natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Til trods for nogle mangler i dokumentationen fandt Komitéen ud fra en samlet vurdering anvendelsen af isoascorbinsyre som acceptabel af følgende grunde (i) selv om metabolismen af isoascorbinsyre ikke er identisk med den af ascorbinsyre, så ligner de dog hinanden; (ii) selv om gnavere er mindre effektive til at absorbere isoascorbinsyre, sker der nogen absorption i rotter og mus (de arter, der blev benyttet i toksicitetsundersøgelser), og (iii) indtil nu er der ikke berettet om skadelige virkninger ved indgift til mennesker.
In a 7 months study in mice, a dose of 15 g/kg b.w. gave plasma levels of 25 mg/1 (Tsao & Salimi, 1983). In the lifespan study in mice, no plasma levels were measured but the dose used was 3.3-7 g/kg b.w. In a study in human female volunteers, a dose of 10 mg/kg b.w. gave plasma levels of 3.5 mg/1. Normal dietary intakes, based on present technological uses, are around 0.13 mg/kg b.w. In the lifespan rat study used to set the ADI doses of 0.625-1.25 g/kg b.w. were given but no plasma levels were measured. Therefore, at least one rodent study probably achieved adequate blood levels. Although the available lifespan studies in mice and rats are inadequate in several respects in the light of modern requirements they did not produce any evidence for carcinogenicity or specific chronic toxic effects. Overall, despite some deficiencies in the database, the Committee considered the use of isoascorbic acid to be acceptable because (i) although the metabolism of isoascorbic acid is not identical to ascorbic acid, it is similar, (ii) although rodents are less efficient at absorbing isoascorbic acid, there is some absorption in rats and mice (the species used in the toxicity studies) and (iii) no adverse effects have been reported from human exposure to date.
Da NEL i undersøgelsen i rotter var lavere end minimal-effekt-dosisniveauet i undersøgelsen i mus, blev den ADI, der tidligere var blevet fastsat på grundlag af undersøgelsen i rotter, bekræftet.
As the NEL in the rat study was found to be lower than the minimal effect dose level in the mouse study, the ADI, previously established on the basis of the rat study, was confirmed.
De nuværende anvendelser, der er opført i direktivet (95/2/EF), vil sandsynligvis føre til indtag gennem kosten, der ligger langt under ADL Komitéen ønsker at blive informeret, hvis nye anvendelser bliver foreslået, som sandsynligvis vil føre til indtag, der konstant overstiger ADL
Current uses Usted in the Directive (95/2/EC) are likely to result in dietary intakes well below the ADI. The Committee would like to be informed if new uses are being proposed which are likely to lead to intakes persistently exceeding the ADI.
De data, der blev gennemgået i forbindelse med denne vurdering, er sammenfattet i bilaget til denne tekst.
The data reviewed during the course of this evaluation are summarised in the annex to this text.
Den fremstilles af Ca-2-keto-d-gluconat ved hjælp af en flertrinsproces. Det kommercielle produkt er krystalinsk IAS eller Na-IAS og billigere end ascorbinsyre (AS).
It is manufactured from Ca-2-keto-d-gluconate by a multistep process.
Den fungerer teknologisk som a) antioxidant til stabilisering af farve og aroma i frisk og frossen frugt samt frugt på dåse, til stabilisering af betacyaniner, og til forhindring af aromaforringelse hos kulsyreholdige drikkevarer, der er aromatiseret med citrus, øl og hakket fisk.
It functions technologically as: a) antioxidant to stabilise colour and flavour in fresh, frozen and canned fruits, to stabilise betacyanins, to prevent off-flavours in citrus flavoured carbonated drinks, beer, minced-fish.
b) accelerator for nitritbehandling af kød, for bedre holdbarhed (farve > aroma), reduktion af restnitrit, hæmning af nitrosamin-dannelse. Anvendelsesniveauer:
b) accelerator of nitrite cure for meats, for better shelf life (colour, flavour), reduction in residual nitrite, inhibition of nitrosamine formation.
50-200 mg/kg 250-450 mg/kg 20-60 mg/l 200-500 mg/kg frugtsafter frossen frugt, frugt på dåse øl behandlet kød
50-200 mg/kg 250-450 mg/kg 20-60 mg/1 200-500 mg/kg fruit juices canned, frozen fruits beer cured meats
IAS og Na-IAS er tilladte levnedsmiddeltilsætningsstoffer i USA, Kanada, Australien, New Zealand, Østeuropa og nogle sydamerikanske stater enten i frugtsafter eller i produkter af behandlet kød.
IAA and Na-IAA are permitted food additives in USA, Canada, Japan, Australia, New Zealand, Eastern Europe and some South American states either in fruit juices, fruits or cured meat products.
I EU-landene er dens anvendelse forbudt ifølge antioxidant-direktivet og bestemmelserne om antioxidanter i levnedsmidler. IAS anvendes også i bestemte vine, som derfor ikke kan importeres i EU-lande.
In the EU their use is prohibited by the Antioxidants Directive and the Antioxidants in Food Regulations.
En enkel, hurtig og pålidelig analytisk metode skelner mellem AS og IAS (Hoffman, B. 1980).
A simple, quick and reliable analytical method distinguishes between AA and IAA (Hoffman, B. 1980).
IAS og Na-IAS blev vurderet af JECFA i 1961, 1973 og 1990.
IAA and Na-IAA were evaluated by JECFA in 1961,1973 and 1990.
Ved de tidligere vurderinger fastsatte denne komité en ADI på 5 mg/kg på grundlag af en langtidsundersøgelse i rotter (WHO 1974), men denne blev ændret til en "ikke specificeret" ADI (WHO 1991) på grundlag af nye langtidstoksicitetsog carcinogenicitetsundersøgelser i rotter og mus samt undersøgelser af de metaboliske og ernæringsmæssige interaktioner mellem LAS og AS, deriblandt undersøgelser i mennesker.
In the earlier evaluation an ADI of 5 mg/kg b.w. was established by that committee on the basis of a long-term study in rats (WHO, 1974) but this was changed to an ADI "not specified" (WHO, 1991) on the basis of new long-term toxicity and carcinogenicity studies in rats and mice as well as studies on the metabolic and nutritional interactions of IAA with AA including human studies.
I dag er der yderligere informationer til rådighed, som tillader en revurdering af disse stoffer.
Additional information has become available since that time which permits a re-appraisal of these substances.
Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler vurderede IAS i 1984 og 1990 og tildelte en ADI på 6 mg/kg legemsvægt (SCF 1990 og 1992).
The SCF evaluated IAA in 1990 and 1992 and established an ADI of 6 mg/kg b.w. (SCF 1990 and 1992).
Biologiske data
Biological data
Der er blevet gennemført mange undersøgelser i marsvin, som mangler L-gulonolactonoxidase og ligesom mennesket og primaterne ikke kan syntetisere AS.
Many studies have been carried out in guineapigs which lack L-gulono-lactono-oxidase and cannot synthesise AA similar to man and the primates.
Rotter, hamstre og kaniner syntetiserer AS og ser ikke ud til at have en aktiv transportmekanisme for AS, men absorberer den og IAS ved passiv diffusion.
Rats, hamsters and rabbits synthesise AA and do not appear to have an active transport mechanism for AA but absorb it and IAA by passive diffusion.
Efter i.p.-tilførsel optrådte 75% i urinen, 20% blev udåndet, 3% var i faeces.
After i.p. administration over 75% appeared in the urine, 20% was exhaled, 3% was in the faeces.
Efter oral tilførsel blev 54% udåndet, 30% optrådte i urinen og 4% i faeces.
After oral administration some 54% was exhaled, 30% appeared in the urine and 4% in the faeces.
Spormængder (mindre end 1%) blev fundet i organerne, hovedsagelig lever, lunge og nyre (Homig D. 1975).
Trace amounts (less than 1%) were found in the organs, chiefly liver, lung and kidneys (Hornig, D. 1975).
Marsvin, som fik 40 mg om dagen i to måneder, udskilte på dette tidspunkt 1,9% af den indtagne dosis i urinen (Pelletier, O. 1969).
Guineapigs given 40 mg/day for 2 months excreted at that time 1.9% of the ingested dose in their urine (Pelletier, O. 1969).
Hunde, der fik 5 g Na-IAS, udskilte 19% i løbet af 24 timer (Rivers, J.M. et al. 1983).
Dogs given 5 g Na-IAA excreted 19% within 24 h (Rivers, J.M. et al 1963).
I forsøgspersoner påvirkede en oral dosis på 300 mg LAS ikke AS-niveauet i urinen (Kadin, H. 1959).
In human subjects an oral dose of 300 mg IAA did not affect the urinary AA level (Kadin, H. 1959).
Belastningstests i 6 frivillige med 165 og 300 mg IAS viste over en periode på 3 timer lignende blodniveauer som dem opnået med AS.
Loading tests on 6 volunteers with 165 or 300 mg IAA showed similar blood levels over 3 hours to those obtained with AA.
Balanceundersøgelser viste, at 50-70% af IAS-belastningsmængden sammenlignet med 15% af AS blev udskilt i løbet af 24 timer.
Balance studies showed that 50-70% of the IAA test load compared to 15% of AA were excreted within 24 hours.
Udskillelsen af IAS skete hurtigere og var mere fuldstændig, hvilket tyder på, at der kun er lidt renal tubulær resorption og ingen fortrængelse af AS (Wang, M.M. 1962).
Excretion of IAA was more rapid and more complete suggesting little renal tubular resorption and no displacement of AA (Wang, M.M. 1962).
4 mænd, som var delvis depleteret for AS, fik derefter 50 mg IAS om dagen i to uger fulgt af 100 mg om dagen i to uger.
Four males, partially depleted of AA were then given 50 mg IAA daily for 2 weeks, followed by 100 mg daily for 2 weeks.
Mens alle AS-koncentrationer blev ved med at falde igennem de 4 uger, steg udskillelsen af LAS i urinen betragteligt.
While all AA concentrations continued to fall throughout the 4 weeks, the urinary excretion of IAA increased considerably.
En belastningsdosis på 300 mg øgede ikke AS-niveauet i de hvide blodlegemer; 50-60% af belastningsmængden optrådte i urinen.
A loading dose of 300 mg did not raise the white cell AA level, 50-60% of the load appearing in the urine.
Det vides ikke, hvad der er sket med den tilbageholdte del eller hvad funktionen af dehydro-IAA er.
The fate of the retained portion is not known nor the function of the dehydro-IAA.
Optagelsen i hvide blodlegemer så ud til at være stereospecifik (Rivers, J.M. 1963).
White cell uptake appeared to be stereospecific (Rivers, J.M., 1963).
Orale graduerede doser af enten AS eller LAS, som marsvin fik i 16 dage, førte kun ved doser på 20 eller 100 mg om dagen til påviselige IAS-niveauer i væv.
Oral graded doses of either AA or IAA, given to guineapigs over 16 days, produced detectable tissue levels of IAA only with doses of 20 or 100 mg/day.
Mindre IAS blev fastholdt i vævene sammenlignet med en tilsvarende AS-dosis (Suzuki, E. et al. 1988).
Less IAA was retained in the tissues compared to equivalent AA loading (Suzuki, E., et al 1988).
IAS tilført oralt samtidig med AS hæmmede AS-optagelsen i marsvinevæv ved doser på 200 mg/kg og mere og førte dermed til et fald i AS-oplagring og biotilgængelighed på op til 50% i nogle organer (Homig D. et al. 1974).
IAA administered orally simultaneously with AA impaired AA uptake by guineapig tissues at doses of 200 mg/kg and above, thus reducing AA storage and bioavailability up to 50% in some organs (Hornig D. et al, 1974).
Transport af LAS over membraner i kammervandet af marsvinøjet benytter sig af den samme mætbare transportmekanisme som AS, selv om affiniteten af IAS er mindre (Linnér, E. et al. 1969).
Transfer of IAA across membranes into the aqueous humour of the guineapig eye uses the same saturable transport mechanism as AA, although the affinity of IAA is smaller (Linnér, E. et al, 1969).
Transportmekanismen for krydsningen af blod/hjerne-barrieren er stereospecifik på lignende måde; IAS har en lavere affinitet for bæreren end AS (Spector R. et al. 1974).
The transport mechanism for crossing the blood/brain barrier is similarly stereospecific, IAA having a lower affinity for the carrier than AA (Spector, R. et al, 1974).
Også in vitro hæmmer IAS akkumulationen af C14-mærket AS i isoleret plexus chorioideus hos kaniner (Shibata, MA. et al. 1989).
In vitro IAA also inhibits the accumulation of C14-labelled AA in the isolated rabbit choroid plexus (Shibata, M.A. et al., 1989).
Da koncentrationerne i væv blev undersøgt efter 9 dages belastning med IAS eller AS efterfulgt af en 4-dages depletionsdiæt, lå de endelige IAS-niveauer i væv langt under dem af AS til trods for højere doser af IAS.
When tissue concentrations were examined after 9 days loading with IAA or AA, followed by 4 days depletion diet, the final tissue levels of IAA were much below those of AA despite higher doses of IAA.
Således var omsætningshastigheden af IAS 45 gange højere, halveringstiden tilsvarende 45 gange kortere (Pelletier, O. 1969).
Thus the turnover rate of IAA was 45 times higher, the half-life correspondingly 45 times shorter (Pelletier, O. 1969).
IAS elimineres hurtigt i urinen og er derfor mindre toksisk for mennesket end AS (Gould, B.S. 1948).
IAA is rapidly eliminated in the urine and thus less toxic for man than AA (Gould B.S. 1948).
Renal tubulær reabsorption af IAS fra glomerulusfiltratet benytter sig sandsynligvis af det samme stereospecifikke, energikrævende transportsystem som AS, men den er mindre effektiv.
Renal tubular reabsorption of IAA from the glomerular filtrate probably uses the same stereospecific, energy requiring transport system as for AA but is less efficient.
IAS hæmmer III «¿fro-optagelse af AS i nyrebarkvesiklerne.
IAA inhibits in vitro AA uptake into kidney cortex vesicles.
IAS kan derfor konkurrere med og nedsætte AS-reabsorption (Toggenburger, G. et al. 1979).
IAA can therefore compete with and reduce AA reabsorption (Toggenburger, G. et al 1979).
Imidlertid viste hunde, der fik en enkelt i.v.-dosis af AS eller IAS, næsten identiske plasma-halveringstider, hvilket peger på, at eliminering og reabsorption snarere havde samme hastighed end at den var bedre for AS (Robinson, R. et al. 1956).
However dogs given a single i.v. dose of AA or IAA showed nearly identical plasma half-lives indicating that elimination and reabsorption had the same rate rather than being better for AA (Robinson, R. et al 1956).
Daglige orale doser på 600 mg IAS hos voksne kvinder gav den samme ligevægtige plasmakoncentiation som 60 mg AS (Sauberlich, H.E. et al. 1989).
Daily oral doses of 600 mg IAA in adult women gave the same steady state plasma concentration as 60 mg AA (Sauberlich, H.E. et al 1989).
In vivo-lAS har fra 1/20 ­ til 1/40 af AS' antiskørbug­aktivitet.
In vivo IAA has from l/20th to l/40th of the antiscorbutic activity of AA.
Dog blev der i én undersøgelse ikke iagttaget nogen sådan aktivitet (Reiff, J.S. et al. 1959).
In one study, however, no such activity was seen (Reiff, J.S. et al 1959).
Marsvin på en skørbugfremkaldende diæt overlevede i 100 dage på supplerende 10 mg IAS om dagen, selv om vægtforøgelsen var lidt nedsat.
Guineapigs on a scorbutogenic diet survived for 100 days on supplementary 10 mg IAA/day though weight gain was slightly reduced.
Supplerende 1­2 mg om dagen førte til fuld vækst (Fabianek, J. et al. 1967). Kontinuerlig dosering i drikkevandet eller store daglige doser afhjalp eller beskyttede mod skørbug på adækvat måde.
Supplementary 12 mg AA/day produced full growth (Fabianek, J. et al 1967).
Lave orale doser givet enkeltvis viste kun lidt antiskørbug­virkning p.g.a. den mindre effektive absorption af IAS i tarmen og ringe oplagring i væv (Hughes, R.E. et al. 1970).
Single low oral doses showed little antiscorbutic effect because of the less efficient absorption of IAA in the gut and poor tissue storage (Hughes, R.E. et al 1970).
AA­depleterede marsvin fik 2 mg AS eller 40 mg IAS om dagen i 2 måneder med fuld genoprettelse af væksten.
AA-depleted guineapigs received 2 mg AA or 40 mg IAA daily for 2 months with full restoration of growth.
IAS­niveaueme i væv udgjorde kun omkring det halve af AS.
Tissue levels of IAA were only about 1/2 of those of AA.
Dette fald i fysiologisk aktivitet in vivo kan være tilsyneladende snarere end real p.g.a. den mindre effektive optagelse og det hurtigere tab gennem urinen (Pelletier, O. et al. 1969).
This reduction in physiological activity in vivo may be apparent rather than real because of the less efficient uptake and faster urinary loss (Pelletier, O. et al 1969).
Marsvin på skørbugfremkaldende diæt holdt sig godt på 0,1% LAS i drikkevandet.
Guineapigs on scorbutogenic diet kept well on 0.1% IAA in drinking water.
IAS­forbehandlede dyr blev udtømte dobbelt så hurtigt som AS­forbehandlede dyr (Hughes, R.E. 1969, Hughes, R.E. 1971).
IAA-pretreated animals were depleted twice as fast as AA-pretreated animals (Hughes, R.E. 1969; Hughes, R.E. 1971).
De relative styrker af IAS og AS blev sammenlignet i hunmarsvin efter en 6­dages depletionsdiæt.
The relative potencies of IAA and AA were compared in female guineapigs after a 6-day depletion diet.
100 mg LAS om dagen, 10 mg AS om dagen, 100 mg IAS + 0,5 mg AS om dagen eller 100 mg LAS + 5 mg AS om dagen blev derefter givet i 9 dage.
100 mg IAA/day, 10 mg AA/day, 100 mg IAA + 0.5 mg AA/day or 100 mg IAA + 5 mg AA/day were then given for 9 weeks.
Vækst, SAP­niveauer, collagendannelse efter sår og tandstruktur var normale.
Growth, SAP levels, collagen formation after wounding and tooth structure were normal.
Virkningen af IAS var additiv til subminimale AS­niveauer, og der var ingen konkurrerende hæmning (Goldman, H.M. et al. 1981).
The effect of IAA was additive to subminimal AA levels and there was no competitive inhibition (Goldman, H.M. et al 1981).
In vivo CC14­induceret lipidperoxydering, vist ved udånding af pentan og ethan, blev i deficiente marsvin hæmmet i samme omfang i 4 timer gennem i.p.­tilførte 75 mg LAS eller AS som antioxidanter (Kunert, K.J. et al. 1983).
In vivo CC14-induced lipid peroxidation, as shown by pentane and ethane exhalation, was inhibited equally for 4 hours in deficient guineapigs by i.p. administered 75 mg IAA or AA as antioxidants (Kunert, K.J. et al 1983).
LAS og S havde samme virkning på hepatisk mikrosomal UDP­glucuronyltransferase (Neumann, CM. et al. 1988).
IAA and AA had the same effects on hepatic microsomal UDP-glucuronyltransferase (Neumann, CM. et al 1988).
Opnåelse af lige styrke af stimulering af collagensyntese i inkuberede intakte celler krævede 8­10 gange højere koncentrationer af IAS ved lave koncentrationer, men lige koncentrationer af LAS og AS ved 250 μΜ (Murad, S. et al. 1981).
To achieve equal potency in stimulating collagen synthesis in incubated intact cells required 8-10 times higher concentrations of IAA at low concentrations but equal concentrations of IAA and AA at 250 _BAR_iM (Murad, S. et al 1981).
Vekselvirkning mellem IAS og AS
Interaction of IAA and AA
Muligheden af en anti­vitamin C­virkning p.g.a. konkurrence m.h.t. transportmekanismen blev undersøgt i marsvin, mus og frivillige forsøgspersoner. Koncentrationer i væv hos marsvin, der fik semirenset foder plus enten 0,1% AS eller 0,1% AS + 2% LAS i en uge, viste lagring af IAS i organer med udskiftning af halvdelen af AS.
The possibility of an anti-vitamin C effect due to competition in the transport mechanism was examined in guineapigs, mice and human volunteers Tissue concentrations in guineapigs receiving a semipurified diet plus either 0.1% AA or 0.1% AA + 2% IAA for 1 week showed deposition of IAA in organs with replacement of 1/2 of the AA.
Hvis dette blev fulgt af en behandlingsperiode med udelukkende AS, skete der et hurtigt tab af IAS (Pelletier, O. 1969).
If followed by a treatment period with AA alone there was rapid loss of IAA (Pelletier, O. 1969).
Virkningen af LAS på omsætningshastigheden af I­C14­mærket AS, givet som forbehandling til marsvin på enten skørbugdiæt eller med supplerende 0,1% AS eller 2% LAS, viste, at tabet af mærket AS fra hjerne, lever, hjerte, nyre, binyrer og milt blev fremskyndet mere af IAS end af AS i 6 dage og omvendt i yderligere 4 dage.
The effect of IAA on the turnover rate of l-C14-labelled AA, given as pretreatment to guineapigs on either scorbutic diet or with additional 0.1% AA or 2% IAA showed that the disappearance of labelled AA from brain, liver, heart, kidney, adrenals and spleen was accelerated more by IAA than AA for 6 days and the reverse for a further 4 days.
LAS øger derfor AS­omsætning og skåner ikke AS (Pelletier, 0.1969).
IAA therefore increases AA turnover and does not spare AA (Pelletier, O. 1969).
Marsvin fik daglige doser på 0, 20, 50,100 og 400 mg IAS + 20 mg AS om dagen i 3 dage og blev så belastet med enkelte orale doser af I­C14­mærket AS.
Guineapigs were given daily doses of 0, 20, 50,100 or 400 mg IAA + 20 mg AA/day for 3 days and then loaded with oral single doses of l-C14
Vævsfordeling efter 6 timer viste en nedsat C14­tilbageholdelse gennem den højere IAS­dosis (50 mg og mere) (Hornig, D. 1975).
IAA dose (50 mg and higher) (Hornig, D. 1975).
Da absorptionshastigheden af IAS og AS i marsvinindvolde ligner hinanden uden konkurrende hæmning, kunne reduktionen i vævs­AS skyldes hurtigere metabolisme og renal eliminering.
As the absorption rates of IAA and AA by guineapig gut are similar without competitive inhibition the reduction in tissue-AA could be due to faster metabolism and renal elimination.
Anvendelsen af enkelte orale doser af I­C14­mærket AS i marsvin på mangeldiæt i 12 dage og derefter enten 5 mg AS/kg legemsvægt, 50 mg LAS/kg legemsvægt, eller 50 mg LAS + 5 mg AS/kg legemsvægt i 16 dage førte til faldende legemsvægt hos dyr, der fik IAS + AS eller udelukkende IAS.
Using single oral doses of l-C14-labelled AA in guineapigs on deficient diet for 12 days and then for 16 days either 5 mg AA/kg b.w., 50 mg IAA/kg b.w. and 50 mg IAA + 5 mg AA/kg b.w. produced body weight depression in animals given IAA + AA or IAA alone.
Respiratorisk C14­C02 steg fra 43% (AS) til 48% (IAS + AS) og 50% (IAS); udskillelsen i urin og faeces var sammenlignelig i de tre grupper.
Respiratory C14 rose from 43% (AA) to 48% (IAA+AA) to 50% (IAA); urinary and faecal
Dermed accelererede LAS AS­
- C 02 excretion were similar in the 3 groups.
IAS stimulerede også hepatisk decarboxylase (Homig, D. 1977).
IAA also stimulated hepatic decarboxylase (Hornig, D. 1977).
Målinger af vævsniveauer af AS og LAS ved HPLC i marsvin, der fik enten 0 eller 5 mg AS om agen, 100 mg LAS om dagen eller 100 mg IAS + 5 mg AS om dagen viste lavere indhold i væv hos de dyr, der havde fået blandingen.
Measuring tissue levels of AA and IAA by HPLC in guineapigs given either 0 or 5 mg AA/day, 100 mg IAA/day or 100 mg IAA + 5 mg AA/day showed lower tissue contents in animals given the mixture.
Hepatisk AS af IAS-dyr var den samme som hos de deficiente dyr, og tabshastigheden af LAS fra væv af IAS-dyr var den samme som hos deficiente dyr.
Hepatic AA of IAA animals was the same as in the deficient animals and the disappearance rate of AA from tissues of IAA animals was the same as in deficient animals.
Dermed blev der ikke bemærket nogen stigning i katabolisme, men interferens med optagelsen eller, alternativt, kun en accelereret nedbrydning af nyabsorberet AS (Arakawa, N. 1986).
Hence no increase in catabolism was noted but interference with uptake or alternatively there was an accelerated degradation of newly absorbed AA only (Arakawa, N. 1986).
Marsvin fik en diæt med 5 eller 1 mg/AS om dagen plus 0,1,5, 20 eller 100 mg/LAS om dagen.
Guineapigs were given a diet with 5 or 1 mg AA/day plus 0,1, 5, 20 or 100 mg IAA/day.
100 mg IAS sænkede vævsniveauerne af dyrene på 5 mg AS om dagen, men ikke de dyr som fik 1 mg AS om dagen (Suzuki, E. 1988).
100 mg IAA reduced tissue levels of the 5 mg AA/day animals but not of the 1 mg AA/day animals (Suzuki, E. 1988).
6 grupper marsvin fik tilskud på 1 mg AS + 1 mg LAS, 1 mg AS + 20 mg LAS, 5 mg AS + 1, 5, 20 eller 100 mg LAS i 16 dage.
6 groups of guineapigs were given supplements of 1 mg AA + 1 mg IAA, 1 mg AA + 20 mg IAA, 5 mg AA + 1 or 5 or 20 or 100 mg IAA for 16 days.
Værdierne for legemsvægt lignede hinanden i alle grupper.
Body weights were similar in all groups.
Lever-AS i gruppen på 5 + 100 udgjorde 50% af den i gruppen på 5.
Liver AA of the 5 + 100 group was 50% of that of the 5 group.
Aktiviteterne af hepatisk anilinhydroxylase, sur phosphatase, SAP og cytochrom P-450 var upåvirket. Ved 1 mg AS var aktiviteten af hepatisk sur phosphatase og anilinhydroxylase lavere, i 1 + 20-gruppen var den genoprettet (Suzuki, E. 1988).
The activities of hepatic aniline hydroxylase, acid phosphatese, SAP, cytochrome P-450 were unaffected.