter of Community public interest in order to establish the admissibility of its action, relying on the
I det foreliggende tilfælde er det sagsøgerens opfattelse, at proceduren forud for den anfægtede forordnings vedtagelse er »behæftet med uregelmæssigheder« og med en vis form for magtfordrejning, da de i forordningen indeholdte regler ikke er i overensstem melse med de heri angivne formål.
The applicant contends that, in the present case, the procedure followed prior to the adoption of the contested regulation is 'marked by errors' and by a certain misuse of powers, since the rules laid down in the contested regulation do not correspond to the stated objectives.
Sagsøgeren anmoder derfor Retten om i overensstemmelse med ufravigelige fællesskabsretlige principper at efterprøve, om Rådet faktisk har udstedt en generel retsakt uden det nødvendige faktiske grundlag, således som det fremgår af den anfægtede forordning, at det er tilfældet.
The applicant therefore asks the Court to determine, for reasons relating to the Community public interest, whether the Council did indeed adopt a legislative act without any factual basis, as appears from the contested measure.
For det fjerde vil Retten, såfremt den afviser sagen, berøve sagsøgeren enhver mulighed for at forsvare sig og vil tilsidesætte sammenslutningens, og dens medlemmers, krav på en effektiv retsbeskyttelse.
Fourth, the applicant claims that, by declaring its action inadmissible, the Court would deny it any means of defence and infringe its fundamental right, and that of its members, to effective judicial protection.
Sagsøgeren anfører, at dette krav er et grundlæggende retsprincip i spansk ret.
The applicant explains that, under the Spanish legal system, that right has the status of a fundamental principle.
Da hverken den spanske stat eller de selvstyrende regioner har vedtaget gennemførselsforanstaltninger til den anfægtede forordning, har sagsøgeren ingen mulighed for at anlægge sag ved de nationale retter, hvorunder der i henhold til EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) kan forelægges et præjudicielt spørgsmål vedrørende den anfægtede forordnings gyldighed.
In this regard it states, in particular, that, since neither the Spanish State nor the autonomous communities of which it is composed have adopted measures to implement the contested regulation, it has not the slightest opportunity of bringing before the national courts proceedings in which a reference might be made under Article 177 of the EC Treaty (now Article 234 EC) for a preliminary ruling on the validity of the contested regulation.
Endvidere anfører sagsøgeren, at Domstolen i sin praksis har fastslået, at retten til en effektiv retsbeskyttelse er en grundlæggende rettighed i Fællesskabets rets system, hvis overholdelse Domstolen skal sikre (Domstolens dom af 17.12.1970, sag 11/70, Internationale Handelsgesellschaft, Sml. 1970, s. 235, org. réf.: Rec. s. 1125, præmis 4, af 14.5.1974, sag 4/73, Noid mod Kommissionen, Sml. s. 491, præmis 13, af 23.4.1986, sag 294/83, Les Verts mod Parlamentet, Sml. s. 1339, præmis 23, af 15.5.1986, sag 222/84, Johnston, Sml. s. 1651, af 13.7.1989, sag 5/88, Wachauf, Sml. s. 2609, af 19.6.1990, sag C-213/89, Factortame mil., Sml.
The applicant then states that, in its case-law, the Court of Justice has held that the right to effective judicial protection is one of the fundamental rights recognised under the Community legal system, which ensures that it is respected (judgments of the Court of Justice in Case 11/70 Internationale Handelsgellschaft [1970] ECR 1125, paragraph 4; in Case 4/73 Nold ν Commission [1974] ECR 491, paragraph 13; in Case 294/83 Les Verts ν Parliament [1986] ECR 1339, paragraph 23; in Case 222/84 Johnston [1986] ECR 1651; in Case 5/88 Wachauf[1989] ECR 2609; in Case C-213/89 Factortame and Others [1990] ECR 1-2433; in Case C-104/91 Aguirre Borrell and Others [1992]
Det er ifølge sagsøgeren uforeneligt med retten til en effektiv retsbeskyttelse at afvise den foreliggende sag, da den ikke drejer sig om at pålægge medlemsstaterne begrænsninger eller forpligtelser, men om at kontrollere, hvorledes Rådet udøver sin skønsbeføjelse.
The applicant contends that it would be incompatible with the right to effective judicial protection to declare this action inadmissible when, as in this instance, it is not a matter of imposing restrictions or obligations on the Member States, but of reviewing the Council's exercise of its discretionary power.
Sagsøgeren henviser desuden til punkt 20 i en rapport fra Domstolen om visse aspekter af anvendelsen af traktaten om Den Europæiske Union.
The applicant also quotes point 20 of a report by the Court of Justice on certain aspects of the Treaty on European Union.
Endelig anfører sagsøgeren, at kravet om en effektiv retsbeskyttelse på fælles skabsrettens område ikke forudsætter, at de pågældende godtgør, at det er absolut umuligt for dem at rejse sag ved andre domstole end Fællesskabets retsinstanser, men blot, at de godtgør, at dette rent faktisk er umuligt.
Finally, the applicant claims that, in order to qualify for the right to effective judicial protection under Community law, individuals are not required to show that they are completely unable to have access to a court other than the Community court, but only that such access would not be effective.
Det tilkommer nemlig Retten at afgøre, om det fremgår af den vedtagne retsakt, at en borger har en reel og effektiv mulighed for at anfægte retsaktens gyldighed for en national ret ved at udvirke, at der forelægges et præjudicielt spørgsmål (jf. eksempelvis Domstolens dom af 15.2.1996, sag C-209/94 P, Buralux m.fl. mod Rådet, Sml. I, s. 615).
It is for the Court of First Instance to establish whether it may be inferred from the contested measure that the individual has a genuine and effective opportunity to challenge its legality before a national court, by means of a reference for a preliminary ruling (see, for example, the judgment of the Court of Justice in Case C­209/94 Ρ Buralux and Others ν Council [1996] ECR 1­615).
I denne henseende anfører sagsøgeren, at Kongeriget Spanien udtrykkeligt afviste at udnytte sine søgsmålsmuligheder efter fællesskabsretten til prøvelse af den anfægtede forordning, da den selvstyrende region Andalusien anmodede sammenslutningen herom.
In this connection, the applicant points out that the Kingdom of Spain formally refused to initiate the legal proceedings it is entitled to bring under Community law against the contested regulation when asked to do so by the autonomous community of Andalusia.
Endvidere fremhæver sagsøgeren, at de ophævelser, der er foretaget ved den anfægtede forordning, såsom ophævelsen af interventionsordningen, forbrugsstøtten, støtten til små producenter, den maksimale garantimængde for Fælles skabet og støtten til nybeplantninger fra den 1. maj 1998, ikke kræver nogen gennemførselsforanstaltninger fra medlemsstaterne.
It also states, in that regard, that the Member States do not need to adopt any measures to implement the withdrawals envisaged by the contested regulation, such as those of the intervention scheme, the consumption aid scheme, aid to small producers, the maximum guaranteed quantity for the Community and aid for new plantings from 1 May 1998.
Da traktatens artikel 39 ff., som sagsøgeren påberåber sig, desuden ikke har direkte virkning, kan kun
Furthermore, since Article 39 et seq. of the Treaty, on which the applicant relies, do not have direct effect, the Community
Fællesskabets retsinstanser beskytte sagsøgerens rettigheder (jf. Domstolens dom af 2.4.1998, sag C-321/95 P, Greenpeace Council m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1651, præmis 33).
1999 — CASE T-173/98 court is the only court which can protect its rights (see the judgment of the Court of Justice in Case C-321/95 Ρ Greenpeace Council and Others ν Commission [1998] ECR 1-1651, paragraph 33).
30 Da den anfægtede forordning under alle omstændigheder har en gyldighedsperiode på tre år, vil et søgsmål ved de spanske retter være formålsløst i betragtning af den tid, der medgår til Domstolens afgørelse af et præjudicielt spørgsmål.
30 In any event, since the contested regulation has a period of validity of three years, it would be pointless to bring an action before a Spanish court, given the time it takes for the Court of Justice to give judgment on a question referred for a preliminary ruling.
31 Subsidiært anmoder sagsøgeren om, at undersøgelsen af sagens formalitet udskydes til behandling i forbindelse med realiteten, idet Rådet har vedtaget den anfægtede forordning uden grundlag i pålidelige oplysninger.
31 The applicant claims, in the alternative, that the decision on the objection of inadmissibility should be reserved for the final judgment on the grounds that the Council adopted the contested regulation without using any reliable information.
Ifølge artikel 111 i Rettens procesreglement, som ændret med virkning fra den 1. juni 1997 (EFT 1997 L 103, s. 6), kan Retten, når det er åbenbart, at sagen må afvises, eller at sagen er åbenbart ugrundet, uden at fortsætte sagens behandling træffe afgørelse ved begrundet kendelse.
Under Article 111 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, as amended with effect from 1 June 1997 (OJ 1997 L 103, p. 6), when an action is manifestly inadmissible or manifestly unfounded in law, the Court of First Instance may, without taking further steps in the proceedings, give judgment by reasoned order.
I den foreliggende sag finder Retten, at den er tilstrækkeligt oplyst af sagens akter, og beslutter i medfør af denne artikel at træffe afgørelse uden at fortsætte sagens behandling.
In the present case, the Court considers that it has sufficient information from the documents in the file and decides, in accordance with the aforementioned Article 111, to give judgment without taking further steps in the proceedings.
Ifølge fast retspraksis (jf. Rettens kendelse af 30.9.1997, sag T-122/96, Federolio mod Kommissionen, Sml. II, s. 1559, præmis 50 og 51, og af 29.4.1999, sag
According to settled case-law (see orders of the Court of First Instance in Case T-122/96 Federolio v Commission [1997] ECR II-1559, paragraphs 50 and 51,
Formålet med denne bestemmelse er især at forhindre, at fælles skabsinstitutionerne blot ved at vælge forordningsformen kan afskære en privat fra at indgive et søgsmål til prøvelse af en beslutning, som berører ham umiddelbart og individuelt, og således at præcisere, at valget af form ikke kan hindre en retsakts karakter (jf. Domstolens dom af 17.6.1980, forenede sager 789/79 og 790/79, Caipak og Società Emiliana Lavorazione Frutta mod Kommissionen, Sml. s. 1949, præmis 7, og Rettens kendelse af 28.10.1993, sag T-476/93, FRSEA og FNSEA mod Rådet, Sml. II, s. 1187, præmis 19).
The objective of that provision is in particular to prevent the Community institutions from being able, merely by choosing the form of a regulation, to preclude an individual from bringing an action against a decision which concerns him directly and individually, and thus to make it clear that the choice of form may not alter the nature of a measure (see the judgment of the Court of Justice in Joined Cases 789/79 and 790/79 Calpak and Società Emiliana Lavorazione Frutta ν Commission [1980] ECR 1949, paragraph 7, and the order of the Court of First Instance in Case T­476/93 FRSEA and FNSEA ν Council [1993] ECR 11­1187, paragraph 19).
Det fremgår endvidere af fast retspraksis, at afgørelsen om, hvorvidt der foreligger en forordning eller en beslutning, skal bero på, om den pågældende retsakt er almengyldig eller ej (jf. Domstolens dom af 6.10.1982, sag 307/81, Alusuisse mod Rådet og Kommissionen, Sml. s. 3463, præmis 8).
It is also settled case­law that the test for distinguishing between a regulation and a decision is whether or not the measure in question is of general application (see the judgment of the Court of Justice in Case 307/81 Alusuisse ν Council and Commission [1982] ECR 3463, paragraph 8).
Det må derfor afgøres, hvilken karakter den omtvistede retsakt har i det foreliggende tilfælde.
It is therefore necessary to determine the nature of the contested measure in the present case.
Sagsøgeren bestrider ganske vist, at den anfægtede forordning er retsanordnende, men erkender dog, dels at den har til formål at ændre de mekanismer i den fælles markedsordning for fedtstoffer, som blev indført ved grundforordningen med senere ændringer, dels at den fastlægger sit anvendelsesområde generelt og abstrakt.
Although the applicant denies that the contested regulation is legislative in nature, it nevertheless accepts that the measure aims to amend the mechanisms of the common organisation of the markets in the oils and fats sector established by the basic regulation, as amended, and also defines its field of application in a generalised and abstract manner.
Bestemmelserne i den anfægtede forordning har således retsvirkninger for de erhvervsdrivende, som er aktive inden for denne markedsordnings anvendelsesområde.
The provisions of the contested regulation thus have legal consequences for traders operating in those markets.
Bestemmelserne fremtræder derfor a priori som almengyldige foranstaltninger i traktatens artikel 189's forstand.
They are, therefore, a priori, measures of general application within the meaning of Article 189 of the Treaty.
De tre argumenter, som sagsøgeren har fremført til godtgørelse af, at den anfægtede forordning ikke er nogen retsakt, der finder generel anvendelse, ændrer ikke ved denne konklusion.
The three arguments put forward by the applicant to show that the contested regulation is not a measure of general application cannot affect the validity of that analysis.
For det første kan det ikke antages, at retsakter, som medfører en ændring af en fælles markedsordning ved at begrænse omfanget af den støtte, som Fællesskabet
In the first place, it cannot be accepted that measures which have the effect of amending a scheme of common organisation of markets by limiting the scope of
Det eneste afgørende er her, om bestemmelserne i disse retsakter anvendes generelt og abstrakt på faktiske eller retlige situationer, der er objektivt fastlagt.
All it is necessary to know is whether the provisions contained in those measures apply in a general and abstract manner to objectively determined factual or legal situations.
Således mister den anfægtede forordning ikke uden videre sin generelle rækkevidde, fordi den muligvis ved at stille som betingelse, at olivenolien fremstilles i plantager, som allerede fandtes, inden forordningen blev vedtaget og trådte i kraft, indebærer en begrænsning af det antal erhvervsdrivende, som kan få udbetalt visse former for støtte, når det er ubestridt, at den anfægtede foranstaltning gælder for alle de berørte erhvervsdrivende, som befinder sig i samme faktiske eller retlige situation, og når denne er fastlagt objektivt.
More specifically, the fact that the contested regulation may have the effect, in particular, of limiting the number of operators entitled to certain aids by imposing the condition that the oil must be produced from plantings which are in existence prior to the date on which it is adopted or comes into force, cannot automatically deprive the regulation of its general application, since it is not disputed that the measure in question applies to all the operators affected who are in the same objectively determined factual or legal situation.
Sagsøgeren har imidlertid ikke gjort gældende, at anvendelsen af den pågældende foranstaltning ikke foregik på denne måde.
It should be pointed out that the applicant has not alleged that the measure did not apply in this way.
Desuden har sagsøgeren ingenlunde påvist, at bestemmelserne i den anfægtede forordning ikke finder anvendelse på objektivt fastlagte situationer.
Second, the applicant has entirely failed to demonstrate that the provisions of the contested regulation do not apply to objectively determined situations.
Sagsøgerens argument om, at Rådet har vedtaget den anfægtede forordning på grundlag af upålidelige oplysninger, er irrelevant i denne forbindelse.
Its argument that the Council adopted the contested regulation on the basis of unreliable information is irrelevant in that respect.
Bestemmelserne i en retsakt må nemlig anses for at finde anvendelse på objektivt bestemte situationer, når anvendelsen sker på grundlag af objektive faktiske og retlige omstændigheder, som er fastlagt i retsakten i relation til dens formål (kendelsen i sagen Federolio mod Kommissionen, præmis 55 og 56).
The provisions of a measure are deemed to apply to objectively determined situations if they are applied by virtue of an objective legal or factual situation defined by the measure in relation to its purpose (order in Federolio ν Commission, cited above, paragraphs 55 and 56).
Det må i den foreliggende sag konstateres, at bestemmelserne i den anfægtede forordning anvendes på grundlag af en objektiv situation, nemlig deltagelsen på markederne for fedtstoffer, hvilken situation fastlægges i relation til selve den anfægtede forordnings formål, som er at ændre denne fælles markedsordning.
In the present case, the provisions of the contested regulation apply on the basis of an objective situation — namely participation in the markets in the oils and fats sector defined in relation to the aim of the contested regulation, that is, to amend the common organisation of the markets.
41 Påstanden om, at de oplysninger, som Rådet rådede over på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede forordning, var upålidelige, ændrer ikke ved den foranstående konklusion, selv om påstanden i øvrigt måtte anses for bevist.
41 The alleged unreliability of the information on the basis of which the Council adopted the contested regulation, even if proved, cannot affect that conclusion.
I øvrigt har sagsøgeren ikke gjort gældende, at den omstændighed, at oplysningerne var upålidelige, medfører, at den anfægtede forordning i virkelig heden kun vedrører den sagsøgende sammenslutnings medlemmer.
Moreover, the applicant does not claim that the consequence of the alleged unreliability of the information is that the contested regulation in reality only affects the position of its members.
Desuden fremgår det af stævningen, at sagsøgeren baserer dette argument på den første betragtning til den anfægtede forordning, hvori det hedder: »I februar 1997 forelagde Kommissionen Europa-Parlamentet og Rådet en meddelelse om olivenog olivenoliesektoren, hvori den konkluderede, at der er behov for en reform af den nuværende markedsordning for fedtstoffer; denne meddelelse og de deri beskrevne reformmuligheder er blevet drøftet i Fællesskabets institutioner; der er opnået enighed om, at en reform er nødvendig; for at det kan fastslås, hvilken fremgangsmåde der er den bedste, kræves der dog mere pålidelige oplysninger, navnlig om antallet af oliventræer i Fællesskabet, om olivenarealerne og om udbytterne; under hensyntagen til den tid, det vil tage at indsamle og analysere disse data, har Kommissionen forpligtet sig til at fremlægge et reformforslag i år 2000 med det sigte, at det kan gennemføres for produktionsåret 2001/2002.« Når denne passage vurderes i sin rette sammenhæng, har den ikke det indhold, som sagsøgeren hævder, da det fremgår af den, at Rådet først påtænker at indføre en mere dybtgående reform af den fælles markedsordning for fedtstoffer, når den har truffet foranstaltninger til indsamling af alle de herom nødvendige oplysninger.
It is also clear from the application that the applicant bases this argument on the first recital of the contested regulation, which states: 'whereas in February 1997 the Commission submitted a communication to the European Parliament and the Council on the olive and olive oil sector concluding that the current common organisation of the market in oils and fats needed reform; whereas that communication and the options for reform set out therein have been discussed within the Community institutions; whereas opinions concur on the need for reform; whereas, however, with a view to determining the best approach, more reliable information must be obtained, in particular on the number of olive trees in the Community, the areas planted and yields; whereas, given the time required to gather and analyse such data, the Commission has undertaken to submit a proposal for reform in the course of 2000 for application from the 2001/02 marketing year'. Taken in context, therefore, this passage does not have the scope attributed to it by the applicant, since it shows that the Council intends to effect a thorough reform of the common organisation of the markets in the oils and fats sector only after taking steps to gather all the information needed for that purpose.
Følgelig kan sagsøgerens argument ikke tillægges virkning ved vurderingen af, om annullationssøgsmålet kan fremmes til realitetsbehandling.
Consequently, the argument put forward by the applicant is irrelevant to an assessment of the admissibility of its action for annulment.
Endelig bemærkes, at selv om det forudsættes, at den anfægtede forordning har de tidsmæssige virkninger, som sagsøgeren hævder, kan det ikke udledes af denne særegne omstændighed, at dens bestemmelser ikke anvendes på grundlag af objektive faktiske eller retlige omstændigheder, som er fastlagt i retsakten i relation til dens formål.
Finally, even if the contested regulation were to have the temporal effects ascribed to it by the applicant, it cannot be inferred from that specific circumstance that its provisions do not apply by virtue of an objective legal or factual situation defined by the measure in relation to its purpose.
Det må derfor antages, at den anfægtede forordning efter sin karakter og rækkevidde er retsanordnende, og at den ikke udgør en beslutning i traktatens artikel 189's forstand.
It must, therefore, be held that the contested regulation is, by its nature and its scope, legislative in character and does not constitute a decision within the meaning of Article 189 of the Treaty.
Under visse omstændigheder kan dog selv en normativ retsakt, som gælder generelt for de pågældende erhvervsdrivende, berøre nogle af dem individuelt.
However, in certain circumstances, a legislative measure which applies to the operators concerned in general may also be of individual concern to some of
Hertil kræves imidlertid, at den pågældende fysiske eller juridiske person skal være i stand til at godtgøre, at den pågældende retsakt rammer vedkommende på grund af visse egenskaber, som er særlige for ham, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller ham fra alle andre (kendelser i sagen Federolio mod Kommissionen, præmis 59, og i sagen Alee mod Kommissionen, præmis 19).
To establish this, however, natural or legal persons must be able to show that they are affected by the measure in question by reason of certain attributes which are peculiar to them or by reason of factual circumstances in which they are differentiated from all other persons (orders in Federolio ν Commission, cited above, paragraph 59, and Alce ν Commission, cited above, paragraph 19).
Som Retten i øvrigt har fremhævet i kendelsen i sagen Federolio mod Kommissionen (præmis 61), kan det antages, at sammenslutninger har søgsmålskompetence i mindst følgende tre typetilfælde:
Furthermore, as the Court of First Instance points out in its order in Federolio ν Commission, cited above (paragraph 61), actions brought by associations may, in this context, be held admissible in at least three kinds of circumstances: