natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— Kommissionen pålægges at meddele sagsøgeren de ønskede oplysninger, dvs. rentesatsen på de lån, som i perioden 1986-1989 og 1995-1998 var blevet ydet i Fransk Polynesien af risikovillig kapital i henhold til Rådets afgørelser om de oversøiske landes og territoriers (OLT) associering med Fællesskabet.
— direct the Commission to send him the information requested, namely the interest rates applied to loans granted by way of risk capital in French Polynesia from 1986 to 1989 and from 1995 to 1998, pursuant to the Council decisions concerning the association of overseas countries and territories with the Community;
— Det fastslås, at Kommissionen har pådraget sig et ansvar, da den ikke har overholdt bestemmelserne om aktindsigt i dokumenter, som institutionerne ligger inde med.
— declare that the Commission has incurred liability with respect to him for failing to comply with the provisions on public access to documents held by the institutions;
— Kommissionen tilpligtes at betale 20 000 FRF for de engangsudgifter, sagsøgeren har måttet afholde til varetagelse af sine interesser.
— order the Commission to pay him the sum of FRF 20 000 in respect of irrecoverable costs which he was forced to incur in defending his interests.
— Annullationssøgsmålet afvises.
— dismiss the action for annulment as inadmissible;
19 I bemærkningerne til afvisningspåstanden har sagsøgeren nedlagt følgende påstande:
19 In his observations on the objection of inadmissibility, the applicant contends that the Court should:
— Der gives sagsøgeren medhold i hans påstande, bortset fra påstanden om, at det pålægges Kommissionen at give meddelelse om rentesatserne, da han har modtaget denne oplysning efter sagsanlægget.
— grant the form of order sought by him, save for his application that the Commission be directed to supply the information on interest rates, that information having been obtained after the commencement of the action;
— Kommissionens afvisningspåstand tages ikke til følge.
— dismiss the Commission's objection of inadmissibility.
I sine bemærkninger til Kommissionens afvisningspåstand har sagsøgeren anført, at han opretholder sine påstande, bortset fra den tredje påstand, fejlagtigt benævnt »den anden«, hvorefter det pålægges Kommissionen at fremlægge de ønskede oplysninger.
In his observations on the objection of inadmissibility raised by the Commission, the applicant has stated that he maintains his claims, save for the third, erroneously described as the 'second', seeking an order directing the Commission to provide him with the information he seeks.
21 Det er derfor ufornødent at træffe afgørelse om denne påstand, som under alle omstændigheder skal afvises.
21 There is therefore no further need to rule on that claim, which should in any event be declared inadmissible.
Som fremhævet af Kommissionen, fremgår det af fast retspraksis, at Retten ikke under udøvelsen af sin kompetence til at prøve retsakters lovlighed kan give institutionerne pålæg eller træffe afgørelser på deres vegne (jf. Rettens dom af 15.9.1998, forenede sager T-374/94, T-375/94, T-384/94 og T-388/94, European Night Services m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 3141, præmis 53).
As the Commission has pointed out, it is settled caselaw that the Court of First Instance is not entitled, when exercising judicial review of legality, to issue directions to the institutions or to assume the role assigned to them (Joined Cases T-374/94, T-375/94 T-384/94 and T-388/94 ENS and Others v Commission [1998] ECR II-3141, paragraph 53).
Kommissionen er af den opfattelse, at telefaxen af 30. marts 1999 ikke er en retsakt, som kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i henhold til EF-traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF).
The Commission contends that the fax message of 30 March 1999 is not a measure capable of forming the subject of an action for annulment under Article 173 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 230 EC).
For det første har Kommissionen bemærket, at sagsøgeren ikke har krav på at modtage de ønskede oplysninger.
First, it maintains that the applicant has no acknowledged right to obtain the information requested.
Selv om Kommissionens afgørelse 94/90/EKSF, EF, Euratom af 8. februar 1994 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter (EFT L 46, s. 58, herefter »afgørelse 94/90« ) tillægger borgerne ret til aktindsigt i dokumenter og sagsakter, som eksisterer, giver den ikke borgerne ret til at modtage oplysninger og svar på spørgsmål, som er blevet rettet til institutionen.
Although Commission Decision 94/90/ECSC, EC, Euratom of 8 February 1994 on public access to Commission documents (OJ 1994 L 46, p. 58; 'Decision 94/90') gives citizens the right of access to documents or items on file which exist, it does not give them the right to obtain information or replies following questions put to the institution.
I denne sag ønskede sagsøgeren klart en oplysning og ikke aktindsigt i et dokument, som eksisterede på tidspunktet for hans anmodning.
In this case, the applicant was clearly seeking information and not access to a document that existed at the time of his request.
Ingen andre bestemmelser i fællesskabsretten forpligter Kommissionen til at besvare de af sagsøgeren stillede spørgsmål.
No other provision of Community law requires the Commission to reply to the applicant's questions.
For det andet har Kommissionen bemærket, at de ønskede oplysninger vedrører EIB's virksomhed og ikke Kommissionens.
Secondly, the Commission observes that the information requested concerned the action of the EIB and not its own.
Det tilkommer alene EIB at oplyse, hvilke rentesatser EIB anvender på lån, som i medfør af artikel 154, stk. 3, og artikel 154a i afgørelse 91/482 ydes af risikovillig kapital eller af bankens egne midler.
The interest rates applied by the EIB to loans granted by means of risk capital or from its own resources are a matter for the EIB alone, in accordance with Articles 154(3) and 154a of Decision 91/482.
Kommissionen har understreget, at den ikke råder over de ønskede oplysninger og heller ikke over dokumenter, som indeholder disse oplysninger.
The Commission stresses that it does not have the information sought, or, a fortiori, any documents containing it.
For det tredje har Kommissionen gjort gældende, at sagsøgerens situation ikke er omfattet af EIB's virksomhed og heller ikke hverken af Kommissionens eller Den Europæiske Udviklingsfonds (EUF).
Thirdly, the Commission maintains that the applicant's situation does not fall within the EIB's field of operation, any more than it falls within that of the Commission or the European Development Fund ('EDF').
Den har således forklaret, at sagsøgeren ifølge Kommissionens oplysninger ikke er blevet ydet lån med støtte fra EIB eller EUF.
The Commission states that, according to its information, the applicant has not been in receipt of loans granted with the support of the EIB or the EDF.
De lån, som Socredo har ydet sagsøgeren, har dermed ingen forbindelse med en fællesskabsfinansiering.
The loans granted by the Socredo bank to the applicant therefore bore no relation to Community financing.
Fremlæggelsen af de ønskede oplysninger er derfor ikke omfattet af nogen form for teknisk bistand til gennemførelse af et projekt, som finansieres af Fællesskabet, eller af en bistandspligt.
Supplying the information requested would therefore not fall within the scope of any form of technical assistance for the realisation of a project financed by the Community, or of any duty of assistance.
Sagsøgeren har heroverfor gjort gældende, at Kommissionens afgørelse af 30. marts 1999 i overensstemmelse med de principper, som er fastslagt i retspraksis (jf. Domstolens dom af 10.12.1957, forenede sager 1/57 og 14/57, Société des usines à tubes de la Sarre mod De Høje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 51, org. réf.: Rec. s. 203, af 9.2.1984, forenede sager 316/82 og 40/83, Kohler mod Revisionsretten, Sml. s. 641, og af 23.4.1986, sag 294/83, Les Verts mod Parlamentet, Sml. s. 1339, samt Rettens dom af 24.3.1994, sag T-3/93, Air France mod Kommissionen, Sml.
The applicant replies that, in accordance with the principles laid down in the caselaw (Joined Cases 1/57 and 14/57 Société des Usines à Tubes de la Sarre v High Authority [1957] ECR 105; Joined Cases 316/82 and 40/83 Kohler v Court of Auditors [1984] ECR 641; Case 294/83 Les Verts v Parliament [1986] ECR 1339; Case T-3/93 Air France v Commission [1994] ECR II-121), the Commission's decision of 30 March 1999 is a challengeable measure for the purposes of Article 173 of the Treaty.
II, s. 121), er anfægtelig efter traktatens artikel 173. I øvrigt skulle afgørelsen have været begrundet.
As such, moreover, it should have been supported by a statement of reasons.
Dernæst har sagsøgeren anført, at den ønskede oplysning findes i afgørelserne om OLT's associering med Fællesskabet, som er vedtaget af Rådet og gennemført af Kommissionen.
He then contends that the information requested appears in the decisions concerning the association of the overseas countries and territories with the Community, adopted by the Council and applied by the Commission.
Han har heraf udledt, at Kommissionen ikke kunne nægte at fremlægge denne oplysning, da den forekommer i offentligt tilgængelige fællesskabsdokumenter.
From this he concludes that the Commission did not have the right to refuse to supply him with that information because it was contained in public Community documents.
Han har tillige bemærket, at Kommissionen skal gennemføre afgørelse 91/482, og at Kommissionen ifølge afgørelsens artikel 236, stk. 2, forvalter EUE
He also points to the fact that the Commission is entrusted with the implementation of Decision 91/482, and that, according to Article 236(2) of that decision, it is the administrator of the EDF.
Sagsøgeren har ligeledes bestridt, at Kommissionen ikke er forpligtet til at fremlægge de ønskede oplysninger.
The applicant also contests the Commission's contention that it is not required to supply the information requested.
Han har således anført, at Kommissionen og EIB ifølge artikel 174, litra d), i afgørelse 91/482 skal yde bistand i form af information og koordinering.
He claims that, under Article 174(d) of Decision 91/482, the Commission and the EIB must provide assistance by means of their information and coordination services.
Endelig har sagsøgeren hævdet, at det på ingen måde er bevist, at de lån, som Socredo har optaget, ikke stammer fra EIB.
Finally, the applicant maintains that it has not in any way been established that the funds lent by Socredo did not come from the EIB.
Han har anført, at dette spørgsmål for tiden er genstand for en retssag i Fransk Polynesien.
He states that that question is currently a matter in issue in court proceedings in French Polynesia.
I henhold til procesreglementets artikel 114, stk. 1, kan Retten, hvis en part ønsker det, tage stilling til, om sagen bør afvises, uden at indlede behandlingen af sagens realitet.
Under Article 114(1) of the Rules of Procedure, where a party so applies, the Court of First Instance may rule on inadmissibility without going into the substance of the case.
Efter artikel 114, stk. 3, forhandles der mundtligt om begæringen, medmindre Retten bestemmer andet.
Under Article 114(3), the remainder of the proceedings is to be oral, unless the Court of First Instance otherwise decides.
Retten finder, at sagen ud fra sagens akter er tilstrækkeligt oplyst til, at den kan træffe afgørelse i sagen uden at indlede den mundtlige forhandling.
In this case, the Court considers that it is sufficiently well informed by examining the documents on the file to rule on the application without opening the oral procedure.
31 Ifølge fast retspraksis er den omstændighed, at der foreligger en skrivelse fra en fællesskabsinstitution som svar på en anmodning fra skrivelsens adressat, ikke tilstrækkelig til at kvalificere skrivelsen som en beslutning som omhandlet i traktatens artikel 173, som kan anfægtes ved et annullationssøgsmål.
31 According to settled caselaw, the mere fact that a letter has been sent by a Community institution to its addressee in response to a request made by the latter is not sufficient for that letter to be characterised as a decision within the meaning of Article 173 of the Treaty, thus entitling its recipient to bring an action for its annulment.
Desuden foreligger der kun retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i medfør af traktatens artikel 173, når disse retsakter eller beslutninger har retligt bindende virkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af dennes retsstilling (jf. Rettens kendelse af 11.12.1998, sag T-22/98, Scottish Soft Fruit Growers mod Kommissionen, Sml. II, s. 4219, præmis 34).
Moreover, only measures which produce binding legal effects so as to affect the interests of an applicant by bringing about a distinct change in his legal position are acts or decisions which may be the subject of an action for annulment under Article 173 (order in Case T-22/98 Scottish Soft Fruit Growers ν Commission [1998] ECR II-4219, paragraph 34).
Sagsøgeren kan ikke med føje hævde, at Kommissionens skrivelse af 30. marts 1999 har retligt bindende virkninger, som kan berøre hans interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling.
In this case, the applicant cannot claim that the Commission's letter of 30 March 1999 produced binding legal effects of a nature such as to affect his interests by bringing about a distinct change in his legal position.
For det første fremgår det af sagsøgerens egne skrivelser, og særligt af hans bemærkninger til afvisningspåstanden, at de ønskede oplysninger findes i
First, it is clear from what the applicant's own pleadings, and more particularly from his observations on the objection of inadmissibility, that the information
MEYER MOD KOMMISSIONEN retsakter, som er vedtaget af Rådet og offentliggjort i De Europæiske Fælles skabers Tidende.
MEYER V COMMISSION sought appears in measures adopted by the Council and published in the Official Journal of the European Communities.
Det må derfor fastslås, at der ikke i fællesskabsretten findes bestemmelser, som forpligter Kommissionen til at besvare en anmodning, som en person i en medlemsstat eller OLT har fremsat, om identificering af de relevante afsnit i fællesskabslovgivningen.
It must be observed that there is no provision of Community law requiring the Commission to reply to a request, emanating from a person established in the territory of a Member State or of the overseas countries and territories, for identification of the relevant passages of Community legislation.
For det andet kan sagsøgeren ikke med føje påberåbe sig bestemmelserne i afgørelse 94/90 til støtte for, at han har krav på at modtage de ønskede oplysninger.
Secondly, the applicant cannot rely on the provisions of Decision 94/90 as the basis of a right to obtain the information requested.
Indledningsvis bemærkes i den forbindelse, at sagsøgeren ikke har anmodet Kommissionen om aktindsigt i et bestemt dokument eller skrivelse, men har bedt om oplysninger vedrørende EIB's virksomhed.
It should be noted, as a preliminary observation, that he did not ask the Commission to give him access to any particular document, but made inquiries of it concerning information on the activity of the EIB.
Med henblik på anvendelsen af afgørelse 94/90 er det nødvendigt at opretholde en sondring mellem begrebet dokument og oplysning. I afgørelsen eller adfærdskodeksen, som er knyttet som bilag hertil, er der ingen bestemmelser, som vedrører retten til adgang til oplysninger, idet aktindsigten alene omfatter dokumenter.
In that respect, it is necessary, for the purposes of applying Decision 94/90, to maintain a distinction between the concept of a document and that of information.
Der er dog en enkelt betragtning til afgørelse 94/90, hvori der henvises til den erklæring om retten til adgang til oplysninger, der er indeholdt i slutakten til traktaten om Den Europæiske Union. Denne passus, som ikke forklares yderligere, kan ikke tillægge begrebet »dokument«, som benyttes adskillige gange i afgørelse 94/90, en ny betydning.
In the preamble to Decision 94/90 there is a lone recital which refers to the Declaration on the Right of Access to Information annexed to the Final Act of the Treaty on European Union.
Det kan derfor ikke udledes af afgørelse 94/90, at retten til aktindsigt i Kommissionens dokumenter indebærer, at Kommissionen skal besvare enhver anmodning om oplysninger fra en borger.
It cannot therefore be inferred from Decision 94/90 that the public's right of access to a Commission document implies a duty on the Commission's part to reply to any request for information from an individual, as is the situation in this case.
I sin opfordring til at handle af 8. marts 1999 har sagsøgeren henvist til indholdet af telefaxen af 28. december 1998 til EIB, hvori han dog ikke angiver de dokumenter, der indeholder de oplysninger, han ønsker, skønt begæringer om aktindsigt ifølge adfærdskodeksen, som er knyttet som bilag til afgørelse 94/90,
In his letter of formal notice of 8 March 1999, the applicant refers to the contents of his fax message to the EIB of 28 December 1998, in which he gave no indication as to the documents containing the information which he was seeking, although, in accordance with the code of conduct annexed to Decision 94/90, 'an
» navnlig [skal] indeholde elementer, der gør det muligt at identificere det eller de pågældende dokument(er)«. Formuleringen af hans anmodning viser i det mindste, at han ønskede en oplysning og ikke aktindsigt i et eller flere af Kommissionens dokumenter.
1999 — CASE T-106/99 application for access to a document [must] contain information that will enable the document or documents concerned to be identified'.
I telefax af 28. december 1998 anførte sagsøgeren bl.a.: »Afgørelse 93/731, som er offentliggjort den 31. december 1993, giver mig ret til at modtage de ønskede oplysninger fra den kompetente myndighed i Den Europæiske Union.
In his fax message of 28 December 1998, the applicant states inter alia: 'Decision 93/731 published on 31 December 1993 gives me the right to obtain the information requested from the competent authority within the European Union.
Jeg gentager derfor min anmodning og vil sætte pris på denne gang at modtage de oplysninger, som jeg har øjeblikkeligt brug for: Jeg ønsker oplyst, hvilke rentesatser der gjaldt for risikovillig kapital, som blev overført til Fransk Polynesien i følgende år: ...«
I therefore repeat my request and would greatly appreciate it if, this time, I were to receive the information which I urgently need; I must know what interest rates were applied to risk capital sent to French Polynesia for the following years...'
Selv om de af sagsøgeren ønskede oplysninger nødvendigvis måtte forekomme i et eller flere dokumenter, fremgår det af de oplysninger, som Kommissionen havde, da den udfærdigede telefaxen af 30. marts 1999, at der kun kunne være tale om dokumenter, som EIB er i besiddelse af.
Moreover, and in any event, even if the information sought by the applicant had to be regarded as necessarily appearing in one or more documents, the information which the Commission had at its disposal at the time when it drafted the fax message of 30 March 1999 shows that such documents could only be in the possession of the EIB.
Kommissionen var derfor ikke i stand til at give sagsøgeren aktindsigt i sådanne dokumenter, og svarskrivelsen af 30. marts 1999 kunne dermed ikke ændre sagsøgerens retsstilling.
The Commission was therefore not in a position to give the applicant access to such documents, and its reply of 30 March 1999 could not therefore alter his legal position.
Selv om det antages, at det i sagsøgerens anmodning til Kommissionen var tilstrækkeligt præcist angivet, at de ønskede oplysninger fandtes i Rådets afgørelser vedrørende OLT's associering med Fællesskabet, kan bestemmelserne i afgørelse 94/90 heller ikke fortolkes således, at begrebet dokument omfatter alle institutionernes retsakter, jf. EF-traktatens artikel 189 (nu artikel 249 EF), som er offentliggjort i EF-Tidende.
Nor, furthermore, even if the applicant's request had to be construed as indicating with sufficient clarity to the Commission that the information sought was to be found in the Council's decisions concerning the association of the overseas countries and territories with the Community, can Decision 94/90 be understood as meaning that the documents it covers extend to all acts of the institutions, in the sense contemplated in Article 189 of the EC Treaty (now Article 249 EC), published in the Official Journal.
Afgørelse 94/90 har ikke til formål at give offentligheden adgang til dokumenter, der som følge af deres offentliggørelse i EF-Tidende allerede er offentligt tilgængelige, gennem indførelsen af en ret til aktindsigt, som kan gøres gældende over for Kommissionen.
It is not the purpose of Decision 94/90 to make accessible to the public, by establishing a right of access with which the Commission must comply, documents which are already accessible by reason of their publication in the Official Journal.
For det tredje kunne sagsøgeren ikke gøre krav på bistand fra Kommissionen til at finde de nødvendige oplysninger til brug hans retssager i Fransk Polynesien,
Thirdly, the applicant was not entitled to documents of the Commission, by virtue of some duty on its part, whether by virtue of the tasks assigned to the Commission by Article 155 of the EC Treaty (now Article 211 EC) or in
MEYER MOD KOMMISSIONEN hverken i henhold til de opgaver, som Kommissionen har fået tildelt efter EF-traktatens artikel 155 (nu artikel 211 EF), eller som led i forvaltningen af EUE
MEYER V COMMISSION connection with the administration or of the EDF or that it assist him in seeking the information necessary for conducting his action before the court in French Polynesia.
41 For det første har sagsøgeren ikke kunnet bevise, at han gennem Socredo havde modtaget fællesskabsmidler mellem 1986 og 1989, skønt Kommissionen havde fremsat bemærkninger herom i afvisningspåstanden.
41 First, he has been unable to show that he benefited from Community funds through the intermediary of Socredo between 1986 and 1989, contrary to the observations made by the Commission on that point in its objection of inadmissibility.
Han har nøjedes med rene påstande vedrørende udtalelser, som en ansat ved Socredo skulle have fremsat over for sagsøgeren.
He has merely made assertions concerning remarks which he says were made to him by a Socredo employee.
Desuden har sagsøgeren selv oplyst i bemærkningerne til afvisningspåstanden, at dette spørgsmål er genstand for retssager i Fransk Polynesien.
Moreover, the applicant himself states in his observations on the objection of inadmissibility that that question is the matter in issue in court proceedings in French Polynesia.
Under disse omstændigheder kan det ikke antages, at sagsøgerens bankforretninger har nogen forbindelse med en fællesskabsfinansiering, således som han har forsøgt at forklare over for Kommissionen og EIB.
In those circumstances, the banking situation of the applicant, which he has sought to clarify with the Commission and the EIB, cannot be held to have any relationship with Community financing.
Dernæst kan de forpligtelser, som Kommissionen er pålagt i henhold til traktatens artikel 155, ikke fortolkes således, at de pålægger Kommissionen at besvare en hvilken som helst anmodning om oplysninger, som en borger måtte fremsætte, uanset grundlaget herfor.
Next, the Commission's obligations under Article 155 of the Treaty, taken on its own, cannot be interpreted as requiring it to reply to any request whatever for information made by an individual, no matter what the basis of that request might be.
Endelig pålægger artikel 174 i afgørelse 91/482 ikke Kommissionen nogen forpligtelse over for sagsøgeren. Det bestemmes heri:
Finally, Article 174 of Decision 91/482 does not impose any obligation on the Commission in relation to the applicant.