natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved Justitskontorets skrivelse af 21. juni 1999 blev parterne anmodet om at udtale sig om, hvorvidt stævningen opfylder de formelle krav, og om søgsmålet følgelig kan admitteres, når henses til artikel 17, stk. 3 og 4, og artikel 19, stk. 1, i EF-statutten for Domstolen, artikel 43, stk. 1, i Rettens procesreglement samt Domstolens kendelse af 5. december 1996 i sagen Lopes mod Domstolen (sag C-174/96 P, Sml. I, s. 6401).
By letter from the Registry of 21 June 1999, the parties were requested to express their view as to whether the application was in order and, consequently, as to whether the action was admissible from the point of view of the third and fourth paragraphs of Article 17, and the first paragraph of Article 19, of the EC Statute of the Court of Justice and Article 43(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, as well as from the point of view of the order of the Court of Justice in Case C­174/96 Ρ Lopes ν Court of Justice [1996] ECR I­6401.
Sagsøgeren og Harmoniseringskontoret har indgivet deres bemærkninger inden for den af Retten fastsatte frist.
The applicant and the Office submitted their observations within the period set by the Court.
Sagsøgeren har nedlagt påstand om annullation af punkt 3 i konklusionen i afgørelsen, som Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret traf den 26. januar 1999.
The applicant claims that the Court should annul paragraph 3 of the operative part of the decision of the Office's First Board of Appeal of 26 January 1999.
— Frifindelse.
— dismiss the action;
Det bestemmes i procesreglementets artikel 111, at hvis en sag åbenbart må afvises, kan Retten uden at fortsætte sagens behandling træffe afgørelse ved begrundet kendelse.
Under Article 111 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, where an action is manifestly inadmissible, the Court may by reasoned order, without taking further steps in the proceedings, give a decision on the action.
10 I den foreliggende sag finder Retten, at den har tilstrækkelige oplysninger i sagens akter, og der træffes afgørelse i medfør af den nævnte bestemmelse.
10 In the present case, the Court considers that it has sufficient information from the documents before it and will give a decision pursuant to that provision.
Sagsøgerens argumentation
The applicant's arguments
11 Sagsøgeren er et selskab, hvis deltagere er en række advokater.
11 The applicant is a company composed of several lawyers.
Ifølge tysk ret kan direktørerne for et sådant selskab — som skal være advokater — repræsentere dette ved domstolene.
Under German law, the directors of a company of that kind — who must be lawyers — may sue in the company's name.
12 Det i Bundesrechtsanwaltsordnung (de tyske bestemmelser om advokatgerningen) indeholdte forbud mod, at en advokat repræsenterer en virksomhed, vedrører kun en »Syndikus-Anwalt«, dvs. en juridisk medarbejder (advokat), der har til opgave at rådgive virksomheden om juridiske spørgsmål.
12 The prohibition laid down in the Bundesrechtsanwaltsordnung (Federal Statute on Attorneys) according to which lawyers may not represent an undertaking applies only to the 'Syndikus-Anwalt', namely the salaried lawyer (attorney) whose function is advising the undertaking on legal questions.
13 Advokat Benkelberg er hverken juridisk rådgiver for det sagsøgende selskab eller lønmodtager i selskabet.
13 Mr Benkelberg is neither the applicant's legal adviser nor its employee.
Som direktør er han derimod dets »ledelsesorgan«.
He is, on the other hand, in his capacity as director, part of the applicant's 'controlling organ'.
14 Advokat Benkelberg er derfor på ingen måde afskåret fra at repræsentere sagsøgeren for en tysk domstol i sin egenskab af advokat.
14 In that respect, Mr Benkelberg is not prohibited, in his capacity of lawyer, from representing the applicant in the German courts.
15 Efter statuttens artikel 17, stk. 3 og 4, og artikel 19, stk. 1, kræves det blot, at det pågældende selskab ved Fællesskabets retsinstanser skal være repræsenteret af en advokat, der har beføjelse til at repræsentere selskabet for de nationale domstole.
15 The third and fourth paragraphs of Article 17 and the first paragraph of Article 19 of the EC Statute simply require that, before the Community judicature, the company concerned should be represented by a lawyer who is authorised to represent it in the national courts.
16 Eftersom advokat Benkelberg er beføjet til at repræsentere sagsøgeren for de tyske domstole, har han også beføjelse til at varetage selskabets repræsentation for Fællesskabets retsinstanser.
16 Since Mr Benkelberg is entitled to represent the applicant in the German courts, he is also authorised to represent it before the Community judicature.
17 Det er endelig udelukket, at Domstolen eller Retten kan træffe en anden afgørelse, som ville begrænse tyske advokaters ret til at udøve deres erhverv.
17 The Court of Justice and the Court of First Instance are precluded from adopting any different solution since doing so would restrict the right of German lawyers to practise their profession.
18 Sagsøgeren konkluderer, at stævningen opfylder de formelle forskrifter, og at søgsmålet kan antages til realitetsbehandling.
18 The applicant claims that the application complies with the requisite formalities and that the action is admissible.
19 De processuelle regler, der finder anvendelse ved Fællesskabets retsinstanser, adskiller sig fra den borgerlige retspleje efter tysk ret, idet denne udtrykkeligt tillader advokater at varetage deres egen repræsentation for domstolene.
19 The rules of procedure which apply before the Community judicature can be distinguished from German civil procedure law in that the latter expressly authorises lawyers to represent themselves in court.
De betingelser i de tyske retsforskrifter, hvorunder retten til at repræsentere tredjemand er begrænset på grund af interessekonflikter, er endvidere ikke opfyldt i nærværende sag.
Furthermore, the conditions laid down by the German regulations, which limit the right to represent third parties where there is a conflict of interests, are not fulfilled in the present case.
Et tilfælde af identitet mellem procesparten og dennes repræsentant, som forelå i sagen Lopes mod Domstolen, der blev afgjort ved ovennævnte kendelse, foreligger ikke i denne sag.
In the case giving rise to the order in Lopes v Court of Justice, one of the parties to the proceedings and its representative were one and the same person, which is not the case in the present instance.
Sagsøgeren, der er en juridisk person, er nemlig forskellig fra advokat Benkelberg, der er en fysisk person.
Here, the applicant, a legal person, is distinct from Mr Benkelberg, a lawyer and a natural person.
Den omstændighed, at advokat Benkelberg er direktør for sagsøgeren og dermed dennes »ledelsesorgan«, ændrer intet herved.
The fact that Mr Benkelberg is a director of the applicant and, therefore, the 'controlling organ' of the applicant does not affect this analysis.
21 Det er klart, at advokat Benkelberg's økonomiske interesser er sammenfaldende med sagsøgerens.
21 Mr Benkelberg's economic interests are undoubtedly the same as those of the applicant.
Når advokat Benkelberg handler under sagen på sagsøgerens vegne, kan han endvidere i sin egenskab af direktør for sagsøgeren give sig selv instruktioner angående førelsen af sagen.
In addition, in so far as Mr Benkelberg is acting on behalf of the applicant in the proceedings, he may, in his capacity as its director, give himself instructions as to the conduct of the proceedings.
Dette er imidlertid ikke nogen hindring for at admittere nærværende sag.
This does not present any obstacle so far as the admissibility of the action is concerned.
Kontoret finder det imidlertid tvivlsomt, om sagsøgerens fuldmagt til advokat Benkelberg opfylder de formelle krav.
It does, however, express some reservations as to the validity of the power of attorney granted by the applicant to Mr Benkelberg.
Statuttens artikel 17, stk. 3 og 4, der i medfør af statuttens artikel 46 finder anvendelse på Retten, bestemmer:
Under the third and fourth paragraphs of Article 17 of the EC Statute which applies to the Court of First Instance by virtue of Article 46 of that Statute:
»[...] parter skal repræsenteres af en advokat.
'[...] parties must be represented by a lawyer.
Kun en advokat, som har beskikkelse i en medlemsstat eller i en anden stat, som er part i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, kan repræsentere eller bistå en part for Domstolen.«
Only a lawyer authorised to practise before a court of a Member State or of another State which is a party to the Agreement on the European Economic Area may represent or assist a party before the Court.'
Statuttens artikel 19, stk. 1, bestemmer endvidere følgende:
The first paragraph of Article 19 of the EC Statute provides, in addition, that:
»Sag anlægges ved Domstolen ved indlevering af stævning til justitssekretæren.
'A case shall be brought before the Court by a written application addressed to the Registrar.
Stævningen skal angive sagsøgerens navn og bopæl, underskriverens stilling [...]«
The application shall contain the applicant's name and permanent address and the description of the signatory [...]'
Det bestemmes endelig i artikel 43, stk. 1, første afsnit, i Rettens procesreg lement:
Finally, according to the first paragraph of Article 43(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance:
»Det originale eksemplar af ethvert processkrift skal underskrives af partens befuldmægtigede eller advokat.«
'The original of every pleading must be signed by the party's agent or lawyer.'
Eftersom disse bestemmelser henhører under fællesskabsretten, skal de så vidt muligt fortolkes selvstændigt og uden henvisning til national ret.
Since those provisions are matters of Community law, they must be interpreted, so far as possible, independently, without reference to national law.
Det fremgår af disse bestemmelser, og navnlig af, at der i statuttens artikel 17, stk. 3, anvendes udtrykket »repræsenteres«, at når en sag anlægges for Retten, skal en »part« i nævnte artikels forstand lade en anden person møde for sig, og denne person skal have beskikkelse som advokat i en medlemsstat eller i en stat, som er part i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (jf. kendelsen i sagen Lopes mod Domstolen, præmis 11).
It is apparent from those provisions and, in particular, from the use of the term 'represented' in the third paragraph of Article 17 of the EC Statute that, for the purposes of bringing an action before the Court of First Instance, a 'party', within the meaning of that article, must use the services of a third party who must be authorised to practise as a lawyer before a court of a Member State or of another State which is a party to the Agreement on the European Economic Area (see the order in Lopes v Court of Justice, paragraph 11).
Dette krav om, at en anden person skal møde, er i overensstemmelse med den opfattelse af advokatens rolle, at denne betragtes som medvirkende i retsplejen, hvorved han i fuld uafhængighed og under varetagelse af det overordnede hensyn til retsplejen skal yde den juridiske bistand, som klienten har behov for.
The requirement to have recourse to a third party is based on a conception of the lawyer's role as collaborating in the administration of justice and as being required to provide, in full independence and in the overriding interests of justice, such legal assistance as his client needs.
Denne opfattelse er i overensstemmelse med medlemsstaternes fælles retstraditioner og findes også i Fællesskabets retsorden, således som det netop fremgår af artikel 17 i statutten (jf. herved Domstolens dom af 18.5.1982, sag 155/79, AM & S mod Kommissionen, Sml. s. 1575, præmis 24). 29
Such a conception reflects legal traditions common to the Member States and is also to be found in the Community legal order as is demonstrated by, precisely, Article 17 of the EC Statute (to this effect, see Case 155/79 AM & S v Commission [1982] ECR 1575, paragraph 24). 29
Det følger af det anførte, at advokat Benkelberg, der repræsenterer sagsøgeren som advokat, ikke i nærværende sag kan betragtes som en i forhold til sagsøgeren uafhængig »anden person« i dette udtryks forstand i den ovennævnte kendelse i
It follows that the lawyer representing the applicant, Mr Benkelberg, cannot be considered, for the purposes of the present case, as a 'third party' within the meaning of the order in Lopes v Court of Justice who is independent of the
Han er en af sagsøgerens to direktører.
Indeed, he is one of the two directors of the applicant.
Som begge parter har anført, indebærer dette, at han er »ledelsesorgan« for sagsøgeren.
That means, as both parties have pointed out, that he is the 'controlling organ' of the applicant.
Under disse omstændigheder har advokat Benkelberg ikke beføjelse til at repræsentere sagsøgeren under denne sag.
In those circumstances, Mr Benkelberg may not represent the applicant in these proceedings.
30 Eftersom stævningen er blevet underskrevet af advokat Benkelberg, er nærværende sag følgelig ikke blevet anlagt i overensstemmelse med statuttens artikel 17, stk. 3 og 4, artikel 19, stk. 1, og procesreglementets artikel 43, stk. 1.
30 Consequently, since the application initiating the proceedings was signed by Mr Benkelberg, the present action has not been brought in accordance with the third and fourth paragraphs of Article 17 of the EC Statute, the first paragraph of Article 19 of the EC Statute or Article 43(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance.
31 Det fremgår af det anførte, at sagen åbenbart må afvises.
31 It results from the above that the action must be dismissed as manifestly inadmissible.
I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom.
Under Article 87(2) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party's pleadings.
Sagsøgeren har tabt sagen og bør derfor dømmes til at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med Harmoniseringskontorets påstand herom.
Since the applicant has been unsuccessful, it must be ordered to pay the costs, since the Office has applied for costs.
Sag T-268/94
Case T­268/94
»Fælles handelspolitik — forordning (EF) nr. 519/94 og nr. 747/94 — importkontingenter for visse typer legetøj fra Den Kinesiske Folkerepublik — sagen åbenbart ugrundet«
(Common commercial policy — Regulations (EC) No 519/94 and No 747/94 — Import quotas for certain toys from the People's Republic of China — Action manifestly unfounded in law)
Rettens kendelse (Femte Udvidede Afdeling) af 13. december 1999
Order of the Court of First Instance (Fifth Chamber, Extended Composi­tion), 13 December 1999
Fælles handelspolitik — fælles ordning for indførsel — kvantitative kontingenter for visse typer legetøj fra Den Kinesiske Folkerepublik — ugyldighedsindsigelse mod artikel 1, stk 2, i forordning nr. 519/94 og artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 747/94 — sagen åbenbart ugrundet
Common commercial policy — Common rules for imports — Quotas for certain categories of toys coming from the People's Republic of China — Plea of illegality raised against Articles 1(2) of Regulation No 519/94 and 3(2) of Regulation No 747/94 — Action manifestly lacking any foundation in law
RETTENS KENDELSE (Femte Udvidede Afdeling) 13. december 1999 *
ORDER OF THE COURT OF FIRST INSTANCE (Fifth Chamber, Extended Composition) 13 December 1999 *
I sag T-268/94,
In Case T-268/94,
TYCO TOYS M.FL. MOD KOMMISSIONEN OG RÅDET støttet af
TYCO TOYS AND OTHERS V COMMISSION AND COUNCIL supported by
Hasbro UK Ltd, Uxbridge, Middlesex (Det Forenede Kongerige), først ved advokat Jacques HJ. Bourgeois, derefter ved advokat Jacques Ghysbrecht, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne De Bandt, Van Hecke, Lagae og Loesch, 11, rue Goethe, intervenienter, mod
Hasbro UK Ltd, a company incorporated under English law, established in Uxbridge, Middlesex (United Kingdom), represented initially by Jacques H. J. Bourgeois and subsequently by Jacques Ghysbrecht, of the Brussels Bar, with an address for service in Luxembourg at the Chambers of De Bandt, Van Hecke, Lagae and Loesch, 11 Rue Goethe, interveners, ν
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Patrick Hetsch og Marc de Pauw, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg, og
Commission of the European Communities, represented by Patrick Hetsch and Marc de Pauw, of its Legal Service, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg at the office of Carlos Gómez de la Cruz, of its Legal Service, Wagner Centre, Kirchberg, and
Rådet for Den Europæiske Union ved Bjarne Hoff-Nielsen og Guus Houttuin, Rådets Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos generaldirektør Allessandro Morbilli, Den Europæiske Investeringsbanks Direktorat for Juridiske Anliggender, 100, boulevard Konrad Adenauer, sagsøgte,
Council of the European Union, represented by Bjarne Hoff-Nielsen and Guus Houttuin, of its Legal Service, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg at the office of Alessandro Morbilli, Director-General of the Legal Affairs Department of the European Investment Bank, 100 Boulevard Konrad Adenauer, defendants,
TYCO TOYS M.FL. MOD KOMMISSIONEN OG RÅDET har
TYCO TOYS AND OTHERS V COMMISSION AND COUNCIL
DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS (Femte Udvidede Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, R. García-Valdecasas, og dommerne C.W. Bellamy, RLindh, J.D. Cooke og M. Vilaras, justitssekretær: H. Jung, afsagt følgende
OF THE EUROPEAN COMMUNITIES (Fifth Chamber, Extended Composition), composed of: R. García-Valdecasas, President, C. W. Bellamy, P. Lindh, J. D. Cooke and M. Vilaras, Judges,
I 1994 blev der truffet nye foranstaltninger med henblik på at begrænse indførslen til Fællesskabet af visse varer fra tredjelande, herunder navnlig fra Den Kinesiske Folkerepublik.
In 1994 new instruments were adopted to restrict the importation into the Community of certain products from third countries, particularly from the People's Republic of China.
Hovedbestanddelen af denne fællesskabsforanstaltning er Rådets forordning (EF) nr. 519/94 af 7. marts 1994 om den fælles ordning for indførsel fra visse tredjelande og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1765/82, nr. 1766/82 og nr. 3420/83 (EFT L 67 s. 89, herefter »forordning nr. 519/94«).
The most important part of these Community rules is Council Regulation (EC) No 519/94 of 7 March 1994 on common rules for imports from certain third countries and repealing Regulations (EEC) Nos 1765/82, 1766/82 and 3420/83 (OJ 1994 L 67, p. 89, hereinafter 'Regulation No 519/94').
Det bestemmes i forordningens artikel 1, stk. 2, at indførsel til Fællesskabet af de i forordningen omhandlede varer er fri og således ikke undergivet kvantitative restriktioner, med forbehold af eventuelle beskyttelsesforanstaltninger og de i bilag II omhandlede fællesskabskontingenter. I dette bilag fastsættes kontingenter for visse typer legetøj med oprindelse i Kina.
Article 1(2) of the regulation provides that imports into the Community of the products to which the regulation refers are to take place freely and so are not to be subject to any quantitative restrictions, without prejudice to the safeguard measures which may be taken and the Community quotas referred to in Annex II, which lays down quotas for certain categories of toys coming from China.
De særlige bestemmelser om forvaltningen af disse kontingenter er fastsat i Kommissionens forordning (EF) nr. 747/94 af 30. marts 1994 om nærmere bestemmelser om forvaltningen af de kvantitative kontingenter for visse varer med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik (EFT L 87, s. 83, herefter »forordning nr. 747/94«).
The specific provisions relating to the administration of those quotas are defined in Commission Regulation (EC) No 747/94 of 30 March 1994 establishing administration procedures for quantitative quotas on certain products originating in the People's Republic of China (OJ 1994 L 87, p.
Hvert kontingent fordeles mellem de traditionelle importører og andre importører end de traditionelle.
83, hereinafter 'Regulation No 747/94').
Det bestemmes i artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 747/94, at den referenceperiode, der finder anvendelse ved godtgørelsen af, at der er tale om traditionelle importører, »er ... kalenderårene 1991 og 1992«.
Each quota is divided between the traditional and nontraditional importers.
Importører skal således godtgøre, at de i disse to år har indført varer med oprindelse i Kina, som er omfattet af de i bilag II til forordning nr. 519/94 omhandlede fællesskabskontingenter.
Article 3(2) of Regulation No 747/94 provides that the reference period for the purposes of demonstrating status as a traditional importer 'shall comprise calendar years 1991 and 1992'; importers are to provide evidence that, during those two years, they imported from China products covered by the Community quotas referred to in Annex II to Regulation No 519/94.
Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 20. juli 1994 har sagsøgerne anlagt nærværende sag og nedlagt følgende påstande:
The applicants brought this action by application lodged at the Court Registry on 20 July 1994. They claim that the Court should:
TYCO TOYS M.FL. MOD KOMMISSIONEN OG RÅDET
TYCO TOYS AND OTHERS V COMMISSION AND COUNCIL
— Den ugyldighedsindsigelse, som sagsøgerne har rejst over for
— uphold the plea of illegality raised against:
— artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 747/94, tages til følge.
— Article 3(2) of Regulation No 747/94; in so far as those measures concern the applicants;
— Sagsøgerne tilkendes erstatning for ethvert tab, de har lidt som følge af anvendelsen af de ovennævnte bestemmelser.
— order the payment of compensation for any damage caused to the applicants through the application of all the abovementioned provisions;
— Der træffes sådanne yderligere foranstaltninger, som Retten finder nødvendige med henblik på at fastslå det tab, sagsøgerne har lidt.
— take all additional measures which the Court deems necessary in order to establish the loss caused to the applicants;
— Rådet og Kommissionen tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
— order the Council and the Commission to pay the costs.
— Ugyldighedsindsigelsen afvises.
— dismiss the plea of illegality as inadmissible;
— Sagsøgerne tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
— order the applicants to pay the costs.
— Annullationspåstanden afvises, subsidiært frifindes Kommissionen.
— declare the action for annulment to be inadmissible or, alternatively, dismiss it as unfounded;
Formanden for Rettens Fjerde Udvidede Afdeling har ved kendelse af 24. februar 1995 givet Kongeriget Spanien tilladelse til at intervenere i sagen til støtte for Rådets og Kommissionens påstande.
By order of 24 February 1995 of the President of the Fourth Chamber, Extended Composition, of the Court, the Kingdom of Spain was granted leave to intervene in support of the form of order sought by Council and the Commission.
Formanden for Rettens Fjerde Udvidede Afdeling har ved kendelse af 29. marts 1995 givet Rådet tilladelse til at indgive et skriftligt indlæg til støtte for gyldigheden af artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 519/94.
By order of 29 March 1995 of the President of the Fourth Chamber, Extended Composition, of the Court, the Council was granted leave to submit a statement maintaining the validity of Article 1(2) of Regulation No 519/94.
I dette skriftlige indlæg, som er indeholdt i den duplik, der blev registreret på Rettens Justitskontor den 13. april 1995, nedlagde Rådet yderligere en subsidiær påstand om, at ugyldighedsindsigelsen mod den nævnte bestemmelse ikke tages til følge.
In that statement, contained in the rejoinder registered at the Court Registry on 13 April 1995, the Council adds a further point to the form of order it seeks, requesting the Court, in the alternative, to dismiss the plea of illegality as unfounded.