natgillin/translations-raw huggingface dataset:
134 Ifølge det forslag til forordning, som blev forelagt Parlamentet til udtalelse, skulle der i princippet udstedes forbud mod markedsføring af betaagonister til indgift i dyr af enhver art, med undtagelse af hovdyr og kødædende kæledyr (artikel 2, stk. 2).
134 The proposal for a regulation submitted to the Parliament for its opinion laid down the principle that the placing on the market of betaagonists for administering to animals of all species, with the exception of equidae and domestic carnivorous animals, should be prohibited (Article 2(2)).
Hvad nærmere bestemt angår husdyr, dvs. dyr, herunder hovdyr, der opdrættes på en bedrift (artikel 1), indeholdt forslaget til forordning bl.a. et forbud mod indgift af betaagonister (artikel 3), idet medlemsstaterne dog kunne tillade indgift af disse stoffer i hovdyr med henblik på behandling af hjerte- og luftvejsproblemer foretaget af en dyrlæge eller under hans direkte ansvar (artikel 4, nr. 3).
More particularly with regard to farm animals, namely animals, including equines, raised on a holding (Article 1), the proposal for a regulation provided, inter alia, that the administering to them of betaagonists should be prohibited (Article 3), subject to the possibility left open to Member States of authorising the administration of such substances to equines to treat cardio-respiratory disorders, by a veterinarian or on his direct responsibility (Article 4(3)).
135 Ifølge direktiv 96/22 skal medlemsstaterne i princippet forbyde markedsføring af betaagonister med henblik på indgift i dyr, hvoraf kød og produkter er bestemt til konsum, til andre formål end dem, der er omhandlet i artikel 4, nr. 2 [artikel 2, litra b)].
135 Directive 96/22 in turn lays down the principle that the placing on the market of betaagonists for administering to animals whose flesh and products are intended for human consumption for purposes other than those provided for in point 2 of Article 4 is to be prohibited (Article 2(b)).
Husdyr er defineret på samme måde som i forslaget til forordning (artikel 1) og er omfattet af samme forbud mod indgift af betaagonister (artikel 3).
Farm animals are defined as in the proposal for a regulation (Article 1) and are subject to the same prohibitions on the administering of betaagonists (Article 3).
Medlemsstaterne kan dog tillade indgift i terapeutisk øjemed af betaagonister, såfremt indgiften foretages af en dyrlæge eller under
By way of derogation, Member States may authorise the administration of beta-agonists, for therapeutic purposes
Terapeutisk behandling er, når der er tale om hovdyr, der opdrættes til andre formål end kødproduktion, defineret som indgift af betaagonister med henblik på at behandle luftvejsproblemer og fremkalde tocolyse [artikel 1, stk. 2, litra b)].
Therapeutic treatment is defined, in the case of equidae raised for purposes other than meat production, as the administering of betaagonist substances for treating respiratory problems and inducing tocolysis (Article l(2)(b)).
Terapeutisk behandling er dog stadig forbudt for så vidt angår brugsdyr (artikel 4, stk. 2).
However, therapeutic treatment of production horses remains prohibited (Article 4(2)).
136 Det fremgår således af en sammenligning af bestemmelserne i forslaget til forordning og i direktiv 96/22, at den eneste egentlige forskel består i, at medlemsstaterne ifølge direktivet kan give tilladelse til indgift af betaagonister med henblik på at fremkalde tocolyse hos kælvende køer.
136 A comparison of the proposal for a regulation and Directive 96/22 shows that the only real difference between their respective provisions lies in the power left to Member States by the directive to authorise the administering of betaagonists for inducing tocolysis in cows when calving.
Derimod er der ingen væsentlig forskel for så vidt angår hovdyr.
By contrast, no discernible difference appears concerning equidae.
137 Det er ikke en væsentlig ændring som omhandlet i den ovenfor nævnte retspraksis, at der i direktivet er indsat en undtagelse for så vidt angår fremkaldelse af tocolyse hos kælvende køer.
137 The inclusion in the directive of a derogation envisaging the induction of tocolysis in cows when calving does not constitute a substantial amendment for the purposes of the case-law cited above.
138 Forslaget til forordning gav i øvrigt også under visse omstændigheder medlemsstaterne mulighed for at gøre undtagelse fra det principielle forbud (jf. artikel 4), hvorfor sagsøgernes argument vedrørende forskellen mellem en forordning og et direktiv i denne sag ikke er relevant.
138 Moreover, the proposal for a regulation also left Member States the power to provide for certain exemptions or derogations from the prohibition which applied in principle (see Article 4), so that in this case the applicants' argument based on the difference between a regulation and a directive is irrelevant.
139 Det bemærkes endvidere, at der hverken i forslaget til forordning eller i direktiv 96/22 er fastsat en ensartet sanktionsordning på fællesskabsniveau.
139 Furthermore, neither the proposal for a regulation nor Directive 96/22 lays down a uniform system of penalties at Community level.
Rådet har i øvrigt med rette bemærket, at der er foretaget en nærmere harmonisering af sanktionerne på området ved forordning nr. 894/96 af 29. april 1996.
Besides, the Council rightly observes that the penalties concerned are harmonised more precisely by Regulation No 894/96 of 29 April 1996, cited above.
140 Endelig har Retten allerede fastslået, at sagsøgernes argument om, at alle heste faktisk er omfattet af forbuddet i direktiv 96/22, må forkastes (jf. præmis 106).
140 Finally, the applicants' argument that all horses are, de facto, covered by the prohibition imposed by Directive 96/22 has already been found by this Court to be inaccurate (see paragraph 106 above).
i4i Anbringendet om, at traktatens artikel 43 er tilsidesat, kan herefter ikke tages til følge.
141 The plea alleging infringement of Article 43 of the Treaty cannot therefore be upheld.
142 De fire anbringender, sagsøgerne har fremført med henblik på at bevise, at direktiv 96/22 er ulovligt, må således forkastes.
142 It follows from the above considerations as a whole that the four pleas in law, raised by the applicants for the purpose of establishing that Directive 96/22 was unlawful, must be dismissed as unfounded.
143 Eftersom de fire anbringender, sagsøgerne har fremført til støtte for påstanden om annullation af direktiv 96/22, er blevet forkastet, må Rådet frifindes for denne påstand. Det er således ufornødent at tage stilling til den af Rådet nedlagte afvisningspåstand.
143 Since the applicants' four pleas in support of their claim for the annulment of Directive 96/22 have been dismissed, this claim must be declared unfounded in any event, without there being any need to rule on the objection of inadmissibility raised by the Council.
144 Sagsøgerne anfører, at Fællesskabet har handlet ansvarspådragende ved at vedtage og gennemføre de anfægtede bestemmelser i direktiv 96/22, og de kræver erstatning for det tab, de herved har lidt.
144 The applicants consider that the Community has incurred non-contractual liability by reason of the adoption and implementation of the contested provisions of Directive 96/22 and claim compensation for the damage which they have sustained as a result.
145 Ifølge fast retspraksis kan Fællesskabet kun ifalde ansvar uden for kontraktforhold for det tab, institutionerne har forvoldt, såfremt visse betingelser er opfyldt, nemlig at den adfærd, som fællesskabsinstitutionen kritiseres for at have udvist, er retsstridig, at der er indtrådt et tab, og at der er årsagsforbindelse mellem den retsstridige adfærd og det hævdede tab.
145 It is settled case-law that the Community can incur non-contractual liability only if a set of conditions relating to the illegality of the conduct alleged against the institutions, the occurrence of actual damage and the existence of a causal link between the conduct complained of and the harm alleged are fulfilled.
Hvad angår generelle retsakter er et erstatningsansvar for sådanne retsakter betinget af, at den adfærd, Fællesskabet kritiseres for at have udvist, udgør en tilsidesættelse af en højere retsregel til beskyttelse af private.
As regards liability arising from legislative measures, the Community conduct complained of must also constitute a breach of a superior rule of law for the protection of individuals.
146 Retten har allerede i forbindelse med behandlingen af de af sagsøgerne fremførte anbringender til støtte for påstanden om, at direktiv 96/22 er ulovligt, i denne sag fastslået, at direktivet ikke udgør en tilsidesættelse af nogen af de påberåbte retsregler. Eftersom erstatningspåstanden støttes på, at disse regler er tilsidesat, må Rådet frifindes for denne påstand.
146 In this case, the Court has already held, in its examination of the pleas put forward by the applicants for the purpose of establishing the unlawfulness of Directive 96/22, that the latter does not infringe any of the rules of law relied upon.
147 Kommissionen har indledningsvis rejst spørgsmålet om, hvorfor Boehringer sammen med sit datterselskab BI Vetmedica har anlagt den foreliggende sag. Det
147 As a preliminary point, the Commission raises the question why Boehringer is an applicant in this case as well as its subsidiary BI Vetmedica.
BOEHRINGER MOD RÅDET OG KOMMISSIONEN fremgår ikke af den fremlagte beskrivelse, at Boehringer er direkte involveret i produktion eller markedsføring af veterinærlægemidler, der indeholder clenbuterol.
BOEHRINGER V COUNCIL AND COMMISSION from the description given by Boehringer that it is engaged directly in the production and marketing of veterinary medicinal products containing clenbuterol.
148 Videre hævder Kommissionen, at sagen må afvises, eftersom sagsøgerne efter Kommissionens opfattelse ikke har søgsmålsinteresse og hverken er individuelt eller umiddelbart berørt af forordning nr. 1312/96.
148 The Commission then contends that the application is inadmissible, since, in its view, the applicants have no interest in the action and are neither individually nor directly concerned by Regulation No 1312/96.
149 Kommissionen gør for det første gældende, at der ikke med forordning nr. 1312/96 er gjort indgreb i nogen af sagsøgernes retligt beskyttede rettigheder, hverken i deres registrerede varemærkerettigheder eller i deres patentrettigheder.
149 First, the Commission submits that Regulation No 1312/96 does not interfere with any legally protected right of the applicants, or their registered trade marks or patents.
Forordningen medfører navnlig ikke, at sagsøgernes tilladelser til at fremstille og markedsføre de pågældende produkter bortfalder, men bevirker i stedet, at tilladelserne forbliver i kraft efter den 1. januar 1997, idet clenbuterol optages i bilag III til forordning nr. 2377/90.
In particular, that regulation does not result in the forfeiture of any authorisations to manufacture and market the product concerned, held by the applicants, but, on the contrary, has the effect of maintaining them in force after 1 January 1997, by including clenbuterol in Annex III to Regulation No 2377/90.
Kommissionen hævder således, at det også efter vedtagelsen af forordning nr. 1312/90 står sagsøgerne frit for at fortsætte deres virksomhed med fremstilling og markedsføring af clenbuterol.
The Commission therefore submits that, after the adoption of Regulation No 1312/96, the applicants remain entirely free to carry on their business of producing and marketing clenbuterol.
150 Kommissionen hævder i øvrigt, at de interesser, sagsøgerne søger at beskytte, ikke berøres af forordning nr. 1312/96, men af direktiv 96/22, hvorved anvendelsen af betaagonister i terapeutisk øjemed begrænses som anført i artikel 4, stk. 2.
150 Furthermore, it submits that the interests which the applicants are seeking to protect are affected not by Regulation No 1312/96, but by Directive 96/22/EC, which limits the therapeutic use of betaagonists as laid down in Article 4(2).
Ifølge Kommissionen kan sagsøgerne ikke i medfør af EF-traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF) påstå en retsakt annulleret under påberåbelse af, at en anden retsakt har visse virkninger for deres retsstilling.
In its view, the applicants cannot, under Article 173 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 230 EC), seek the annulment of one act by invoking the alleged effects on their position caused by another.
151 For det andet gør Kommissionen gældende, at sagsøgerne ikke er individuelt berørt af forordning nr. 1312/96, eftersom denne efter Rådets opfattelse er en generel retsakt, som finder anvendelse på objektivt bestemte situationer.
151 Secondly, the Commission argues that the applicants are not individually concerned by Regulation No 1312/96, since that regulation is, in its view, a measure of general application which addresses a situation assessed objectively.
152 Den omstændighed, at sagsøgerne har en stor markedsandel på markedet for clenbuterolholdige produkter, indebærer ikke i sig selv, at de adskiller sig fra andre personer som Agraria, der også berøres af den pågældende retsakt.
152 The fact that the applicants hold a large market share for clenbuterol products does not in itself distinguish them from others affected by the measure in question, such as Agraria.
Eftersom clenbuterol ikke længere er beskyttet af et patent, kan andre virksomheder desuden lovligt fremstille produktet og opnå markedsførings tilladelse, i hvilket fald forordning nr. 1312/96 gælder for dem på samme måde som for sagsøgerne.
Furthermore, since patent protection for clenbuterol has expired, other undertakings could legally manufacture it and obtain marketing authorisation, in which case Regulation No 1312/96 would apply to them in the same manner as it applies to the applicants.
Sagsøgerne karakteriseres således i relation til den anfægtede forordning ikke af en særlig egenskab eller en faktisk situation i forhold til andre erhvervsdrivende, der befinder sig i samme situation (jf. Rettens dom af 7.11.1996, sag T-298/94, Roquette Frères mod Rådet, Sml. II, s. 1531, præmis 42).
In relation to the contested regulation, therefore, the applicants are not in a situation which distinguishes them from any other trader (see Case T-298/94 Roquette Frères ν Council [1996] ECR II-1531, paragraph 42).
153 For det tredje gør Kommissionen gældende, at sagsøgerne ikke er umiddelbart berørt af forordning nr. 1312/96, idet der ikke er årsagsforbindelse mellem foranstaltningen og det påståede indgreb i deres rettigheder.
153 Thirdly, the Commission submits that the applicants are not directly concerned by Regulation No 1312/96 since there is no causal link between that measure and the damage allegedly caused to their rights.
Fastsættelsen af MRL i forordningen berører kun opdrættere og dyrlæger umiddelbart.
By establishing MRLs, that regulation directly affected only farmers and veterinarians.
Derimod berøres sagsøgernes stilling på markedet og rentabiliteten af deres produkter kun indirekte og hypotetisk.
By contrast, its effect on the applicants' market position and the profitability of their products was only indirect and hypothetical.
154 Endelig er Kommissionen af den opfattelse, at sagsøgerne burde have anlagt et passivitetssøgsmål i medfør af EF-traktatens artikel 175 (nu artikel 232 EF), eftersom de i virkeligheden søger at få forordning nr. 1312/96 annulleret på grund af, at der ikke heri fastsættes nogen MRL for behandling af luftvejsproblemer hos kvæg.
MRLs for the treatment of respiratory ailments in bovines, should have brought proceedings for failure to act under Article 175 of the EC Treaty (now Article 232 EC).
155 Rådet og SKV støtter i alt væsentligt Kommissionens argumentation.
155 The Council and SKV essentially support the arguments put forward by the Commission.
156 Hvad angår spørgsmålet, om sagsøgerne er individuelt berørt, gør SKV gældende, at den omstændighed, at sagsøgerne har fået tilladelse til at markedsføre visse clenbuterolholdige veterinærlægemidler, ikke er tilstrækkelig til, at de tillægges
156 As regards the question whether the applicants are individually concerned, SKV argues more specifically that the fact that the applicants have obtained authorisation to market certain veterinary medicinal products containing
Sagsøgerne befinder sig især ikke i den helt ekstraordinære situation, som sagsøgerne i den sag, som gav anledning til Domstolens dom af 18. maj 1994 (sag C-309/89, Cordorniu mod Rådet, Sml. I, s. 1853), befandt sig i.
In particular, the applicants are not in the highly exceptional situation of the applicant in Case C-309/89 Codorniu v Council [1994] ECR 1-1853.
157 Sagsøgerne gør gældende, at deres annullationssøgsmål til prøvelse af forordning nr. 1312/96 kan antages til realitetsbehandling, eftersom det har til formål at anfægte foranstaltninger, som berører dem umiddelbart og individuelt.
157 The applicants maintain that their action for the annulment of Regulation No 1312/96 is admissible, since it is aimed at challenging measures which are of direct and individual concern to themselves.
— BI Vetmedica's søgsmålsinteresse
— The interest of BI Vetmedica in bringing an action
159 I denne sag har de anfægtede bestemmelser i forordning nr. 1312/96 sådanne virkninger for BI Vetmedica, eftersom gyldigheden af MRL for clenbuterol efter de gældende regler (jf. artikel 14 i forordning nr. 2377/90) er begrænset til visse terapeutiske formål, hvilket svarer til et forbud mod at anvende produktet i
159 In this case, the contested provisions of Regulation No 1312/96 produce such effects in relation to BI Vetmedica, since, having regard to the legislation in force (see Article 14 of Regulation No 2377/90), the restriction on the validity of MRLs for clenbuterol to certain precise therapeutic indications is equivalent to a
160 Kommissionens argument om, at BI Vetmedica's interesser snarere berøres af direktiv 96/22 end af forordning nr. 1312/96, må også forkastes.
160 The Court also rejects the Commission's argument that BI Vetmedica's interests are affected by Directive 96/22 rather than by Regulation No 1312/96.
Ifølge Kommissionens egen argumentation har forordning nr. 1312/96 selvstændige retsvirkninger i forhold til retsvirkningerne af direktiv 96/22.
According to the Commission's argument, Regulation No 1312/96 produces legal effects independent of those entailed by Directive 96/22.
Som BI Vetmedica med rette har anført, vil bestemmelserne i forordningen i øvrigt fortsat berøre dets retsstilling, uanset om direktiv 96/22 annulleres, ophæves eller ikke gennemføres, eftersom gyldigheden af de fastsatte MRL efter bestemmelserne er begrænset til visse specielle terapeutiske formål.
As BI Vetmedica rightly points out, moreover, the relevant provisions of that regulation, in so far as they restrict the validity of the MRLs which they establish to certain specified therapeutic indications, would continue to affect its legal position even in the event of annulment, withdrawal or non-implementation of Directive 96/22.
Det skal tilføjes, at forordning nr. 1312/96 trådte i kraft 60 dage efter offentliggørelsen den 9. juli 1996 i De Europæiske Fællesskabers Tidende, hvorimod medlemsstaterne skulle gennem føre direktiv 96/22 i national ret inden den 1. juli 1997.
Furthermore, Regulation No 1312/96 entered into force on the sixtieth day following that of its publication in the Official journal of the European Communities, on 9 July 1996, whereas the time-limit communicated to Member States for the transposition of Directive 96/22 into domestic law was 1 July 1997.
Det følger heraf, at BI Vetmedica har selvstændig interesse i at få forordning nr. 1312/96 annulleret.
It follows that BI Vetmedica has a distinct interest in obtaining the annulment of Regulation No 1312/96.
— Spørgsmålet om, hvorvidt BI Vetmedica er individuelt berørt
— The question whether BI Vetmedica is individually concerned
161 I henhold til traktatens artikel 173, stk. 4, kan enhver fysisk eller juridisk person anlægge sag til prøvelse af beslutninger, som, skønt de er udfærdiget i form af en forordning, dog berører vedkommende umiddelbart og individuelt.
161 Under the fourth paragraph of Article 173 of the Treaty, any natural or legal person may institute proceedings against decisions which, although in the form of a regulation, concern that person directly and individually.
Ifølge fast retspraksis skal kriteriet for sondringen mellem en forordning og en beslutning søges i, om den pågældende retsakt er almengyldig eller ej.
According to settled case-law, the criterion for distinguishing between a regulation and a decision must be sought in the general application or otherwise of the act in question.
162 I denne sag fastsætter forordning nr. 1312/96 foreløbige MRL for clenbuterol, men begrænser deres gyldighed til visse specielle terapeutiske formål.
162 In this case, Regulation No 1312/96 lays down provisional MRLs for clenbuterol, whilst restricting their validity to certain specified therapeutic indications.
Sådanne bestemmelser finder anvendelse på objektivt bestemte situationer og har retsvirkninger for abstrakt fastlagte persongrupper, nemlig de farmaceutiske virksomheder, som fremstiller clenbuterol, og dem, som ordinerer eller anvender stoffet.
Such provisions apply to objectively determined situations and produce legal effects with respect to categories of persons envisaged in general and abstract terms, namely the pharmaceutical undertakings which produce clenbuterol and those who prescribe and use that substance.
Forordning nr. 1312/96 er således efter sin art og rækkevidde almengyldig og udgør ikke en beslutning i EF-traktatens artikel 189's (nu artikel 249 EF) forstand.
By its nature and scope, therefore, Regulation No 1312/96 is legislative in character and does not constitute a decision within the meaning of Article 189 of the EC Treaty (now Article 249 EC).
164 Det skal derfor undersøges, om BI Vetmedica rammes af den anfægtede forordning på grund af visse egenskaber, som er særlige for dette selskab, eller om der i forhold til forordningen foreligger en faktisk situation, der adskiller selskabet fra alle andre.
164 It therefore needs to be determined in this case whether BI Vetmedica is affected by the disputed regulation by reason of certain attributes peculiar to it or by reason of factual circumstances differentiating it, as far as that regulation is concerned, from all other persons.
165 I denne henseende bemærkes, at forordning nr. 1312/96 blev vedtaget efter en formel ansøgning fra BI Vetmedica om, at der blev fastsat MRL for clenbuterol (jf. præmis 36), og ifølge selskabets dossier i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning nr. 2377/90.
165 In that respect, it is important to note that Regulation No 1312/96 was adopted after a formal request by BI Vetmedica that an MRL be fixed for clenbuterol (see paragraph 36 above), on the basis of its file in accordance with Regulation No 2377/90.
Denne forordning bestemmer i øvrigt udtrykkeligt, at BI Vetmedica som ansvarlig for markedsføringen af de pågældende veterinærlægemidler deltager i fremgangsmåden for fastsættelsen af MRL (jf. analogt Rettens dom af 27.4.1995, sag T-96/92, CCE de la Société générale des grandes sources m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1213, præmis 30 og 31, og Rettens kendelse af 18.2.1998, sag T-189/97, Comité d'entreprise de
The latter expressly provides, moreover, that, as the undertaking responsible for the marketing of the veterinary medicinal products concerned, BI Vetmedica should be involved in the procedure for establishing MRLs (see, by analogy, Case T-96/92 Société Générale des Grandes Sources v Commission [1995] ECR II-1213, paragraphs 30 and 31, and the order in Case T-189/97
Forslaget om, hvilke foranstaltninger der skulle træffes, blev således forelagt BI Vetmedica, og UVP kunne anmode selskabet om yderligere oplysninger (jf. præmis 32 ovenfor).
Thus the draft measures to be taken were notified to BI Vetmedica and the CVMP was entitled to ask it for additional information (see paragraph 32 above).