natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Samtidig er der givet finansielle bidrag til virksomheder, der tager imod de unge.
Their effects on employment and on the integration of young people have been widely debated.
Disse bestræbelser er på én gang finansieret ved bidrag over statsbudgettet og ved særlige bidrag fra arbejdsgiverne (nemlig 0,2 % af lønsummen, et bidrag som hænger sam­men med virksomhedernes forpligtelse til at bidrage til efter­og videreuddannelsen).
These important Agreements have been financed both by the State budget and by the special contributions demanded from employers (0.2 % of the total wage bill — a contribution charged to the compulsory subscription of business towards the financing of further training).
Udenlandske arbejdstagere har principielt samme krav på uddannelse som erhvervsbeskæftigede med fransk stats borgerskab. Udover dette har staten for nogle år siden flyttet dem op i de målgrupper, der nyder forrang i erhvervsuddannelsespolitikken.
Foreign workers have in principle the same entitlement to training as workers with French nationality, but beyond this the State, some years ago, gave them priority for assistance within its policy for vocational training.
Ved siden af en egentlig erhvervs uddannelse har staten planlagt og delvis finansieret forberedelseskurser, sprogkurser og socialpædagogiske kurser for udenlandske arbejdstagere og deres familier. Tilskud til sådanne kurser ydes fra særlige fonde: FAS (socialfond) og FFPPSE (fond for erhvervsuddannelse).
In addi­tion to actual vocational training the State has planned, and partly financed, general educational courses and measures for social care for foreign workers and their families (retraining, linguistic training, preparatory training etc.) financed principally by the Social Action Fund (FAS) and by the Vocational Training Fund (FFPPSE).
Handicappede har i henhold til en lov af 30. juni 1975 krav på rehabilitering, omskoling og erhvervsuddannelse.
Disabled people have, according to the Law of 30 July 1975, the right to rehabilitation or vocational training.
Med dette formål for øje gennemføres der specialuddannelseskurser på statsligt anerkendte privatinstitutioner.
For this purpose special training courses have been arranged in State-recognized private institutions.
Uddannelsen af landmænd.
Training for farmers.
Landbrugsministeriet, under hvis ressort den erhvervsfaglige videreuddannelse af landmænd henhører, foranstalter en række specielle kurser, som finansieres over ministeriets budget og skal tilgodese et mangefold af erhvervssituationer og videreuddannelsesmål: Det er kurser, der i en 1- eller 2-årig uddannelse fører frem til en landbrugseksamen; det er kurser, hvor unge, som ønsker at nedsætte sig på landet, kan opnå et mindstemål af landbrugsfaglige kundskaber; det er foranstaltninger til omskoling af folk, der har forladt landbruget.
The Ministry of Agriculture, which is responsible for vocational further education for farmers, provides a number of training programmes out of its budget to deal with the complex employment situation, and to meet training needs, i.e. one-year or two-year training courses leading to a final examination in agriculture; courses on which young people who want to live in the country can receive basic training in agriculture; and programmes for retraining those wanting to leave agriculture.
Derudover foranstalter og finansierer to uddannelsesforsikringsfonde videreuddannelseskursus for deres medlemmer.
Furthermore, continuing education and training activities are arranged and funded for their members by two training insurance funds.
Fra den franske revolution og frem til begyndelsen af det 20. århundrede.
From the French revolution up to the beginning of the twentieth century.
Afskaffelse af laugene i kølvandet på den franske revolution medførte tilbagegang af lærlingeuddannelsen, som var den eneste uddannelsesmulighed under Ancien Régime.
The abolition of the guilds following the French revolution led to a decay in the apprenticeship system, the only way in which skilled workers were trained under the old system.
Indu­striens folk anså lærlingeuddannelsen for at være for lang og for dyr, så meget mere som de ikke havde et virkeligt behov for sådanne kvalifikationer.
Industrialists found the training of apprentices too lengthy and expensive, especially as they had no real need for workers with special qualifications.
Men lærlingeuddannel­sen overlevede i de få sektorer, hvor en masseproduktion ikke var mulig.
So the apprentice system was only able to survive in a few sectors where mass production was not possible.
Det andet kejserrige omkring 1860 betød industrialderens frembud i Frankrig og med det et andet behov for arbejds­kraft.
The industrial age really came to France with the Second Empire in about 1860 and altered the requirements for workers.
Man havde brug for flere ingeniører og faglærte .* arbejdere og fremfor alt arbejdsformænd til at føre tilsyn (/) med og give vejledning til håndlangerne.
The need was for large numbers of engineers, skilled workers, and above all foremen to supervise and instruct the manual workers.
I øvrigt medførte udvidelsen af administrationen et øget antal tjenestemænd og funktionærer.
The numbers of public ser­vants and clerical workers also increased with the growth in administrative work.
Ser man bort fra enkelte store foretagen­der, i hvilke der blev oprettet fabriksskoler, må man slå fast, O at det ikke var industrien, men staten, der dækkede dette nye behov for erhvervsuddannelse, idet staten bestræbte sig på at indføre et nyt og fra lærlingeuddannelsen forskel­ligt og højere erhvervsuddannelsesniveau og derigennem lægge grundstenen til det erhvervsfaglige skolevæsen. Dette lå imidlertid uden for det af undervisningsministeriet forvaltede skolesystem og blev snart det samlede skolevæ­sens stedbarn.
Apart from a few large enterprises in which company train­ing centres were established it was clearly not industry but the State which met this new need for vocational training by δ introducing new training programmes at more advanced ÊÊ% tmm\ levels quite distinct from the apprenticeship system. In thisway the basis for a vocational training school system was established.
I periferien af det offentlige uddannelsesvæsen havde nogle humanistisk og socialistisk prægede folkeskolelærere alle­rede fra afslutningen af det første kejserrige i 1815 foranstal­tet nogle kurser for voksne.
On the fringe of the public educational system, adult courses had been conducted since the end of the First Empire in 1815, initiated by a few humanitarian or socially motivated school teachers.
I disse skulle arbejderne efter arbejdsdagens slutning have mulighed for at indhente for­sømt viden.
These courses enabled workers to make up for deficiencies in their education by attending classes at the end of the working day.
Kurserne blev omfattet med en levende interes­se; i 1869 talte man således op til 800 000 tilmeldinger.
These courses aroused great enthusiasm and in 1869 there were up to 800 000 registered students.
Lidt efter lidt begyndte staten at interessere sig for disse kurser og overlod dem slutteligt en plads inden for det offentlige undervisningsvæsen.
Gradually the State began to take an interest in these courses and even found a place for them within the public system of educa­tion.
Men derudover måtte man konstatere andre ansatser til en voksenuddannelse. Det var især omkring århundredeskiftet, og de kunne i særlig grad tilskri­ves den socialistiske bevægelses initiativer, som f.eks. folkeuniversiteterne (université populaire).
Also at the turn of the century there were other attemps at adult education.
Det vigtigste skridt i det 19. og ved begyndelsen af det 20. århundrede var indførelsen af et skoleuddannelsessy­stem. Lidt efter lidt opstod et erhvervsfagligt skolevæsen, og man kunne notere de første ansatser til voksnes videreuddannelse.
The most important steps were taken in the Nineteenth and early Twentieth century with the introduction of a system of teaching in schools, the gradual growth of vocational training and the first attemps at further education for adults.
Først henimod det 19. århundredes slutning blev det opbyg­gede skolevæsen nystruktureret under indflydelse af Jules Ferry.
It was not until towards the end of the Nineteenth century under the influence of Jules Ferry, that the existing school system was reconstructed.
Der var tale om en opbygning, der varede ved til efter den anden verdenskrig.
This reconstruction remained unchanged until after the Second World War.
Folkeskolerne, der havde haft gratis skolegang siden 1881, skulle give alle børn et mindstemål af kundskaber og viden.
Schools, which were free from 1881 onwards, were intended to provide a minimum standard for all children.
I 1882 indførtes der almindelig skole­pligt for alle 6­ til 12­årige, og året efter blev skolerne gjort
In 1882 general compulsory schooling for 6­11 year­olds was introduced, and a year later the schools became independent of the church.
Love og forordninger ro co annelse en (sekundærundervisningen) 8/79/80/81/82 Jional pagt til fremme af kæftigelsen af de unge
Laws and regulations ro ro pnal training Reform for secondary education Modification of the 1971 law urther training 1/79/80/81/82 pnal Agreement for otion of employment pung people Government measures vocational training of 16- 18 years olds
8 Ændring af 1971-loven efter- og videreidannelse 2 annelsesnstaltninger de 16-18-årige
0 and 1976 reements between unions and loyers on vocational training aws of 16 July 1971 relating 'technological education, apprenticeship, and to further training.
0 og 1976 og overenskomst vedr. Vervsuddannelsen edaftale 1 4 love af 16. juli 1971 lærlingeuddannelsen og om r- og videreuddannelse
mpulsory schq^^mncreased to ten years w for the sociaJ^BPancement of workers
uafhængige af kirken.
In 1882 came the organization of a free, secular primary education, which was compulsory until the age of 13 years.
I gymnasierne skulle der betales skolepenge, og det var frivilligt, om man ville gå der.
The higher schools charged fees, and attendance was voluntary.
De fortsatte efter folkeskolen og førte frem til studenter­eksamen.
They carried on from the basic schools and led up to university entrance.
Fra første til anden verdenskrig. Erhvervsuddannei­sesbevægelsen oplevede et betydeligt opsving under ind­tryk af den økonomiske udvikling i perioden 1918 til 1939.
From the First to the Second World War. in the ε uumm α o fl) period from 1918 to 1939, the movement towards vocational training took a big leap forward under the pressure ofeconomic developments.
Og ideen om folkeoplysning greb mere og mere om sig og fandt god grobund, efter at folkefronten var kommet til magten i 1936.
The concept of education for everyone was broadened and expanded after 1936, when the 'people's front' came to power.
Efter afslutningen af den første verdenskrig herskede der økonomisk krise, og arbejdsløsheden greb om sig.
After the end of the First World War there was a world economic crisis and unem­ ployment was rife.
Under den påkrævede industrielle omlægning viste der sig stor mangel på kvalificeret arbejdskraft.
A great dearth of skilled workers became apparent and industrial reorganization took place.
Med Astier­loven af 25. juli 1919 forsøgte staten i det mindste delvis at blive herre over situationen.
The State tried to master the situation, at least in part, with the Astier fl_BAR_
I denne lov nedfældedes bestemmel­ser om permanent opbygning af det erhvervsfaglige skole­ væsen, og loven har indtil i dag påvirket denne opbygning.En af lovens vigtigste bestemmelser var, at kommunerne er forpligtet at tilbyde erhvervsfaglig skoleundervisning.
^J s tea ^\ ^J fTl Cr# "^" building up a vocational training school system and has influenced its development up to the present day. One of the most important provisions of this law was the obligation of the community to provide vocational training.
Denne gratis undervisning var forbeholdt lærlinge og ungarbejdere og kunne foregå i arbejdstiden.
This free training was intended for apprentices and young workers, and could be attended during working hours.
Den omfattede en almen­dannende kundskabstilegnelse samt en erhvervsfaglig .* grunduddannelse, som man efter tre års foriøb kunne afslut­ (fj te med et bevis på erhvervsegnethed (certificat d'aptitude professionnelle, CAP).
It comprised general educational tuition as well as a vocational basic training. After three years this could lead to a vocational training certificate (certificat d'aptitude professionnelle, CAP).
Med finansloven af 13. juli 1925 blev de erhvervsdrivende afkrævet bidrag til en uddannelsesfond til finansiering af de erhvervsforberedende skoler, hvilket Ο supplerede Astier­loven. ^TT Ideen om foranstaltninger til fremme for og integration af %J) arbejderne (promotion sociale) opstod i 30'erne.
Employers were obliged to pay a contribution towards the financing of the vocational preparatory schools by the 'Households Laws' of 13 July 1925 which completed the Astier Law.
Den mani­festerede sig i to bevægelser af samme karakter: Folke­oplysningsbevægelsen og fagforeningsskolingen.
It originated through two very similar movements: general education for everyone, and trade union education.
Efter at der i juli 1936 var blevet gennemført betalt ferie og 40­timers uge, blev der under indflydelse af Léo Lagrange truffet foranstaltninger til fremme af sport og friluftsaktiviteter. Heri ligger oprindelsen til Folkets Teater og kulturcentrene.
After July 1936, when paid holidays and the 40 hour week were introduced, sport and outdoor free time activities were promoted by the influence of Léo Lagranges.
Fagforeningerne begyndte på deres side at afholde sko­lingskurser, hvilket mødte stor interesse.
The trade unions from their side started to conduct eductional courses which aroused great interest.
Fra befrielsen og til slutningen af Den fjerde
From the Liberation up to the end of the Fourth
Selvfølgelig tillagde man genopbygningen af landet og dets økonomi første prioritet i årene efter 1945.
It was natural that the reconstruction of the country and its economy would be the first objective in the years following 1945.
I samme tidsrum foregik der dybtgående politiske og sam­fundsmæssige forandringer.
At the same time there were political and social innovations with far reaching consequences.
På erhvervsuddannelsens om­råde oplivede man på grund af produktionsøkonomiens trængende behov forligsinstitutionerne og tilpassede dem situationens krav.
The pre­war institutions for vocational training were reinstated under the urgent pressures of manufacturing industry and adapted to the needs of the new situation.
Det drejede sig især om de før anden verdenskrig oprettede centre for korttidsuddannelser, der på foranledning af arbejdsministeriet omorganiseredes, såle­des at arbejderne kunne lære et erhverv i løbet af seks måneder, henholdsvis opnå højere kvalifikationer: Disse centre styredes af regionale korporationer, arbejdsgivere og forbund; staten anerkendte dem og betalte aflønning af kursusdeltagerne.
Centres for short courses, which existed before the Second World War, were reorganized by the Ministry of Labour so that workers could study for an occupation or attain a qualification within six months.
Senere blev næsten alle erhvervsuddan­nelsescentre for voksne sluttet sammen i en sammenslut­ning, der som sådan var underlagt arbejdsministeriet og den dag i dag stadig tager sig af mange arbejdsløse.
These centres were sponsored by trade associ­ations, employers and other associations. The State recognized them and paid the trainee's wages.
Takket være forskellige initiativer fra kommunerne, fagforeninger­ne, universiteterne og kunstnerisk aktive grupper tog folke­oplysningen et afgørende skridt fremad i samme tidsrum.
Later nearly all the centres for adult education were united into an association which was placed under the Ministry of Labour. Today this still provides courses for many of the unemployed.
Der oprettedes således folkeoplysningsforbund, kultur centre, miniklubber for unge, rullende biblioteker og andre institutioner.
So educational clubs, art centres, youth clubs, travelling libraries and other institutions came into being.
Med loven af 23. juli 1957 om arbejdsfrihed til deltagelse i de af fagforeningerne arrangerede skolingskurser (congé éducation ouvrière) forankredes fagforeningsskolingen fast i uddannelsessystemet.
Training provided by trade unions became a permanent feature of the educational system with the Law of 23 July 1957, which provided for leave to be granted for attendance at trade union training sessions (congé d'éducation ou­vrière).
Loven skulle lette aktive fagforeningsmedlemmer og arbejderrepræsentanter opfyldelsen af de nye opgaver, som var blevet dem betroet inden for firmaets rammer eller som repræsentanter for firmaet eller af nationale institutioner.
The intention of this law was to make it easier for active trade unionists and workers' representatives to fulfil their new functions entrusted to them by industry, the trade associations, or other national institutions.
Oprettelse af en omfattende nyordning (1958,
The construction of a general education system
Den økonomiske og industrielle vækstperiode efter 1958 var fordelagtig for udviklingen på erhvervsuddannelsesområdet.
The time of economic and industrial growth after 1958 favoured the development of vocational training.
Virksomhederne var tvunget til at tage stilling til de problemer, som opstod på grund af den voksende internationale konkurrence, omlægningen inden for industrien og den stadig accelererende teknisk-videnskabelige udvikling.
Industry had to cope with international competition, indus­trial reorganizations as well as the constantly increasing pace of scientific and technical developments.
I 60'erne drev staten en aktiv beskæftigelsespolitik, udfoldede store anstrengelser med hensyn til en modernisering af skolesystemet og forsøgte at give voksne nye chancer for at uddanne sig.
The State pursued an active employment policy during the 1960s. It attempted to modernize the system of education and to give new opportunities for training to adults.
I denne periode gjorde man sig også nye overvejelser på uddannelsesområdet, overvejelser, der især koncentrerede sig om udvikling inden for videre- og efteruddannelsessektoren.
During this time new ideas in the fields of education and training emerged, predominantly concerned with development and further edu­cation.
Lidt efter lidt trådte det også tydeligt frem, at et nyt skolesystem var bydende påkrævet, hvis man skulle kunne tilgodese tidens krav.
In time the necessity for a new school system, which could take all these requirements into consideration, became clear.
Det primære uddannelsessystem gen nemgik da også flere reformer samtidig med, at man opbyg gede et apparat for erhvervsfaglig videreuddannelse.
The system of basic training was reformed several times, and an organization was set up for vocational further education.
Med skolereformen af 1959 udvidedes den skolepligtige alder fra 14 til 16 år for børn født efter 1953.
The age of compulsory schooling for all children born after 1953 was increased from 14 to 16 years by the school reforms of 1959.
Samtidig oprettede man regulære erhvervsforberedende uddannel sesforløb i sekundærskolerne.
Also regular vocational preparation streams were inaugurated in the secondary schools.
Undervisningsministeren levede altså fuldt ud op til sit ansvar for de unges erhvervs uddannelse, ved siden af de almendannende mellemskoler og gymnasier oprettede man erhvervsgymnasier (lycée technique), som uddannede teknikere og teknikere på højere niveau.
With these measures the Minister for Education could fully justify his responsibility for the vocational training of young people.
I de erhvervsfaglige mellemskoler derimod uddan nede man specialarbejdere og funktionærer på lavere niveau.
Technical colleges (Lycée technique) were created (in addition to general educational middle and secondary II schools) which produced technicians and advanced tech­nicians, while skilled craftsmen and ordinary employees were trained in the vocational middle schools.
Loven af 31. juli 1959 vedrørende foranstaltninger til fremme for og integrering af erhvervsbeskæftigede (promotion sociale) skulle muliggøre arbejderes og funktionærers individuelle sociale avancement.
In the same year, the purpose of the Law of 31 July 1959 for the advancement of workers (promotion sociale) was to give to workers and employees opportunities of individual social advancement.
Alligevel viste det sig påkrævet med en særlig lov for erhvervsfremme og erhvervs uddannelse.
Two spheres of action were defined: 'vo­cational advancement', and 'further advancement of work'.
Det andet officielle lovmæssige tiltag blev derfor loven af 3. december 1966, hvori erhvervsuddannelse blev gjort til en national forpligtelse.
The first was aimed at giving a qualification to workers, while the second allowed them to gain a skilled training.
Koordineringsudvalget for erhvervsfremmende foranstalt ninger afløstes af nye instanser, som skulle søge at koordinere de forskellige administrationsorganer og fremme sam spillet mellem staten og arbejdsmarkedets parter.
The courses were organized mainly by the national edu­cation system and by the public establishments of higher education.
Sådanne nye instanser var de interministerielle udvalg vedrørende uddannelsesanliggender (comité interministériel de la for mation), højere embedsmænds permanente arbejdsgruppe (groupe permanent des hauts fonctionnaires) og det nationale erhvervsuddannelsesråd (conseil national de la formation professionnelle).
The same law created the first example of consultation between State, employers and unions in the field of adult training: the committee for the coordination of social pro­motion. Nevertheless it was still necessary to provide a law at the same time covering vocational advancement and training.
Man omorganiserede finansieringen, idet finansbudgetmidlerne til uddannelsesformål, som indtil da havde været opdelt på forskellige ministerier, nu blev samlet og under lagt ministerpræsidentens budget.
This became the substance of a second legislative step: the Law of 3 December 1966 which declared vocational training a national commitment.
Staten besluttede end videre at lade uddannelsesinstitutioner og virksomheder
The coordinating com­mittee for vocational measures was replaced by new bodies to coordinate between the various administrative authori-
tilflyde finansielle tilskud og indgik i så henseende kontrakt lige aftaler.
Furthermore, it was decided that the State would provide financial subsidies to training establishments and firms, and contracts were concluded on this basis.
Og endelig blev det et fast forankret princip, at alle erhvervsbeskæftigede havde ret til at få bevilget frihed til at uddanne sig. Men disse tilløb til et systematisk og i sig selv hvilende voksenuddannelsessystem viste sig imidlertid ikke altid at være nok.
Finally edu­cational leave became a fundamental right for all working people.
I en lov 1968, som ændrede og udbyggede loven af 1966, indførtes bestemmelser om aflønningen af praktikanter.
The Law of 1968 was passed on the subject of payment to trainees.
De sociale uroligheder og den politiske krise i maj 1968 frembød frugtbar grobund for den af staten i den efterfølgende tid iværksatte aktive politik på det sociale område.
The social unrest and political crisis of May 1968 were followed by new social policies from the State.
Det nuværende efter- og videreuddannelsessystem er altså fremkommet ved den ovenfor skildrede udvikling og er såvel lov- som kontraktmæssig underbygget.
The present­day system of further education has therefore emerged out of these developments, and it has a two­fold basis, national agreement and legislation.
Den primære erhvervsuddannelse udvidedes i 1966 med oprettelsen af fagspecifikke universitetsinstitutter (institut universitaire) til uddannelse af højere teknikere.
The organization of vocational basic training was extended in 1966 by the creation of further education technical colleges (institut universitaire) for the training af advanced technicians.