natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det nævnte ønske om at varetage retssikkerhedshensyn i form af, at der skabes mulighed for med sikkerhed at forudse, hvilken ret der er kompetent, er blevet nærmere undersøgt i relation til konventionens artikel 17, som giver aftaleparternes vilje en fortrinsstilling, og som gennem strenge formkrav indfører en enekompetence uden hensyn til en mulig objektiv sammenhæng mellem det omtvistede retsforhold og den udpegede ret
The aim of securing legal certainty by making it possible reliably to foresee which court will have jurisdiction has been interpreted in connection with Article 17 of the Convention, which accords with the intentions of the parties to the contract and provides for exclusive jurisdiction by dispensing with any objective connection between the relationship in dispute and the court designated, by fixing strict conditions as to form.
Følgelig er alene kontrakter, der er indgået med henblik på at dække en persons private, personlige forbrug, omfattet af de bestemmelser, der skal sikre forbrugeren beskyttelse som den forudsætningsvis økonomisk svagere part.
Consequently, only contracts concluded for the purpose of satisfying an individual's own needs in terms of private consumption come under the provisions designed to protect the consumer as the party deemed to be the weaker party economically.
Den særlige beskyttelse, som er sigtet med disse bestemmelser, savner begrundelse i forbindelse med kontrakter, der har erhvervsmæssigt formål, uanset om dette måtte være tænkt for fremtiden, idet den omstændighed, at virksomheden er fremtidig, ikke fratager den dens erhvervsmæssige karakter.
The specific protection sought to be afforded by those provisions is unwarranted in the case of contracts for the purpose of trade or professional activity, even if that activity is only planned for the future, since the fact that an activity is in the nature of a future activity does not divest it in any way of its trade or professional character.
Konventionens artikel 17 har til formål klart og præcist at udpege en ret i en kontraherende stat, der er enekompetent i overensstemmelse med parternes samstemmende vilje, som skal være tilkendegivet i overensstemmelse med de strenge formkrav i bestemmelsen.
Article 17 of the Convention sets out to designate, clearly and precisely, a court in a Contracting State which is to have exclusive jurisdiction in accordance with the consensus formed between the parties, which is to be expressed in accordance with the strict requirements as to form laid down therein.
Den retssikkerhed, som bestemmelsen tilsigter, ville let kunne blive svækket, såfremt det anerkendes, at en aftalepart har mulighed for at gøre denne konventionsregel virkningsløs blot ved at gøre gældende, at den pågældende kontrakt er ugyldig i sin helhed af grunde, der støttes på den materielle ret, der finder anvendelse.
The legal certainty which that provision seeks to secure could easily be jeopardized if one party to the contract could frustrate that rule of the Convention simply by claiming that the whole of the contract was void on grounds derived from the applicable substantive law.
Med sit tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret i det væsentlige oplyst, om den ret i en kontraherende stat, der er udpeget i en ifølge konventionens artikel 17, stk. 1, gyldigt indgået værnctingsklausul, ligeledes har enekompetence til at påkende en sag, hvorunder der bl.a. er nedlagt påstand om, at det fastslås, at den kontrakt, som værnetingsklausulcn er indeholdt i, er ugyldig.
The point sought to be clarified by the national court's third question is whether the courts of a Contracting State which have been designated in a jurisdiction clause validly concluded under the first paragraph of Article 17 of the Convention also have exclusive jurisdiction where the action seeks in particular a declaration that the contract containing that clause is void.
Dette resultat er ikke alene i overensstemmelse med konklusionen i Domstolens dom af 4. marts 1982, Effer, hvori Domstolen fastslog, at en sagsøger også kan anvende det i konventionens artikel 5, nr. 1, omhandlede opfyldelsesværncting, når der mellem parterne er tvist om eksistensen af den aftale, som det indtalte krav støttes på, men tillige med, hvad der fremgår af dom af 14. december 1977, Sanders, hvori Domstolen i relation til konventionens artikel 16, nr. 1, antog, at i sager om leje- og forpagtning af fast ejendom er retterne i den stat, hvori ejendommen er beliggende, også kompetente, selv om tvisten angår spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en
It must be added that, as the Court has held, it is for the national court to interpret the clause conferring jurisdiction invoked before ii in order to determine which disputes fail within its scope. Consequently, in the instant case it is for the national court to determine whether the clause invoked before it, which refers to 'any dispute' relating to the interpretation, performance or 'other aspects' of the contract, also covers any dispute reining to the validity of the contract.
Det bemærkes endvidere, at det fremgår af Domstolens praksis, at det tilkommer den nationale ret, for hvilken en værnetingsklausul påberåbes, ved fortolkning af denne at fastslå, hvilke tvister den finder anvendelse på. I den foreliggende sag tilkommer det derfor den nationale ret at afgøre, om den klausul, som er påberåbt for denne ret, og som vedrører »ethvert stridsspørgsmål« angående fortolkningen eller opfyldelsen »m.v.« af kontrakten, også omfatter enhver indsigelse mod kontraktens gyldighed.
the existence of the contract on which the claim is based is in dispute between the parties, but also with the judgment in Sanders ν Van der Putte in which the Court held, in connection with Article 16(1) of the Convention, that, in the matter of tenancies of immovable property, the courts of the State in which the immovable property is situated continue to have jurisdiction even where the dispute is concerned with lhe existence of the lease.
•1) Artikel 13, stk. 1, og artikel 14, stk. 1, i konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, som ændret ved konventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse, skal fortolkes således, at en sagsøger, der har indgået en kontrakt med henblik på al udøve en erhvervsmæssig virksomhed, der ikke er aktuel, men fremtidig, ikke kan anses for forbruger.
The first paragraph of Article 13 and the first paragraph of Article 14 of the Convention of 27 September 1968 on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters, as amended by the Convention of 9 October 1978 on the accession of the Kingdom of Denmark, Ireland and the linked Kingdom of Great Britain and Northern Ireland, must be interpreted as meaning that a plaintiff who has concluded a contract with a view to pursuing a trade or profession, not at the present urne bui in the future, may not be regarded as a consumer.
Den ret i en kontraherende stat, der er udpeget i en ifølge artikel 17, stk. 1, i konventionen af 27. september 1968 gyldigt indgået værnetingsklausul, har ligeledes enekompetence til at påkende en sag hvorunder der bla. er nedlagt påstand om, at det fastslås, at den kontrakt, som væmelingsklausulen er indeholdt i, er ugyldig.·
The courts of a Contracting State which have been designated in a jurisdiction clause validly concluded under the first paragraph of Atilde 17 of the Cctzvaiãox. of 27 September 1968 also have exclusive jurisdiction where tkt action sechs ut particular a declaration that the contract containing that clause L· void."
Generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 20. februar 1997.
Advocate General D. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Six'r. C > ?¿T > cr on 20 February 1997.
Parterne i en franchise-aftale, der vedrører åbning af en handelsvirksomhed, kan ikke betragtes som forbrugere med henblik på anvendelsen af artikel 13, stk. 1, og artikel 14, stk. 1, i Bruxclleskonventioncn.
The parties to a franchise agreement for the forthcoming opening of a shop cannot be regarded as consumers within the meaning of point 1 of the first paragraph of Article 13 and th? first paragraph of Article 14 of the Brussels Convention.
Den ret, der er udpeget i en værnetingsaftale til at påkende 'ethvert stridsspørgsmål vedrørende fortolkningen eller opfyldelsen mv. af nærværende kontrakt', er den eneste kompetente ret, jf. artikel 17, stk. 1, første punktum, i Bruxelles-konven t ionen, selv når søgsmålet bl.a. har til formål at få den aftale, hvori værnetingsaftalen er indeholdt, erklæret ugyldig.«
The court designated in a jurisdiction clause as having jurisdiction 'over any dispute concerning the interpretation, performance or other aspect of this contract" ha¿ exclusive jurisdiction, in accordance with the first sentence of the first paragraph of Article 17 of iht Brussels Convention, even where the action is, inter alia, for the annulment of the contract containing the jurisdiction üayse.'
Præjudiciel »Moms sjette direktiv fravigelsesbemyndigelsen i artikel 11, punkt C, stk. 1 af tilbagebetaling i tilfælde af manglende opfyldelse af byttehandler* (Sjette Afdeling)
Preliminary ruling (VAT — Sixth Directive — Right to derogate provided for in Article barter transactions in the case of non-payment) (Sixth Chamber)
Ved kendelse af 19. december 1994, indgået til Domstolen den 19. oktober 1995, har Value Added Tax Tribunal, Manchester Tribunal Centre forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 11, punkt C, stk. 1, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 (herefter »det sjette direktiv«).
By order of 19 December 1994, received at the Court on 19 October 1995, the Value Added Tax Tribunal, Manchester Tribunal Centre, referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Article 11C(1) of the Sixth Council Directive (77/388/EEC) of 17 May 1977 ('the Sixth Directive').
forpligtet til at nedsætte beskatningsgrundlaget »tilsvarende«, på betingelser, som fastsættes af dem.
States are required to ensure that the taxable amount is reduced accordingly, under conditions which are to be determined by the Member States themselves.
1 henhold til denne bestemmelse er medlemsstaterne således forpligtet til at nedsætte beskatningsgrundlaget, og dermed den moms, som den afgiftspligtige skal betale, i alle tilfælde, hvor den afgiftspligtige efter indgåelsen af aftalen om en transaktion ikke opnår en del af modydelsen eller denne overhovedet.
That question was raised in proceedings between Goldsmiths (Jewellers) Ltd and the Commissioners of Customs and Excise, who are responsible for the collection of value added tax ('VAT) in the United Kingdom, concerning the refund of sums paid by Goldsmiths by way of VAT.
I henhold til det sjette direktivs artikel 11, punkt C, stk. 1, andet afsnit, kan medlemsstaterne dog fravige denne regel i tilfælde af manglende eller kun delvis opfyldelse.
Nevertheless, the second subparagraph of Article 11C(1) of the Sixth Directive permits the Member States to derogate from the abovementioned rule in the case of total or partial non-payment.
Dette spørgsmål er blevet rejst under en sag, som Goldsmiths (Jewellers) Ltd har anlagt mod Commissioners of Customs & Excise den kompetente myndighed i Det Forenede Kongerige for opkrævning af merværdiafgift (herefter »moms«) — og som drejer sig om, hvorvidt Goldsmiths har krav på at få tilbagebetalt beløb, selskabet har betalt i moms. Med henblik på besvarelsen af dette spørgsmål bemærkes, at det sjette direktivs artikel 11, punkt A stk. 1, litra a), med henblik på at harmonisere beskatningsgrundlaget indeholder bestemmelse om, at beskatningsgrundlaget i indlandet ved levering af goder er den samlede modværdi, som leverandøren modtager eller vil modtage af køberen, aftageren eller tredjemand.
In order to answer that question, it should be borne in mind that Article HA(l)(a) of the Sixth Directive provides, with a view to harmonizing the taxable amount, that within the territory of the country the amount chargeable in respect of supplies of goods is everything which constitutes the consideration which has been or is to be obtained by the supplier from the purchaser, the customer or a third party.
Udgangspunktet for denne fravigclscsbcmyndigclsc, der er snævert begrænset til kun at omfatte sådanne tilfælde, er, at den manglende erlæggelse af modydelsen under visse omstændigheder og som følge af retstilstanden i den pågældende medlemsstat kan være vanskelig at godtgøre eller alene være foreløbig.
The power to derogate, which is strictly limited to the latter situation, is based on the notion that in certain circumstances and because of the legal situation prevailing in the Member State concerned, non-payment of consideration may be difficult to establish or may only be temporary.
Følgelig skal en udnyttelse af fravigelsesbemyndigelsen være begrundet, således at de af medlemsstaterne i denne forbindelse trufne foranstaltninger ikke undergraver virkeliggørelsen af afgiftsharmoniscringsmålsætningcnmcddctsjettc direktiv.
It follows that the exercise of that power must be justified if the measures taken by the Member States for its implementation are not to undermine the objective of fiscal harmonization pursued by the Sixth Directive.
Denne bestemmelse er udtryk for et grundlæggende princip i det sjette direktiv, hvorefter beskatningsgrundlaget er den faktisk modtagne modydelse, og hvoraf følger, at skatteog afgiftsmyndighederne ikke kan opkræve et beløb i moms, der er højere end det, den afgiftspligtige har modtaget.
That provision embodies one of the fundamental principles of the Sixth Directive, according to which the basis of assessment is the consideration actually received and the corollary of which is that the tax authorities may not in any circumstances charge an amount of VAT exceeding the tax paid by the taxable person.
I overensstemmelse med dette princip fastlægger det sjette direktivs artikel 11, punkt C, stk. 1, første afsnit, de tilfælde, hvor medlemsstaterne er
With regard to section 11 of the Finance Act 1990, the United Kingdom seeks to justify the refusal to refund the tax on the ground that there is a greater risk of evasion where the unpaid consideration is not expressed in money.
Hvad nærmere angår section 11 i Finance Act 199() har Det Forenede Kongerige som begrundelse for den manglende mulighed for tilbagebetaling af afgift gjort gældende, at der, når den ikke-erlagte modydelse ikke udgøres af penge, består en større risiko for svig.
In accordance with that principle, the first subparagraph of Article 11C(1) of the Sixth Directive defines the cases in which the Member
Denne begrundelse kan af to årsager ikke tiltrædes.
It is sufficient if the consideration is capable of being expressed in money.
For det første fremgår det af dommen af 10. april 1984, at foranstaltninger med henblik på at undgå svig eller unddragelse principielt kun kan fravige beskatningsgrundlaget for momsen i henhold til det sjette direktivs artikel 11, for så vidt det anses for strengt nødvendigt.
First, it is clear from Case 324/82 Commission ν Belgium [1984] ECR 1861 that measures intended to prevent tax evasion or avoidance may not in principle derogate from the basis for charging VAT laid down in Article 11 of the Sixth Directive, except within the limits strictly necessary for achieving that specific aim.
Som det fremgår, er det således tilstrækkeligt til, at disse bestemmelser finder anvendelse, at modydelsen kan opgøres i penge. Da de to situationer ud fra et økonomisk og kommercielt synspunkt er identiske, gælder der efter det sjette direktiv de samme regler for de to former for modydelser.
It follows that the refusal to refund VAT in the case of transactions in which the consideration is to be paid in kind, where such consideration is not paid in whole or in part, leads to discrimination against transactions of that type as compared with those in which the consideration is expressed in money.
Det må følgelig fastslås, at en udelukkelse af tilbagebetaling af moms ved hel eller delvis manglende erlæggelse af modydelsen, når der er tale om transaktioner, hvor modydelsen har skullet erlægges i form af naturalydelser, medfører en forskelsbehandling af denne form for transaktioner i forhold til dem, hvor modydelsen består af penge.
By excluding, generally and systematically, all transactions alike in which the consideration is not expressed in money from the refund of VAT, legislation of the kind at issue in the main proceedings alters the taxable amount for that class of transactions in a manner which goes beyond what is strictly necessary in order to avoid the risk of tax evasion.
»Den regel om fravigelse, der er indeholdt i artikel 11, punkt C, stk 1, andet afsnit, i Rådets sjette direktiv 77¡3881EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag skal fortolkes således, at en medlemsstat, der indfører bestemmelser om tilbagebetaling af moms ved hel eller delvis manglende erlæggelse af modydelsen, ikke kan udelukke tilbagebetaling i tilfælde, hvor den ikke-ertagte modydelse beslår af naturalydelser, når medlemsstaten indrømmer tilbagebetaling i tilfælde, hvor modydelsen består af penge.·
'On a proper construction, the derogation provided for in the second subparagraph of Article 11C(1) of the Sixth Council Directive (77/388/EEC) of 17 May 1977 on the harmonization of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment - does not authorize a Member State which enacts provisions for the refund of VAT in the case of total or partial non­payment of the consideration to refuse that refund where the unpaid consideration is in kind, when it permits a refund where the considération is expressed in money.' the sitting of the < ?'cth Chamber on 27 February Advocate General A La Pergola delivered his Op' 1997.
Han foreslog følgende besvarelse:
'The second sentence of Article 11C(1) of the Sixth VA!
»Artikel 11, punkt C, stk. 1, andet led, i Rådets sjette momsdirektiv skal fortolkes således, at en medlemsstat ikke kan udelukke muligheden for skattefradrag for uerholdelige fordringer, der er opstået i forbindelse med transaktioner med naturalicydelser, når der ydes mulighed for fradrag med hensyn til fordringer i forbindelse med kontrakter om køb mod betaling af penge.«
Directive, properly construed, does not authorize a Member State to exclude the possibility of tax i ¡ respect of bad debts arising from transactions tor a consideration in kind when, by contrast, iι do .. . ν the possibility of tax relief in respect of debts arising from sales transactions in which the consuc v.u.sn is paid in money.'
Sag C-60/96 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Franske Republik Fiskale bestemmelser
Case C-60/96 Commission of the European Communities ν French Republic Taxation
3. juli 1997 sjette direktiv afgiftsfritagelser udlejning af telte,
VAT — Sixth Directive — Exemptions
»Traktatbrudssøgsmål — moms campingvogne og mobile hornes* (Sjette Afdeling) boliger eller møblerede værelser til brug for beboelse er fritaget for moms.
(Failure by a Member State to fulfil its obligations Letting of tents, caravans or mobile homes) (Sixth Chamber) which is furnished or fitted for residential use is exempt from VAT.
Ved stævning indleveret til Domstolen den 5. marts 1996 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 (herefter »det sjette direktiv«), idet den har indført og opretholdt en administrativ bestemmelse, der udvider den fritagelse for merværdiafgift (herefter »moms«), som efter direktivets artikel 13, punkt B, litra b), er forbeholdt udlejning af fast ejendom, til også at omfatte udlejning af visse løsøregenstande.
By application lodged at the Court on 5 March 1996, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by introducing and maintaining in force an administrative provision extending to the letting of certain forms of movable property the exemption from VAT which, pursuant to Article 13B(b) of the Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 (hereinafter 'the Sixth Directive'), is restricted exclusively to the letting of immovable property, the French Republic has failed to fulfil its obligations under Article 2 of that directive.
I henhold til et cirkulære af 11. april 1994 (herefter »cirkulæret«) skulle bl.a. campingvogne, telte, mobile hornes og mindre fritidsboliger, når de udgør reelle, faste installationer og er særligt indrettet med henblik på og udelukkende er forbeholdt beboelse, anses for lokaler til brug for beboelse, mens udlejning på time-, dags-, uge- eller månedsbasis af prærievogne, autocampers, flodpramme, både og lignende skulle anses for udlejning af løsøregenstande, der var underlagt momspligt.
According to an administrative circular of 11 April 1991 (hereinafter 'the administrative circular'), touring caravans, tents, mobile homes and light-framed leisure dwellings which are genuine fixed installations, specially adapted for residence and used exclusively as living quarters, must also be regarded as residential premises, whereas the letting by the hour, day, week or month of caravans, camper vans, barges, boats and so on must be regarded as the letting of corporeal movable property which is compulsorily subject to VAT.
I henhold til sjette direktivs artikel 2, nr. 1, skal merværdiafgift pålægges tjenesteydelser, som mod vederlag foretages i indlandet af en afgiftspligtig person, der optræder i denne egenskab.
Article 2(1) of the Sixth Directive provides that the supply of services effected for consideration within the territory of the country by a taxable person acting as such is to be subject to VAT.
Efter Kommissionens opfattelse stred denne franske ordning mod direktivets artikel 2, idet den gik ud over grænserne for den fritagelse, der er fastsat i det sjette direktivs artikel 13, punkt B, litra b), som udelukkende finder på anvendelse på udlejning af fast ejendom.
In the Commission's view, the French rules infringe Article 2 of the directive in that they go beyond the scope of the exemption provided for in Article 13B(b) of the Sixth Directive, which applies solely to the letting of immovable property.
Kommissionen fremsendte den 8. november 1994 en begrundet udtalelse til den franske regering, hvori den opfordrede denne til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme sine forpligtelser i henhold til det sjette direktiv inden for en frist på to måneder fra meddelelsen af den begrundede udtalelse.
On 8 November 1994 the Commission sent t he-French Government a reasoned opinion calling on it to take the necessary measures to comply with its obligations under the Sixth Directive within two months of the date of notification.
Det sjette direktiv, artikel 13, punkt B, litra b), foreskriver, at medmindre andet følger af andre fællesskabsbestemmelser, fritager medlemsstaterne med visse undtagelser bortforpagtning og udlejning af fast ejendom, på betingelser, som de fastsætter for at sikre en korrekt og enkel anvendelse af denne fritagelse, og med henblik på at forhindre enhver mulig form for svig, unddragelse og misbrug.
Article 13B(b) of the Sixth Directive provides that, without prejudice to other Community provisions, Member States are to exempt the leasing or letting of immovable property — subject to certain exceptions - under conditions which they are to lay down for the purpose of ensuring the correct and straightforward application of the exemptions and of preventing any possible evasion, avoidance or abuse.