natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved kendelse af 1. februar 1989, indgået til Domstolen den 6. marts s.a., havde Finanzgericht Düsseldorf forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af en række bestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 857/84 og Kommissionens forordning (EØF) nr. 1371/84.
By an order of 1 February 1989, which was received at the Court on 6 March 1989, the Finanzgericht [Finance Court] Düsseldorf referred a question to the Court for a preliminary ruling on the Interpretation of various provisions of Council Regulation (EEC) No. 857/84 and Commission Regulation (EEC) No. 1371/84.
Spørgsmålet var stillet under en tvist mellem Berkenheide, der er landmand, og Hauptzollamt Münster og drejede sig om den referencemængde, han var blevet tildelt i henhold til ordningen om tillægsafgift på mælk.
That question was raised in proceedings between Mr Berkenheide, a farmer, and the Hauptzollamt [Principal Customs Office] Münster concerning the reference quantity assigned to him under the system of additional levies on milk.
Berkenheide havde nedlagt påstand om, at der foretoges en ny fastsættelse af referencemængden, uden at der herved skete en forhøjelse af reduktionsprocenten som følge af forøgelsen af produktionen i perioden 1981-1983.
In his action, Mr Berkenheide sought to have his reference quantity recalculated without the application of an Increase in the abatement rate based on the rise in his production between 1981 and 1983.
Til støtte herfor påberåbte han sig, at der forelå en usædvanlig begivenhed i den betydning, der er anført i artikel 3, nr. 3, i forordning nr. 857/84, idet mælkeproduktionen på hans bedrift faldt i årene 1981 og 1982 som følge af, at besætningen blev ramt af yverbetændelse.
In support of his claim, he relied on the existence of an exceptional event within the meaning of Article 3 (3) of Regulation No. 857/84 consisting in the fact that milk production on his farm had decreased during 1981 and 1982 because his livestock was suffering from mastitis.
Domstolen bemærkede, at Finanzgericht med det præjudicielle spørgsmål i det væsentlige måtte antages at Ønske oplyst, om bestemmelsrne i forordningerne nr. 857/84 og nr. 1371/84 giver en medlemsstat, der har valgt 1983 som referenceår, mulighed for at tage hensyn til forholdene for de producenter, hvis mælkeproduktion i 1981 eller 1982 var blevet påvirket af en usædvanlig begivenhed.
The question submitted for a preliminary ruling sought in substance to ascertain whether the provisions of Regulations No. 857/84 and No. 1371/84 made it possible, in the case of a Member State which had selected 1983 as the reference year, to take Into consideration the situation of producers whose milk production was affected by an exceptional event in 1981 or 1982.
Domstolen besvarede spørgsmålet således:
The Court held as follows:
"Artikel 3, nr. 3, i Rådets forordning nr. 857/84 af 31. marts 1984, sammenholdt med artikel 3 i Kommissionens forordning nr. 1371/84 af 16. maj 1984 regulerer ikke retsstillingen for producenter, hvis mælkeproduktion er blevet påvirket af en usædvanlig begivenhed i et andet år end referenceåret.
"The provisions of Article 3 (3) of Council Regulation (EEC) No. 857/64 of 31 March 1984 in conjunction with Article 3 of Commission Regulation (EEC) No. 1371/84 of 16 May 1984 do not govern a situation in which producers have been affected by an exceptional event in a year other than the reference year.
Derimod giver artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 857/84, sammenholdt med artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1371/84 mulighed for, at der - såfremt en medlemsstat har valgt 1983 som referenceår og har udnyttet muligheden for at variere den procentsats, der anvendes ved fastsættelsen af referencemængderne, i forhold til udviklingen i producenternes leverancer mellem 1981 og 1983 - herved tages hensyn til forholdene for den kategori af producenter, hvis mælkeproduktion i 1981 eller 1982 blev påvirket af en usædvanlig begivenhed."
However, the provisions of Article 2 (2) of Regulation No. 857/84 in conjunction with Article 2 (1) of Regulation No. 1371/84 permit, in the case of a Member State which has selected 1983 as the reference year and which has exercised the option of varying the percentage weighting for the determination of the reference quantities on the basis of the trend in deliveries by producers between 1981 and 1983, account to be taken for the purposes of such variation of the situation of the category of producers whose milk production was affected by an exceptional event in 1981 or 1982."
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse den 29. marts 199
Mr Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting on 29 March 1990.
Han foreslog følgende besvarelse: "Såvel artikel 3, nr. 3, i Rådets forordni (EØF) nr. 857/84, sammenholdt med artikel 3 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1371/84, som artikel 2, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 857/84, sammenholdt med artikel 2, stk. 1, i Kommissionens forordning (ØEF) nr. 1371/84 skal fortolkes således, at når en medlemsstat har valgt 1983 og ikke 1981 som referenceår ved fastsættelsen af individuelle referencemængder, og der i de nationale gennemførelsesbestemmelser fastsattes en yderligere reduktion af referencemængderne for de producenter, hvis mælkeproduktion var højere i 1983 end i 1981, kan en producent ikke kræve, at medlemsstaten ved anvendelsen af en sådan yderligere reduktion tager hensyn til, at hans mælkeproduktion i 1981 har været påvirket af en usædvanlig begivenhed".
"Both Article 3 (3) of Council Regulation No. 857/84, in conjunction with Article 3 of Commission Regulation No. 1371/84, and Article 2 (2) of Council Regulation No. 857/84, in conjunction with Article 2 (1) of Commission Regulation No. 1371/84, must be interpreted as meaning that, where a Member State has chosen 1983 instead of 1981 as the reference year for the determination of individual reference quantities, and provides in its national implementing legislation for an additional reduction in the reference quantities of producers whose level of milk production in 1983 was higher than in 1981, a producer may not require that Member State, when applying to him that additional reduction, to take account of the fact that his milk production in 1981 was affected by an exceptional event."
Ved kendelse af 14. december 1988, indgået til Domstolen den 23. januar 1989 havde Bundesfinanzhof i en sag mellem selskabet Maizena og Hauptzollamt Krefeld forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen og gyldigheden af artikel 5a i Rådets forordning (EØF) nr. 2742/75.
By order of 14 December 1988, which was received at the Court Registry on 23 January 1989, the Bundesfinanzhof [Federal Finance Court] referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation and validity of Article 5a of Council Regulation (EEC) No. 2742/75 which arose in the context of proceedings between Maizena and the Hauptzollamt [Principal Customs Office] Krefeld.
Maizena havde modtaget produktionsrestitution i henhold til forordning nr. 2742/75 for forarbejdning af majs til stivelse.
Maizena had received a production refund under Regulation No. 2742/75 in respect of maize converted into starch.
Maizena anvendte derefter en del af stivelsen til at fremstille isoglukose. Maizena videreforarbejdede en del heraf til sorbitol.
Maizena then used part of the starch to produce isoglucose.
Hauptzollamt Krefeld krævede under henvisning til den nævnte forordnings artikel 5a, at Maizena skulle tilbagebetale den produktionsrestitution, der var modtaget for de partier majsstivelse, hvoraf der var fremstillet isoglukose.
On the basis of Article 5a of the abovementioned regulation, the Hauptzollamt demanded repayment of the production refunds received in respect of the quantities of maize starch converted into isoglucose.
Maizena anfægtede for de nationale retsinstanser lovligheden af Hauptzollamt nævnte afgørelse om tilbagebetaling og gjorde herved gældende, at den omtvistede artikel 5a kun omhandler isoglukose som slutprodukt, men ikke isoglukose som et overgangsprodukt, der anvendes til fremstillingen af sorbitol.
Before the national courts, Maizena contested the legality of the Hauptzoll amt's decision on the basis that Article 5a referred only to isoglucose as a final product and not isoglucose as an intermediate product in the production of sorbitol.
Maizen < anførte, at en fortolkning, hvorefter artikel 5a finder unuanceret anvendelse på isoglukose uanset dennes endelige anvendelsesformål, fører til forskelsbehandling mellem sorbitol, der er fremstillet på basis af isoglukose, og sorbitol fremstillet af glukose eller i form af invertsukker, idet der kan udbetales restitutioner for de to sidstnævnte produkter. Akt. 16/90
Maizena added that the view that Article 5a applied to all isoglucose regardless of the use to which it was ultimately to be put gave rise to discrimination between sorbitol produced from isoglucose and sorbitol produced from glucose or sugar in the form of invert sugar, since the latter products attracted the refund.
"Artikel 5a, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 2742/75 af 29. oktober 1975 om produktionsrestitutioner i korn- og rissektoren, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 1665/77 af 20. juli 1977 om ændring af forordning (EØF) nr. 2742/75, skal fortolkes således, at den ikke forbyder, at der ydes produktionsrestitution for produkter, der skal anvendes til fremstilling af isoglukose, når isoglukosen fremkommer som et overgangsprodukt ved frem stillingen af sortibol og ikke er bestemt til at komme på markedet."
"Article 5a (1) of Regulation (EEC) No. 2742/75 of the Council of 29 October 1975 on production refunds in the cereals and rice sectors, as amended by Council Regulation (EEC) No. 1665/77 of 20 July 1977 amending Regulation (EEC) No. 2742/75, properly construed, does not prohibit production refunds in respect of products Intended for the manufacture of isoglucose when that isoglucose is to be used as an Intermediate product, not Intended for marketing, in the manufacture of sorbitol."
Generaladvokat Carl Otto Lenz fremsatte forslag til afgørelse den 7. marts wxr.
Mr Advocate General Carl Otto Lenz delivered his Opinion at the sitting on 7 March 1990.
Han forslog følgende besvarelse: "Artikel 5a, stk. 1, i forordning nr. 2742/75, som ændret ved forordning nr. 1665/77, var under den i hovedsagen omhandlede periode ikke til hinder for, at der ydedes produktionsrestitution for produkter, der var bestemt til fremstilling af isoglukose, for så vidt isoglukosen udgjorde et overgangsprodukt ved fremstillingen af sortibol og ikke var bestemt til at komme på markedet".
"Article 5a (1) of Regulation No. 2742/75, as amended by Regulation No. 1665/77, did not exclude, at the material time, the payment of a production refund for products to be used in the manufacture of isoglucose in so far as the isoglucose is an intermediate product in the manufacture of sorbitol and 1s not as such intended to be marketed".
Ved kendelse af 12. december 1988, indgået til Domstolen den 9. februar 1989, havde Arbeitsgericht Hamburg forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Traktatens artikel 119 og af Rådets direktiv 75/117/EØF.
By order of 12 December 1988, which was received at the Court on 9 February 1989, the Arbeitsgericht [Labour Court] Hamburg referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the Interpretation of Article 119 of the Treaty and of Council Directive 75/117/EEC.
Spørgsmålene var stillet under en sag, Maria Kowalska havde anlagt mod sin tidligere arbejdsgiver, Freie und Hansestadt Hamburg, til prøvelse af hendes krav om udbetaling af en fratrædelsesgodtgørelse, da hun blev pensioneret.
The questions were raised in proceedings brought by Mrs Kowalska against her former employer, the Free and Hanseatic City of Hamburg, concerning her entitlement to a temporary severance grant on retirement.
Det omtvistede ansættelsesforhold var reguleret af bestemmelserne i Bundesangestelltentarifvertrag (kollektiv overenskomst for offentligt ansatte), hvis artikel 62 bestemmer, at fuldtidsansatte har krav på en godtgørelse ved fratræden.
Her employment relationship was governed by the provisions of the collective agreement for employees under contract to the Civil Service, Article 62 of which provides that full-time workers are entitled, on the day on which the employment relationship ceases, to a temporary severance grant.
Med henvisning til nævnte bestemmelse og til, at Maria Kowalska havde arbejdet på deltid, afviste Hansestadt Hamburg at udbetale hende den pågældende godtgørelse.
Since Mrs Kowalska had worked only part-time, the City of Hamburg refused, on the basis of that provision, to pay her the grant.
For Arbeitsgericht Hamburg gjorde Maria Kowalska gældende, at 90,2% af de offentligt ansatte i Forbundsrepublikken Tyskland, der arbejder på deltid, e kvinder, og at den omstændighed, at godtgørelsen kun udbetales fuldtidsbeskæftigede, er udtryk for en ulovlig, indirekte forskelsbehandling af kvinde
Before the Arbeitsgericht, Mrs Kowalska claimed that since the proportion of women working part-time in public service in the Federal Republic of Germany was 90.2%, the limitation of that grant to full-time employees constituted indirect discrimination against women, prohibited by law.
EØF-Traktatens artikel 119 skal fortolkes således, at den er til hinder for anvendelse af en bestemmelse i en kollektiv overenskomst for offentligt ansatte i en medlemsstat, hvorefter arbejdsgivere kan undtage deltidsansatte fra at få udbetalt en fratrædelsesgodtgørelse ved ansættelsesforholdet: ophør, såfremt det viser sig, at en betydelig mindre procentdel mænd end kvinder arbejder på deltid, medmindre arbejdsgi veren godtgør, at bestemmelsen er berettiget af objektive grunde, der intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn.
Article 119 of the EEC Treaty Is to be interpreted as precluding the application of a clause in a collective wage agreement applying to the national public service under which the employers may exclude part-time employees from the payment of a severance grant when in fact a considerably lower percentage of men than of women work part-time, unless the employer shows that the exclusion is based on objectively justified factors unrelated to any discrimination on grounds of sex.
Såfremt en bestemmelse i en kollektiv overenskomst er udtryk for en indirekte forskelsbehandling, skal medlemmerne af den gruppe, der stilles ugunstigt på grund af denne forskelsbehandling, i forhold til deres arbejdstid behandles på samme måde og være omfattet af de samme regler som de Øvrige arbejdstagere, idet disse regler, når EØF-Traktatens artikel 1' ikke er korrekt gennemført i national ret, er de eneste, der gyldigt vil kunne anvendes."
Where there is indirect discrimination in a clause in a collective wage agreement, the class of persons placed at a disadvantage by reason of that discrimination must be treated in the same way and become subject to the same scheme, proportionately to the number of hours worked, as other workers, such scheme remaining, for want of correct transposition of Article 119 of the EEC Treaty into national law, the only valid system of reference."
Generaladvokat Marco Darmon fremsatte forslag til afgørelse den 28. marts wxr.
Mr Advocate General Marco Darmon delivered his Opinion at the sitting on 28 March 1990.
Han foreslog følgende besvarelse:
He proposed that the Court should rule as follows:
"- EØF-Traktatens artikel 119 skal fortolkes således, at den er til hinder f < bestemmelser i en kollektiv overenskomst, hvorefter arbejdsgivere kan undtage deltidsansatte fra at få udbetalt en fratrædelsesgodtgørelse ved e uforskyldt udtrædelse af ansættelsesforholdet, såfremt bestemmelserne rammer et Langt større antal kvinder end mænd, medmindre arbejdsgiveren godtgør, at de nævnte bestemmelser er berettiget af objektive grunde, der intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn; - såfremt en arbejdsgiver i medfør af en kollektiv overenskomst udøver en indirekte forskelsbehandling med hensyn til løn, skal den gruppe, der stilles ugunstigt på grund af en sådan forskelsbehandling, behandles på samme måde og - i forhold til deres arbejdstid - være omfattet af de samme regler som andre ansatte, idet disse regler, når EØF-Traktatens artikel 11 og artikel 4 i Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes om gennemførelse af princippet om ligeløn
Where there is indirect discrimination as regards pay by an employer under a collective agreement, the disadvantaged group must, by reason of such discrimination, be treated in the same way and have applied to it, on a proportional basis, the same system as that which is applied to the other persons entitled, and, unless Article 119 of the EEC Treaty and Article 4 of Council Directive 75/117/EEC of 10
(præjudiciel) "Landbrug - destillation af vin - bestemmelser heroin - frist - gyldighed" (Sjette Afdeling)
Case C-118/89: Firma Otto Lingenfelser ν Federal Republic of Germany - 27 June 1990 (Reference for a preliminary ruling) (Agriculture - Distillation of wine - Rules applicable - Time limit -Validity) (Sixth Chamber)
Ved kendelse af 16. marts 1989, indgået til Domstolen den 10. april s.S., havde Verwaltungsgericht Frankfurt am Main forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende gyldigheden af artikel 9, stk. 2, tredje afsnit, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2499/82.
By an order of 16 March 1989, which was received at the Court on 10 April 1989, the Verwaltungsgericht [Administrative Court] Frankfurt am Main referred for a preliminary ruling a question concerning the validity of the third subparagraph of Article 9 (2) of Commission Regulation (EEC) No. 2499/82.
Spørgsmålet var rejst under en tvist mellem firmaet Lingenfelser og Bundesamt für Ernährung und Forstwirtschaft og vedrørte et krav om tilbagebetaling af en støtte, firmaet havde fået udbetalt til forebyggende destillation af vin, men som Bundesamt havde krævet tilbage, fordi firmaet for tre partier vins ved kommende havde overskredet den frist på 90 dage for betalingen til producenterne, som er fastsat i bestemmelsen.
That question arose in the course of proceedings between Lingenfelser and the Bundesamt für Ernährung und Forstwirtschaft [Federal Office for Food and Forestry] concerning a request for the repayment of aid which had been granted to the company for the preventive distillation of wine, on the ground that it had failed to comply with the timelimit of 90 days laid down by the above provision for payment to producers in respect of three consignments of wine.
Domstolen bemærkede, at formålet med at fastsatte en frist for destilleriets betaling af købesummen til producenten - jfr. elvte betragtning til forordning nr. 2499/82 - er at sikre, at producenterne normalt får udbetalt den dem garanterede minimumspris inden for sådanne tidsfrister, at de kan opnå et udbytte svarende til det, der galder ved salg på normale markedsvilkår.
The Court pointed out in that regard that the reason for the fixing of a period within which the distiller had to pay the buying-in price to the producer was, as outlined in the eleventh recital in the preamble to Regulation No. 2499/82, to provide that the buying-in price guaranteed to the producer should be paid to him, as a general rule, within a period which would enable him to obtain a profit comparable to that which he would have obtained from a commercial sale.
Meningen med at fastsætte en frist for destilleriets betaling af købesummen til producenten måtte være at tilskynde sidstnævnte til at tilbyde vine til destillation, som ellers risikerer at bringe det høje kvalitetsniveau i fare for de vine, der bringes på markedet.
The fixing of a period within which the distiller had to pay the buying-in price to the producer was therefore designed to encourage the latter to offer for distillation wines which might adversely affect the high quality level of wines placed on the market.
En overskridelse af betalingsfristen, som ikke indebarer en så væsentlig ændring af vilkårene for transaktionen i forhold til normale markedsvilkår, at det kunne afskrække producenten fra at tilbyde sin vin til destillation, kunne derfor ikke antages at bringe selve formålet med desti llationsordningen i fare. Følgelig måtte en forskrift, som indeholder en sanktion om, at selv en ubetydelig fristoverskridelse medfører fortabelse af det fulde støttebeløb, anses for at stå i misforhold til det formål, der var tilstræbt med frist kravet.
In those circumstances, the Court held, a failure to meet the timelimit for payment which did not result in the transaction being carried out under conditions which differed significantly from those of normal commercial transactions, to such an extent as to dissuade the producer from offering his wine for distillation, could not be regarded as jeopardizing the fundamental objectives of the distillation scheme.
"Artikel 9, stk. 2, tredje afsnit, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2499/82 af 15. september 1982 - om bestemmelserne vedrørende forebyggende destillation for vinproduktionsåret 1982/83 - er ugyldig i det omfang, hvori forskriften indeholder en sanktion om, at enhver overskridelse af den frist, destilleriet skal overholde ved betaling af minimumskØbsprisen, medfører fortabelse af det fulde støttebeløb."
A provision which penalized with total loss of aid any length of time, no matter how brief, by which the prescribed period had been exceeded had for that reason to be regarded as disproportionate to the objective served by the Introduction of that prescribed period.
Generaladvokat Marco Darmon fremsatte forslag til afgørelse den 27. marts
"The third subparagraph of Article 9 (2) of Commission Regulation (EEC) No. 2499/82 of 15 September 1982 laying down provisions concerning preventive distillation for the 1982/83 wine year is invalid in so far as it penalizes with total loss of aid any failure to meet the timelimit within which the distiller must pay the minimum buying-in price to the producer."
Han foreslog Domstolen at afsige følgende dom: "Artikel 9, stk. 2, tredje afsnit, i forordning nr. 2499/82 er ugyldig i det omfang, hvori den indehold en sanktion om, at enhver overskridelse af den frist, destilleriet skal overholde ved betaling af minimumsopkøbsprisen til producenten, medfører fortabelse af det fulde støttebeløb".
He proposed that the Court should rule as follows: "The third subparagraph of Article 9 (2) of Regulation No. 2499/82 is invalid in so far as it penalizes with total forfeiture of aid any amount of time which exceeds the prescribed period within which the distiller must pay the minimum buying-in price to the producer".
(præjudiciel) "Landbrug - støtte til smør beregnet til fremstilling af konditorvarer -fortabelse af licitationssikkerhed - tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og ligebehandlingsprincippet" (Anden Afdeling)
By an order of 20 April 1989, which was received at the Court on 22 May 1989, the Verwaltungsgericht [Administrative Court] Frankfurt am Main referred for a preliminary ruling two questions concerning the validity and, in the alternative, the Inapplicability in the particular circumstances of the main proceedings, of Article 12 (1) of Commission Regulation (EEC) No. 1932/81 for reasons of fairness.
Ved kendelse af 20. april 1989, indgået til Domstolen den 22. maj s.a., havd Verwaltungsgericht Frankfurt am Main forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende gyldigheden af artikel 12, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØ nr. 1932/81, subsidiært spurgt, om det af billighedsgrunde var muligt at undlade at anvende bestemmelsen i et konkret tilfælde.
Those questions arose In the context of proceedings between Hoche and BALM concerning the repayment of the tendering security which Hoche had lodged and which BALM had declared forfeit under the aforementioned provision.