natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Desuden ville konventionens kompetenceregler kunne omgås, hvis man anerkendte, at en rekvirent havde ret til at opnå foreløbig betaling af en modydelse i henhold til en kontrakt ved retten på rekvirentens egen bopæl, der ikke har kompetence til at pådømme sagens realitet i henhold til konventionens artikel 2-18, og til derefter at få afgørelsen anerkendt og fuldbyrdet i den stat, hvor rekvisitus har bopæl.
If, moreover, the plaintiff were entitled to secure interim payment of a contractual consideration before the courts of the place where he is himself domiciled, where those courts have no jurisdiction over the substance of the case under Articles 2 to 18 of the Convention, and thereafter to have the order in question recognised and enforced in the defendant's State, the rules of jurisdiction laid down by the Convention could be circumvented.
Heraf følger, at det bl.a. er en betingelse for at anvende foreløbige, herunder sikrende retsmidler i medfør af artikel 24, at der består en reel tilknytning mellem genstanden for de retsmidler, der kræves anvendt, og den stedlige kompetence i den kontraherende stat, i hvilken retten er beliggende.
It follows that the granting of provisional or protective measures on the basis of Article 24 is conditional on, inter alia, the existence of a real connecting link between the subjectmatter of the measures sought and the territorial jurisdiction of the Contracting State of the court before which those measures are sought.
Heraf følger også, at det må påhvile den ret, der på grundlag af artikel 24 træffer afgørelse om at anvende retsmidlerne, at tage i betragtning, at det er nødvendigt at opstille vilkår og betingelser,
It further follows that a court ordering measures on the basis of Article 24 must take into consideration the need to impose conditions or stipulations such as to guarantee their provisional or protective character.
Foreløbig betaling af en modydelse i henhold til en kontrakt er således ikke et foreløbigt retsmiddel i bestemmelsens forstand, medmindre der er sikkerhed for tilbagebetaling af beløbet til rekvisitus for det tilfælde, at rekvirenten ikke får medhold i sagens realitet, og det begærede retsmiddel kun rettes mod bestemte formuegoder, som tilhører rekvisitus, og som befinder sig eller vil komme til at befinde sig inden for det område, hvor den ret, sagen er indbragt for, har den stedlige kompetence.
Consequently, interim payment of a contractual consideration does not constitute a provisional measure within the meaning of Article 24 unless, first, repayment to the defendant of the sum awarded is guaranteed if the plaintiff is unsuccessful as regards the substance of his claim and, second, the measure sought relates only to specific assets of the defendant located or to be located within the confines of the territorial jurisdiction of the court to which application is made.
kompetence i henhold til denne bestemmehe, også har kompetence til at træffe afgørelse om anvendelse af foreløbige, herunder sikrende retsmidler, uden at der gælder andre betingelser for kompetencen hertiL
provisional or protective measures, without that jurisdiction being subject to anypartner conditions.
Når parterne gyldigt har bestemt, at en tvist ifølge en kontrakt ikke skal høre under de almindelige domstoles kompetence, men skal afgøres ved voldgift, kan der ikke træffes afgørelse om anvendelse af foreløbige, herunder sikrende retsmidler på grundlag af artikel 5, nr. 1, i konventionen af 27. september 1968.
Where the parties have validly excluded lhe jurisdiction of the courts in a dispute arising under a contract and have referred that dispute to arbitration, no provisional or protective measures may be ordered on the basis of Article 5, point 1, of tine Convention of 27 September 1968.
I det omfang, genstanden for et krav om anvendelse af foreløbige retsmidler angår et spørgsmål, der er omfattet af det materielle anvendelsesområde for konventionen af 27. september 1968, finder konventionen anvendelse, og dens artikel 24 kan danne grundlag for en kompetence for den ret, der behandler en sag om foreløbige forholdsregler, også selv om en procedure vedrørende sagens realitet allerede er iværksat eller kan iværksættes, og også selv om proceduren skal gennemføres for voldgiftsmænd.
Where the subjectmatter of an application f or provisional measures relates to a question falling within the scope rottone materiae of the Convention of 27 September 1968, that Convention is applicable and Article 24 thereof may confer jurisdiction on the court hearing that application even where proceedings have already been, or may be, commenced on the substance of the case and even where those proceedings are to be conducted before arbitrators.
Artikel 24 i konventionen af 27. september 1968 skal fortolkes således, at det bla. er en betingelse for at anvende bestemmelsen, at der består en reel tilknytning mellem retsmidlets genstand og den stedlige kompetence i den kontraherende stat, i hvilken retten er beliggende.
On a proper construction, the granting of provisional or protective measures on the basis of Article 24 of the Convention of 27 September 1968 is conditional on, inter alia, the existence of a real connecting link between the subjectmatter of the measures sought and the territorial jurisdiction of the Contracting State of the court before which those measures are sought.
Foreløbig betaling af en modydelse i henhold til en kontrakt er ikke et foreløbigt retsmiddel i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 24 i konventionen af 27. september 1968, medmindre der er sikkerhed f or tilbagebetaling af beløbet til rekvisitus for det tilfælde, at rekvirenten ikke får medhold i sagens realitet, og det begærede retsmiddel kun rettes mod bestemte formuegoder, som tilhører rekvisitus, og som befinder sig eller vil komme til at befinde sig inden for det område, hvor den ret, sagen er indbragt for, har den stedlige kompetence.«
Interim payment of a contractual consideration does not constitute a provisional measure within the meaning of Article 24 of the Convention of 27 September 1968 unless, first, repayment to lhe defendant of the sum is unsuccessful as regards the substance of his claim, and, second, the measure sought relates only to specific assets of the defendant located or to be located within the confines of the territorial jurisdiction of the court to which application is made.'
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 10. juni 1997.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 10 June 1997.
Han foreslog heri følgende besvarelser:
He proposed that the Court give the following replies:
»1) En rets kompetence i sager om kontraktforhold i medfør af artikel 5, nr. 1, i konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, undertegnet i Bruxelles den 27. september 1968, afhænger ikke af karakteren af den sag, der er indbragt for den.
The jurisdiction in matters of contract which a court has under Article 5(1) of the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters is independent of the nature of the procedure before the court in question.
Navnlig kan en ret i en kontraherende stat i medfør af artikel 5, nr. 1, have kompetence til at påkende et krav under en sag om foreløbige forholdsregler, som går ud på, ved hjælp af en umiddelbart gældende forholdsregel og på forhånd, at opnå, at skyldneren pålægges at betale et beløb til fordringshaveren, idet denne kompetence ikke er betinget af vilkår, der ikke fremgår af artikel 5, nr. 1, som f.eks. et vilkår om, at afgørelsen skal kunne fuldbyrdes i den stat, hvori retten er beliggende.
IN particular, a court of a Contracting State may have jurisdiction, under that provision, to hear and determine an application for interim relief seeking an order against a debtor for an immediate provisional measure to pay a sum of money to the creditor, without that jurisdiction being subject to any conditions not germane to Article 5(1), such as that the decision which may be delivered is to be enforceable in the State of the court in question.
Den omstændighed, at den af parterne indgåede kontrakt indeholder en voldgiftsklausul, har i givet fald udelukkende betydning i del omfang, en sådan klausul er relevant i henhold til lex fori, på grundlag af hvilken retten skal afgøre, om den er kompetent.«
The fact that the parties have included an arbitration clause is, if at all, relevant only with regard to the lex fori, pursuant to which it is for the court hearing and determining the matter to ascertain whether it has jurisdiction.'
»3) I besvarelse af det fjerde og det sjette spørgsmål:
In answer to the fourth and sixth questions:
Konventionens artikel 24 skal fortolkes således, at begrebet 'foreløbige, herunder sikrende, retsmidler' heri omfatter en adgang som adgangen i henhold til artikel 289 ff. i den nederlandske civilproceslov til af uopsættelige grunde at fremsætte en begæring for præsidenten for Arrondissementsrechtbank om, at denne ved en kendelse, der umiddelbart kan fuldbyrdes, pålægger skyldneren at betale et beløb til opfyldelse af en kontraktforpligtelse.
Artide 24 of the Convention must be interpreted as meaning that the concept of "provisional or protective measures" to which it refers covers the possibility, such as that provided for by Articles 289 et seq. of the Netherlands Code of Civil Procedure, to bring an action for interim relief, in urgent cases, before the President of the Arrondissementsrechtbank, in the context of an enforcement order for the payment by a debtor of a sum of money in performance of a contractual obligation.
I besvarelse af det femte spørgsmål:
In reply to the fifth question:
I henhold til konventionens artikel 24 er det uden betydning, om der er indbragt eller senere vil blive indbragt et søgsmål til påkendelse af sagens realitet, for så vidt der efter national ret er adgang til for en ret at indbringe et søgsmål til påkendelse af sagens realitet.
It is of no significance, in the context of the application of Article 21 of the Convention, that proceedings on the substance of the case have already been or may be commenced, where it is possible for the substance of the case to be heard and determined under domestic law.
I besvarelse af det syvende spørgsmål:
In reply to the seventh question:
Det er ligeledes uden betydning, om rettens kompetence i henhold til konventionens artikel 24 udspringer af en bestemmelse i national ret, jf. herved konventionens artikel 3, stk. 2. Rettens kompetence i henhold til konventionens artikel 24 er ikke betinget af, at den forholdsregel, som retten træffer bestemmelse om, kan fuldbyrdes i den stat, hvori retten er beliggende.«
It is also irrelevant that the court should base its jurisdiction under Article 24 of the Convention on a provision of its national law referred to in the second paragraph of Article 3 of the Convention.
Amministrazione's afslag på at tilbagebetale Aprile afgifter, der i strid med fællesskabsretten var opkrævet i forbindelse med toldekspeditioner.
Preliminary ruling (Charges having equivalent effect — Recovery of sums paid but not due limits under national law) (Full Court) dello Stato (State Finance Administration, hereinafter 'the Administration') concerning the latter's refusal to repay to Aprile certain charges collected in breach of Community law in respect of customs transactions.
Ved kendelse af 25. juni 1996, indgået til Domstolen den 28. juni 1996, har Giudice conciliatore di Milano forelagt fire præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af de fællesskabsretlige bestemmelser om tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld.
By order of 25 June 1996, received at the Court Registry on 28 June 1996, the Giudice Conciliatore (Judge-Conciliator), Milan, referred to the Court of Justice for a preliminary ruling four questions on the interpretation of Community law concerning recovery of sums paid but not due.
Spørgsmålene er blevet rejst under en sag mellem selskabet Aprile Sri i likvidation (herefter »Aprile«) og Amministrazione delle Finanze dello Stato. Sagen er anlagt til prøvelse af
Those questions were raised in proceedings brought by Aprile Sri, in liquidation (hereinafter 'Aprile'), against Amministrazione delle Finanze
I dom af 30. maj 1989, Kommissionen mod Italien, og af 21. marts 1991, Kommissionen mod Italien, fastslog Domstolen, at Den Italienske Republik ikke havde overholdt de forpligtelser, der påhvilede den i henhold til traktatens bestemmelser om forbud mod afgifter med tilsvarende virkning, idet den i samhandelen
In its judgments in Case 340/87 Commission ν Italy [1989] ECR 1483 and Case C-209/89 Commission ν Italy [1991] ECR 1-1575, the Court held that the Italian Republic had failed to fulfil its obligations under the provisions of the Treaty
for alle tilbagebetalingskrav på toldområdet gælder en særlig præklusiv frist på oprindeligt fem, derefter tre år, i stedet for den almindelige tiårige forældelsesfrist, der gælder for tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld.
national provision which, for all actions for reimbursement of customs charges, introduces a special time-limit of five, and subsequently three, years instead of the ordinary limitation period of 10 years laid down for actions for the recovery of sums paid but not due.
Det fremgår af en sammenlignende undersøgelse af de nationale retssystemer, at spørgsmålet om anfægtelse af ulovlige krav om betaling af afgifter og om tilbagesøgning af afgifter, der er betalt med urette, er løst på forskellig måde i de enkelte medlemsstater og inden for samme stat endog kan afhænge af, hvilke typer skatter og afgifter der er tale om.
A comparison of the national systems shows that the problem of disputing charges which have been unlawfully claimed or refunding charges which have been paid when not due is settled in different ways in the various Member States, and even within a single Member State, according to the various kinds of taxes or charges in question.
inden for Fællesskabet debiterede de erhvervsdrivende udgifterne ved den kontrol og de administrative formaliteter, der blev foretaget i en del af grænseovergangstoldstedernes normale åbningstider, som fastsat i Rådets direktiv 83/643/EØF af 1. december 1983 om forenkling af fysisk kontrol og administrative formaliteter i forbindelse med godstransport mellem medlemsstaterne, som ændret ved Rådets direktiv 87/53/EØF af 15. december 1986, og idet der i Italien, når ydelser blev udført samtidig for flere virksomheder i forbindelse med toldbehandling som led i samhandelen inden for Fællesskabet, hos hver enkelt virksomhed blev opkrævet et vederlag, der stod i misforhold til de med de udførte ydelser forbundne omkostninger.
concerning the prohibition of charges having an effect equivalent to customs duties by charging traders in respect of intra-Community trade the cost of inspections and administrative formalities carried out during part of the normal business hours of customs offices at frontier posts as determined by Council Directive 83/643/EEC of 1 December 1983 on the facilitation of physical inspections and administrative formalities in respect of the carriage of goods between Member States, as amended by Council Directive 87/53/EEC of 15 December 1986 and by requiring from each undertaking individually, where services were rendered simultaneously to several undertakings individually, in connection with the completion of customs formalities in intra-Community trade, payment of an amount disproportionate to the cost of the services provided.
De ændrede bestemmelser regulerede imidlertid ikke forhold forud for deres ikrafttræden og indeholdt navnlig ikke regler om, al administrationen skulle tilbagebetale de berørte erhvervsdrivende de beløb, som loldstederne havde opkrævet i strid med fællesskabsretten.
However, those measures did not apply to situations existing before their entry into force, in particular the repayment by the Administration to the traders concerned of amounts collected by the customs offices in breach of Community law.
Del er på denne baggrund, at der blev anlagt sag ved Giudice conciliatore di Milano.
It was in those circumstances that the main proceedings were brought before the Giudice Conciliatore, Milan.
I en sådan situation tilkommer det hver enkelt medlemsstat i sin interne retsorden at udpege de kompetente retter og fastsætte de processuelle regler for sagsanlæg til sikring af beskyttelsen af de rettigheder, som fællesskabsretten medfører for borgerne. Disse regler må dog ikke være mindre gunstige end dem, der gælder for tilsvarende søgsmål på grundlag af national ret (ækvivalensprincippet), og de må heller ikke i praksis gøre det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til Fællesskabets retsorden (effektivitetsprincippet).
In such circumstances, it is for the domestic legal system of each Member State to designate the courts and tribunals having jurisdiction and to lay down the detailed procedural rules governing actions for safeguarding rights which individuals derive from Community law, provided, first, that such rules are not less favourable than those governing similar domestic actions (principle of equivalence) and, second, that they do not render virtually impossible or excessively difficult the exercise of rights conferred by Community law (principle of effectiveness).
Ved dom af 5. oktober 1995 (herefter »Aprile Idommen«) fastslog Domstolen, dels at direktiv 83/643, som ændret ved direktiv 87/53, ikke linder anvendelse på toldekspeditioner vedrørende varer fra tredjelande, dels at medlemsstaterne ikke ensidigt må opkræve afgifter med tilsvarende virkning i samhandelen med tredjelande.
By judgment of 5 October 1995 in Case C-125/94 hereinafter 'Aprile Γ) the Court held, first, that Directive 83/643, as amended by Directive 87/53, was not applicable to customs formalities in respect of goods from nonmember countries, and, second, that the Member States were not entitled unilaterally to impose charges having equivalent effect in trade with those countries.
For så vidt angår sidstnævnte princip har Domstolen fastslået, at det er foreneligt med fællesskabsretten, at der af retssikkerhedshensyn fastsættes rimelige, præklusive søgsmålsfrister til beskyttelse af både den afgiftspligtige og den pågældende myndighed.
As regards the latter principle, the Court has held that it is compatible with Community law to lay down reasonable time-limits for bringing proceedings in the interests of legal certainty which protects both the taxpayer and the administration concerned.
Efter Aprile I-dommen skulle den forelæggende ret tage stilling til en indsigelse, der var rejst af den sagsøgte myndighed, og hvorefter Aprile's tilbagebetalingskrav var forældet, jf. artikel 29 i den italienske lov nr. 428/1190 af 29. december 1990, der omhandler spørgsmålet om »tilbagebetaling af afgifter, der anerkendes at være uforenelige med fællesskabsbestemmelserne«.
Following the judgment in Aprile I, it fell to the national court to consider an objection raised by the defendant administration to the effect that Aprile's claimed right to reimbursement had become statute-barred by virtue of Article 29 of Law No 428/1990 of 29 December 1990, which relates to the 'repayment of taxes recognised to be incompatible with the Community rules'.
Med de to første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om fællesskabsretten er til hinder for, at der anvendes en national bestemmelse, hvorefter der
By its first and second questions the national court seeks essentially to ascertain whether Community law precludes the application of a
Det er en betingelse for, at ækvivalensprincippet er overholdt, at den omtvistede regel finder anvendelse uden forskel på søgsmål, der vedrører tilsidesættelse af fællesskabsretten, og søgsmål, der vedrører tilsidesættelse af national ret, og der er tale om afgifter eller gebyrer af samme art.
Observance of the principle of equivalence implies, for its part, that the procedural rule at issue applies without distinction to actions alleging infringements of Community law and to those alleging infringements of national law, with respect to the same kind of charges or dues. That principle cannot, however, be interpreted as obliging a Member State to extend its most
afgifter, der tidligere er kendt uforenelige med fællesskabsretten, men også på en lang række interne afgifter, gebyrer mv., for hvilke der ved lov er gennemført en ensartet ordning om forældelse og præklusion.
1989 in Commission ν Italy, cited above, preceded the judgment of 21 March 1991 in Commission ν Italy, cited above, and the judgment in Aprile I.
Dette princip kan derimod ikke fortolkes således, at en medlemsstat er forpligtet til at udvide den gunstigste nationale ordning om tilbagebetaling til at omfatte alle tilbagebetalingskrav vedrørende afgifter eller gebyrer, der er opkrævet i strid med fællesskabsretten.
favourable rules governing recovery under national law to all actions for repayment of charges or dues levied in breach of Community law.
Endelig bemærkes, at den omtvistede lov blev vedtaget efter afsigelsen af den tidligere nævnte dom af 30. maj 1989 i sagen Kommissionen mod Italien, men inden afsigelsen af dommen af 21. marts 1991 i sagen Kommissionen mod Italien samt af Aprile I-dommen.
In view of those factors, the legislation at issue cannot be regarded as a measure intended to limit specifically the consequences of the Court's findings in the abovementioned judgments.
Det ville kun forholde sig anderledes, såfremt de pågældende regler alene fandt anvendelse på tilbagebetalingskrav vedrørende sådanne gebyrer og afgifter, der støttes på fællesskabsretten.
In that regard, it is important to note in particular that the provision at issue relates to all claims and proceedings for the repayment of sums paid in relation to customs operations, whatever the grounds on which reimbursement is claimed, and that it sets a time-limit similar to that already laid down for various taxes.
Henset hertil kan den omtvistede lovgivning ikke antages at være en foranstaltning, der udtrykkeligt har til formål at begrænse følgerne af, hvad Domstolens fastslog i disse forskellige domme.
Thus, Community law does not preclude the legislation of a Member State from laying down, alongside a limitation period applicable under the ordinary law to actions between private individuals for the recovery of sums paid but not due, special detailed rules, which are less favourable, governing claims and legal proceedings to challenge the imposition of charges and other levies.
Det bemærkes herved navnlig, at den omtvistede bestemmelse omfatter alle krav og søgsmål vedrørende tilbagebetaling af beløb, der er betalt i forbindelse med toldekspeditioner, uanset hvad tilbagebetalingskravet støttes på, og at bestemmelsen indeholder en præklusiv frist svarende til den, der allerede gælder for forskellige afgifter.
The position would be different only if those detailed rules applied solely to actions based on Community law for the repayment of such charges or levies.
For så vidt angår den foreliggende sag bemærkes, at den omtvistede præklusive frist udtrykkeligt omfatter alle krav og søgsmål vedrørende tilbagebetaling af beløb, der er betalt i forbindelse med toldekspeditioner.
In this case, the time-limit at issue expressly applies to all claims and proceedings for the reimbursement of sums paid in respect of customs operations.
En tilsvarende frist finder tilmed anvendelse på tilbagebetalingskrav vedrørende en række afgifter.
Moreover, whose statement to that effect has not been contradicted, a similar time-limit applies to actions for the repayment of a number of indirect levies.
Den nævnte frist finder således anvendelse uden forskel på alle tilbagebetalingskrav vedrørende sådanne afgifter, uanset hvilket grundlag de støttes på, og den kan derfor ikke antages at være i strid med ækvivalensprincippet.
That time-limit thus applies without distinction to all actions for recovery of charges of that kind, whatever their basis, and cannot therefore be regarded as contrary to the principle of equivalence.