natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— Når en retsforskrift udtrykkeligt indrømmer branchesammenslutninger en række processuelle rettigheder.
— when a legal provision expressly grants a series of procedural powers to trade associations;
— Når sammenslutningen repræsenterer interesser hos virksomheder, som selv har søgsmålskompetence.
— when the association represents the interests of undertakings which would, themselves, be entitled to bring proceedings;
— Når sammenslutningen er individualiseret, fordi dens egne interesser som sammenslutning er berørt, navnlig fordi dens forhandlerposition er blevet berørt ved den retsakt, som påstås annulleret.
— when the association is distinguished individually because its own interests as an association are affected, in particular because its negotiating position has been affected by the measure whose annulment is being sought.
Sagsøgeren kan ikke til støtte for en realitetsbehandling af sagen påberåbe sig nogen af disse tre typetilfælde.
In this case, the applicant cannot rely on any of these three situations in order to establish the admissibility of its action.
For det første må det fastslås, at sagsøgeren ikke hævder at have nogen processuelle rettigheder ifølge den fælles markedsordning for fedtstoffer (jf. Rettens kendelse af 8.12.1998, sag T-38/98, ANB m.fl. mod Rådet, Sml. II, s. 4191, præmis 27), og at disse rettigheder er blevet tilsidesat ved bestemmelserne i den anfægtede forordning.
First, it should be pointed out that the applicant has no rights of a procedural nature under the common organisation of the markets in the oils and fats sector (see the order of the Court of First Instance in Case T­38/98 ANB and Others ν Council [1998] ECR II­4191, paragraph 27), which would moreover be affected by the provisions of the contested regulation.
Dette har sagsøgeren i øvrigt erkendt i sine bemærkninger vedrørende formalitetsindsigelsen.
It acknowledges as much in its observations on the objection of inadmissibility.
Endvidere har Retten tidligere fastslået, at en sammenslutning ikke kan påberåbe sig de særlige opgaver og funktioner, den er tillagt i den nationale retsorden, som begrundelse for at ændre det retsmiddelsystem, der er indført ved traktatens artikel 173, og hvis formål er at sikre Fællesskabets retsinstanser kontrollen med lovligheden af institutionernes retsakter, da realitetsbehandlingen af et annullationssøgsmål i modsat fald vil afhænge af en selvstændig afgørelse, som de nationale myndigheder har truffet under hensyn til den pågældende medlemsstats interesse og ikke Fællesskabets almene interesser (jf. kendelsen i sagen Federolio mod Kommissionen, præmis 63, 64 og 65).
Furthermore, the Court of First Instance has already held that an association cannot rely on the specific tasks and duties which national law recognises them as having in order to justify varying the system of legal remedies set up by Article 173 of the Treaty and intended to give the Community judicature jurisdiction to review the legality of the acts of the institutions, in order that the admissibility of an action for annulment should not depend on a unilateral decision taken by national authorities in the interests of the Member State concerned rather than in the Community public interest (see the order in Federolio ν Commission, cited above, paragraphs 63 to 65).
50 For det andet har sagsøgeren ikke godtgjort, at sammenslutningens medlemmer rammes af den anfægtede forordning på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, som adskiller dem fra alle andre.
50 Second, the applicant has not established that its members are affected by the contested regulation by reason of certain attributes which are peculiar to them or by reason of factual circumstances in which they are differentiated from all other persons.
I denne henseende er det tilstrækkeligt at bemærke, at den omstændighed, at den anfægtede forordning på tidspunktet for sin vedtagelse berørte de af den sagsøgende sammenslutnings medlemmer, som på daværende tidspunkt var aktive på markederne for olivenolie, i givet fald ved at nogle af dem blev tvunget til at indstille deres virksomhed, ikke adskiller dem fra alle andre erhvervsdrivende inden for Fællesskabet, eftersom de befinder sig i en objektivt fastlagt situation, der kan sammenlignes med den, som enhver anden erhvervsdrivende befinder sig i, der aktuelt eller i fremtiden kommer ind på disse markeder (kendelsen i sagen Federolio mod Kommissionen, præmis 67).
In that regard it need merely be pointed out that the fact that the regulation may, at the time it was adopted, have affected those of the applicant's members then operating in the olive oil markets and, in some circumstances, caused them to cease trading, cannot differentiate them from all the other operators in the Community, since they are in an objectively determined situation comparable to that of any other trader who may enter those markets now or in the future (order in Federolio ν Commission, cited above, paragraph 67).
Den sagsøgende sammenslutnings medlemmer berøres alene af den anfægtede forordning i deres objektive egenskab af erhvervsdrivende, som er aktive på disse markeder, på samme måde som alle andre erhvervsdrivende, der er aktive på de samme markeder.
The contested regulation concerns the applicant's members only on the basis of their objective capacity as operators trading in those markets, in the same way as all the other operators who trade in them.
51 Den omstændighed, at den pågældende foranstaltning kan have forskellige konkrete virkninger for de enkelte retssubjekter, som den finder anvendelse på, er ikke i sig selv til hinder for, at den har karakter af en forordning, når der er tale
51 The fact that the measure at issue may have different material consequences for the various persons to whom it applies is not in itself inconsistent with its legislative nature if that situation is objectively determined, as in the present case
Endvidere må det konstateres, at traktatens artikel 39 ff. ikke indrømmer den sagsøgende sammenslutnings medlemmer en sådan særlig beskyttelse, som denne hævder.
As regards the special protection which, according to the applicant, is afforded to its members under Article 39 et seq. of the Treaty, it must be pointed out that those provisions do not provide any such protection.
Sagsøgeren har i øvrigt ikke præciseret, hvori denne beskyttelse efter de nævnte traktatbestemmelser skulle bestå, men har blot i stævningen henvist til traktatens artikel 39, stk. 2.
Furthermore, the applicant has failed to specify in what respect those articles provide protection and has merely referred to Article 39(2) of the Treaty in its application.
For det tredje kan den sagsøgende sammenslutning heller ikke med føje hævde, at sagen bør realitetsbehandles, fordi den anfægtede forordning tilsidesætter visse af dens særlige interesser.
Nor, thirdly, can the applicant validly claim, in support of the admissibility of its action, that the contested regulation affects some of its specific interests.
Ifølge fast retspraksis kan en sammenslutning, der er oprettet til at varetage de kollektive interesser for en bestemt gruppe retssubjekter, ikke anses for individuelt berørt — i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i traktatens artikel 173, stk. 4 — af en retsakt, som berører denne gruppes generelle interesser, hvorfor sammenslutningen ikke er berettiget til at indgive et annullationssøgsmål, når dens medlemmer ikke kan gøre dette individuelt (Domstolens dom af 14.12.1962, forenede sager 19/62, 20/62, 21/62 og 22/62, Fédération nationale de la boucherie en gros et du commerce en gros des viandes m.fl. mod Rådet, Sml. 1954-1964, s. 359, org. réf.: Rec. s. 943, og af 18.3.1975, sag 72/74, Union syndicale m.fl. mod Rådet, Sml. s. 401, præmis 17; Domstolens kendelse af 11.7.1979, sag 60/79, Fédération nationale des producteurs de vins de table et vins de pays mod Kommissionen, Sml. s. 2429, Domstolens dom af 10.7.1986, sag 282/85, DEFI mod Kommissionen, Sml. s. 2469, præmis 16, kendelsen i sagen UFADE mod Rådet og Kommissionen, præmis 12, og dommen i sagen AITEC m.fl. mod Kommissionen, præmis 58-62).
According to settled case­law, an association formed to promote the group interests of a category of persons cannot be regarded as individually concerned, within the meaning of the fourth paragraph of Article 173 of the Treaty, by a measure affecting the general interests of that category and, therefore, is not entitled to bring an action for annulment if its members cannot do so individually (judgments of the Court of Justice in Joined Cases 19/62, 20/62, 21/62 and 22/62 Fédération Nationale de la Boucherie en Gros et du Commerce en Gros des Viandes and Others ν Council [1962] ECR 491, and in Case 72/74 Union Syndicale and Others ν Council [1975] ECR 401, paragraph 17; order of the Court of Justice in Case 60/79 Federation Nationale des Producteurs de Vins de Table et Vins de Pays ν Commission [1979] ECR 2429; judgment of the Court of Justice in Case 282/85 DEFI ν Commission [1986] ECR 2469, paragraph 16; order in UFADE ν Council and Commission, cited above, paragraph 12, and judgment in AITEC and Others ν Commission, paragraphs 58 to 62).
Et søgsmål indgivet af en sammenslutning, hvis medlemmer ikke er umiddelbart og individuelt berørt af den omtvistede retsakt, kan dog realitetspåkendes, såfremt sammenslutningen forsvarer sine egne interesser, og disse er forskellige fra dens medlemmers, f.eks. når dens forhandlingsposition berøres heraf (Domstolens dom af 2.2.1988,
Never­theless, an action brought by an association whose members are not directly and individually concerned by the measure at issue may be declared admissible if it is defending its own interests, as distinct from those of its members, for example, if its negotiating position has been affected by the measure (judgments of the Court
UNIÓN DE PEQUEÑOS AGRICULTORES MOD RÅDET forenede sager 67/85, 68/85 og 70/85, Van der Kooy m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 219, præmis 21-24, og af 24.3.1993, sag C-313/90, CIRFS mil. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1125, præmis 28, 29 og 30).
UNIÓN DE PEQUEÑOS AGRICULTORES V COUNCIL of Justice in Joined Cases 67/85, 68/85 and 70/85 Van der Kooy and Others ν Commission [1988] ECR 219, paragraphs 21 to 24, and in Case C­313/90 CIRFS and Others ν Commission [1993] ECR 1­1125, paragraphs 28 to 30).
Det skal i den foreliggende sag fremhæves, at den sagsøgende sammenslutning har fået overdraget de beføjelser, som den har beskrevet, af sine medlemmer, der ubestrideligt har kompetence til at træffe bestemmelse vedrørende dens administration og funktioner og således også til at bestemme, hvilke interesser den skal varetage.
In this case, it should be pointed out that the tasks described by the applicant are entrusted to it by its members, who unquestionably have the power to determine its management and duties and also, therefore, to specify the interests it must defend.
I øvrigt har den sagsøgende sammenslutning anført, at dens stilling som forhandler berøres af den anfægtede forordning, fordi den efter forordningens vedtagelse ikke længere repræsenterer så mange olivendyrkere som før.
The applicant further claims that the contested regulation affects its position as a negotiator in that, following the adoption of the measure, it will not represent as many olive growers as in the past.
Under disse omstændigheder findes de interesser, som den sagsøgende sammenslutning anser for sine egne, ikke at adskille sig fra medlemmernes.
In these circumstances, the interests which the applicant considers peculiar to itself are indistinguishable from those of its members.
Det må endvidere konstateres, at den anfægtede forordning ikke berører sagsøgerens egne interesser i dennes egenskab af en sammenslutning, der varetager interesserne hos de traditionelle olivendyrkere.
It must also be observed that the contested regulation does not affect the specific interests of the applicant as a body responsible for protecting the interests of traditional olive growers.
Den sagsøgende sammenslutning, som ikke er en aktiv virksomhed på olivenoliemarkederne, kan nemlig ikke i kraft af forordningens anvendelse påtvinges nogen ændring af sin virksomhed.
The activities of the applicant, which is not an undertaking operating in the olive oil market, cannot be subject to amendment under the regulation.
Sagsøgeren har heller ikke godtgjort, hvori dennes egenskab som sammenslutning, der varetager interesserne hos de traditionelle olivendyrkere, adskiller sig fra andre sammenslutninger, der udfører samme opgave i Spanien eller i andre medlemsstater, og dermed individualiserer den i traktatens artikel 173, stk. 4's forstand.
Nor has the applicant shown how its position as a body responsible for protecting the interests of traditional olive growers differs from that of other bodies having the same responsibilities in Spain or in other Member States and differentiates it for the purposes of the fourth paragraph of Article 173 of the Treaty.
Sagsøgeren kan heller ikke med støtte i dommen i sagen AIUFFASS og AKT mod Kommissionen rejse krav om sagens realitetsbehandling.
Nor, in the present case, does the judgment in AIUFFASS and AKT ν Commission, cited above, assist the applicant in establishing the admissibility of its action.
I denne sag, som vedrørte statsstøtte, udtalte Retten, dels at de to sagsøgere var interesserede parter i EF-traktatens artikel 93, stk. 2's forstand (nu artikel 88, stk. 2, EF), dels at de havde medvirket i den administrative procedure forud for vedtagelsen af den
In that case, which related to State aid, the Court of First Instance referred to the capacity of the two applicants as interested persons for the purposes of Article 93(2) of the EC Treaty (now Article 88(2) EC) and their
Disse to betingelser er imidlertid ikke opfyldt i den foreliggende sag.
Those two factors are lacking in the present case.
Sagsøgeren kan derfor ikke anses for individualiseret efter nogen af de kriterier, som er anvendt i retspraksis for realitetspåkendelsen af et annullationssøgsmål, der er anlagt af en sammenslutning.
The applicant is therefore not differentiated by reason of any of the tests established by case-law for the admissibility of an action for annulment brought by an association.
Sagsøgeren har fremført yderligere to argumenter til godtgørelse af, at sammen slutningen desuagtet er individuelt berørt af den anfægtede forordnings bestemmelser, nemlig dels, at det følger af Fællesskabets ufravigelige procesforudsætninger, at der bør foretages en undersøgelse af den anfægtede forordnings lovlighed, således som sagsøgeren rejser krav om i stævningen, dels risikoen for berøvelse af en effektiv retsbeskyttelse.
The applicant puts forward two further arguments to prove that it is, none the less, individually concerned by the provisions of the contested regulation, namely that the review of the legality of the contested regulation which it seeks in its action is a matter of Community public interest, and that there is a risk that it will not receive effective judicial protection.
Anbringendet om, at der foreligger magtfordrejning, vedrører i virkeligheden realiteten.
The plea alleging possible misuse of powers relates in reality to the substance of the case.
Såfremt dette anbringende gennemgås i forbindelse med sagens formalitet, vil det medføre, at realitetspåkendelsen af et annullationssøgsmål til prøvelse af en almengyldig foranstaltning helt og holdent gøres betinget af karakteren af de anbringender, der fremføres vedrørende realiteten til anfægtelse af foranstaltningens lovlighed. Hermed ville man fravige formalitetsbetingelserne i traktatens artikel 173, stk. 4, således som disse er fastlagt i retspraksis.
To consider that plea at the same time as the admissibility of the action would render the admissibility of an action for annulment brought against a measure of general application dependent solely on the nature of the grounds invoked in relation to the substance of the case in order to challenge the legality of the measure; this would amount to derogating from the conditions for admissibility laid down in the fourth paragraph of Article 173 of the Treaty, as interpreted by the case-law.
Hvad angår argumentet om retsbeskyttelsens manglende effektivitet henviser sagsøgeren til, at der ikke findes nationale retsmidler til i givet fald at sikre en prøvelse af den anfægtede forordnings gyldighed i kraft af en præjudiciel forelæggelse i henhold til traktatens artikel 177.
61 The argument that no effective legal protection is afforded consists of the complaint that there are no legal remedies under national law which make it possible, if necessary, to review the legality of the contested regulation by means of a reference for a preliminary ruling under Article 177 of the Treaty.
Fællesskabets retsinstanser, at disse betingelser ikke må gøres afhængige af særegne forhold ved den enkelte medlemsstats domstolsordning.
Community judicature by means of the action for annulment requires that those conditions do not depend on the particular circumstances of the judicial system of each Member State.
I så henseende bør det i øvrigt understreges, at medlemsstaterne som følge af princippet om loyalt samarbejde i EF-traktatens artikel 5 (nu artikel 10 EF) er forpligtet til at bidrage til fuldstændigheden af det retsmiddel- og proceduresystem, som er oprettet ved EF-traktaten, og hvormed Fællesskabets retsinstanser skal kunne kontrollere lovligheden af fællesskabsinstitutionernes retsakter (jf. herom dom men i sagen Les Verts mod Parlamentet, præmis 23).
In this regard it should also be observed that, in accordance with the principle of sincere cooperation laid down in Article 5 of the EC Treaty (now Article 10 EC), the Member States are required to implement the complete system of legal remedies and procedures established by the EC Treaty to permit the Court of Justice to review the legality of measures adopted by the Community institutions (see, on this point, the judgment in Les Verts v Parliament, cited above, paragraph 23).
Disse omstændigheder kan imidlertid ikke begrunde, at Retten fraviger det retsmiddelsystem, som er indført ved traktatens artikel 173, stk. 4, som dette er fastlagt i retspraksis, og overskrider grænserne for sin kompetence efter denne bestemmelse.
However, these factors do not provide the Court of First Instance with a reason for departing from the system of remedies established by the fourth paragraph of Article 173 of the Treaty, as interpreted by case-law, and exceeding the limits imposed on its powers by that provision.
Denne omstændighed kan nemlig ikke begrunde en ændring af den søgsmålsordning, der er fastlagt i EF-traktatens artikel 173, 177 og 178 (nu artikel 235 EF), og hvorved Domstolen er tillagt kompetence til at efterprøve lovligheden af institutionernes retsakter.
That circumstance cannot justify a change in the system of remedies and procedures established by Articles 173, 177 and 178 of the EC Treaty (now Article 235 EC) which is designed to give the Court of Justice the power to review the legality of acts of the institutions.
En sådan omstændighed kan i intet tilfælde medføre, at et annullationssøgsmål, der anlægges af en fysisk eller juridisk person, som ikke opfylder betingelserne i traktatens artikel 173, stk. 4, skal antages til realitetsbehandling (Domstolens kendelse af 24.4.1996, sag C-87/95 P, CNPAAP mod Rådet, Sml. I, s. 2003, præmis 38).
In no case can such an argument enable an action for annulment brought by a natural or legal person which does not satisfy the conditions laid down by the fourth paragraph of Article 173 of the Treaty to be declared admissible (order of the Court of Justice in Case C-87/95 P CNPAAP v Council [1996] ECR I-2003, paragraph 38).
Det følger af samtlige foranstående betragtninger, at sagsøgeren ikke kan anses for individuelt berørt af den anfægtede forordning.
It follows from all these considerations that the applicant cannot be regarded as individually concerned by the contested regulation.
Da en af betingelserne i traktatens artikel 173, stk. 4, for en realitetsbehandling ikke er opfyldt af
Since the applicant does not satisfy one of the conditions for admissibility laid down by the fourth paragraph
Det følger af det anførte, at det er åbenbart, at sagen må afvises.
It follows from the above that this action must be dismissed as manifestly inadmissible.
Begæringerne om intervention
Applications to intervene
Da det er åbenbart, at sagen må afvises, er det ufornødent at træffe afgørelse såvel vedrørende de begæringer om intervention til støtte for sagsøgerens påstande, som er indgivet af Diputación Provincial de Jaén, Junta de Comunidades de Castilla-La Mancha og Consejo de Gobierno de la Comunidad Autónoma de Andalucía, som vedrørende den begæring om intervention til støtte for Rådets påstande, der er indgivet af Kommissionen.
Since this action must be declared manifestly inadmissible, there is no need to adjudicate on either the applications to intervene in support of the form of order sought by the applicant submitted by the Diputación Provincial de Jaén, the Junta de Comunidades de Castilla-La Mancha and the Consejo de Gobierno de la Comunidad Autónoma de Andalucía, or on the application by the Commission to intervene in support of the form of order sought by the Council.
Ifølge procesreglementets artikel 87, stk. 2, pålægges den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom.
Under Article 87(2) of the Rules of Procedure, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been asked for in the successful party's pleadings.
Da den sagsøgende sammenslutning har tabt sagen, pålægges den i overensstemmelse med Rådets påstand at betale sagens omkostninger.
Since the applicant has been unsuccessful, it must be ordered to pay the costs, as applied for by the Council.
Da det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende begæringerne om intervention, betaler Diputación Provincial de Jaén, Junta de Comunidades de Castilla-La Mancha, Consejo de Gobierno de la Comunidad Autónoma de Andalucía og Kommissionen deres egne omkostninger.
69 In view of the fact that it is not necessary to adjudicate on the applications to intervene, the Diputación Provincial de Jaén, the Junta de Comunidades de Castilla-La Mancha, the Consejo de Gobierno de la Comunidad Autónoma de Andalucía and the Commission will bear their own costs.
Sag T-109/98
Case T-109/98
A.V.M. mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
A.V.M. ν Commission of the European Communities
»Tjenestemænd — søgsmålsfrister — virkningen af en ansøgning om fri proces — afvisning«
(Officials — Timelimits for bringing proceedings — Effect of an application for legal aid — Inadmissibility)
Rettens kendelse (Femte Afdeling) af 24. november 1999
Order of the Court of First Instance (Fifth Chamber), 24 November 1999. . II - 3385
Tjenestemænd — søgsmål — frister — ufravigelige procesforudsætninger — Fælles skabets retsinstanser undersøger af egen drift
Officials — Actions — Timelimits — Mandatory — Conditions relating to timelimits may be examined by the Court of its own motion
(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)
(Staff Regulations, Arts 90 and 91) 2.
De i vedtægtens artikel 90 og 91 fast satte betingelser for realitetsbehandling af et søgsmål, navnlig bestemmelserne vedrørende søgsmålsfristen, er ufravigelige procesforskrifter, hvorfor Fælles skabets retsinstanser kan undersøge dem af egen drift.
The conditions governing the admissibility of an action, as laid down in Articles 90 and 91 of the Staff Regulations, in particular those relating to the time-limit for bringing an action, are a matter of public policy and the Com munity judicature may, therefore, examine them of its own motion.
En strikte overholdelse af fællesskabs bestemmelserne vedrørende procesfrister er i overensstemmelse med hensynet til retssikkerheden og nødvendig heden af at undgå enhver forskelsbehandling eller vilkårlighed i retsplejen,
Since the strict application of Community rules on procedural timelimits serves the requirement of legal certainty and the need to avoid any discrimination or arbitrary treatment in the administration of justice, there