natgillin/translations-raw huggingface dataset:
En person, hvis forhold er af den af den forelæggende retsinstans nævnte art, opfylder ikke denne betingelse.
That is not the case of a person who finds himself in the circumstances described by the national court.
Domstolen besvarede herefter de forelagte spørgsmål således:
The Court ruled as follows:
Traktatens artikel 48, stk. 3, litra b) og c), og artikel 7 i Rådets direktiv 68/360/EØF af 15. oktober 1968 om afskaffelse af restriktioner om rejse og ophold inden for Fællesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer skal fortolkes således, at der efter disse bestemmelser ikke består nogen ret til ophold for en græsk statsborger på en anden medlemsstats område, når den pågældende på tidspunktet for Den Hellenske Republiks tiltrædelse af Fællesskabet var arbejdsløs i denne anden medlemsstat efter dér at have udøvet en beskæftigelse i en årrække, vedvarende har været arbejdsløs efter tiltrædelsen og objektivt bedømt er ude af stand til at opnå en beskæftigelse.
Article 48(3)(b) and (c) of the Treaty and Article 7 of Council Directive 68/360/EEC of 15 October 1968 on the abolition of restrictions on movement and residence within the Community for workers of Member States and their families are to be interpreted as meaning that they do not confer a right of residence in the territory of another Member State on a national of the Hellenic Republic who on the accession to the Community of the Hellenic Republic was unemployed in that other Member State after having been employed there for a number of years, who remained unemployed after the date of accession and for whom it is objectively impossible to find employment.
Traktatens artikel 48, stk. 3, litra d), og artikel 2, stk. 1, litra b), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1251/70 af 29. juni 1970 om arbejdstageres ret til at blive boende på en medlemsstats område efter at have haft beskæftigelse dér skal fortolkes således, at en person som ovenfor omhandlet ikke har en ret til at blive boende på en medlemsstats område i medfør af disse bestemmelser, når den pågældende er blevet varigt uarbejdsdygtig under et fortsat ophold, der er blevet indrømmet ham i anledning af en retssag, som han har anlagt i medlemsstaten med henblik på at opnå et opholdsbevis."
Article 48(3)(d) of the Treaty and Article 2(1)(b) of Regulation (EEC) No 1251/70 of the Commission of 29 June 1970 on the right of workers to remain in the territory of a Member State after having been employed in that State are to be interpreted as meaning that a person in the circumstances described above does not enjoy the right to remain in the territory of a Member State provided for in those provisions if he or she became permanently unfit to work during an additional period of residence authorized as a result of the initiation by that person in that State of legal proceedings seeking to obtain a residence permit."
Han foreslog heri følgende besvarelse:
He proposed that the Court should declare that:
En statsborger i en medlemsstat, som på tidspunktet for dennes tiltrædelse af Fællesskabet var arbejdsløs i en anden medlemsstat, og som objektivt bedømt er ude af stand til at opnå en beskæftigelse, er ikke omfattet af anvendelsesområdet for EØF-Traktatens artikel 48, Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet eller Rådets direktiv 68/360/EØF af 15. oktober 1968 om afskaffelse af restriktioner om rejse og ophold inden for Fællesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer.
A national of a Member State who, at the time of the accession of his state of origin to the European Communities, was unemployed in another Member State and without objective possibility of finding employment does not fall within the scope either of Article 48 of the EEC Treaty or Council Regulation (EEC) No 1612/68 of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community or of Council Directive 68/360/EEC of 15 October 1968 on the abolition of restrictions on the movement and residence within the Community for workers of Member States and their families.
Arbejdstagere, der aldrig har haft ret til ophold på grundlag af EØF-Traktatens artikel 48, stk. 3, litra a)-c), har ikke ret til at blive boende, jf. artikel 48, stk. 3, litra d)."
Workers who have never had a right to stay within the meaning of Article 48(3)(a) to (c) of the EEC Treaty cannot have the right to remain referred to in Article 48(3)(d)."
Sag C-52/92: Kommissionen mod Den Portugisiske Republik
Case C-52/92 Commission ν Portuguese Republic
"Beskyttelsesforanstaltninger mod en ny svinesygdom" (Domstolens plenum)
(Protection measures against a new pig disease) (Full Court)
Ved stævning indleveret den 21. februar 1992 havde Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Portugisiske Republik ved at forbyde indførsel af svin fra andre medlemsstater har handlet i strid med Kommissionens beslutning 91/237/EØF og tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØF-Traktaten.
By application lodged on 21 February 1992, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that by deciding to close its frontiers to the importation of pigs from other Member States, the Portuguese Republic has infringed Commission Decision 91/237/EEC and has failed to fulfil its obligations under the EEC Treaty.
Den 9. maj 1991 besluttede Den Portugisiske Republik indtil videre at for byde import af levende svin fra Tyskland, Nederlandene, Belgien og Spanien.
On 9 May 1991 the Portuguese Republic decided to close its frontiers, until further notice, to the importation of live pigs from Germany, the Netherlands, Belgium and Spain.
Denne foranstaltning blev truffet under henvisning til artikel 9 i Rådets direktiv 64/432/EØF.
That measure was taken on the basis of Article 9 of Council Directive 64/432/EEC.
Kommissionen gjorde under sagen gældende, at den af de portugisiske myndigheder gennemførte foranstaltning umiddelbart strider mod beslutning 91/237, for så vidt der blev indført et forbud mod import, som i henhold til denne beslutning skal tillades, og at hverken artikel 9 i direktiv 64/432 - der ikke længere er i kraft - eller Traktatens artikel 100 A og 36 udgør et tilstrækkeligt retsgrundlag for foranstaltningen.
The Commission considered that the measure taken by the Portuguese authorities directly infringed Decision 91/237 since it prohibited imports allowed under the terms of that decision and may not be legally based either on Article 9 of Directive 64/432, which is no longer in force, or on Articles 100A and 36 of the Treaty.
Ved at forbyde indførsel af svin fra andre medlemsstater har Den Portugisiske Republik handlet i strid med Kommissionens beslutning 91/237/EØF af 25. april 1991 om yderligere beskyttelsesforanstaltninger mod en ny svinesygdom og tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØF-Traktaten.
By deciding to close its frontiers to the importation of pigs from other Member States, the Portuguese Republic has infringed Commission Decision 91/237/EEC of 25 April 1991 concerning further protection measures against a new pig disease and has failed to fulfil its obligations under the EEC Treaty;
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse for Domstolens plenum den 5. ma.i 1993.
Mr Advocate General Tesauro delivered his Opinion at the sitting on 5 May 1993.
Ved kendelse af 22. oktober 1991, indgået til Domstolen den 10. februar 1992, havde Bundesfinanzhof forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af pos. 0210 i Den Fælles Toldtarifs Kombinerede Nomenklatur, som denne fremgår af bilag I til Kommissionens forordning (EØF) nr. 2587/91.
By order of 22 October 1991, which was received at the Court Registry on 10 February 1992, the Bundesfinanzhof referred two questions for a preliminary ruling on the interpretation of heading 0210 of the Common Customs Tariff (Combined Nomenclature) as amended by Annex I of Commission Regulation (EEC) No 2587/91.
Oksekød, som med henblik på konservering er blevet tilsat så meget salt, at det samlede saltindhold udgør mere end tre gange (ca. 0,5%) så meget som det naturlige saltindhold (0,15%), kan ikke tariferes som saltet kød under position 0210."
The meat of bovine animals which has been salted in order to preserve it so that the overall salt content is three times (approximately 0.5%) the natural salt content (0.15%) may not be classified under heading 0210 as salted beef."
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Første Afdeling) den 31. marts 1993.
Mr Advocate General Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the First Chamber on 31 March 1993.
Han foreslog Domstolen at besvare spørgsmålene på følgende måde:
He proposed that the Court should rule as follows:
Den omstændighed, at saltindholdet i oksekød er mere end tre gange så stort som det naturlige saltindhold, kan ikke i sig selv begrunde, at oksekødet tariferes under pos. 0210 i Den Fælles Toldtarifs Kombinerede Nomenklatur.
Meat of bovine animals whose total salt content amounts to more than three times the natural salt content is not, of itself, of a nature to be classified under heading 0210 of the Common Customs Tariff (Combined Nomenclature).
På fællesskabsrettens nuværende stadium skal oksekød, når det er blevet undergivet en så dybtgående saltning, at det, lige ledes henset til dets udskæring samt de klimatiske og andre omgivende forhold, er sikret en holdbarhed, som langt over stiger transportperioden, tariferes som 'saltet' oksekød efter pos. 0210."
As Community law stands at present, meat of bovine animals must be classified as 'salted' within the meaning of heading 0210 where it has been deeply salted which, account also being taken of the cut of meat in question and of the climatic and environmental conditions, is of a nature to ensure preservation for a period which far exceeds the duration of transportation."
Præjudiciel "Tillægsafgift på mælk - fritagelse af billighedsgrunde" (Tredje Afdeling)
(Preliminary ruling) (Additional milk levy ) (Third Chamber)
Ved kendelse af 9. september 1991, indgået til Domstolen den 20. november s.a., havde Finanzgericht München forelagt et præjudicielt spørgsmål med henblik på en afgørelse af, om det af billighedsgrunde er lovligt at fri tage for tillægsafgiften i henhold til artikel 5c i Rådets forordning (EØF) nr. 804/68, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 856/84.
By order of 9 September 1991, which was received at the Court registry on 20 November 1991, the Finanzgericht München referred a question to the Court for a preliminary ruling on the remittance, on grounds of fairness, of the additional levy payable pursuant to Article 5c of Council Regulation (EEC) No 804/68, as amended by Council Regulation (EEC) No 856/84.
Sagsøgeren havde fået tildelt en referencemængde for mejeriproduktionsåret 1984-1985.
The applicant had been awarded a reference quantity for the 1984/1985 milk year.
Han overskred kvoten for 1984-1985 i håb om at få tildelt en supplerende kvote ved en dom afsagt i en af ham anlagt sag.
He exceeded that quota in 1984/1985 in the hope that an additional quota for which he had applied would be granted to him.
Han fik imidlertid kun medhold for så vidt angår de efterfølgende produktionsår.
His application was upheld only for the subsequent years.
Sag søgeren i hovedsagen var herefter blevet pålagt en afgift for de mængder mælk, som han havde leveret ud over den ham tildelte kvote.
A levy was therefore charged on Mr Peter for quantities of milk which he had delivered in excess of the quota.
Han ansøgte derpå Hauptzollamt om at blive fritaget for afgiften under henvisning til, at det på grund af hans økonomiske vanskeligheder ville true eksistensen af hans bedrift, hvis han blev nødt til at erlægge afgiften.
Mr Peter asked the Hauptzollamt to grant him a remission of that levy, claiming that, in view of his precarious financial situation, payment of that amount jeopardized the existence of his holding.
Til støtte for ansøgningen påberåbte han sig § 227 i Abgabenordnung 1977 (den tyske skatte- og afgiftslov), hvorefter der kan fritages for retsgyldigt fastsatte afgifter, "såfremt det i det enkelte tilfælde ville være ubilligt at opkræve afgiften".
He based his claim on Article 227 of the Abgabenordnung 1977 (German tax code) which allows remission of payments which are already laid down and legally valid "where recovery of the tax was inequitable in individual cases."
"Fællesskabsretten er ikke på sit nuværende stadium til hinder for at anvende en national retsforskrift, hvorefter de nationale myndigheder i visse undtagelsestilfælde af personlige billighedsgrunde kan fri tage for afgiften i henhold til artikel 5c i Rådets forordning (EØF) nr. 804/68 af 27 juni 1968 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 856/84 af 31. marts 1984, dog forudsat at retsforskriften ikke anvendes diskriminerende i forhold til behandlingen i forbindelse med afgiftspligten for tilsvarende rent nationale afgifter eller i strid med formålene med den mælkekvoteordning, som blev indført ved forordningen.
"Community law in its present state does not preclude the application of a provisions of national law which permits the national fiscal authorities, in exceptional cases and on equitable grounds based on the personal circumstances of the debtor, not to charge the levy payable under Article 5c of Council Regulation No 804/68 of 27 June 1968 on the organization of the common market in milk and milk products, as amended by Council Regulation (EEC) No 856/84 of 31 March 1984 with the reservation that it must not be applied in a manner which is discriminatory as compared with the waiver of equivalent payments due to the national fiscal authorities and does not prejudice the objectives of the system of milk quotas introduced by that regulation.
Det er uforeneligt med mælkekvoteordningens formål at fritage en producent for tillægsafgiften med den begrundelse, at han er i økonomiske van skeligheder, også selv om han fejlagtigt gik ud fra, at han senere ville få tildelt en supplerende kvote."
It is not compatible which the objectives of the system of milk quotas to exempt from the obligation to pay the additional levy a producer on the ground that he had financial difficulties, even where he has relied on the erroneous premise that an additional quota would subsequently be granted to him."
Generaladvokat F. G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Tred.ie Afdeling) den 17. februar 1993.
Mr Advocate General Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Third Chamber on 17 February 1993.
Han foreslog Domstolen at besvare det forelagte spørgsmål på følgende måde:
He proposed that the question should be answered as follows:
- 25 - afgiftsmyndighederne i undtagelsestilfælde og efter billighed, begrundet i debitors personlige forhold, kan undlade at opkræve afgiften i henhold til artikel 5c i forordning (EØF) nr. 804/68.
Community law in its present state does not absolutely preclude the application of a provisions of national law which permits the national fiscal authorities, in exceptional cases and on equitable grounds based on the personal circumstances of the debtor, to waive enforcement of a levy arising under Article 5c of council Regeiation No 804/68.
En sådan retsforskrift skal dog anvendes på en sådan måde, at den a) ikke diskriminerer i forhold til tilfælde, hvor der eftergives tilsvarende afgifter i henhold til national ret, og b) ikke strider mod formålene med den mælkekvoteordning, som blev indført ved forordningen.
Such a provision must however be applied in a manner which (a) is not discriminatory as compared with the waiver of equivalent payments due to the fiscal authorities under national law, and (b) does not prejudice the objectives of the system of milk quotas introduced by that regulation.
Heraf følger navnlig, at økonomiske vanskeligheder ikke er tilstrækkelig grund til fritagelse, og at afgiften ikke kan bortfalde, blot fordi producenten forventede at ville få tildelt en supplerende kvote.
It follows in particular that financial hardship alone is not a sufficient ground, and that enforcement cannot be waived on the ground that the producer believed he would be awarded an additional quota.
Såfremt der foreligger egentlig økonomisk nød, kan der anvendes nationale retsforskrifter om betaling i rater, forudsat det sker på en sådan måde, at de sikrer en så hurtig og effektiv opkrævning af afgiften som mulig."
In cases of genuine hardship national provisions permitting payment by instalments may be applied, provided that they are applied in such a way as to ensure so far as possible the prompt and effective collection of the levy."
Sag C-310/91: Hugo Schmid mod den belgiske stat
Case C-310/91 Hugo Schmid ν Belgian State (Preliminary ruling) (Social security - Allowances for handicapped persons) (Fifth Chamber)
Ved dom af 25. november 1991, indgået til Domstolen den 2. december s.a., havde Arbeidshof, Bruxelles (5. Afdeling), forelagt en række præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 2 og 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83.
By judgment of 25 November 1991, which was received at the Court Registry on 2 December 1991, the Arbeidshof te Brussel (Fifth Chamber) referred several questions to the Court for a preliminary ruling on the interpretation of Articles 2 and 3 of Council Regulation (EEC) No 1408/71 as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83.
Schmid's datter, Suzanne, der ligesom sin far er tysk statsborger, blev født den 28. februar 1961.
Mr Schmid's daughter, Suzanne, who is of German nationality like her father, was born on 28 february 1961.
Hun var handicappet fra fødslen og har følgelig aldrig arbejdet.
She has been handicapped from birth and consequently has never worked.
Hun forsørges af sine forældre.
She is dependent on her parents.
Schmid var tilsluttet denne organisations egen sociale sikringsordning.
Mr Schmid contributed to that organization's social security scheme.
Han er nu pensioneret.
He is now retired.
Schmid ansøgte som værge for sin datter Suzanne om ydelser til voksne han dicappede i henhold til belgisk lovgivning.
Mr Schmid, in his capacity as guardian of his daughter Suzanne, applied for adult handicapped person's allowances under Belgian law.
Denne ansøgning blev afslået af indstævnte, den belgiske stat, med den begrundelse, at Schmid's datter aldrig som arbejdstager havde været omfattet af lovgivningen om social sikring, hverken i Belgien eller i en anden medlemsstat, og at hun var tysk statsborger.
The application was refused by the defendant, the Belgian State, on the ground that Mr Schmid's daughter had never been covered by social security law as a worker either in Belgium or in another Member State, and that she was of German nationality.
Domstolen konstaterede indledningsvis, at de ydelser, som er fastsat i den pågældende nationale lovgivning, er selvstændige rettigheder, som ikke gives på grund af, at ansøgeren har egenskab af familiemedlem til en arbejdstager.
The Court noted first of all that the allowances provided for by the national legislation in question were rights in personam which were not granted by reason of membership of a worker's family.
Som allerede fastslået i Domstolens praksis, kan en arbejdstagers familiemedlemmer i henhold til forordning nr. 1408/71 kun gøre krav på afledte ret tigheder, dvs. rettigheder, som er erhvervet i egenskab af en arbejdstagers familiemedlem.
As the Court had previously indicated, members of a worker's family could only claim derived rights under Regulation No 1408/71 acquired through their status as a member of the family of a worker.
Heraf følger, at en vandrende arbejdstagers slægtning i nedstigende linje ikke i henhold til forordning nr. 1408/71 har ret til en ydelse for handicappede, som er fastsat i den nationale lovgivning som en selvstændig ret.
It therefore followed that a descendant of a migrant worker was not entitled under Regulation 1408/71 to a handicapped person's allowance provided by national legislation in his own right.
For at give den nationale ret et hensigtsmæssigt svar fandt Domstolen dog, at de nævnte ydelser burde undersøges på baggrund af artikel 7, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68.
Nevertheless, in order to give an appropriate answer to the national court, the allowances referred to should be examined from the angle of Article 7(2) of Council Regulation (EEC) No 1612/68.
I henhold til denne artikel nyder den vandrende arbejdstager samme sociale og skattemæssige fordele som indenlandske arbejdstagere.
Under that Article, migrant workers benefit from the same social and tax advantages as national workers.
Der kan ikke være tvivl om, at en tjenestemand ved Eurocontrol er vandrende arbejdstager.
There is no doubt that an official of Eurocontrol is a migrant worker.
I øvrigt opretholdes retten til ligebehandling i henhold til artikel 7 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1251/70 til fordel for arbejdstagere, der, som Schmid, har haft beskæftigelse på en medlemsstats område.
On the other hand, according to Article 7 of Commission Regulation (EEC) 1251/0, the right to equal treatment is maintained for workers who, like Mr Schmid, have been employed in the territory of a Member State.
Følgelig kan en person, der befinder sig i Schmid's situation, påberåbe sig bestemmelserne i forordning nr. 1612/68, blandt andet artikel 7, stk. 2.
Therefore, a person in Mr Schmid's situation may rely on the provisions of Regulation No 1612/68 and, in particular, on Article 7(2).
Artikel 2 og 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, skal fortolkes således, at de ikke kan påberåbes af en slægtning i nedstigende linje, der forsørges af en vandrende arbejdstager, til støtte for et krav på en ydelse til handicappede, der er fastsat i national lovgivning som et selvstændigt retskrav for den handicappede, og ikke et krav, der er begrundet i, at den pågældende er medlem af en arbejdstagers familie.
Articles 2 and 3 of Regulation (EEC) No 1408/71 of the Council of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983, are to be interpreted as meaning that they cannot be relied on by a dependent descendant of a migrant worker in order to claim a handicapped person's allowance which is provided for by national legislation as a right in personam and not by reason of the beneficiary's status as a member of a worker's family.
Bestemmelsen i artikel 7, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet skal fortolkes således, at den kan påberåbes af en statsborger i en medlemsstat, som er tidligere tjenestemand ved en international organisation, med det formål at opnå en ydelse til voksne handicappede, som er fast sat i lovgivningen i den medlemsstat, hvor han er bosat, og som ikke er hjemstaten, til fordel for en slægtning i nedstigende linje, som han forsørger, og at en nationalitetsbetingelse for modtagelsen af ydelsen er uforenelig med denne bestemmelse."
Article 7(2) of Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community is to be interpreted as meaning that it can be relied on by a national of a Member State who is a former official of an international organisation for the purposes of obtaining an allowance for handicapped adults provided for by the legislation of the Member State in which he resides, which is not his Member State of origin, for the benefit of a dependent
Lenz fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 12. januar 1993.
Mr Advocate General Lenz delivered his Opinion at the sitting on 12 January 1993.
Han foreslog følgende besvarelse:
He proposed that the Court should rule as follows :