natgillin/translations-raw huggingface dataset:
15 Ved skrivelse af 9. november 1998 svarede den kompetente franske myndighed, at den under anvendelse af artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 2081/92 havde skønnet, at de pågældende indsigelser var uberettigede, og derfor havde besluttet ikke at videresende dem til Kommissionen.
15 By letter dated 9 November 1998, the competent French authority replied that, pursuant to Article 7(3) of Regulation No 2081/92, it had considered that the objections in question were not justified and had therefore decided not to forward them to the Commission.
16 Kommissionen vedtog forordning (EF) nr. 378/1999 af 19. februar 1999 om tilføjelse i bilaget til forordning (EF) nr. 2400/96 om optagelse af visse betegnelser i det register over beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser, der er fastsat i forordning nr. 2081/92 (EFT L 46, s. 13, herefter »den anfægtede forordning«).
16 The Commission adopted Regulation (EC) No 378/1999 of 19 February 1999 supplementing the Annex to regulation (EC) No 2400/96 on the entry of certain names in the 'Register of protected designations of origin and protected geographical indications' provided for in Regulation No 2081/92 (OJ 1999 L 46, p. 13, hereinafter 'the contested regulation').
I tredje betragtning til denne forordning udtales det: »Der er ikke over for Kommissionen gjort indsigelse, jf. artikel 7 i forordning (EØF) nr. 2081/92 mod de betegnelser, der er anført i bilaget til nærværende forordning efter offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende.« Kommissionen fandt derfor, at betegnelserne »Pays d'Auge/Pays d'AugeCambremer« kunne optages i »register over beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser« og således nyde beskyttelse inden for Fællesskabet som beskyttede oprindelsesbetegnelser.
In the words of the third recital of the regulation, 'no statement of objection has been received by the Commission pursuant to Article 7 of Regulation No 2081/92 for any of the names given in the Annex hereto following their publication in the Official Journal of the European Communities''. The Commission considered, therefore, that the names 'Pays d'Auge/Pays d'Auge-Cambremer' should be entered in the 'Register of protected designations of origin and protected geographical indications' and, accordingly, be protected as PDOs at Community level.
17 Sagen er anlagt ved stævning registreret på Rettens Justitskontor den 11. maj 1999.
17 This action was commenced by application lodged at the Court Registry on 11 May 1999.
18 Ved særskilt dokument registreret på Rettens Justitskontor den 5. juli 1999 har Kommissionen rejst en formalitetsindsigelse i medfør af procesreglementets artikel 114.
18 By a separate document filed at the Court Registry on 5 July 1999, the Commission raised an objection of inadmissibility under Article 114 of the Rules of Procedure.
19 Den 31. august 1999 har sagsøgeren indgivet sine skriftlige bemærkninger til Rettens Justitskontor vedrørende denne indsigelse.
19 On 31 August 1999, the applicant submitted to the Court Registry its written observations in response to the objection of inadmissibility.
20 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
20 The applicant claims that the Court should:
— Formalitetsindsigelsen forkastes, subsidiært henskydes til afgørelse i forbindelse med sagens realitet.
— reject the objection of inadmissibility or, alternatively, reserve a decision on the Preliminary objection for the final judgment;
Ved dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 4. november 1999 har Den Franske Republik anmodet om at måtte intervenere i sagen til støtte for sagsøgtes påstande.
By an application lodged at the Court Registry on 4 November 1999, the French Republic applied to intervene in support of the defendant.
Kommissionen har gjort gældende, at sagen må afvises, da den anfægtede forordning er en almengyldig retsakt, da det sagsøgende selskab ikke befinder sig i en særlig situation, som adskiller det fra alle andre, og da det ikke deltager i registreringsproceduren på fællesskabsplan.
The Commission maintains that the action is inadmissible on the grounds that the contested regulation is a measure of general application, that the applicant is not in a situation which differentiates it from any other person and that the applicant is not involved in the registration procedure at Community level.
For det første bemærker Kommissionen, at den anfægtede forordning i lighed med grundforordning nr. 2081/92 udgør en almengyldig retsakt i artikel 249 EF's forstand.
Firstly, the contested regulation, like the parent Regulation No 2081/92, is a measure of general application within the meaning of Article 249 EC.
Den retter sig ikke til bestemte erhvervsdrivende, men til alle de producenter, som kan udnytte den pågældende betegnelse, og til alle dem, som tidligere har anvendt betegnelsen, men som ikke længere opfylder betingelserne efter Fællesskabets bestemmelser.
It is addressed not to specific traders but to all producers likely to benefit from the name in question and also to all those who, although they have used the name, no longer satisfy the conditions laid down by the Community legislation.
For det andet medfører det forhold, at sagsøgeren har benyttet den pågældende betegnelse, ikke, at denne berøres af den anfægtede forordning på grund af visse egenskaber, som er særegne for selskabet eller på grund af en faktisk situation, som adskiller det i forhold til alle andre.
25 Secondly, the mere fact that the applicant has used the name in question does not mean that it is adversely affected by the contested regulation by reason of certain attributes peculiar to it or by reason of circumstances in which it is differentiated from all other persons.
Hvad dette spørgsmål angår kan den løsning, Domstolen anvendte i sin dom af 18. maj 1994 i sagen Codorniu mod Rådet (sag C-309/89, Sml. I, s. 1853), ikke anvendes i den foreliggende sag.
In this respect, the approach taken by the Court in its judgment of 18 May 1994 in Case C-309/89 Codorniu ν Council [1994] ECR 1-1853 could not be applied in this instance.
For det tredje kan sagen ikke sammenlignes med den sag, Domstolen afgjorde ved dom af 4. oktober 1983, Fediol mod Kommissionen (sag 191/82, Sml. s. 2913).
26 Thirdly, the present case cannot be compared with Case 191/82 Fediol ν Commission [1983] ECR 2913.
I denne sag havde Kommissionen afvist at indlede den antisubsidieringsprocedure, som er foreskrevet på fællesskabsniveau i de herom gældende regler, selv om alle virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder ifølge disse regler særligt havde fået indrømmet en række proceduremæssige garantier, såsom retten til at indgive klage, få behandlet klagen og indhente visse oplysninger.
In that case, the Commission had refused to initiate the anti-subsidy proceedings prescribed, at Community level, by the regulation in question, even though the regulation specifically granted any undertaking or association of undertakings a series of procedural rights, such as the right to lodge a complaint, the right to have their complaint examined and the right to obtain certain information.
I den foreliggende sag fandt proceduren for indgivelse af en indsigelse i henhold til artikel 7 i forordning nr. 2081/92 derimod sted i den forberedende fase for behandlingen af ansøgningen om registrering og foregik ved den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvor den part, som fremsætter indsigelsen, har bopæl eller forretningssted.
On the other hand, in the present case the objection procedure laid down by Article 7 of Regulation No 2081/92 is conducted before the competent authority of the Member State in which the objector resides or is established, during the preparatory examination stage of the registration application.
Denne part er kun berettiget til at fremsætte sine bemærkninger for nævnte kompetente myndighed, og denne er udelukkende forpligtet til at »tage hensyn til disse bemærkninger eller denne indsigelse inden for de fastsatte frister«.
The objector may submit his observations only to that authority, which is required only 'to consider the comments or objection within the deadlines laid down'.
Hvis indsigelsen »tages til følge« — det vil reelt sige, hvis den er velbegrundet — opfordrer Kommissionen de pågældende medlemsstater til at søge at nå til indbyrdes enighed, uden at de berørte personer deltager (jf. kendelsen i sagen Molkerei Grossbraunshain og Bene Nahrungsmittel mod Kommissionen, præmis 60).
Moreover, if the objection is 'admissible', a term which refers to its substance, the Member States concerned are asked to seek agreement between themselves, without the intervention of the individuals involved (see the order in Molkerei Grossbraunshain and Bene Nahrungsmittel ν Commission, paragraph 60).
Kommissionen fremhæver endvidere, at »enhver retmæssigt berørt fysisk eller juridisk person« ganske vist ifølge artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 2081/92 har mulighed for at rejse indsigelse mod registreringen, men at 13. betragtning til
27 The Commission also points out that, although Article 7(3) of Regulation No 2081/92 grants to 'any legitimately concerned natural or legal person' the opportunity of objecting to registration, the 13th recital expressly refers to 'any
CSR PAMPRYL MOD KOMMISSIONEN forordningen udtrykkeligt taler om »enhver individuelt og direkte berørt person«.
CSR PAMPRYL V COMMISSION person individually and directly concerned'.
Denne formulering, som svarer til formuleringen i artikel 230 EF, må forstås således, at betingelserne for at realitetsbehandle indsigelser skal fortolkes mere indskrænkende.
This expression, which is based on the wording of Article 230 EC, must mean that the conditions for admissibility of the objection are to be interpreted more restrictively.
I øvrigt kan en rådsforordning ikke udvide traktatens betingelser for en realitetsbehandling.
Moreover, a Council regulation cannot broaden the conditions for admissibility laid down by the Treaty.
Kommissionen anfører desuden, at ansvaret for beslutningen om ikke at videresende den indsigelse, som sagsøgeren havde indgivet til den kompetente franske myndighed, udelukkende påhviler sidstnævnte.
The Commission also submits that the responsibility for deciding not to forward the objection raised by the applicant before the competent French authority lies exclusively with that authority.
Da der er tale om en rent intern procedure, som gennemføres på den pågældende medlemsstats eneansvar, må sagsøgeren selv gøre sine rettigheder gældende ved de nationale domstole.
As this is a purely national procedure under the exclusive supervision of the Member State concerned, it is a matter for the applicant to assert its rights before the French courts.
Endelig anfører Kommissionen, at den ifølge artikel 7 i forordning nr. 2081/92 ikke kan behandle indsigelser fra andre end medlemsstaterne, selv om den er af den opfattelse, at medlemsstaterne er forpligtet til at videresende den enhver indsigelse, som opfylder de to betingelser i denne bestemmelses stk. 3.
Finally, the Commission contends that, under Article 7 of Regulation No 2081/92, it may not consider an objection communicated by a person other than a Member State, although it definitely takes the view that the Member States are required to forward to it any objection which satisfies the two conditions laid down in Article 7(3).
Sagsøgeren har gjort gældende at være umiddelbart og individuelt berørt af den anfægtede forordning.
The applicant considers itself to be directly and individually affected by the contested regulation.
31 Sagsøgeren anfører for det første, at argumentet om, at sagen må afvises, fordi forordningen er almengyldig, er uden betydning for sagens afgørelse, så længe sagsøgeren kan godtgøre at være berørt af forordningen på grund af visse egenskaber, som er særlige for selskabet, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller det fra alle andre (jf. dommen i sagen Cordorniu mod Rådet).
31 It points out, first of all, that the argument that the action is inadmissible because the regulation is of general application is irrelevant, since the applicant can show that it is affected by the regulation by reason of certain attributes peculiar to it or by reason of circumstances in which it is differentiated from all other persons (judgment in Codorniu ν Council).
Det sagsøgende selskab anfører endvidere, at det i lang tid har solgt cidere under betegnelsen »Pays d'Auge«.
The applicant goes on to explain that it has sold cider under the name 'Pays d'Auge' for a long time.
Det fremstiller mere end 1 000 000 flasker heraf om året, hvilket giver det en ledende stilling i forhold til de øvrige producenter i området, hvoraf den samlede årsproduktion for alle mærker under ét kun udgør 400 000 flasker.
It produces more than a million bottles a year, which puts it in a dominant position in relation to the other producers in the region, whose total annual production, taking all the marks together, is only 400 000 bottles.
Sagsøgeren mener derfor at befinde sig i en særlig situation i forhold til den anfægtede forordning, ved hvilken en gruppe producenter, som sagsøgeren er udelukket fra, indrømmes monopol på at benytte den pågældende betegnelse.
It considers, therefore, that it is in a special position under the contested regulation, which reserves the monopoly on use of the name at issue to a group of producers from which the applicant is excluded.
Sagsøgeren anfører desuden, at de personer, som er særlig nævnt i den generelle retsakt, i medfør af hvilken den omtvistede forordning er vedtaget, eller nævnt i denne, principielt er berettiget til at indgive annullationssøgsmål til prøvelse af sidstnævnte forordning, da de befinder sig i en faktisk situation, som adskiller dem i forhold til alle andre, således som dette forstås i Domstolens dom af 15. juli 1963 i sagen Plaumann mod Kommissionen (sag 25/62, Sml. 1954-1964, s. 429, org. réf.: Rec. s. 197, på s. 223).
The applicant also claims that the persons specifically addressed by the legislative act in connection with which the contested regulation was adopted or by the regulation itself are, as a matter of principle, entitled to bring an action for annulment of the regulation inasmuch as they are in circumstances which differentiate them from any other person, as referred to in the judgment of the Court of Justice in Case 25/62 Plaumann ν Commission [1963] ECR 95, 107).
Det udtales nemlig i 13. betragtning til forordning nr. 2081/92, at »registreringsproceduren skal gøre det muligt for enhver individuelt og direkte berørt person at gøre sine rettigheder gældende ved indsigelse over for Kommissionen via den givne medlemsstat«, og de berørte personer er i samme forordnings artikel 7 defineret som »enhver, der kan påvise en berettiget økonomisk interesse« (stk. 2), eller som »enhver retmæssigt berørt fysisk eller juridisk person« (stk. 3).
The 13th recital of Regulation No 2081/92 states that 'the registration procedure should enable any person individually and directly concerned in a Member State to exercise his rights by notifying the Commission of his opposition', and Article 7 of the Regulation defines the persons concerned as either 'all persons who can demonstrate a legitimate economic interest' (paragraph 2) or 'any legitimately concerned natural or legal person' (paragraph 3).
I den foreliggende sag hævder sagsøgeren at være retmæssigt berørt af registreringen af betegnelserne »Pays d'Auge/Pays d'Auge-Cambremer«, da denne medfører, at sagsøgeren forbydes at fortsætte med at markedsføre sine cidere under betegnelsen »Pays d'Auge«, selv om sagsøgeren er en ledende producent og sælger af cider fra denne egn.
In this case, the applicant is legitimately concerned by the registration of the names 'Pays d'Auge/Pays d'Auge-Cambremer' which has the effect of prohibiting the applicant from selling its cider under the name 'Pays d'Auge', even though it is the leading producer and seller of cider from the region.
Sagsøgeren er derfor af den opfattelse, at retten til at anlægge et annullationssøgsmål ved Fællesskabets retsinstanser er en nødvendig følge af den for sagsøgeren anerkendte ret til at være part i den administrative procedure.
The applicant considers, therefore, that the right to bring an action for annulment before the Community Court is a necessary consequence of its acknowledged right to intervene in the administrative procedure.
Til støtte herfor påberåber sagsøgeren sig dommen af 17. juni 1998 i sagen UEAPME mod Rådet (sag T-135/96, Sml. II, s. 2335), hvori Retten fastslog, at adkomsten for en privat til at deltage i processen for udfærdigelse og vedtagelse af en generel retsakt, individualiserer den pågældende private, som den er rettet til, på samme måde som en adressat og således giver ham en søgsmålsret over for denne retsakt.
It invokes, in this connection, the judgment of 17 June 1998 in Case T-135/96 UEAPME ν Council [1998] ECR II-2335, in which the Court held that the right to participate in the drafting and adoption of a legislative measure distinguishes the signatory thereof as a person to whom the measure is addressed, thus giving him the right to bring an action against the measure.
Det anførte gælder ifølge sagsøgeren så meget mere, som selskabet ikke har kunnet gøre sine rettigheder gældende over for Kommissionen, da den indsigelse, som selskabet indgav forskriftsmæssigt til de franske myndigheder, ikke blev videresendt til Kommissionen, i strid med de proceduremæssige garantier, som særligt er sikret sagsøgeren ved artikel 7 i forordning nr. 2081/92 (jf. dommen i sagen Fediol mod Kommissionen, Sml., s. 2935).
This is the case a fortiori since the applicant was unable to assert its rights before the Commission, as the objection which it had properly submitted to the French authorities was not forwarded to the Commission, in breach of the procedural safeguards specifically granted to it by Article 7 of Regulation No 2081/92 (see the judgment in Fediol ν Commission, cited above, at p. 2935).
Over for argumentet om, at sagsøgeren ikke deltager i registreringsproceduren på fællesskabsplan, anfører denne, at medlemsstaten efter Kommissionens opfattelse er forpligtet til at videresende den indsigelse, som den private har indgivet, til Kommissionen uden at kunne udøve noget skøn med hensyn til behandlingen.
In response to the argument that it is not involved in the registration procedure at Community level, the applicant states that the defendant itself accepts that the Member State is required to forward to the Commission the objection made by an individual, and has no authority to assess its admissibility.
Den private deltager derfor i fællesskabsproceduren og kan anlægge sag ved Fællesskabets retsinstanser med henblik på at sikre overholdelsen af de proceduremæssige garantier, som er sikret denne ved de pågældende fællesskabs bestemmelser.
The individual is, therefore, involved in the Community procedure and is entitled to bring proceedings to enforce the procedural safeguards granted to him by the Regulation in issue.
Endelig anfører sagsøgeren, at spørgsmålet om realitetsbehandlingen af den foreliggende sag afhænger af relevansen af de anbringender, som denne har fremført til støtte for annullationssøgsmålet, hvorfor formalitetsspørgsmålet under alle forhold bør henskydes til afgørelse sammen med realiteten (Dom stolens dom af 12.12.1996, sag C-142/95 P, Associazione agricoltori della provincia di Rovigo m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 6669).
Finally, the applicant submits that the admissibility of this action is linked to the relevance of one of the grounds for complaint put forward in support of its action for annulment, so that a decision on the objection to inadmissibility must, in any event, be reserved for final judgment (judgment of the Court of Justice of 12 December 1996 in Case C-142/95 Ρ Associazione Agricoltori della Provincia di Rovigo and Others ν Commission and Others [1996] ECR I-6669).
40 Ifølge procesreglementets artikel 114 kan Retten, såfremt en part ønsker det, træffe afgørelse vedrørende formalitetsspørgsmålet uden at indlede behandlingen af sagens realitet.
40 Article 114 of the Rules of Procedure provides that the Court may, if a party so requests, give a ruling on inadmissibility without going into the substance of the case.
Ifølge samme bestemmelses stk. 3 forhandles der mundtligt om partens begæring, medmindre Retten bestemmer andet.
Under Article 114(3), this will be an oral procedure, unless a decision is taken to the contrary.
I den foreliggende sag finder Retten, at den i kraft af sagens dokumenter har tilstrækkelige oplysninger til at kunne træffe afgørelse vedrørende begæringen uden at indlede den mundtlige forhandling.
In this instance, the Court considers that an examination of the documents in the case has clarified the situation sufficiently for it to be able to rule on the claim without commencing oral proceedings.
41 Ifølge artikel 230, stk. 4, EF er realitetsbehandlingen af et annullationssøgsmål til prøvelse af en forordning, som er indgivet af en fysisk eller juridisk person, betinget af, at den anfægtede forordning i realiteten udgør en beslutning, som berører den pågældende umiddelbart og individuelt.
41 Under the fourth paragraph of Article 230 EC, the admissibility of an action for annulment brought against a regulation by a natural or legal person is subject to the condition that the contested regulation is, in actual fact, a decision which concerns that person directly and individually.
Ifølge fast domspraksis skal kriteriet for sondringen mellem en almengyldig retsakt og en beslutning søges i, om den pågældende retsakt er almengyldig eller ej (jf. kendelsen i sagen Asocarne mod Rådet, præmis 28, og i sagen CNPAAP mod Rådet, præmis 33).
The Court has consistently held that the criterion for distinguishing between a regulation and a decision has to be sought in the general application or otherwise of the measure in question (orders in Asocarne ν Council, paragraph 28, and CNPΑΑΡ ν Council, paragraph 33).
En retsakt er almengyldig, hvis den finder anvendelse på objektivt bestemte situationer og har retsvirkninger for abstrakt fastlagte persongrupper (jf. dommen i sagen Weber mod Kommissionen, præmis 55).
A measure is of general application if it applies to objectively determined situations and produces its legal effects with respect to categories of persons envisaged generally and in the abstract (see the judgment in Weber ν Commission, paragraph 55).
42 Hvad angår den foreliggende sag indrømmer den anfægtede forordning bl.a. betegnelserne »Pays d'Auge« og »Pays d'AugeCambremer« den beskyttelse af oprindelsesbetegnelserne, som er fastsat ved forordning nr. 2081/92, efter hvis artikel 2, stk. 2, litra a), en oprindelsesbetegnelse er defineret som navnet på et område, et bestemt sted eller, i undtagelsestilfælde, et land, der betegner et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel, som har oprindelse i dette område, dette bestemte sted eller dette land, og hvis egenskaber eller andre kendetegn hovedsageligt eller fuldstændigt kan tilskrives det geografiske miljø med dets naturbetingede og menneskelige faktorer, og som er fremstillet, forarbejdet og tilvirket i det afgrænsede geografiske område.
42 In the present case, the contested regulation affords the names 'Pays d'Auge' and 'Pays d'Auge-Cambremer', amongst others, protection as designations of origin as provided for by Regulation No 2081/92, Article 2(2)(a) of which defines the designation of origin as the name of a region, a specific place or, in exceptional circumstances, a country, used to describe an agricultural product or foodstuff originating in that region, specific place or country, the quality or characteristics of which are essentially or exclusively due to the particular geographical environment with its inherent natural and human factors, and the production, processing and preparation of which take place in the defined geographical area.