natgillin/translations-raw huggingface dataset:
13 Ved kendelser afsagt af formanden for Rettens Fjerde Udvidede Afdeling henholdsvis den 23. oktober og den 9. december 1996 har Kommissionen og Den Franske Republik fået tilladelse til at intervenere til støtte for Rådets påstande.
13 The Commission and the French Republic were given leave to intervene in support of the form of order sought by the Council by orders of the President of the Fourth Chamber (Extended Composition) of 23 October and 9 December 1996 respectively.
Ved kendelsen af 9. december 1996 blev sagsøgerens anmodning om fortrolig behandling i forhold til Frankrig endvidere taget til følge.
The second order also granted a request for confidential treatment of the applicant in relation to France.
14 På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Femte Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgående bevisoptagelse.
14 On hearing the report of the Judge-Rapporteur, the Court of First Instance (Fifth Chamber, Extended Composition) decided to open the oral procedure without any preparatory enquiry.
Retten har dog stillet parterne en række skriftlige spørgsmål til besvarelse i retsmødet.
It did, however, put a number of written questions to the parties to be answered at the hearing.
15 I retsmødet den 11. marts 1999 har parterne afgivet mundtlige indlæg og besvaret spørgsmål fra Retten.
15 The parties presented oral argument and replied to the Court's questions at the hearing on 11 March 1999.
16 Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
16 The applicant claims that the Court should:
— Den anfægtede forordning annulleres, for så vidt den vedrører sagsøgeren.
— annul the contested regulation in so far as it relates to the applicant;
ACME MOD RÅDET
ACME V COUNCIL
19 Sagsøgeren har til støtte for påstandene fremført fem anbringender.
19 In support of its action, the applicant relies on five pleas in law.
Retten finder det mest hensigtsmæssigt først at behandle spørgsmålet om anvendeligheden af forordning nr. 3283/94 og WTO's antidumpingkodeks (tredje anbringende), derefter klagepunkterne angående fastsættelsen af den beregnede normale værdi og sammenligningen af denne værdi med eksportprisen (første, andet og femte anbringende) og endelig argumenterne om, at den anfægtede forordning ikke er tilstrækkeligt begrundet (fjerde anbringende).
In its first and second pleas, the applicant challenges the Council's calculation of the constructed normal value in so far as, first of all, it was determined in accordance with a method which did not comply with Article 2(3)(b)(ii) of the basic regulation and, secondly, it was calculated by using the Korean exporter's S G & A expenses and profits thus infringing the principle of equality. In its third plea, it submits that the Council failed to take account of the principle of equity by failing to apply certain provisions of Council Regulation (EC) No 3283/94 of 22 December 1994 on protection against dumped imports from countries not members of the European Community (OJ 1994 L 349, p. 1), as amended inter alia by Council Regulation (EC) No 355/95 of 20 February 1995 (OJ 1995 L 41, p. 2), and the 1994 Agreement on Implementation of Article VI of the General Agreement on Tariffs and Trade (OJ 1994 L 336, p. 103, hereinafter 'the WTO antidumping code'), approved by Council Decision 94/800/EC of 22 December 1994 concerning the conclusion on behalf of the European Community, as regards matters within its competence, of the agreements reached in the Uruguay Round multilateral negotiations (1986-1994) (OJ 1994 L 336, p. 1). The fourth plea alleges infringement of Article 190 of the EC Treaty (now Article 253 EC). The fifth plea alleges infringement of Article 2(10) of the basic regulation in making a comparison between the constructed normal value and the export price. 20 The Court considers it appropriate to begin by examining the question of the applicability of Regulation No 3283/94 and the WTO antidumping code (third plea), then the complaints relating to the determination of the constructed normal value and the comparison thereof with the export price (first, second and fifth pleas) and, finally, the argument alleging that the reasons stated in the contested regulation are insufficient (fourth plea).
Anvendeligheden af forordning nr. 3283/94 og WTO's (tredje anbringende)
The applicability of Regulation No 3283/94 and the WTO antidumping code (third plea in law)
21 Sagsøgeren har for det første kritiseret Rådet for ikke at have beregnet SAG-omkostningerne og fortjenesten på grundlag af artikel 2, stk. 6, nr. iii), i forordning nr. 3283/94. Selv om forordning nr. 3283/94 på daværende tidspunkt endnu ikke fandt anvendelse, kræver billighedsprincippet, at institutionerne anvender denne forordning i den foreliggende sag, såfremt dens bestemmelser er mindre byrdefulde for sagsøgeren end grundforordningens bestemmelser (Dom stolens dom af 1.2.1978, sag 78/77, Liihrs, Sml. s. 169, præmis 13, og af 16.5.1979, sag 236/78, FNROM, Sml. s. 1819).
21 The applicant alleges in the first place that the Council failed to determine the SG & A expenses and the profit margin on the basis of Article 2(6)(iii) of Regulation No 3283/94. Although that regulation was not yet applicable, the institutions were none the less bound by a general principle of equity to apply it in this case in so far as its provisions were more favourable to the applicant than those of the basic regulation (Case 78/77 Lührs [1978] ECR 169, paragraph 13, and Case 236/78 FNROM [1979] ECR 1819). 22
Sagsøgeren har gjort gældende, at en ny bestemmelse om ændring af en tidligere lov i princippet gælder fremtidige virkninger af situationer, der er opstået i denne tidligere lovs gyldighedsperiode (Domstolens dom af 14.4.1970, sag 68/89, Brock, Sml. 1970, s. 37, org. réf.: Rec. s. 171, præmis 6).
The applicant claims that, according to the principles governing the application of legislation ratione temporis, a law amending a legislative provision applies as a rule to the future consequences of situations which arose under the old law (Case 68/69 Brock [1970] ECR 171, paragraph 6).
Rådet kan kun fravige dette princip, såfremt hensynet til Fællesskabets interesse gør dette bydende nødvendigt (Domstolens dom af 23.2.1978, sag 92/77, An Bord Bainne, Sml. s. 497, og af 18.1.1990, sag C-345/88, Butterabsatz Osnabrück-Emsland, Sml. I, s. 159).
The Council can only derogate from that principle for compelling reasons of Community interest (Case 92/77 An Bord Bainne [1978] ECR 497 and Case C-345/88 Butterabsatz Osnabrück-Emsland [1990] ECR I-159).
Sagsøgeren har for det andet subsidiært gjort gældende, at Rådet skal fortolke grundforordningens bestemmelser på baggrund af artikel 2, stk. 2.2.2, i WTO's antidumpingkodeks, ifølge hvilken det beløb, der er fastsat som fortjeneste ved fastsættelsen af den beregnede normale værdi, ikke må overstige den fortjeneste, »som andre eksportører eller producenter normalt opnår ved salg af varer inden for samme generelle kategori på oprindelseslandets hjemmemarked«.
Secondly and in the alternative, the applicant claims that the Council was bound to interpret the provisions of the basic regulation in the light of Article 2, paragraph 2.2.2 of the WTO antidumping code, according to which the amounts corresponding to the profits established in the framework of the calculation of the constructed normal value may not exceed that 'normally realised by other exporters or producers on sales of products of the same general category in the domestic market of the country of origin'.
Sagsøgeren er af den opfattelse, at de ændringer, der blev foretaget i GATT's antidumpingkodeks efter afslutningen af Uruguay-runden, finder umiddelbar anvendelse på
It considers that the amendments made to the GATT antidumping code during the course of the Uruguay Round of
ACME MOD RÅDET verserende sager (Domstolens dom af 12.12.1972, forenede sager 21/72-24/72, International Fruit Company m.fl., Sml. 1972, s. 295, præmis 14-18, org. réf.: Rec. s. 1219, af 19.11.1975, sag 38/75, Nederlandse Spoorwegen, Sml. s. 1439, og af 5.5.1981, sag 112/80, Dürbeck, s. 1095).
ACME V COUNCIL negotiations must be applied immediately to pending cases (Joined Cases 21/72 to 24/72 International Fruit Company and Others [1972] ECR 1219, paragraphs 14 to 18; Case 38/75 Nederlandse Spoorwegen [1975] ECR 1439; and Case 112/80 Dürbeck [1981] ECR 1095).
For det tredje rejser sagsøgeren i sine bemærkninger til den franske regerings interventionsindlæg det spørgsmål, om ikke et almindeligt retsprincip — der bl.a. bekræftes i artikel 15 i den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder {Samling af traktater, bind 999, s. 171, herefter »den internationale konvention« ), og ifølge hvilket der, såfremt der, efter at en lovovertrædelse er begået, ved lov fastsættes en mildere straf, skal anvendes den mildere straf — finder anvendelse i den foreliggende sag.
Thirdly, in its comments on the French Government's statement in intervention, the applicant questions the application to this case of a general principle of law enshrined, inter alia, in Article 15 of the International Covenant on Civil and Political Rights (Collected Treaties, Volume 999, page 171, hereinafter 'the International Covenant'), according to which if, following the commission of an offence, provision is made by law for the imposition of the lighter penalty, the offender must benefit thereby.
Rådet og intervenienterne har gjort gældende, at forordning nr. 3283/94 og WTO's antidumpingkodeks ikke finder anvendelse i den foreliggende sag.
The Council and the interveners object that Regulation No 3283/94 and the WTO antidumping code were inapplicable in this case.
Den franske regering har bestridt, at der i fællesskabsretten opereres med et generelt princip om tilbagevirkende kraft.
The French Government denies that there is a general principle of retroactivity in Community law.
Den franske regering gør gældende, at i henhold til retssikkerhedsprincippet er fællesskabsakters tilbagevirkende kraft undtagelsen, ikke reglen (Domstolens dom af 13.12.1967, sag 17/67, Neumann, Sml. 1965-1968, s. 433, org. réf.: Rec. s. 571, og af 22.2.1984, sag 70/83, Kloppenburg, Sml. s. 1075, præmis 12), og at en sådan tilbagevirkning er udelukket på strafferetsområdet, eller hvis den støder mod almindelige fælles skabsretlige principper som f.eks. retssikkerhedsprincippet eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
It maintains that, in accordance with the principle of legal certainty, the retroactivity of Community acts is the exception and not the rule (Case 17/67 Neumann [1967] ECR 441 and Case 70/83 Kloppenburg [1984] ECR 1075, paragraph 12) and that there can be no retroactivity in any area of criminal law nor where a conflict exists with general principles of Community law such as the principle of legal certainty or the principle of the protection of legitimate expectations.
Kommissionen har fremhævet, at institutionerne har henholdt sig ikke alene til bestemmelserne i forordning nr. 3283/94, men også til Fællesskabets interna tionale forpligtelser ifølge WTO's antidumpingkodeks.
The Commission observes that the institutions complied not only with the provisions of Regulation No 3283/94 but also with the Community's international obligations under the WTO antidumping code.
I forordning nr. 3283/94 bestemmes det udtrykkeligt, at grundforordningen finder anvendelse på procedurer, hvorunder en undersøgelse, der er i gang pr. 1. september 1994, endnu ikke er afsluttet den 1. januar 1995. Disse bestemmelser er blot et udslag af
Regulation No 3283/94 expressly provides for the application of the basic regulation to procedures which, though initiated prior to 1 September 1994, were still pending as at
DOM AF 12.10.1999 — SAG T-48/96 bestemmelserne i WTO's antidumpingkodeks, hvis anvendelse på undersøgelser, som er indledt i henhold til anmodninger, der er indgivet før kodeksens ikrafttræden, udtrykkeligt er udelukket.
1 January 1995. Those provisions simply reflect the terms of the WTO anti­dumping code, which is, by its own express terms, inapplicable to investigations initiated as a result of applications made before it entered into force.
Ganske vist er den anfægtede forordning blevet vedtaget efter ikrafttrædelsen den 1. januar 1995 af grundforordningen nr. 3283/94, men vedtagelsen er dog sket efter afslutningen af en procedure, der blev indledt i 1993 og er fortsat ud over den 1. januar 1995.
Whilst it is true that the contested regulation was adopted after the entry into force of the basic regulation on 1 January 1995, the fact remains that it was adopted following a procedure which was initiated in 1993 and continued beyond 1 January 1995.
Det fremgår desuden klart af de overgangsbestemmelser, der bl.a. er fastsat i artikel 23 til forordning nr. 3283/94, som affattet ved ovennævnte forordning nr. 355/95 af 20. februar 1995, at grundforordningen fortsat finder anvendelse på procedurer, hvorunder en undersøgelse, der er i gang pr. 1. september 1994, endnu ikke er afsluttet den 1. januar 1995 (jf. i denne retning Rettens dom af 8.7.1998, sag T-232/95, CECOM mod Rådet, Sml. II, s. 2679, præmis 35).
It is clear from the transitional provisions, and particularly Article 23 of Regulation No 3283/94 as amended by Regulation No 355/95 of 20 February 1995, cited above, that the basic regulation continues to govern procedures in relation to which an investigation which was under way as at 1 September 1994 had not been concluded by 1 January 1995 (see, on this point, Case T­232/95 CECOM ν Council [1998] ECR 11­2679, paragraph 35).
Sagsøgerens argumentation kaster ikke tvivl over denne ordrette fortolkning af de klare overgangsbestemmelser i forordning nr. 3283/94.
The applicant's arguments cannot call into question that literal interpretation of the clearly­worded transitional provisions of Regulation No 3283/94.
For det første vedrører den retspraksis, sagsøgeren har påberåbt sig til støtte for sine argumenter om tilsidesættelse af billighedsprincippet og princippet om loves tidsmæssige anvendelse, tilfælde, hvor Fællesskabets retsinstanser har været nødsaget til at afgøre loves tidsmæssige anvendelse på konflikter, fordi der ikke har foreligget udtrykkelige overgangsbestemmelser.
First of all, the case­law on which it relies in support of its arguments alleging infringement of the principles of equity and application of laws ratione temporis concerns situations where the Community judicature was called upon to resolve temporal conflicts of law in the absence of express transitional provisions.
For det andet kan sagsøgerens argument om tilsidesættelse af det almindelige retsprincip, der fremgår af bl.a. den internationale konvention, ikke tages til følge.
Secondly, the applicant's argument as to infringement of the general principle of law enshrined, inter alia, in the International Covenant is invalid.
Uden at det er nødvendigt nærmere at undersøge, om dette argument er et nyt anbringende i henhold til artikel 48, stk. 2, i Rettens procesreglement, må det fastslås, at artikel 15 i nævnte konvention kun finder anvendelse på personer, som under en straffesag er tiltalt for at have begået et strafbart forhold, og følgelig ikke kan anvendes på antidumpingundersøgelser, der ikke er af straf feretlig karakter (jf. i analogi hermed Domstolens dom af 18.10.1989, sag
Without there being any need to consider whether that argument constitutes a new plea in law within the meaning of Article 48(2) of the Rules of Procedure of the Court, it should be noted that Article 15 of the Covenant relates only to persons charged with a criminal offence in the course of legal proceedings and is therefore unconnected with anti­dumping investigations which are not criminal in nature
Endvidere vedrører artikel 2, stk. 6, nr. iii), i forordning nr. 3283/94, som sagsøgeren har påberåbt sig, metoden til at fastsætte den beregnede normale værdi.
Furthermore, Article 2(6)(iii) of Regulation No 3283/94, which the applicant claims should be applied, relates to the method of calculating the constructed normal value.
Det er således helt åbenbart, at bestemmelserne i denne artikel ikke har nogen forbindelse med fastsættelsen af straf eller sanktioner, som det påberåbte princip skulle finde anvendelse på.
It is therefore clearly unrelated to the imposition of penalties or sanctions to which the principle relied on is said to apply.
31 For det tredje fremgår det af overgangsbestemmelserne i artikel 18, stk. 3, til WTO's antidumpingkodeks, at dennes bestemmelser alene finder anvendelse på undersøgelser indledt i henhold til anmodninger, der er indgivet på eller efter 1. januar 1995, som er datoen for kodeksens ikrafttrædelse.
31 Thirdly, it follows from the transitional provisions laid down in Article 18(3) of the WTO antidumping code that its terms apply only to investigations undertaken following an application submitted on or after 1 January 1995, the date on which it came into force.
Derfor har bestemmelserne i WTO's antidumpingkodeks ingen betydning for den foreliggende sag.
The terms of the WTO antidumping code are therefore irrelevant to these proceedings.
Heraf følger, at lovligheden af den anfægtede forordning ikke skal bedømmes ud fra bestemmelserne i forordning nr. 3283/94 eller WTO's antidumpingkodeks, men først og fremmest ud fra bestemmelserne i grundforordningen, som institutionerne med rette har anvendt i den foreliggende sag, og i givet fald ud fra de almindelige fællesskabsretlige principper og samtlige de bestemmelser, der på daværende tidspunkt var gældende på det pågældende område.
It follows that the legality of the contested regulation cannot be assessed in the light of either Regulation No 3283/94 or the WTO antidumping code, but must be assessed primarily in the light of the provisions of the basic regulation which the institutions were correct to apply in this case and also, where appropriate, in the light of the general principles of Community law and all the relevant rules that were in force at the time.
Det fremgår af det ovenfor anførte, at sagsøgerens tredje anbringende om tilsidesættelse af billighedsprincippet må forkastes.
It follows from the foregoing that the applicant's third plea in law, alleging breach of the principle of equity, must be rejected.
Fastsættelse af den beregnede normale værdi (første og andet anbringende)
Determination of the constructed normal value (first and second pleas in law)
Sagsøgerens argumenter i forbindelse med de to første anbringender kan opdeles således: For det første har sagsøgeren påberåbt sig, at institutionerne har tilsidesat en aftale om anvendelse af Imarflex' oplysninger ved fastsættelsen af
The arguments advanced by the applicant in its first and second pleas may be summarised as follows. First of all, it claims that the institutions infringed an agreement relating to the use of Imarflex's data in determining the constructed
35 Inden behandlingen af disse klagepunkter skal det påpeges, at det i grund forordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), der opregner tre metoder til fastsættelse af den beregnede normale værdi, hedder:
35 Before undertaking an examination of those complaints, it is appropriate to recall that Article 2(3)(b)(ii) of the basic regulation, which sets out three methods of calculating the constructed normal value, provides as follows:
»For så vidt angår denne forordning forstås ved den normale værdi:
'For the purposes of this regulation, the normal value shall be:
ACME MOD RÅDET b) såfremt samme vare ikke sælges i normal handel på eksportlandets eller oprindelseslandets hjemmemarked, eller såfremt et sådant salg ikke muliggør en passende sammenligning: ii) den beregnede værdi, fastsat ved sammenlægning af produktionsomkostningerne og en rimelig fortjenstmargen.
(b) when there are no sales of the like product in the ordinary course of trade on the domestic market of the exporting country or country of origin, or when such sales do not permit a proper comparison:
Produktionsomkostningerne beregnes på grundlag af alle omkostninger i normal handel, både faste og variable, til materialer og fremstilling i oprindelseslandet, plus en rimelig margen til dækning af salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger.
(ii) the constructed value, determined by adding cost of production and a reasonable margin of profit. The cost of production shall be computed on the basis of all costs, in the ordinary course of trade, both fixed and variable, in the country of origin, of materials and manufacture, plus a reasonable amount for selling, administrative and other general expenses.
Størrelsen af salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger samt fortjeneste beregnes på grundlag af producentens eller eksportørens faktiske omkostninger og den fortjeneste, de har opnået på fortjenstgivende salg af samme vare på hjemmemarkedet.
The amount for selling, general and administrative expenses and profit shall be calculated by reference to the expenses incurred and the profit realised by the producer or exporter on the profitable sales of like products on the domestic market.
Foreligger der ikke oplysninger herom, eller er oplysningerne upålidelige eller uegnede til formålet, foretages beregningen på grundlag af andre producenters eller eksportørers faktiske omkostninger og den fortjeneste, de har opnået i oprindelses- eller eksportlandet på fortjenstgivende salg af samme vare.
If such data is unavailable or unreliable or is not suitable for use they shall be calculated by reference to the expenses incurred and profit realised by other producers or exporters in the country of origin or export on profitable sales of the like product.
Kan ingen af disse to metoder anvendes, beregnes de faktiske omkostninger og den opnåede fortjeneste på grundlag af salg realiseret af den pågældende eksportør eller af andre producenter eller eksportører i samme erhvervssektor i oprindelses- eller eksportlandet eller på et andet rimeligt grundlag.«
If neither of these two methods can be applied the expenses incurred and the profit realised shall be calculated by reference to the sales made by the exporter or other producers or exporters in the same business sector in the country of origin or export or on any other reasonable basis.'
Det er kun, såfremt ingen af disse metoder kan anvendes, at den generelle bestemmelse i artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), in fine, hvorefter
It is only where none of those methods can be applied that recourse must be had to the general provision at the end of
DOM AF 12.10.1999 — SAG T-48/96 omkostninger og fortjeneste fastsættes »på et andet rimeligt grundlag«, kan bringes i anvendelse (dommen i sagen Nakajima mod Rådet, præmis 61).
Article 2(3)(b)(ii), to the effect that expenses and profit may be calculated 'on any other reasonable basis' (Nakajima ν Council, cited above, paragraph 61).
Det fremgår klart af ordlyden af artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), i grundforordningen, at samtlige de deri opregnede metoder til fastsættelse af den normale værdi i form af en beregnet værdi skal anvendes på en sådan måde, at beregningen bliver rimelig, idet dette rimelighedsbegreb udtrykkeligt er omhandlet i bestemmelsens første, andet og tredje punktum (dommen i sagen Nakajima mod Rådet, præmis 35).
It is clear from the wording of Article 2(3)(b)(ii) of the basic regulation that each of the methods of calculating constructed normal value set out therein must be applied in such a way that the calculation remains reasonable, a concept, moreover, which is expressly referred to in the first two sentences and the final sentence of that provision (Nakajima ν Council, cited above, paragraph 35).
Følgelig kan institutionerne ikke gå ud fra regnskabsoplysninger, der ikke er pålidelige.
Accordingly, the institutions cannot take into consideration accounting data which are unreliable.
Grundforordningens artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), tillægger endvidere institu tionerne et vidt skøn ved vurderingen af de regnskabsoplysninger, de får forelagt for at fastsætte den beregnede normale værdi.
Article 2(3)(b)(ii) of the basic regulation also confers a wide discretion on the institutions in assessing accounting data submitted to them for the purposes of determining constructed normal value.