natgillin/translations-raw huggingface dataset:
41 Desuden har Kommissionen ikke tilsidesat sagsøgerens processuelle rettigheder, da den alene skal opfordre de interesserede til at fremsætte deres bemærkninger for at kunne råde over alle de oplysninger, der er nødvendige for at træffe afgørelse (jf. Domstolens dom af 12.7.1973, sag 70/72, Kommissionen mod Tyskland, Sml. s. 813, præmis 19). Til forskel fra den berørte medlemsstat, som er
41 Moreover, according to the Commission, it did not disregard the applicant's procedural rights, as its obligation is merely to give notice to the parties concerned to submit their comments so that it has all the information needed in order to take its decision (see the judgment in Case 70/72 Commission ν Germany [1973] ECR 813, paragraph 19).
ACCIAIERIE DI BOLZANO MOD KOMMISSIONEN den eneste, beslutningen er rettet til, vil tredjemænd ikke kunne få aktindsigt eller få ret til at blive hørt (jf. Domstolens dom af 20.3.1984, sag 84/82, Tyskland mod Kommissionen, Sml. s. 1451, præmis 13).
ACCIAIERIE DI BOLZANO V COMMISSION procedure are granted neither access to the documents nor the right to a hearing (see the judgment in Case 84/82 Germany ν Commission [1984] ECR 1451, paragraph 13).
Der er alene indledt en administrativ procedure vedrørende statsstøtte over for den pågældende stat.
The administrative procedure regarding aid is opened only against the Member State concerned.
Støttemodtagere som sagsøgeren anses kun for »interesserede« i denne procedure.
A recipient of the aid, such as the applicant, is considered only to be an 'interested party' in this procedure.
I artikel 6, stk. 4, i femte kodeks hedder det: »Såfremt Kommissionen efter at have opfordret de interesserede parter til at fremsætte deres bemærkninger konstaterer, at en støtteforanstaltning ikke er forenelig med bestemmelserne i denne beslutning, giver den den pågældende medlemsstat meddelelse om sin beslutning.«
Article 6(4) of the Fifth Code provides as follows: 'If, after giving notice to the interested parties concerned to submit their comments, the Commission finds that aid in a given case is incompatible with the provisions of this Decision, it shall inform the Member State concerned of its decision.'
Det fremgår hverken af denne bestemmelses ordlyd, af nogen anden regel om statsstøtte eller af fællesskabsretspraksis, at Kommissionen skulle være forpligtet til at høre modtageren af statsstøtte om den retlige vurdering, den anlægger af den pågældende støtte.
It does not follow either from the wording of that article or from any other provision regarding State aid or from Community case-law that the Commission is required to hear the views of the recipient of State aid on the legal assessment it makes on the aid in question.
Støttemodtageren kan på ingen måde påberåbe sig en sådan kontradiktionsret, som tilkommer de personer, der er genstand for undersøgelsen, men har kun ret til at blive inddraget i den administrative procedure i det omfang, det må anses for formålstjenligt under hensyn til sagens konkrete omstændigheder (jf. tilsvarende
Not having the same rights to a fair hearing as those which individuals against whom a procedure has been instituted are recognised as having, the recipient has only the right to be involved in the administrative procedure to the extent appropriate in the light of the circumstances of the case (see, by analogy, the
Rettens dom af 25.6.1998, forenede sager T-371/94 og T-394/94, British Airways m.fl. og British Midland Airways mod Kommissionen, Sml. II, s. 2405, præmis 60).
1999 — CASE T-158/96 judgment in Joined Cases T-371/94 and T-394/94 British Airways and Others and British Midland Airways ν Commission [1998] ECR II-2405, paragraph 60).
I den foreliggende sag har sagsøgeren har haft lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger til de faktiske omstændigheder og vurderinger, som Kommissionen har lagt til grund, da den traf afgørelse om at indlede den pågældende procedure, selv om sagsøgeren ikke har benyttet sig af denne mulighed.
In the present case the applicant was given notice to submit its comments on the facts ascertained and the assessments made by the Commission in the decision to open the procedure in question, even if it did not avail itself of that opportunity.
Følgelig har Kommissionen ikke tilsidesat sagsøgerens processuelle rettigheder.
Consequently, the Commission did not infringe any procedural right of the applicant.
Det følger heraf, at første anbringende ikke kan tages til følge.
The first plea must therefore be rejected.
Andet anbringende, anvendelse af fællesskabsbestemmelser med tilbagevirkende kraft
The second plea, alleging retroactive application of Community rules
Sagsøgeren har gjort gældende, at det ikke af den anfægtede beslutning klart fremgår, hvilke regler der finder anvendelse.
The applicant complains of the lack of clarity in the contested decision as regards the rules to be applied.
Ifølge sagsøgeren synes det, at beslutningen er blevet vedtaget i henhold til den kodeks om støtte til jern- og stålindustrien, der var gældende på tidspunktet for beslutningens vedtagelse, uden dog at udelukke den kodeks, der var gældende på tidspunktet for støttens tildeling.
It appears, according to the applicant, that while the decision was made under the steel aid code in force at the time of its adoption, the application of the code in force when the aid in question was granted was not ruled out.
I øvrigt er de betragtninger, der er blevet fremført i beslutning 91/176, der kunstigt sondrede mellem tildeling og udbetaling af støtte, ikke blevet overholdt.
Moreover, it alleges that the considerations set out in Decision No 91/176, which distinguish artificially between the time of granting the aid and that of paying it, were not respected.
50 Sagsøgeren er af den opfattelse, at anvendelsen af den gældende kodeks på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede beslutning er i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet.
50 It contends that in the present case the application of the code in force when the contested decision was adopted is incompatible with the principles of the protection of legitimate expectations and legal certainty.
På området for statsstøtte begrænser disse principper Kommissionens spillerum (jf. Domstolens dom af 24.2.1987, sag 310/85, Deufil mod Kommissionen, Sml. s. 901, præmis 20 ff., og af 24.11.1987, sag 223/85, RSV mod Kommissionen, Sml. s. 4617, præmis 15 ff.).
In the field of State aid these principles limit the actions of the Commission (see the judgments in Cases 310/85 Deufil ν Commission [1987] ECR 901, paragraph 20 et seq., and 223/85 RSV v Commission [1987] ECR 4617, paragraph 15 et seq.).
Kommissionens adfærd i sagen ville have placeret de interesserede i en situation, hvor de ikke ville have været i stand til at bestemme, hvilke regler der finder anvendelse på dem.
According to the applicant, the conduct of the Commission in the present case placed the interested parties in a position such that they were not able to determine which law was applicable to them.
51 Det fremgår af Kommissionens administrative praksis, at den kodeks, der finder anvendelse, er den, der var gældende på tidspunktet for støttens tildeling, hvor støttens indvirkning på fællesmarkedet skal bedømmes.
51 According to the applicant, it is apparent from the administrative practice of the Commission that the applicable code is the one in force at the date on which the aid is granted, that being the date on which the effects of the aid on the common market must be assessed.
Endelig har sagsøgeren gjort indsigelser mod Kommissionens anbringende, hvorefter der ikke gælder tidsmæssige grænser, såsom forældelsesfrister, for Kommissionens udøvelse af sine beføjelser, og hvorefter dens kontrolbeføjelser er afhængige eller begrænsede af den periode, hvori bestemmelserne om støtte ordningen er gældende.
Finally, the applicant contests the Commission's argument first that it was subject to no temporal limit, such as a time-bar, on the exercise of its powers, and secondly that its powers of verification and control were dependent on, or limited to, the period during which the rule governing the aid system was in force.
Fællesskabsordningen, der har et »retsfællesskabs« grundlæggende kendetegn, er til hinder for en sådan påstand (jf. bl.a. Domstolens dom af 23.4.1986, sag 294/83, Les Verts mod Parlamentet, Sml. s. 1339).
The Community system, which has the fundamental character of a 'Community based on the rule of law', would, it maintains, preclude such a view (see in particular the judgment in Case 294/83 Les Verts v Parliament [1986] ECR 1339).
Den Italienske Republik har gjort gældende, at den anmeldte støttes forenelighed med fællesmarkedet bedømmes efter den lovgivning, der var gældende på tidspunktet for støttens tildeling.
The Italian Republic points out that the compatibility of notified aid with the common market is assessed in the light of the rules in force at the date on which the aid is to be granted.
Følgelig skal en efterfølgende bedømmelse af den ikke-anmeldte støttes forenelighed med fællesmarkedet ligeledes foretages efter den lovgivning, der var gældende på tidspunktet for støttens tildeling, selv om støtten måtte være ulovlig.
Hence, despite non-notified aid being illegal, an ex post facto assessment of the compatibility of such aid with the common market must also be carried out in the light of the rules in force at the date on which it was granted.
Kommissionen har bestridt, at man har anvendt en ny ordning med tilbage virkende kraft.
The Commission disputes the claim that it applied a new regime retroactively.
Den har anført, at forbuddet mod støtte i EKSF-traktatens artikel 4, litra c), til forskel fra EF-traktatens forbud har en generel og absolut karakter.
It states that the prohibition on aid imposed by Article 4(c) of the ECSC Treaty, in contrast to that provided for in the EC Treaty, is general and absolute.
Kodekserne om støtte til jern- og stålindustrien indeholder ganske vist visse undtagelser til EKSF-traktatens artikel 4, litra c), idet der åbnes mulighed for i visse nærmere bestemte situationer og for tidsmæssigt begrænsede perioder at få en særlig tilladelse fra Kommissionen. Denne tilladelse vil imidlertid være begrænset til den periode, hvori den, under visse helt ekstraordinære omstændigheder, skaber en undtagelse fra hovedreglen om det absolutte forbud.
The steel aid codes admittedly establish derogations from Article 4(c) of the ECSC Treaty, opening up the possibility of obtaining a specific authorisation from the Commission in certain precise cases and for limited periods.
Så snart perioden for kodeksens anvendelse er udløbet, mister Kommissionen nemlig sin beføjelse til, som en undtagelse fra det generelle forbud, at godkende støtte til jern- og stålindustrien.
Once the period of applicability of the code has expired the Commission, in its submission, loses its power to authorise aid to the steel industry in derogation from the general prohibition.
En efterfølgende udøvelse af denne beføjelse forudsætter, at der vedtages nye undtagelsesforanstaltninger, som Kommissionen skal handle i overensstemmelse med. En medlemsstat, der ikke har overholdt forpligtelsen til at foretage anmeldelse inden for en i kodeksen fastsat frist, kan derfor ikke anmode Kommissionen om at udøve kontrolbeføjelser, som den ikke længere råder over.
Subsequent exercise of this power depends on the adoption of new derogating measures, with which it has to comply. A Member State which fails to meet its obligation to notify aid within the time-limit laid down in the code can therefore not ask the Commission to exercise a power of control it does not possess.
Medlemsstaten udsætter sig dermed for en risiko for en stramning af støtteordningen, endog et absolut forbud herimod.
The Member State therefore exposes itself to the risk that the aid regime will be restricted, if not prohibited entirely.
Såfremt det antages, at den omtvistede støtte kun var blevet bedømt efter femte kodeks, ville der ikke være tale om at anvende bestemmelser, der endnu ikke var trådt i kraft på tidspunktet for den pågældende støttes tildeling, med tilbagevirkende gyldighed, men om at anvende bestemmelser, der giver Kommissionen mulighed for at foretage en undtagelse fra det generelle forbud mod støtte til jern- og stålindustrien.
On the assumption that the disputed aid was assessed only in the light of the provisions of the Fifth Code, it would not be a question of applying retroactively rules which were not in force when the aid in question was granted but of applying only the rules permitting the Commission to derogate from the general prohibition on aid to the steel industry.
Kommissionen har anført, at sagsøgeren med urette går ud fra, at Kommissionens beføjelser er underkastet en forældelsesfrist.
The Commission rejects the applicant's argument that the exercise of its powers was subject to a time-bar.
I denne henseende har den under retsmødet bemærket, at Rådet den 22. marts 1999 har vedtaget forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1), hvis artikel 15, stk. 1, bestemmer, at Kommissionens beføjelser til at kræve tilbagebetaling af støtte forældes efter ti år.
In this regard it observed at the hearing that on 22 March 1999 the Council adopted Regulation (EC) No 659/1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty (OJ 1999 L 83, p. 1), Article 15(1) of which provides that the powers of the Commission to recover illegal aid are to be subject to a 'limitation period' of 10 years.
At der ikke forelå bestemmelser om forældelse, da den anfægtede beslutning blev vedtaget, beviser netop, at der ikke fandtes nogen forældelsesfrist på dette tidspunkt.
The absence of rules on the barring of action through lapse of time when the contested decision was adopted clearly means, in the submission of the Commission, that the condition relating to lapse of time did not exist at that time.
Endelig har Kommissionen bestridt sagsøgerens argument om, at det fremgår af Kommissionens administrative praksis, at den kodeks, der skal finde anvendelse, er den, der var gældende på tidspunktet for støttens tildeling.
Lastly, the Commission disputes the applicant's argument that it is apparent from its administrative practice that the applicable code must be that in force at the date on which the aid is granted.
Bestemmelser, som ikke længere er gældende ved vedtagelsen af en beslutning, kan kun spille en rolle under meget særlige omstændigheder.
According to the Commission, rules which are no longer applicable when it adopts a decision can play a role in the adoption of that decision only in very specific circumstances.
Under alle omstændigheder vil det ikke være korrekt at antage, at datoen for udbetalingen af støtte er afgørende for, hvilke bestemmelser der finder anvendelse.
In any case, it is not correct, in the Commission's submission, to consider that the date of payment of an aid influences the rules to be applied.
Under retsmødet har Kommissionen bekræftet, at beslutning 91/176 fejlagtigt førte til den antagelse, at det forholdt sig således.
At the hearing the Commission stated that Decision No 91/176 wrongly gave the impression that this was the case.
Det bemærkes, at det i EKSF-traktatens artikel 4, litra c), bestemmes, at tilskud eller støtte ydet af medlemsstaterne, i hvilken som helst form dette sker, forbydes.
It must be pointed out that Article 4(c) of the ECSC Treaty provides that all subsidies or aids granted by Member States, in any form whatsoever, are prohibited.
Det er korrekt, at visse undtagelser fra dette forbud er blevet vedtaget i medfør af EKSF-traktatens artikel 95, navnlig kodekserne om støtte til jern- og stålindustrien. Disse kodekser har imidlertid kun til formål på visse betingelser at tillade fravigelser fra forbuddet for så vidt angår bestemte former for støtte, som kodekserne udtømmende opregner.
It is true that certain derogations from this prohibition have been adopted under Article 95 of the ECSC Treaty, including in particular the steel aid codes.
Støtte, der ikke falder ind under en af de kategorier, som kodeksen undtager fra forbuddet, er således fortsat alene omfattet af traktatens artikel 4, litra c) (jf. Rettens dom af 24.10.1998, sag T-239/94, EISA mod Kommissionen, Sml. II, s. 1839, præmis 72).
Aid not falling into categories which the applicable code exempts from that prohibition thus remains subject exclusively to Article 4(c) of the Treaty (see the judgment in Case T-239/94 EISA ν Commission [1997] ECR 11-1839, paragraph 72).
61 I modsætning til EF-traktatens bestemmelser om statsstøtte, hvorefter Kommissionen har beføjelse til at træffe afgørelse om støttens overensstemmelse med traktaten, var de i kodekserne fastlagte undtagelser fra det principielle absolutte forbud mod støtte i traktatens artikel 4, litra c), begrænset tidsmæssigt (jf. Rettens dom af 31.3.1998, sag T-129/96, Preussag Stahl mod Kommissionen, Sml. II, s. 609, præmis 43).
61 Moreover, unlike the provisions of the EC Treaty on State aid, which empower the Commission to adopt decisions on its compatibility on a permanent basis, the derogations laid down in the codes to the principle of the absolute prohibition of aid in Article 4(c) of the ECSC Treaty can be granted only during a period which the codes determine (see the judgment in Case T-129/96 Preussag Stahl ν Commission [1998] ECR II-609, paragraph 43).
Så snart kodeksens anvendelsesperiode er udløbet, er Kommissionen ikke berettiget til i medfør af de fastsatte undtagelser at godkende en støtte til jernog stålindustrien, der ikke er blevet anmeldt inden for rammerne af denne kodeks (jf. i denne retning Domstolens dom af 3.10.1985, sag 214/83, Tyskland mod Kommissionen, Sml. s. 3053, præmis 47).
Thus, once the period of applicability of the code has expired, the Commission is no longer empowered to authorise aid to the steel industry under the derogations provided if that aid has not been notified in accordance with that code (see, to that effect, the judgment in Case 214/83 Germany ν Commission [1985] ECR 3053, paragraph 47).
Det er i sagen ubestridt, at den pågældende støtte ikke var blevet anmeldt.
In the present case, it is common ground that the aid in question was not notified.
I dette tilfælde kan en medlemsstat, der har tilsidesat sin anmeldelsesforpligtelse, ikke kræve, at Kommissionen foretager en undersøgelse af en støttes forenelighed med fællesmarkedet i henhold til en ophævet kodeks.
In such circumstances a Member State which has disregarded its obligation to notify aid cannot demand that the Commission verify the compatibility of an aid with the common market in the light of an expired code.
En sådan medlemsstat, der ikke har overholdt betingelserne i denne kodeks, kan heller ikke påberåbe sig retssikkerhedsprincippet med henblik på at blive berettiget efter de undtagelser, der er opregnet heri (jf. i denne retning Rettens dom af 15.10.1997, sag T-331/94, IPK mod Kommissionen, Sml. II, s. 1665, præmis 45).
Similarly, such a State, having failed to comply with the conditions laid down by the said code, is not justified in pleading the principle of legal certainty in order to benefit from the derogations set out therein (see, to that effect, the judgment in Case T-331/94 IPK-München ν Commission [1997] ECR II-1665, paragraph 45).
Selskabet kan ikke kræve, at Kommissionen foretager en undersøgelse af, om en støtte, det har modtaget, er forenelig med fællesmarkedet i henhold til en ophævet kodeks.
The same is true as regards the applicant. The applicant is not entitled to demand that the Commission verify whether aid granted to it is compatible with the common market in the light of an expired code.
Kommissionen har udøvet sin kontrol i overensstemmelse med den eneste kodeks, der tillod en sådan undersøgelse.
The Commission conducted its investigation in accordance with the only code authorising such an examination.
Kommissionen har derfor med rette anført, at den på ingen måde med tilbagevirkende kraft har anvendt bestemmelser, der ikke var gældende på tidspunktet for den pågældende støttes tildeling.
The Commission is thus correct in stating that in the present case it did not apply retroactively rules which were not in force when the aid in question was granted.
I denne henseende bemærkes, at modtageren af en støtte, der er blevet erklæret ulovlig eller i strid med fællesmarkedet, under særlige omstændigheder kan påberåbe sig dette princip for at bestride tilbagesøgningen.
It must be recalled in this regard that in exceptional circumstances the recipient of aid declared to be illegal or incompatible with the common market may rely on this principle in order to contest recovery of the aid.
Dette spørgsmål vedrører ikke spørgsmålet om, hvilken kodeks der finder anvendelse, og vil derfor blive behandlet i forbindelse med tredje anbringende.
However, this issue has no bearing on the question as to which code was applicable in the present case and will be examined in the context of the third plea.
Den omstændighed, at der i vidt omfang henvises hertil, ændrer ikke retsstillingen.
The fact that it referred to them for the sake of completeness cannot alter the legal position.
Endvidere kan sagsøgerens anbringende, hvorefter beslutningen om at tilbagesøge støtten var ulovlig på grund af, at Kommissionen ikke havde respekteret forældelsesfristen, ikke antages.
Nor can the applicant's argument that the decision to recover the aid was unlawful because the Commission had not complied with a time-limit be accepted.
På tidspunktet for den anfægtede beslutnings vedtagelse havde fællesskabslovgiver endnu ikke fastsat en forældelsesfrist for ikke-anmeldt statsstøtte.
When the contested decision was adopted, no time-bar had been laid down by the Community legislature as regards action by the Commission in respect of non-notified State aid.
Det følger heraf, at andet anbringende ikke kan tages til følge.
It follows that the second plea must be rejected.
Tredje anbringende, tilsidesættelse af princippet om loyalt samarbejde, af princippet om god tro, af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og af proportionalitetsprincippet
The third plea, alleging infringement of the principles of sincere cooperation, good faith, protection of legitimate expectations and proportionality
71 Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede beslutning skal behandles sammen med beslutning 91/176, da de faktiske omstændigheder og forholdene
71 The applicant claims that the contested decision must be examined together with Decision No 91/176, as the facts and elements relating to the latter are the same
Sagsøgeren har anført, at den af beslutning 91/176 omfattede støtte var blevet anset for uforenelig med fællesmarkedet for jern og stål alene med den begrundelse, at udbetalingen af lånet, der udgjorde støtten, blev foretaget efter udløbet af den periode, hvori den anden kodeks var gældende, nemlig den 31. december 1985.
It states that the aid to which that decision relates was deemed incompatible with the common market in steel solely on the ground that the loan which constituted the aid had been paid after the period of applicability of the Second Code had expired on 31 December 1985.
Et simpelt formelt aspekt får således væsentlig betydning, fordi den pågældende støtte blev behandlet i henhold til tredje kodeks, der trådte i kraft den 1. januar 1986.
Hence, according to the applicant, a merely formal aspect had taken on substantive importance, because the aid in question was examined in accordance with the Third Code, which entered into force on 1 January 1986.
Sagsøgeren har herefter gjort gældende, at selskabet i 1982 havde udarbejdet en omstruktureringsplan efter provinslov nr. 25/81.
The applicant goes on to state that in 1982 it had prepared a restructuring plan under Provincial Law No 25/81.
Denne plan blev godkendt af Kommissionen i 1983.
It points out that this plan was approved by the Commission in 1983.
Desuden havde provinsen Bolzano forespurgt Kommissionen, om det var nødvendigt at anmelde støtteforanstaltninger efter provinslov nr. 25/81.
Moreover, according to the applicant, the Province of Bolzano asked the Commission whether it was necessary to notify planned aid under Provincial Law No 25/81.