natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent D. Gouloussis og N. Yerrell, der er udstationeret som national ekspert ved Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtigede, på grundlag af retsmøderapporten, efter at der i retsmødet den 6. juli 1999 er afgivet mundtlige indlæg af G. Everson og T.J. Barrass ved M. Tether, af Det Forenede Kongeriges regering ved M. Ewing, bistået af M. Hoskins, af den irske regering ved M. Cush, SC, og C. O hOisin, af den italienske regering ved G. Aiello, af den nederlandske regering ved M.A. Fierstra og af Kommissionen ved D. Gouloussis og N. Yerrell, og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 9. september 1999, afsagt følgende
— the Commission of the European Communities, by D. Gouloussis, Legal Adviser, and N. Yerrell, a national civil servant on secondment to the Legal Service, acting as Agents, having regard to the Report for the Hearing, after hearing the oral observations of Messrs Everson and Barrass, represented by M. Tether; the United Kingdom Government, represented by M. Ewing and M. Hoskins; the Irish Government, represented by M. Cush, SC, and C. O hOisin; the Italian Government, represented by G. Aiello; the Netherlands Government, represented by M.A. Fierstra; and the Commission, represented by D. Gouloussis and N. Yerrell, at the hearing on 6 July 1999, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 9 September 1999, gives the following
Ved kendelse af 6. maj 1998, indgået til Domstolen den 25. maj 1998, har Industrial Tribunal, Bristol, i medfør af EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234
By order of 6 May 1998, received at the Court on 25 May 1998, the Industrial Tribunal, Bristol, referred to the Court for a preliminary ruling under Article 177
EF) forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 3 i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens (EFT L 283, s. 23, herefter »direktivet«).
1999 — CASE C-198/98 of the EC Treaty (now Article 234 EC) a question on the interpretation of Article 3 of Council Directive 80/987/EEC of 20 October 1980 on the approximation of the laws of the Member States relating to the protection of employees in the event of the insolvency of their employer (OJ 1980 L 283, p. 23, hereinafter 'the Directive').
Spørgsmålet er blevet rejst under en sag, der føres af G. Everson og T.J. Barrass mod Secretary of State for Trade and Industry (herefter »Secretary of State«) om udbetaling af løntilgodehavender som følge af deres arbejdsgivers, selskabet Bell Lines Ltd's (herefter »Bell«), insolvens.
That question has arisen in a dispute between Messrs Everson and Barrass, on the one hand, and the Secretary of State for Trade and Industry ('the Secretary of State'), on the other, concerning payment of outstanding claims following the insolvency of their employer, Bell Lines Ltd ('Bell').
Retsforskrifter
The legal framework
Formålet med direktivet er på fællesskabsplan at sikre arbejdstagerne en minimumsbeskyttelse i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens, idet direktivet dog ikke afskærer medlemsstaterne fra at anvende gunstigere bestemmelser.
The Directive is intended to guarantee employees a minimum level of protection under Community law in the event of the insolvency of their employer, without prejudice to more favourable provisions existing in the Member States.
Med henblik herpå skal medlemsstaterne i henhold til direktivet oprette en institution, som sikrer arbejdstagere, hvis arbejdsgiver er blevet insolvent, betaling af deres tilgodehavender.
To that end, it requires Member States to establish an institution which will guarantee payment of outstanding claims to workers whose employer has become insolvent.
Direktivets artikel 1, stk. 1, finder ifølge sin ordlyd anvendelse på:
According to Article 1(1), the Directive applies:
»krav, som arbejdstagere i medfør af en arbejdsaftale eller et ansættelsesforhold har erhvervet i forhold til arbejdsgivere, der er insolvente i henhold til artikel 2, stk. 1«.
'to employees' claims arising from contracts of employment or employment relationships and existing against employers who are in a state of insolvency within the meaning of Article 2(1).'
»I henhold til dette direktiv anses en arbejdsgiver for at være insolvent: a) når der er indgivet begæring om indledning af en procedure med hjemmel i de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser i den pågældende medlemsstat, som vedrører arbejdsgiverens bo og sigter mod en samlet fyldestgørelse af hans kreditorer, og som åbner mulighed for at tage de i artikel 1, stk. 1, omhandlede krav i betragtning og b) når den myndighed, som har kompetence i henhold til nævnte administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser,
(a) where a request has been made for the opening of proceedings involving the employer's assets, as provided for under the laws, regulations and admin istrative provisions of the Member State concerned, to satisfy collectively the claims of creditors and which make it possible to take into consideration the claims referred to in Article 1(1), and
— enten har truffet afgørelse om indledning af proceduren
— either decided to open the proceedings,
— eller har konstateret, at arbejdsgiverens virksomhed eller bedrift er lukket endeligt, og at de foreliggende aktiver ikke er tilstrækkelige til at berettige indledning af proceduren.«
— or established that the employer's undertaking or business has been definitively closed down and that the available assets are insufficient to warrant the opening of the proceedings.'
I henhold til direktivets artikel 3 skal medlemsstaterne træffe de nødvendige foranstaltninger for, at garantiinstitutioner sikrer arbejdstagerne betaling af tilgodehavender, der hidrører fra arbejdsaftaler eller ansættelsesforhold, og som vedrører løn for perioden inden en bestemt dato.
Article 3 of the Directive requires Member States to take the measures necessary to ensure that guarantee institutions guarantee payment of employees' out standing claims resulting from contracts of employment or employment relation ships and relating to pay for the period prior to a given date.
»Medlemsstaterne fastsætter de nærmere bestemmelser vedrørende garantiinstitutionernes opbygning, finansiering og virksomhed, navnlig under iagttagelse af følgende principper: a) institutionernes aktiver skal være uafhængige af arbejdsgivernes driftskapital og foreligge på en sådan måde, at der ikke kan gøres udlæg under en procedure i tilfælde af insolvens b) arbejdsgiverne skal bidrage til finansieringen, medmindre denne sikres fuldstændigt af offentlige myndigheder
'Member States shall lay down detailed rules for the organisation, financing and operation of the guarantee institutions, complying with the following principles in particular:
EVERSON OG BARRASS c) institutionernes betalingspligt består, uanset om forpligtelserne til at bidrage til finansieringen er opfyldt.«
(c) the institutions' liabilities shall not depend on whether or not obligations to contribute to financing have been fulfilled.'
Part XII i Employment Rights Act 1996 (lov om arbejdstageres rettigheder, herefter »1996-loven«) har til formål at gennemføre direktivet i Det Forenede Kongeriges nationale retsorden.
Part XII of the Employment Rights Act 1996 ('the 1996 Act') is intended to transpose the Directive into domestic law in the United Kingdom.
Ifølge den forelæggende ret indeholder 1996loven ingen udtrykkelige regler, som regulerer det tilfælde, at et selskab, som er handelsmæssigt til stede i Det Forenede Kongerige, hvor det har ansatte, men som er hjemmehørende i en anden medlemsstat, tages under insolvensbehandling i henhold til lovgivningen i denne medlemsstat.
According to the referring tribunal, the 1996 Act does not contain any express provision governing the situation in which a company which has a commercial presence in the United Kingdom and employs workers there but which is incorporated in another Member State becomes insolvent under the law of that other State.
10 Bell, der nu er i likvidation, er et irsk selskab med hjemsted i Dublin.
10 Bell, at present in liquidation, is a company incorporated under Irish law with its registered office in Dublin.
Det drev virksomhed som shipping-agent, navnlig fra forskellige forretningsadresser i Det
It carried on business as a shipping agent, in particular from various business addresses in the United Kingdom, and employed 209 persons in the United Kingdom for whom employer's and employees' social security contributions were paid into the National Insurance Fund.
I juli 1997 traf High Court (Irland) afgørelse om, at Bell skulle afvikles ved likvidation som følge af selskabets insolvens og udpegede en likvidator.
(England and Wales), Queen's Bench Division, recognised the appointment of the liquidator within the context of judicial cooperation in matters of insolvency and appointed joint special managers to assist in the winding up of Bell's affairs in the United Kingdom.
High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench Division, anerkendte denne udpegelse inden for rammerne af et retsligt samarbejde i spørgsmål vedrørende insolvens, og udpegede særlige bestyrere til i fællesskab at bistå ved afviklingen af selskabets bo i Det Forenede Kongerige. 12 Bell's ansatte i Det Forenede Kongerige blev afskediget.
12 Bell's employees in the United Kingdom were dismissed.
Flertallet af disse har anmeldt krav over for Secretary of State om betaling i henhold til Part XII i 1996loven af løntilgodehavender, ikke betalte feriepenge og erstatning for manglende overholdelse af opsigelsesvarsel. Disse krav blev afvist under henvisning til, at der i henhold til 1996-loven, som fortolket ud fra dommen af 17. september 1997 i sag C-117/96, Mosbæk (Sml.
Most of them applied to the Secretary of State under Part XII of the 1996 Act for payment in respect of arrears of pay, outstanding holiday pay and compensatory payments in lieu of notice.
13 Sagsøgerne i hovedsagen arbejdede ved Bell's filial i Avonmouth ved Bristol.
13 The applicants in the main proceedings worked for Bell's branch at Avonmouth, near Bristol.
Denne filial var registreret i Registar of Companies for England & Wales i henhold til section 690A i Companies Act 1985 og schedule 21A til denne lov. Disse bestemmelser gennemfører reglerne om registrering af filialer, som fastsat i Rådets ellevte direktiv 89/666/EØF af 21. december 1989 om offentlighed vedrørende filialer oprettet i en medlemsstat af visse former for selskaber henhørende under en anden stats retsregler (EFT L 395, s. 36), i Det Forenede Kongeriges nationale ret. Denne registrering medførte dog ikke, at filialen i Avonmouth fik status som en juridisk person. I - 8928
14 Before the referring tribunal, the applicants in the main proceedings maintained that their situation was distinguishable from that in Mosbæk inasmuch as Bell had established a permanent commercial presence in the United Kingdom, was registered in that Member State for tax, customs and social security purposes, and had paid social security contributions in the United Kingdom in respect of its employees working there.
15 Secretary of State har derimod gjort gældende, at betalingen af krav påhviler den irske garantiinstitution, for så vidt som proceduren med henblik på samlet fyldestgørelse af kreditorerne er blevet indledt i Irland.
15 The Secretary of State contended, on the other hand, that, in so far as the proceedings for collective satisfaction of creditors' claims had been commenced in Ireland, the Irish guarantee institution was responsible for settlement of the claims.
Endvidere indebærer en sådan fortolkning den fordel, at det alene er garantiinstitutionen i én medlems stat, der bliver involveret, hvilket er i overensstemmelse med direktivets formål.
Moreover, that approach had the advantage that it involved the guarantee institution of only one Member State, in accordance with the objective of the Directive.
16 Da den forelæggende ret på grundlag af dommen af 13. november 1990 i sag C-106/89, Marleasing (Sml.
16 The national tribunal held, in the light of the judgment in Case C-106/89 Marleasing ν La Comercial Internacional de Alimentación [1990] ECR I-4135, paragraph 8, that, applying the principles of interpretation of national law, the 1996 Act did not impose an obligation on the Secretary of State to indemnify the applicants in the main proceedings.
I, s. 4135, præmis 8), er af den opfattelse, at 1996loven efter en fortolkning i henhold til national ret ikke pålægger Secretary of State nogen pligt til at betale sagsøgerne i hovedsagen, har den besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
It decided to stay proceedings and to ask the Court to answer the following question:
»Såfremt i) en arbejdstager arbejder i en medlemsstat for en arbejdsgiver, der er stiftet som et selskab i en anden medlemsstat, og ii) arbejdsgiveren har en filial i den medlemsstat, hvor arbejdstageren arbejder, og filialen er registreret i henhold til de nationale bestemmelser, der gennemfører Rådets direktiv 89/666/EØF (det ellevte selskabsdirektiv), selv om filialen i den pågældende medlemsstat ikke har status som et selskab eller som en i forhold til arbejdsgiveren selvstændig juridisk person, og iii) både arbejdsgiveren og arbejdstageren er forpligtede til at betale sociale bidrag i den medlemsstat, hvor arbejdstageren arbejder,
(ii) the employer has a branch in the Member State in which the employee works, and that branch is registered under the national provisions implementing Council Directive 89/666/EEC (the Eleventh Company Law Directive), although it is not incorporated and does not have legal personality separate from that of the employer, in that Member State; and
Det præjudicielle spørgsmål
The question submitted for a preliminary ruling
17 Med sit spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, hvilken garantiinstitution der i medfør af direktivets artikel 3 er kompetent til at sikre betaling af løntilgodehavender, når de pågældende arbejdstagere udøvede deres
17 By its question, the referring tribunal is in substance asking which is the competent guarantee institution, under Article 3 of the Directive, for ensuring payment of outstanding wage claims in the case where the employees in question were employed in a Member State by the branch of a company incorporated under the laws of another Member State, in which that company has its registered office and in which it was placed in liquidation.
EVERSON OG BARRASS beskæftigelse i en medlemsstat for filialen af et selskab, der er stiftet i en anden medlemsstat, hvor selskabet har sit hjemsted, og hvor det er under likvidation.
EVERSON AND BARRASS of being clear and simple, should be of general application in all cases where the insolvent employer is incorporated in a Member State other than that in which the employees reside and were employed.
19 Sagsøgerne i hovedsagen, den irske, den italienske og den nederlandske regering samt Kommissionen har derimod gjort gældende, at i overensstemmelse med direktivets formål påhviler forpligtelsen til at udbetale de beløb til arbejdstagerne, som de har krav på, garantiinstitutionen i den medlemsstat, hvor arbejdstageren udøvede sin lønnede beskæftigelse, og hvor arbejdsgiveren permanent var handelsmæssigt til stede.
19 In contrast, the applicants in the main proceedings and the Irish, Italian and Netherlands Governments, together with the Commission, submit that, in accordance with the purpose of the Directive, the obligation to pay employees the amounts owing to them rests with the guarantee institution of the Member State in which they were employed and in which the employer had a permanent commercial presence.
I denne henseende adskiller omstændighederne i hovedsagen sig klart fra de omstændigheder, der dannede grundlag for Mosbæk-dommen, eftersom Bell ikke blot havde en filial i Det Forenede Kongerige og var registreret der i henhold til direktiv 89/666, men også havde lokaler og andre aktiver i denne medlemsstat, hvor Bell aflønnede sine arbejdstagere gennem sin filial og tilbageholdt skatter og socialsikringsbidrag i henhold til den britiske lovgivning.
In this regard, the facts of the present case are clearly distinguishable from those of Mosbæk, since Bell not only had a branch in the United Kingdom and was registered there in accordance with Directive 89/666, but also had offices or other assets in that Member State and paid its workers through its branch, collecting the taxes and social security contributions payable under United Kingdom legislation.
For så vidt angår indholdet af denne garanti bestemmer direktivets artikel 3, at betalingen af arbejdstagernes tilgodehavender, der hidrører fra arbejdsaftaler eller ansættelsesforhold, og som vedrører løn for perioden inden en bestemt dato, skal sikres.
So far as the content of that guarantee is concerned, Article 3 of the Directive imposes an obligation to ensure payment of employees' outstanding claims resulting from contracts of employment or employment relationships and relating to pay for the period prior to a given date.
21 Når arbejdsgiveren har hjemsted i en medlemsstat, bestemmer direktivet, at den garantiinstitution, der har kompetence med hensyn til betalingen af arbejdsta-
22 Where, as in the main proceedings in this case, the employer has several places of establishment in different Member States, it is necessary, for the purpose of determining the competent guarantee institution, to refer, as an additional
Når arbejdsgiveren — som det er tilfældet i hovedsagen — har flere virksomheder i forskellige medlemsstater, må der i forbindelse med afgørelsen af, hvilken garantiinsitution der er kompetent, som et yderligere kriterium og på grundlag af direktivets sociale formål henses til det sted, hvor arbejdstagerne udøvede deres beskæftigelse.
1999 — CASE C-198/98 criterion and in the light of the social objectives of the Directive, to the place in which the employees are employed.
Dette svarer i de fleste tilfælde til det sociale og sproglige område, arbejdstagerne tilhører.
That will in most cases correspond to the social and language environment with which they are familiar.
I modsætning til den situation, der dannede grundlag for Mosbæk-dommen, hvor den insolvente arbejdsgiver ikke havde nogen virksomhed på den medlemsstats område, hvor arbejdstageren udøvede sin beskæftigelse, var den pågældende arbejdsgiver etableret på britisk område, eftersom selskabet havde en filial i Avonmouth, som beskæftigede mere end 200 ansatte, herunder sagsøgerne i hovedsagen.
In the main proceedings here, in contrast to the position in Mosbæk, where the insolvent employer did not have any establishment in the territory of the Member State in which the employee was working, the employer concerned was established within the territory of the United Kingdom, since it had a branch in Avonmouth employing more than 200 persons, including the applicants in the main proceedings.
I sådanne tilfælde påhviler det garantiinstitutionen i den medlems stat, på hvis område filialen er beliggende, at betale tilgodehavenderne.
In such a case, the institution which must settle any outstanding claims is that of the Member State within whose territory the branch is established.
Som følge heraf skal det stillede spørgsmål besvares med, at såfremt arbejds tagere, der er berørt af deres arbejdsgivers insolvens, udøvede deres lønnede beskæftigelse i en medlemsstat for filialen af et selskab, der er stiftet i en anden medlemsstat, hvor selskabet har sit hjemsted, og hvor det er under likvidation, er det garantiinstitutionen i den medlemsstat, hvor arbejdstagerne udøvede deres lønnede beskæftigelse, der i medfør af direktivets artikel 3 er kompetent med hensyn til betaling af disse arbejdstageres tilgodehavender.
The answer to the question referred must therefore be that where the employees adversely affected by the insolvency of their employer were employed in a Member State by the branch established in that State of a company incorporated under the laws of another Member State, where that company has its registered office and in which it was placed in liquidation, the competent institution, under Article 3 of the Directive, for payment to those employees of outstanding claims is that of the State within whose territory they were employed.
De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongeriges regering, af den irske regering, af den italienske regering, af den nederlandske regering og af Kommissionen, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke erstattes.
The costs incurred by the United Kingdom, Irish, Italian and Netherlands Governments and by the Commission, which have submitted observations to the Court, are not recoverable.
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.
Since these proceedings are, for the parties to the main proceedings, a step in the action pending before the national tribunal, the decision on costs is a matter for that tribunal.
DOMSTOLEN (Femte Afdeling) vedrørende det spørgsmål, der er forelagt af Industrial Tribunal, Bristol, ved kendelse af 6. maj 1998, for ret:
THE COURT (Fifth Chamber), in answer to the question referred to it by the Industrial Tribunal, Bristol, by order of 6 May 1998, hereby rules:
Såfremt arbejdstagere, der er berørt af deres arbejdsgivers insolvens, udøvede deres lønnede beskæftigelse i en medlemsstat for filialen af et selskab, der er stiftet i en anden medlemsstat, hvor selskabet har sit hjemsted, og hvor det er under likvidation, er det garantiinstitutionen i den medlemsstat, hvor arbejdstagerne udøvede deres lønnede beskæftigelse, der i medfør af artikel 3 i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens er kompetent med hensyn til betaling af disse arbejdstageres tilgodehavender.
Where the employees adversely affected by the insolvency of their employer were employed in a Member State by the branch established in that State of a company incorporated under the laws of another Member State, where that company has its registered office and in which it was placed in liquidation, the competent institution, under Article 3 of Council Directive 80/987/EEC of 20 October 1980 on the approximation of the laws of the Member States relating to the protection of employees in the event of the insolvency of their employer, for payment to those employees of outstanding claims is that of the State within whose territory they were employed.
Sag C-239/98
Case C-239/98
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
Commission of the European Communities ν French Republic
»Traktatbrud — manglende gennemførelse af direktiv 92/49/EØF og 92/96/ EØF — direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og direkte livsforsikring«
(Failure by a Member State to fulfil its obligations — Failure to transpose Directives 92/49/EEC and 92/96/EEC — Direct insurance other than life assurance and direct life assurance)
Forslag til afgørelse fra generaladvokat S. Alber fremsat den 29. september 1999 Domstolens dom (Femte Afdeling) af 16. december 1999
Opinion of Advocate General Alber delivered on 29 September 1999 .... Judgment of the Court (Fifth Chamber), 16 December 1999
Sammendrag af dom
Summary of the Judgment of directives — Failure to fulfil
Medlemsstater — forpligtelser — gennemførelse af direktiver — manglende gennem førelse ubestridt
Member States — Obligations — Implementation obligations not contested
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT ALBER — SAG C-239/98
OPINION OF MR ALBER — CASE C-239/98
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT SIEGBERT ALBER fremsat den 29. september 1999 *
OPINION OF ADVOCATE GENERAL ALBER delivered on 29 September 1999 *
A — Indledning hensyn til den forretningsmæssige ledelse og selskabernes solvens.
A — Introduction the business, a requirement that has not been met.