natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Selv om det følger af Domstolens praksis, at »det ikke [tilkommer] Kommissionen at udtale sig om kompetencefordelingen i medlemsstaterne i henhold til deres institutionelle forskrifter« (Domstolens dom af 12.6.1990, sag C-8/88, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 2321, præmis 13), kunne Kommissionen ikke imødekomme en anmodning i henhold til artikel 22, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 uden at undersøge, om den var indgivet forskriftsmæssigt.
Court of Justice, 'it is not for the Commission to rule on the division of competences by the institutional rules proper to each Member State' (Case C-8/88 Germany v Commission [1990] ECR I-2321, paragraph 13), the Commission may not accept a request under Article 22(3) of Regulation No 4064/89 without verifying that that request has been validly made.
71 Det sagsøgende selskab har udtalt, at det ved skrivelse af 10. juli 1996 samt i dets løbende korrespondance med Kommissionen har gjort opmærksom på den tvivl, der forelå med hensyn til FK's kompetence.
71 As it is, the applicant states that it drew the Commission's attention to its doubts regarding the competence of the OFC in its letter of 10 July 1996 and in its subsequent dealings with the Commission.
I ovennævnte skrivelse orienterede selskabet endvidere Kommissionen om, at det havde indbragt sagen for forvaltningsdomstolen, idet det bestred FK's kompetence (jf. ovenfor i præmis 11).
In that letter, it also informed the Commission of the action brought before the SAC challenging the competence of the OFC (see paragraph 11 above).
Under disse omstændigheder kunne Kommissionen ifølge sagsøgeren — end ikke ved første øjekast — anse sig for kompetent til at behandle sagen.
In those circumstances, the Commission could not, according to the applicant, regard itself as having even prima facie competence.
Kommissionen har med urette lagt en rapport fra MHI af 19. juli 1996 til grund, hvori det fastslås, at FK er kompetent til at indgive en anmodning i henhold til artikel 22, stk. 3, i forordning nr. 4064/89.
The Commission wrongly relied on the statement of the MTI of 19 July 1996, confirming that the OFC was competent to submit a request pursuant to Article 22(3) of Regulation No 4064/89.
Således er MHI ifølge finsk ret hverken kompetent til at træffe afgørelse vedrørende omfanget af FK's beføjelser eller til at afgive en upartisk udtalelse, hvori den selv bemyndiger FK til at indgive en anmodning til Kommissionen. Kommissionen tilsidesatte således princippet om ikkeindblanding ved at lægge FK's og MHI's udtalelser til grund.
The MTI is not in fact empowered under Finnish law to rule on the scope of the powers conferred on the OFC; nor was it in a position to give an impartial opinion, since it had itself authorised the OFC to submit the request to the Commission.
Ifølge sagsøgeren bekræfter forvaltningsdomstolens dom af 1. oktober 1996 stiltiende argumentationen om, at FK ikke er kompetent, selv om der ikke i dommen tages stilling til sagens realitet.
The judgment of the SAC of 1 October 1996 implicitly confirmed the argument that the OFC lacked the requisite competence, even though it refrained from giving a ruling on the substance of the case.
Forvaltningsdomstolens henvendelse af 20. december 1996 til det finske Statsråd, hvori den henleder dettes opmærksomhed på manglerne i den finske konkurrencelovgivning for så vidt angår indgivelse af anmodninger i henhold til artikel 22, stk. 3, i forordning nr. 4064/89, bekræfter også denne antagelse.
The SAC's letter to the State Council of 20 December 1996, in which it drew the latter's attention to the lacunae in Finnish competition law with regard to the submission of requests under Article 22(3) of Regulation No 4064/89, likewise supports that view.
Selv om Kommissionen i sin beslutning af 26. juli 1996, som er truffet i henhold til artikel 6, stk. 1, litra c), i forordning nr. 4064/89, lod forstå, at den anså sig for at være kompetent i afventning af forvaltningsdomstolens endelige dom, burde den under alle omstændigheder have iværksat nye tiltag med henblik på at undersøge, om den fortsat var kompetent efter forvaltningsdomstolens dom af 1. oktober 1996, hvori der ikke blev taget stilling til, om FK kunne indgive en anmodning i henhold til forordningens artikel 22, stk. 3.
In any event, given that the Commission indicated in its decision of 26 July 1996, adopted pursuant to Article 6(1)(c) of Regulation No 4064/89, that it assumed itself to have competence pending delivery of final judgment by the SAC, it should have taken further steps to verify its competence following delivery of the SAC's judgment on 1 October 1996, in which the issue of the OFC's authority to make a request based on Article 22(3) of that regulation was left undecided.
Ifølge sagsøgeren burde Kommissionen navnlig have kontaktet Finlands Faste Repræsentation ved De Europæiske Fællesskaber.
In particular, the Commission should have contacted the Finnish Permanent Representation to the European Communities.
Efter finsk ret kan repræsentationen således iværksætte en procedure, hvorved der indhentes en udtalelse fra den finske præsident eller fra præsidenten for det finske Statsråd angående en finsk institutions beføjelser.
Finnish law in fact provides for a procedure, which may be initiated by the Finnish Permanent Representation, whereby an opinion may be obtained from the President of the Republic or the State Council concerning the competence of a Finnish institution.
Desuden tilkommer det Kommissionen at godtgøre, at den var kompetent til at iværksætte en undersøgelse af den pågældende fusion.
Furthermore, it was for the Commission to prove that it was in fact competent to carry out an investigation into the concentration at issue.
Under hensyn til, at den konklusion vedrørende sin kompetence, som Kommissionen var nået frem til i beslutningen af 26. juli 1996, var foreløbig, var den forpligtet til på ny at behandle dette spørgsmål i den omtvistede beslutning.
Moreover, having regard to the provisional nature of the conclusion regarding its competence which it reached in its decision of 26 July 1996, it was bound to address that issue anew in the contested decision.
Kommissionen har ikke taget stilling til, om FK har kompetence i henhold til finsk ret, og har med henvisning til dommen i sagen Tyskland mod Kommissionen gjort gældende, at det ikke tilkommer Retten at tage stilling til dette spørgsmål.
The Commission has not expressed a view as to the competence of the OFC under Finnish law; it states, with reference to the judgment in Germany ν Commission, cited above, that it is not for the Court to consider that issue.
Det er Kommissionens opfattelse, at eftersom der umiddelbart var gode grunde til at antage, at det organ, som havde forfattet anmodningen i henhold til artikel 22, stk. 3, i forordning nr. 4064/89, var beføjet til at indgive en sådan anmodning i
The Commission considers that, since there were prima facie good grounds in the present case for assuming that the body submitting the request under Article 22(3) of Regulation No 4064/89 was competent to make such a request
KESKO MOD KOMMISSIONEN den pågældende medlemsstats navn — hvilket skete i den foreliggende sag — var Kommissionen også beføjet til at iværksætte en undersøgelse af den fusion, der var omhandlet i anmodningen.
KESKO V COMMISSION on behalf of the Member State concerned — as was in fact the case —, it was competent to initiate an investigation into the concentration referred to in that request.
Med hensyn til spørgsmålet om begrundelsen har Kommissionen gjort gældende, at den i beslutningen af 26. juli 1996 i tilstrækkelig grad har angivet grundene til, at den er kompetent til at behandle sagen.
As regards a statement of reasons, the Commission maintains that it adequately explained the reasons for its having competence in its decision of 26 July 1996.
79 Republikken Finland har i det væsentlige tilsluttet sig Kommissionens argumentation.
79 The Republic of Finland concurs, in essence, with the Commission's arguments.
Den har navnlig gjort gældende, at søgsmålet for Retten alene kan angå en prøvelse af Kommissionens — men ikke FK's — kompetence, og at henvisningen til de tiltag, som er iværksat i Finland, herunder navnlig søgsmålet ved forvaltningsdomstolen, i princippet er uden relevans.
In particular, it submits that the action before the Court of First Instance can only concern the competence of the Commission, and not that of the OFC; consequently, the reference to the steps taken in Finland, in particular the action brought before the SAC, is, in principle, irrelevant.
80 Den Franske Republik har understreget, at det i medfør af princippet om ikkeindblanding ikke tilkom Kommissionen at undersøge, om FK efter finsk ret havde anlagt sag forskriftsmæssigt.
80 The French Republic submits that, by virtue of the principle of non-interference, it was not for the Commission to verify the regularity under Finnish law of the reference of the matter to it by the OFC.
81 I den foreliggende sag må det lægges til grund, at FK den 26. juni 1996 anmodede Kommissionen om at undersøge Kesko's overtagelse af Tuko på grundlag af artikel 22, stk. 3, i forordning nr. 4064/89.
81 It is not disputed in the present case that on 26 June 1996 the OFC requested the Commission to examine the acquisition of Tuko by Kesko on the basis of Article 22(3) of Regulation No 4064/89.
82 Det følger af Domstolens praksis, at det ikke tilkommer Kommissionen at udtale sig om kompetencefordelingen i medlemsstaterne i henhold til deres institutionelle forskrifter (jf. dommen i sagen Tyskland mod Kommissionen, præmis 13).
82 According to the case-law of the Court of Justice, it is not for the Commission to rule on the division of competences by the institutional rules proper to each Member State (Germany v Commission, cited above, paragraph 13).
Det bemærkes endvidere, at Fællesskabets retsinstanser inden for rammerne af et sagsanlæg i medfør af EF-traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF) ikke har kompetence til at træffe afgørelse om lovmæssigheden af en retsakt udstedt af en national myndighed (Domstolens dom af 3.12.1992, Oleificio Borelli mod Kommissionen, C-97/91, Sml. I, s. 6313, præmis 9).
It must also be recalled that, in an action brought under Article 173 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 230 EC), the Community judicature has no jurisdiction to rule on the lawfulness of a measure adopted by a national authority (Case C-97/91 Borelli ν Commission [1992] ECR I-6313, paragraph 9).
Herefter tilkom det ikke Kommissionen under den administrative procedure at udtale sig om FK's kompetence ifølge finsk ret til at indgive en anmodning i henhold til artikel 22, stk. 3, i forordning nr. 4064/89, idet det alene tilkom den at undersøge, om den anmodning, den havde fået forelagt, umiddelbart måtte antages at hidrøre fra en medlemsstat, jf. ovennævnte artikel 22.
In those circumstances, it was not for the Commission to determine, at the stage of the administrative procedure, the competence of the OFC under Finnish law to submit a request under Article 22(3) of Regulation No 4064/89; it was required only to verify whether the request referred to it was prima facie a request made by a Member State within the meaning of Article 22.
Det påhviler Retten at foretage en prøvelse af, om Kommissionen fuldt ud har opfyldt sin forpligtelse til at foretage denne undersøgelse.
The Court's task is to examine whether the Commission discharged that duty of verification to the requisite legal standard.
86 I den forbindelse bemærkes for det første, at udtrykket anmodning fra en »medlemsstat« i artikel 22, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 ikke er begrænset til kun at omfatte anmodninger hidrørende fra en regering eller fra et ministerium, men at det også omfatter anmodninger fra en national myndighed som FK.
In that regard, it should be noted, first, that the notion of a request by a 'Member State' within the meaning of Article 22(3) of Regulation No 4064/89 is not limited to requests from a government or ministry; it also encompasses requests from national authorities such as the OFC.
For det andet skal det bemærkes, at Kommissionen på det tidspunkt, hvor den udstedte den omtvistede beslutning, rådede over følgende oplysninger:
Second, it must be recalled that, at the time of adoption of the contested decision, the information available to the Commission was as follows:
— oplysningen om, at FK er den finske myndighed, som i almindelighed har kompetence på området for anvendelse af konkurrenceretten
— the fact that the OFC is the Finnish authority normally having competence in matters concerning the application of competition law;
— indholdet af processkriftet fra det finske ministerium for handel og industri (MHI), som var indgivet i den for forvaltningsdomstolen verserende sag, og hvori MHI gjorde gældende, at FK havde kompetence til at indgive en anmodning i henhold til artikel 22, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 (jf. ovenfor i præmis 10)
— the statement lodged by the MTI, the Finnish ministry responsible for competition matters, in the action brought by Kesko before the SAC, maintaining that the OFC was competent to submit the request under Article 22(3) of Regulation No 4064/89 (see paragraph 10 above);
— forvaltningsdomstolens dom, hvorved sagen blev afvist (jf. ovenfor i præmis 13).
— the judgment of the SAC dismissing the applicant's action as inadmissible (see paragraph 13 above).
Sagsøgeren har således ikke kunnet fremlægge en afgørelse fra en finsk retsinstans, hvori det fastslås, at FK ikke var beføjet til at indgive den pågældende anmodning
The applicant was therefore not in a position to produce a decision of a Finnish court declaring that the OFC lacked competence to submit the request in question;
— den omstændighed, at sagsøgeren havde ikke fremsat bemærkninger til spørgsmålet om FK's kompetence i sit svar på meddelelsen af klagepunkter af 2. oktober 1996 og heller ikke var fremkommet med nye oplysninger efter forvaltningsdomstolens dom.
— the fact that the applicant did not comment on the question of the OFC's competence in its reply to the statement of objections of 2 October 1996 or disclose any new information following delivery of the judgment of the SAC.
På grundlag af alle disse omstændigheder må det fastslås, at Kommissionen på tidspunktet for udstedelsen af den omtvistede beslutning, dvs. den 20. november 1996, med rette kunne antage, at FK umiddelbart var beføjet til at indgive en anmodning i henhold til artikel 22, stk. 3, i forordning nr. 4064/89.
Having regard to all those factors, it must be concluded that, at the time when the contested decision was adopted on 20 November 1996, the Commission had good grounds for considering that the OFC was prima facie competent to submit the request under Article 22(3) of Regulation No 4064/89.
Derfor var der ikke anledning for Kommissionen til at anmode de finske myndigheder om yderligere oplysninger vedrørende dette spørgsmål.
In those circumstances, there was no need for the Commission to request the Finnish authorities to provide it with further information on that issue.
På denne baggrund er det ikke godtgjort, at Kommissionen gjorde sig skyldig i urigtig retsanvendelse, da den besluttede at iværksætte proceduren i henhold til artikel 6, stk. 1, litra c), i forordning nr. 4064/89.
Consequently, it has not been shown that the Commission made an error of law by deciding to initiate the procedure pursuant to Article 6(l)(c) of Regulation No 4064/89.
Der kan således ikke gives sagsøgeren medhold i anbringendet om Kommissionens manglende kompetence.
It follows that the plea alleging lack of competence on the part of the Commission is unfounded.
Med hensyn til den omtvistede beslutnings begrundelse angående Kommissionens kompetence fremgår det af Domstolens praksis, at det ikke kan kræves, at alle de
As to the statement of reasons in the contested decision regarding the competence of the Commission, it is apparent from the case-law of the Court of Justice that
91 Således anførte Kommissionen i sin beslutning af 26. juli 1996, som var udstedt i henhold til artikel 6, stk. 1, litra c), i forordning nr. 4064/89:
91 The Commission stated in its decision of 26 July 1996, adopted pursuant to Article 6(l)(c) of Regulation No 4064/89:
Kommissionen har fået meddelelse om udtalelsen fra det finske ministerium for handel og industri, hvoraf det fremgår, at FK's anmodning var i overensstemmelse med reglerne.
The Commission has been informed by the Finnish Ministry of Trade and Industry that, in its view, the OFC request is valid.
I fravær af beviser for det modsatte går Kommissionen ud fra, at den er kompetent i den foreliggende sag i afventning af den endelige dom fra Finlands øverste forvaltningsdomstol.«
In the absence of any evidence to the contrary, the Commission assumes itself to have competence in this case pending the final ruling of the Finnish Administrative Supreme Court.'
Som allerede bemærket, er sagsøgeren ikke fremkommet med nye omstændigheder vedrørende FK's kompetence til at indgive den pågældende anmodning, efter at forvaltningsdomstolen havde afvist sagen den 1. oktober 1996 (jf. ovenfor i præmis 91).
As already noted, the applicant did not, following the dismissal on 1 October 1996 of its action before the SAC (see paragraph 91 above), adduce any fresh evidence concerning the OFC's competence to submit the request in issue.
Under disse omstændigheder var Kommissionen ikke forpligtet til i den omtvistede beslutning at give en yderligere begrundelse vedrørende dette spørgsmål.
In those circumstances, the Commission was not bound to include in the contested decision any further statement of reasons regarding that point.
Sagsøgerens første anbringende må herefter forkastes.
It follows that the first plea must be rejected.
Det andet anbringende: Kommissionen har foretaget et åbenbart urigtigt skøn eller et urigtig retsanvendelse med hensyn til den pågældende fusions påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne
The second plea, alleging a manifest error of assessment or of law concerning the effect of the concentration upon trade between Member States
Sagsøgeren finder, at Kommissionen med sin vurdering i betragtning 11, 12 og 13 til den omtvistede beslutning ikke har godtgjort fusionens påståede påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne, og at begrundelsespligten i henhold til traktatens artikel 190 dermed er tilsidesat.
The applicant considers that the Commission's assessment in points 11 to 13 of the contested decision, alleging that the concentration had an effect upon trade between Member States, does not show that it had any such effect and therefore fails to comply with the obligation to state reasons laid down in Article 190 of the Treaty.
For det første skal der tages højde for, at Kommissionens kompetence i henhold til artikel 22 i forordning nr. 4064/89 med henblik på vurderingen af, om en fusion påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, har karakter af en undtagelse.
First, for the purposes of determining whether or not the test regarding the effect of a concentration on intra-Community trade is satisfied, it is necessary to take into account the exceptional nature of the competence conferred on the Commission under Article 22 of Regulation No 4064/89.
Under hensyn til, at Kesko og Tuko har realiseret 99% af deres samlede omsætning i Finland, burde Kommissionen på særlig overbevisende måde have godtgjort, at den pågældende fusion påvirkede samhandelen mellem medlemsstaterne, hvilket ikke er tilfældet.
Given that 99% of the aggregate turnover of Kesko and Tuko is achieved in Finland, the Commission was required to produce particularly convincing evidence showing that the concentration in issue affected trade between Member States; it did not do so.
For det andet finder den erklæring, som Kommissionen afgav i forbindelse med udstedelsen af forordning nr. 4064/89 (jf. Nittende Beretning om Konkurrence politikken, s. 263-266), og hvorefter samhandelen mellem medlemsstaterne normalt ikke påvirkes, når de virksomheder, som er berørt af fusionen, hver især har mere end to tredjedele af deres samlede EF-omsætning i en og samme medlemsstat, også anvendelse på den foreliggende sag.
Second, the declaration made by the Commission upon the adoption of Regulation No 4064/89 (see the Nineteenth Report on Competition Policy, pp. 265 to 268), in which it stated that trade between Member States is not normally affected where each of the undertakings concerned by the concentration achieves more than two thirds of its aggregate Community-wide turnover within one and the same Member State, also applies in the present case.
Det er således ukorrekt, når Kommissionen i betragtning 10 til den omtvistede beslutning anfører, at denne erklæring kun omhandler udøvelsen af dens øvrige beføjelser i henhold til EF-traktatens artikel 89 (efter ændring nu artikel 85 EF).
The Commission was wrong to state, in point 10 of the contested decision, that that declaration relates only to the exercise of the residual powers conferred on it by Article 89 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 85 EC).
Desuden er Kommis-
Moreover, the Commis-
For det tredje har Kommissionen foretaget en fejlagtig anvendelse af artikel 22, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 ved at bringe den vurdering, den normalt foretager i relation til traktatens artikel 85 og 86, i anvendelse på den foreliggende sag med henblik på at vurdere påvirkningen af samhandelen mellem medlemsstaterne.
Third, the Commission misapplied Article 22(3) of Regulation No 4064/89 by transposing to the present case the traditional test under Articles 85 and 86 of the Treaty for assessing the effect on intra-Community trade.
Ifølge sagsøgeren kan det udledes af forskellen mellem på den ene side ordlyden af disse to artikler, som omhandler aftaler eller praksis, som »kan påvirke« handelen mellem medlemsstaterne, og på den anden side artikel 22, stk. 3, i forordning nr. 4064/89, som finder anvendelse »for så vidt fusionen påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne«, at det er en betingelse for at anvende forordningens artikel 22, at der skal være tale om en reel påvirkning, hvorimod der i henhold til traktatens artikel 85 og 86 blot skal være tale om en potentiel påvirkning.
It is clear from the difference between, on the one hand, the wording of those two articles, which refer to agreements or practices which 'may' affect trade between Member States, and, on the other hand, that of Article 22(3) of Regulation No 4064/89, which applies 'in so far as the concentration affects trade between Member States', that an actual effect is necessary in order to fulfil the criteria for the application of Article 22 of that regulation, whereas a potential effect suffices in cases covered by Articles 85 and 86 of the Treaty.
Denne forskel skyldes dels, at Kommissionens beføjelser i forbindelse med indgivelse af anmodninger i henhold til artikel 22, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 har karakter af en undtagelse, dels ønsket om at undgå, at medlemsstater, som ikke har fastsat nationale kontrolprocedurer over for fusioner, indfører en sådan kontrol ad omveje ved at anmode Kommissionen om at tage stilling til disse fusioner.
That difference is explained, first, by the exceptional nature of the Commission's competence where a request is submitted to it under Article 22(3) of Regulation No 4064/89 and, second, by the need to prevent Member States which do not have national merger controls from introducing such controls via the back door, by requesting the Commission to deal with them.
Imidlertid er fusionens påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne, således som den er beskrevet i betragtning 11, 12 og 13 til den omtvistede beslutning, rent potentiel.
The effects of the concentration on trade between Member States cited in points 11 to 13 of the contested decision are all of a purely potential nature.
For det fjerde er Kommissionens argumentation i den omtvistede beslutning til støtte for, at fusionen påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne, ikke i overensstemmelse med dens egen vurdering af konkurrenceforholdene ifølge samme beslutning.
Fourth, the arguments advanced by the Commission in the contested decision to show the existence of an effect on intra-Community trade are inconsistent with the competition analysis made by it in that decision.