natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den særbehandling er dog vanskelig at forsvare, for de to industrisektorers særstilling var ikke længere berettiget. Kul har ikke længere den store betydning, stål er blevet et produkt med en langt mindre symbolværdi, og virksomhederne inden for stålsektoren indgår nu i de fælles markedsmekanismer.
It was hard, however, to defend special treatment as there was no longer any reason to make an exception for the two industries: coal had no part to play any more, and steel was a product that had lost much of its symbolism and steel firms were acting like any other market players.
Andre derimod, der var fortalere for en så liberal erhvervspolitik som muligt, ville have stillet sig positivt til en fremskyndet afslutning af traktaten.
At the other extreme, those in favour of the most liberal industrial policy possible, would have been happy with an even earlier expiry of the Treaty.
En sådan fremskyndet afslutning ville sikkert ikke have vakt noget særligt politisk røre.
It is true that this would not have caused any great political controversy.
Mellem disse to holdninger var det enkelt at finde mellemløsningen: Traktaten skulle udløbe til tiden. »Traktatens udløb« startede med den gradvise indskrænkning af de finansielle aktiviteter, fjernelse af visse former for støtte og indarbejdelse af de eksisterende ordninger i de generelle fællesskabsretlige mekanismer. Dette skete, samtidig med at den blev indarbejdet i de eksisterende traktater.
The middle line between the two options described was easy to draw — the Treaty would last until it expired. The ‘exit’ from the Treaty began with a gradual slowdown in financial activity, the halting of certain forms of aid and the incorporation of existing schemes into the general machinery of Community law.
Allerede på dette tidspunkt blev der fremsat beklagelser og lovprisninger (19).
Regrets and praise were already being expressed (18).
Det Europæiske Råd i Amsterdam i juni 1997 skitserede de generelle rammer for Paristraktatens udløb.
The Amsterdam European Council in June 1997 outlined the framework for the expiry of the Paris Treaty.
Nice-traktaten fra februar 2001 omfattede de nødvendige bestemmelser for dens juridiske udløb.
In February 2001, the Nice Treaty made the necessary legal arrangements for its expiry.
Retningslinjerne var blevet præciseret i flere etaper.
These arrangements were divided into several stages.
EKSF’s aktiver blev overført til Det Europæiske Fællesskab (omkring 1,6 mia. EUR).
ECSC assets (about EUR 1.6 billion) were transferred to the European Community.
Nettoafkastet af disse midler vil blive anvendt til forskning i kul og stål.
The net income from these funds would be used for coal and steel research.
) »Konsekvenser af EKSF-traktatens udløb«, beslutning A3-0248/92, EFT 241af 21.9.1992.
) Memorandum from the European Coal and Steel Community Consultative Committee on the future of the ECSC Treaty (93/C 14/04), unanimously adopted at the 302nd session on 20 November 1992.
) Udtalelse fra Det Rådgivende Udvalg for Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab om EKSF-traktatens fremtid (93/C 14/04), vedtaget med enstemmighed på det 302. plenarmøde den 20.11.1992.
) Romano Prodi, President of the Commission, Fifty years of the European Coal and Steel Community, 34 different perspectives (http://europa.eu.int/ecsc/publications/book.pdf) 2002.
Halvtreds år med Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab beskæftigede over 400 000 minearbejdere.
Fifty years of European coal and steel ties with steel producers through a network of agreements.
Behovet for koks indtog en vigtig plads i Frankrigs Tysklandspolitik, ja i dets Europapolitik.
France’s concerns about coke played an important part in its German policy and even in its European policy.
Kulminerne havde været store arnesteder for modstanden mod besættelsen, og minearbejderne nød stor politisk prestige.
The coal mines had been strongholds of the resistance to occupation and miners enjoyed real political prestige.
Hele den franske produktion blev nationaliseret ved befrielsen, og en intensiv propaganda opfordrede minearbejderne til at deltage i »kampen om produktionen« for at sikre landets uafhængighed.
All French production was nationalised after the liberation and an intensive propaganda campaign invited miners to take part in the ‘production battle’ to ensure the country’s independence.
Koncernen Charbonnages de France og dens stenkulsbækkener havde næsten monopol på den nationale produktion.
The Charbonnages de France group and its coalfields held a virtual monopoly of national output.
I Forbundsrepublikken Tyskland og i Belgien var kulindustrien meget vigtig og afhang af private virksomheder, som var relativt lidt koncentrerede, men forenede gennem aftaler.
In Germany and Belgium, there was a strong coal industry run by private, relatively unconcentrated companies that were nevertheless linked by agreements.
Kulproduktion havde ringe betydning i Nederlandene, den var ubetydelig i Italien og ikke-eksisterende i Luxembourg.
There was little coal production in the Netherlands, only insignificant amounts in Italy and none at all in Luxembourg.
På mellemlang sigt blev kullet truet af olieprodukternes voksende betydning, selv om verdens reserver på dette tidspunkt var undervurderede.
The threat to coal in the medium term lay in the rise in consumption of petroleum products, even though reserves were underestimated at the time.
Paris-traktaten forudså en stigning i produktionen af kul, og alligevel blev der i de seks lande truffet foranstaltninger til at øge olieforsyningerne.
The Paris Treaty provided for an increase in coal output and yet measures were being taken in the Six to increase oil supplies.
Endvidere skulle det importerede kul hurtigt blive billigere og billigere og udgøre en anden trussel.
Furthermore, imports were rapidly to become cheaper and eventually constituted a second threat.
Tilsyneladende var stålsektoren en succes, men den var dog alligevel truet.
Steel too looked as if it was winning, whereas it was in fact under threat.
Behovene på det europæiske marked var enorme, og efterspørgslen var stor frem til midten af 1960’erne.
The needs of the European market were huge and demand would continue to be strong until the mid-1960s.
For at opfylde disse behov overalt, hvor det var muligt, forsøgte andre materialer at erstatte stålet: beton inden for byggesektoren, aluminium inden for automobilsektoren og andre steder.
To meet these needs, wherever possible other materials were developed to replace steel: concrete in the construction industry, aluminium in motor vehicles and elsewhere.
Der var store forskelle mellem de seks landes stålindustrier.
The position of the steel industry differed quite sharply from one member country to another.
I Nederlandene og Italien var den delvis offentlig og af ringe betydning.
In the Netherlands and Italy, the industry was partly public and relatively small.
Alligevel iværksatte Italien en nyskabende omstilling til stålproduktion ved kysten med Cornigliano-fabrikken i nærheden af Genova.
However, Italy built a pioneering coastal steelworks at its Cornigliano plant near Genoa.
Landet rådede også over et tæt og dynamisk netværk af små virksomheder baseret på elektrisk stålproduktion, og dets industri
It also had a dense and dynamic network of small firms involved in its electrical steel industry: its industry was about to experience remarkable growth.
Kapitel 2 Kul- og Stålfællesskabets begrænsninger og succeser
Chapter 2 Limitations and successes of the common market for coal and steel
Tæt på starten af EKSF havde de to industrier oplevet 50 år med modsatrettede udviklingstendenser (se nedenstående figur).
From similar beginnings at the outset of the ECSC, the two industries followed opposite trends in the next 10 years (see the graph below).
Den europæiske kulindustri oplevede en kraftig tilbagegang, mens kontinentets stålsektor opretholdt sin position på verdensmarkedet.
European coal underwent a radical decline whereas European steel maintained its world position.
EU-15’s andel (i %) af verdens produktion af kul og stål (samlet produktion) nu l l
Percentage of coal and steel produced in the EU-15 (aggregate output) in relation to world coal and steel output n u l l world production was rising.
Den britiske produktion faldt kraftigt, mens verdens produktion steg.
In 2002 the European steel industry, which had reached and exceeded 20 % by the end of the century, accounted for some 18 % of rapidly growing world output.
I 1952 tegnede de europæiske kul- og stålindustrier sig begge for omkring 15 % af verdens samlede produktion.
In 1952, European coal and steel each accounted for some 15 % of world output.
I 2002 svingede den europæiske kulproduktion omkring 2 % af verdens produktion.
In 2002, European coal output was around 2 % of world output.
Stigningen i 1973 forklares med tilkomsten af det britiske kul.
The sharp rise in 1973 is explained by the arrival of UK coal.
EKSF’s økonomiske politikker: en modsætningsfyldt effektivitet
ECSC economic policies: not all equally effective
Denne præsentation omhandler hovedsageligt perioden 19521967, for efter sammenlægningen af Fællesskaberne er det ikke længere muligt at skelne EKSF’s aktiviteter fra Fællesskabernes.
This section deals essentially with the period 1952–67 as, after the Communities merged, it is hard to distinguish ECSC action from that of the Communities in general.
Her beskrives de forskellige økonomiske interventionsområder.
The different areas of economic intervention have been grouped together.
Fremstillingens omfang er proportional med EKSF’s faktiske indsats.
The space devoted to each subject is proportional to the action effectively taken by the ECSC in that area.
I det store og hele har det fælles marked nydt godt af en tilfredsstillende forsyning med råstoffer.
Overall, the common market was provided with adequate supplies of raw materials.
Der har ikke været nogen situation med varig mangel.
There were no lasting shortages.
EKSF har imidlertid her spillet en sekundær rolle, for i alt væsentligt er det markedet og teknologierne, der har ligget til grund for reguleringen af forsyningerne.
The ECSC, however, played a secondary role here as, essentially, supply was regulated by the market and by technology.
Det fælles marked har aldrig manglet kul til trods for en kort spændingsperiode i 1954.
The common market never lacked coal, although the situation was tight for a short time in 1954.
Produktionen og i endnu højere grad importen har opfyldt behovet.
Output and especially imports satisfied demand.
Den billige import var i høj grad årsag til den europæiske kulkrise (se nedenfor).
The low cost of imports was largely the cause of the European coal crisis (see below).
Forsyningen med koks har været tilstrækkelig af de samme årsager, så meget desto mere som nye stålproduktionsmetoder gjorde det muligt at nedbringe forbruget af dette råstof kraftigt.
Coking coal supplies were adequate for the same reasons, particularly as the new steel processes allowed considerable savings in coke.
Fællesskabet har ikke manglet jern.
Nor did the Community lack iron.
Her har forudsætningerne ændret sig.
Here the picture changed.
Jernmalmen fra Lorraine har mistet en stor del af sin betydning. Et eksempel fra 1967: »På markedet for jernmalm er de velkendte strukturændringer fortsat i det år, vi ser på her.
The amount of iron ore from Lorraine fell sharply.
Brugen af rig og billig malm fra tredjelande har ført til et nyt fald i forbruget af malm fra Fællesskabet. […] De interne udvekslinger inden for Fællesskabet består nu blot af leverancer fra de franske miner til Belgien, Luxembourg og Saar […]« (21).
The use of inexpensive high-grade ores imported from non-member countries led to a further decline in the consumption of indigenous ores. . . . intra-Community trade now consists solely of sales by the French mines to Belgium, Luxembourg and the Saar’ (20
Konkurrencen fra rig malm med et højt jernindhold importeret ad søvejen fra Afrika og Latinamerika var for hård, når man sammenlignede udgifterne.
It proved impossible in terms of comparative costs to compete with the ore of high iron content imported by sea from Africa and Latin America.
Fra begyndelsen af 60’erne opstod spørgsmålet om lukning af jernminer. Den gik overalt forud for lukningen af kulminer.
By the start of the 1960s, the iron mines were starting to close, in every instance preceding the closure of the coal mines.
Denne udvikling hang nøje sammen med det samtidige opsving i stålindustrien ved kysten.
This development was closely linked to the concomitant success of the coastal steel industry.
Det eneste råstof, over for hvilket EKSF’s intervention har været omfattende, er skrot.
The only raw material for which the ECSC played a major role was scrap metal.
Skrot er et meget vigtigt område på lang sigt, fordi dets anvendelse illustrerer, at stål kan genbruges i det uendelige.
Scrap is of particular importance in the long term as its use illustrates the endlessly recyclable properties of steel.
Dette materiales økologiske dimension var i øvrigt et af nøgleaspek-
In fact, its ecological aspect is one of the keys to its later revival.
) Første almindelige beretning om De Europæiske Fællesskabers virksomhed 1967, s. 225.
) First General Report on the Activities of the Communities in 1967, p. 225.
33 terne i dets senere genopblomstring.
33 steelworks.
Der var imidlertid store forskelle mellem de seks medlemsstaters tekniske udstyr.
However, the technical features of steel plants in the six countries varied considerably.
Den italienske stålsektor skilte sig ud, da den var storforbruger af skrot til sine elektriske værker.
Italian steel stood out as it was a major scrap consumer for its electrical plants.
Historikeren Ruggero Ranieri har påvist, at den frie adgang til skrotmarkedet var en vigtig begrundelse for, at den italienske regering tiltrådte Schumanplanen (22).
The historian Ruggero Ranieri has demonstrated that free access to the scrap market was a major reason for Italy agreeing to the Schuman Plan (21).
Åbningen af det fælles marked resulterede i en kraftig stigning i forbruget af skrot, næsten 40 % i perioden 1952-1958.
The opening of the common market prompted a sharp rise in scrap consumption. It went up by almost 40 % between 1952 and 1958.
Denne stigning blev hovedsageligt dækket af importen fra USA.
This increase was chiefly satisfied by imports from the USA.
Spændingerne på dette marked gav imidlertid anledning til nogle uheldige virkninger, såsom destabilisering af det amerikanske marked, kraftig stigning i de europæiske priser og svindel med import.
However, market strains led to adverse effects: disruption of the US market, sharp rise in European prices and import fraud.
Den Høje Myndighed var tvunget til at gribe ind og indførte en udligningskasse for importen samt præmier og lån for at spare på skrottet.
The High Authority was forced to intervene by setting up an import equalisation fund and providing premiums and loans in order to economise on scrap.
Denne intervention blev ret kortvarig, for allerede i 1958 mindskedes spændingerne.
The intervention was fairly short-lived as the tension began to ease in 1958.
Fra da af indgik skrotforsyningen i selvreguleringscyklusser.
From then on scrap supplies entered into self-regulatory market cycles.
Det stål, der blev bragt på markedet, vendte tilbage til produktionen i form af skrot.
Steel that has been sold returns to production in the form of scrap.
To artikler i traktaten, artikel 65 og 66, vedrørte særlig produktionsstrukturerne.
Two ECSC Treaty provisions, Articles 65 and 66, relate more particularly to production structures.
Ud fra et historisk synspunkt er det ikke let at skelne mellem de to, da en række aftaler gik forud for koncentrationerne.
From a historical standpoint it is not easy to distinguish between the two, so many cartels having preceded mergers.
Det er et stort spørgsmål inden for den økonomiske historie, for etableringen af karteller mellem basisindustrierne har været et vigtigt træk i Europas industrihistorie.
This is of great significance for economic history as the cartelisation of the basic industries was a major feature of industrial history in Europe.
For Jean Monnet og Den Høje Myndighed var »antitrust«-artiklerne af stor politisk betydning og hang
For Jean Monnet and the High Authority, the political importance of the ‘antitrust’ articles was considerable and it was linked to the question whether the Ruhr cartels should be set up again.
) Koncentrationen skal også have en fællesskabsdimension, og den skal realisere en nærmere bestemt omsætning.
) In addition, a merger must have a Community dimension and reach a sectoral turnover threshold.
Halvtreds år med Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab sammen med spørgsmålet om, hvorvidt aftalerne i Ruhr-distriktet skulle genetableres eller ej, debatten om »en ny koncentration« af den tyske stålindustri.
Fifty years of European coal and steel principle was to outlaw all concerted practices’.
Han fremsatte i august 1952 følgende præcisering: »Traktaten, der er den første anti-trust-lovgivning i Europa, giver mandat til at opløse karteller, forbyde restriktiv praksis og forhindre enhver overdreven koncentration af økonomisk magt« (24).
He specified in August 1952: ‘The Treaty, which is the first antitrust law in Europe, provides a mandate for dissolving cartels, prohibiting restrictive practices and preventing all excessive concentration of economic power’ (23).
I realiteten var der tale om i det mindste én misforståelse, for tyskerne, der var overbevist om, at en ny koncentration af stålvirksomhederne var en økonomisk nødvendighed, forventede, at artikel 66 gav dem mulighed for at afstå fra at opsplitte koncernerne i 28 særskilte stålvirksomheder. En opsplitning, som besættelsesmyndighederne havde pålagt dem efter krigen.
In fact, there was at the very least a misunderstanding, as the Germans, convinced that the reconcentration of steel firms was an economic necessity, counted on Article 66 to reverse the dismantling of the groups into 28 separate steel companies that had been ordered after the war by the occupation authorities.
I starten, da traktaten blev vedtaget, var de største og mest kendte kulkarteller Comptoir belge des charbons (Cobechar), Association technique de l’importation charbonnière (ATIC) i Frankrig og navnlig Gemeinschaftorganisation Ruhrkohle (GEORG).
At the start of the Treaty, the largest and best-known coal cartels were the Comptoir belge des charbons (Cobechar), the Association technique de l’importation charbonnière (ATIC) in France and, especially, the Gemeinschaftorganisation Ruhrkohle (GEORG).
Spørgsmålet om opsplitning af disse kulkarteller optog Den Høje Myndighed meget.
The question of dismantling these coal cartels was discussed at length by the High Authority.
Den var mildest sagt tøvende, for kartellerne havde den fordel, at de regulerede markedet, selv om det nogle gange gik ud over forbrugernes interesser.
It was less than enthusiastic to go ahead as one effect of cartels is to regulate a market, even if it is not always to the advantage of consumers.
Endvidere var nederlænderne, der var store kulimportører, meget imod aftaler, men de stod ret isoleret med denne holdning.
In addition, the Dutch, who were major coal importers, were very hostile to cartels but relatively isolated in their position.
Den Høje Myndighed nåede frem til en beslutning i 1963.
The High Authority reached a decision in 1963.
I princippet fandtes der nu to afsætningskanaler for kul fra Ruhr, men det var blot en facade, for priserne og salgsbetingelserne var de samme.
In theory there were at the time two sales agencies for Ruhr coal. This, however, was a facade as they had the same price lists and sales conditions.
Alle argumenter blev fremsat for at opretholde status quo, f.eks. at man, når briterne blev medlem af Fællesskabet, ikke ville opsplitte National Coal Board, der havde handelsmonopol.
Every argument was used to promote the status quo: when the UK joined the Community, the National Coal Board, which had a commercial monopoly, was not dismantled.
Cobechar forblev uberørt på grund af de særlige vanskeligheder, som den belgiske kulindustri befandt sig i.
The Cobechar was left in place on the ground that special difficulties were affecting the Belgian coal industry.
Den Høje Myndighed gav op og erklærede, kort inden den forsvandt, at der ikke længere var behov for konkurrence på markedet for kul inden for Fællesskabet, fordi kul selv
Tired of the struggle, the High Authority announced, shortly before it disappeared, that the need for competition in the coal industry was no longer necessary in the common market as coal itself was facing intense competition from other energy sources.
I Frankrig gennemførtes de via et netværk af erhvervsorganer som f.eks. Comptoir des produits sidérurgiques, der forvaltede ordrerne.
35 through the network of trade organisations, for instance the Comptoir des produits sidérurgiques, which managed orders.
Overalt fandtes der systemer med prisoverensstemmelse, der gav virksomhederne mulighed for at udviske virkningerne af en geografisk fjernere beliggenhed over for kunderne og således fordele ordrerne ved at tilpasse dem til produktionskapaciteten.
There were price parity systems everywhere which enabled steelmakers to reduce the impact on customers of geographic distance and thus distribute orders by adjusting them to production capacities.
I Forbundsrepublikken Tyskland gav de første problemer på stålmarkedet i 1964 anledning til en fornyet karteldannelse.
In Germany, the first difficulties on the steel market in 1964 prompted a fresh wave of cartel-forming.
På europæisk plan blev en aftale genetableret allerede inden EKSF-traktatens ikrafttræden.
At European level, a cartel was set up even before the ECSC Treaty.
Den bar det diskrete navn Club des sidérurgistes (klubben af stålværker), og uofficielt intervenerede den kun på markederne uden for Europa.
It bore the discreet name of Steelmakers Club and, unofficially, intervened only in trade outside Europe.
Det fremgår af dette uddrag af de faglige forhandlinger i 1955: »Vore kontakter med repræsentanterne for de fem andre koncerner i Fællesskabet har uden tvivl gjort det muligt at planlægge nogle nødvendige transaktioner i den periode, der fulgte efter åbningen af det fælles marked.
The evidence for this lies in an extract from their minutes in 1955: ‘Our contacts with the representatives of the other five Community groups have undeniably made it possible to arrange certain necessary transactions in the period that followed the establishment of the common market.
De førte ligeledes til underskrivelsen af en eksportaftale, der, selv om den langt fra fungerer til alles tilfredshed, ikke desto mindre har gjort det muligt at skabe en vis disciplin på markederne i tredjelande og undgå et sammenbrud« (25).
They also resulted in the signing of an export agreement which, whilst far from operating to our general satisfaction, nonetheless imposed some discipline on third-country markets and prevented a collapse’ (24
Den foretrak imidlertid at lukke øjnene frem for at fremkalde en krise med de enkelte lande, som forsvarede disse aftaler med alle tænkelige midler.
But it preferred not to take action rather than face a crisis with the member countries that defended these cartels by every means possible.
Det fremgår af det følgende, at den europæiske politik for at afvende krisen inden for stålsektoren vendte problemstillingen på hovedet ved at gøre erhvervskartellerne til partnere.
It will be seen below how European policy to deal with the steel crisis turned the problem around by making partners of the cartels.
EKSF fulgte opmærksomt fusionerne og koncentrationerne mellem virksomheder inden for de to sektorer.
The ECSC kept a close eye on the mergers and concentrations of companies in the two sectors.
I april 1958 var 61 fusioner blevet undersøgt siden åbningen af det fælles marked; ingen var blevet afvist.
By April 1958, 61 mergers had been examined since the establishment of the common market; all were given the go-ahead.
De almindelige beretninger beskæftigede sig meget detaljeret
The general reports go into great detail on the procedures covered by Articles 65 and 66.