natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I det omfang hvor en medlemsstat kan begrunde sit krav om forudgående tilladelse med henvisning til et formål inden for landsplanlægningen, såsom opretholdelsen i almenhedens interesse af en fast bosiddende befolkning og en økonomisk virksomhed, der er uafhængig af turisterhvervet i visse regioner, kan den restriktion, som et sådan krav er, kun tillades, hvis den ikke anvendes på diskriminatorisk måde, og såfremt formålet ikke kan nås ved mindre indgribende foranstaltninger.
The concept of 'existing legislation' within the meaning of Article 70 of the Act of Accession is based on a factual criterion, so that its application does not require an assessment of the validity in domestic law of the national provisions at issue. Thus, any rule regarding secondary residences which was in force in the Republic of Austria at the date of accession is, in principle, covered by the derogation laid down in Article 70 of the Act of Accession.
For så vidt angår en eventuel forskelsbehandling er det umuligt for ansøgeren at føre et uigendriveligt bevis for den fremtidige brug af den ejendom, som søges erhvervet.
As to the criterion of non-discriminatory application, it is not possible for the person seeking authorisation to provide incontrovertible proof of the future use of the land to be acquired.
Myndigheden råder dog over et vidt skøn, der nærmer sig en fri skønsbeføjelse.
The administrative authorities thus have considerable latitude which is closely related to a discretionary power.
Desuden fremgår det, at myndighederne har til hensigt at benytte det
In addition, the accelerated authorisation procedure
Enhver bestemmelse vedrørende sekundærboliger, der var gældende i
In proceedings for a preliminary ruling, it is for the courts of the Member State concerned to
den ved for indført grund automatisk uden undtagelsesordning, der er tiltrædelsesaktens artikel 70.
is presented as designed to replace the declaration procedure reserved for Austrians alone.
Hertil kommer, at den fremskyndede procedure skal træde i stedet for anmeldelsesproceduren, og alene er forbeholdt østrigere.
As to the criterion of other less restrictive procedures, the need for the prior authorisation procedure is not made out in this case.
For så vidt angår andre, mindre forpligtende formelle krav er nødvendigheden af en forudgående tilladelsesprocedure ikke godtgjort.
acquisition which existed before, does not thereby improve the treatment reserved for nationals of Member States other than the Republic of Austria, since it also lays down detailed rules for examining applications for authorisation which are designed, in practice, to favour applications from Austrian nationals.
TGVG 1996 — selv om den i princippet ophæver den tidligere ordning med to procedurer for erhvervelse af fast ejendom — forbedrer behandlingen af medlemsstaternes statsborgere, bortset fra østrigske statsborgere, da den indfører nogle bestemmelser vedrørende behandlingen af ansøgninger om tilladelse, der i realiteten har til formål at favorisere de ansøgninger, som østrigske statsborgere indgiver.
Accordingly, the relevant provisions of the TGVG 1996 cannot, in any event, be covered by the derogation laid down in Article 70 of the Act of Accession.
Den forudgående kontrol med erhvervelse af fast ejendom sker ikke blot af hensyn til et informationsbehov, men kan munde ud i et afslag på tilladelse, uden at dette nødvendigvis er i strid med fællesskabsretten.
Prior verification, in connection with the acquisition of property ownership, does not reflect merely a need for information, but can result in a refusal to grant authorisation, without necessarily being contrary to Community law.
De relevante bestemmelser i TGVG 1996 kan derfor under alle omstændigheder ikke anses for at være omfattet af undtagelsesordningen i henhold til tiltrædelsesaktens artikel 70.
However, the legislature of the Tyrol had itself acknowledged that prior declaration, established for the benefit of Austrian nationals, constituted an effective means of supervision capable of preventing the property concerned from being acquired as a secondary residence.
Desuden havde lovgiver i Tyrol selv anerkendt, at den forudgående erklæring, der var indført til fordel for østrigske statsborgere, udgjorde et effektivt middel til kontrol og til at undgå, at den pågældende ejendom erhverves som sekundærbolig.
By its second question, the national court seeks, in substance, to ascertain whether it is for the Court of Justice, in proceedings for a preliminary ruling, to assess whether a breach of Community law is sufficiently serious for a Member State to incur non-contractual liability vis-à-vis individuals who may be victims of that breach.
Med det andet spørgsmål ønsker den nationale ret nærmere bestemt at få oplyst, om det under behandlingen af en præjudiciel sag påhviler Domstolen at afgøre, om en tilsidesættelse af fællesskabsretten er tilstrækkelig kvalificeret til, at en medlemsstat ifalder erstatningsansvar uden for kontrakt over for privatpersoner, der eventuelt har lidt tab som følge af denne tilsidesættelse.
It is clear from the case-law of the Court that it is, in principle, for the national courts to apply the criteria to establish the liability of Member States for damage caused to individuals by breaches of Community law in accordance with the guidelines laid down by the Court for the application of those criteria.
Det fremgår af Domstolens praksis, at det i princippet er de nationale retsinstanser, der skal anvende de kriterier, der gør det muligt at fastslå medlemsstaternes ansvar for de skader, som privatpersoner er blevet tilføjet ved tilsidesættelse af fællesskabsretten.
In those circumstances, given the risk of discrimination inherent in a system of prior authorisation for the acquisition of land as in this case and the other possibilities at the disposal of the Member State concerned for ensuring compliance with its town and country planning guidelines, the authorisation procedure at issue constitutes a restriction on capital movements which is not essential if infringements of the national legislation on secondary residences are to be prevented.
Under disse omstændigheder og under hensyn til den risiko for forskelsbehandling, der er forbundet med et system med forudgående tilladelse til erhvervelsen af fast ejendom, således som det, der omhandles i denne sag, samt henset til de andre muligheder, som den pågældende medlemsstat har for at sikre overholdelsen af den politik, den har fastlagt i sin landsplanlægning, udgør den omhandlede procedure vedrørende tilladelse en hindring for kapitalbevægelser, der ikke er nødvendig for at hindre overtrædelser af den nationale lovgivning vedrørende sekundærboliger.
By its fourth question, the national court seeks, in substance, to ascertain whether, in Member States with a federal structure, reparation for damage caused to individuals by national measures taken in breach of Community law must necessarily be provided by the federal State in order for the obligations of the Member State concerned under Community law to be fulfilled.
Republikken Østrig har desuden gjort gældende, at tiltrædelsesaktens artikel 70 under alle omstændigheder giver den tilladelse til som en undtagelsesordningatopretholdebestemmelserne i TGVG 1996 indtil den 1. januar 2000.
The Republic of Austria also contends that Article 70 of the Act of Accession allows it, in any event, to maintain the provisions of the TGVG 1996 in force until 1 January 2000, by way of derogation.
Med det fjerde spørgsmål ønsker den nationale ret nærmere bestemt at få oplyst, om betaling af erstatning i medlemsstater med forbundsstruktur for skader, som privatpersoner har lidt som følge af administrative foranstaltninger, der er i strid med fællesskabsretten, nødvendigvis skal foretages af forbundsstaten for at opfylde den pågældende medlemsstats forpligtelser i henhold til fællesskabsretten.
It is, in principle, for the Austrian courts to determine the content of the national legislation existing at the date of accession.
Det tilkommer i princippet de østrigske domstole at fastlægge indholdet af den nationale lovgivning, der var gældende på tidspunktet for tiltrædelsen.
Any measure adopted after the date of accession is not, by that fact alone, automatically excluded from the derogation laid down in Article 70 of the Act of Accession.
En bestemmelse, der er vedtaget efter tiltrædelsesdatoen, falder ikke allerede af denne
The TGVG 1996, even if it brings to an end, in principle, the dual scheme of land
En medlemsstat kan derfor ikke påberåbe sig den fordeling af kompetence og ansvar mellem de kollektive enheder, der findes i dens interne retsorden, for at unddrage sig dette ansvar.
more difficult to assert those rights than the rights which they derive from the domestic legal system, the requirements of Community law are fulfilled, between the public bodies which exist on their territory.
ikke medlemsstaterne at ændre fordelingen af kompetence og ansvar mellem de offentligretlige kollektive enheder, der findes på deres territorium.
So long as the procedural arrangements in the domestic system enable the rights which individuals derive from the Community legal system to be effectively protected and it is not
Det påhviler i princippet de nationale domstole at afgøre, om en tilsidesættelse af fællesskabsretten er tilstrækkelig kvalificeret tü, at medlemsstaten ifalder erstatningsansvar uden for kontrakt over for privatpersoner.
It is in principle for the national courts to assess whether a breach of Community law is sufficiently serious for a Member State to incur non-contractual liability vis-à-vis an individual;
I medlemsstater med forbundsstruktur skal betaling af erstatning for skader, som privatpersoner har lidt som følge af administrative foranstaltninger, der er i strid med fællesskabsretten, ikke nødvendigvis foretages af forbundsstaten for at opfylde den pågældende medlemsstats forpligtelser i henhold til fællesskabsretten.«
In Member States with a federal structure, reparation for damage caused to individuals by national measures taken in breach of Community law need not necessarily be provided by the federal State in order for the obligations of the Member State concerned under Community law to be fulfilled.'
Generaladvokat A La Pergola fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet fDomstolens plenum) den 23. februar 1999.
Advocate General A La Pergola delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 23 February 1999.
Dansk tekst foreligger endnu ikke.
Case C-319/97 Antoine Kortas Approximation of laws
Præjudiciel »EF-traktatens artikel 100 A, stk. 4 (efter ændring nu artikel 95, stk. 4-9, EF) — direktiv 94I36IEF om farvestoffer til brug i levnedsmidler — meddelelse om nationale bestemmelser, hvorved der gøres undtagelse fra direktivet — ingen bekræftelse fra Kommissionen — retsvirkning« (Domstolens plenum)
Preliminary ruling (Article 100a(4) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 95(4) to (9) EC Directive 94/36/EC on colours for use in foodstuffs — Notification of national legislation derogating therefrom — No confirmation from the Commission — Effect) (Full Court) derogation pursuant to Article 100a(4) of the Treaty, and advised the Commission of its intention to maintain in force the provisions of national law concerning E 124.
Ved kendelse af 6. august 1997 har Landskrona tingsrätt i medfør af artikel 234 EF (tidligere artikel 177) forelagt tre præjudicielle spørgsmål om fortolkningen af EF-traktatens artikel 100 A, stk. 4 (efter ændring nu artikel 95, stk 4-9, EF) og af direktiv 94/36/EF om farvestoffer til brug i levnedsmidler.
By order of 6 August 1997, the Landskrona Tingsrätt (District Court, Landkrona), Sweden, referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC (ex Article 177) three questions on the interpretation of Article 100a(4) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 95(4) to (9) EC), and Directive 94/36/EC on colours for use in foodstuffs.
Det er oplyst, at der fandt drøftelser sted mellem den svenske regering og Kommissionen, men at resultatet blev, at Kongeriget Sverige ikke kunne opnå den nødvendige undtagelse til at opretholde forbuddet mod farvestoffet.
Those questions were raised in criminal proceedings brought by the Swedish Public Prosecutor against Mr Kortas for infringement of provisions concerning the use of additives in the composition of foodstuffs.
Spørgsmålene er blevet rejst under behandlingen af en straffesag, hvori den svenske anklagemyndighed har rejst tiltale mod Antoine Kortas for overtrædelse af bestemmelserne om anvendelse af tilsætningsstoffer i levnedsmidler.
Mr Kortas is charged with having sold in his shop confectionery products imported from Germany and containing a colorant called E 124 or 'cochineal red', which as an additive in confectionery is not permitted.
Antoine Kortas er sat under tiltale for i sin forretning at have solgt sukkervarer, som han havde importeret fra Tyskland, og som indeholdt et farvestof, der betegnes E 124 eller »cochenillerød«.
Relying on certain provisions of the Directive, which authorise the use in certain circumstances of E 124 in confectionery, Mr Kortas argued that the proceedings brought against him were based on national legislation which was contrary to Community law and that they should therefore be discontinued.
Den 5. november 1995 gav den svenske regering Kommissionen meddelelse om en anmodning om en undtagelse i henhold til traktatens artikel 100 A, stk. 4, og regeringen gav udtryk for, at man havde til hensigt fortsat at anvende de gældende nationale bestemmelser om det pågældende farvestof.
The Member States were to bring into force, not later than 31 December 1995, the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with the Directive, which was adopted on the basis of Article 100a of the Treaty.
Regeringen gjorde navnlig gældende, at der kunne opstå større sundhedsrisiko, hvis det blev tilladt at anvende nogle af de farvestoffer, der var tilladt i henhold til direktivet, i Sverige, fordi farvestofferne var kendt for at kunne fremkalde overfølsomhedsreaktioner som nældefeber og astma.
The Kingdom of Sweden joined the Community by virtue of the Act of Accession signed on 24 June 1994 with effect from 1 January 1995.
Medlemsstaterne skulle inden den 31. december 1995 sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet, som er udstedt i medfør af traktatens artikel 100 A
The events in respect of which Mr Kortas is being prosecuted occurred before the expiry of the deadline for transposition of the Directive into national law, but effect must be given to the more favourable criminal law in force at the time of the judgment.
Antoine Kortas har under henvisning til visse bestemmelser i direktivet, hvorefter det på visse betingelser er tilladt at anvende farvestoffet E 124 i sukkervarer, gjort gældende, at tiltalen mod ham støttes på national lovgivning, som er i strid med fællesskabsretten, og at tiltalen derfor bør opgives.
In accordance with the Act of Accession, the Kingdom of Sweden submitted a request to the Commission on 26 July 1994 seeking permission to maintain the prohibition on the use of E 124 in foodstuffs.
Heroverfor har anklagemyndigheden gjort gældende, at det må lægges til grund, at Kongeriget Sverige har opnået en undtagelse fra direktivets bestemmelser, idet Kommissionen efter flere års forløb ikke har reageret på medlemsstatens meddelelse.
Apparently, discussions were held between the Swedish Government and the Commission, but the Kingdom of Sweden was not successful in obtaining the derogation.
I overensstemmelse med tiltrædelsesaktens artikel 151 fremsatte Kongeriget Sverige den 26.
It is not decisive, in determining whether or not a directive has direct effect, that its legal basis allows Member States to apply to the
Den forelæggende ret ønsker oplyst, om ikke der gælder en undtagelse fra dette princip i tilfælde, hvor Kommissionen ikke reagerer på en meddelelse, den har modtaget fra en medlemsstat.
The general potential of a directive to have direct effect is wholly unrelated to its legal basis, depending instead on the intrinsic characteristics referred to in paragraph 21 above.
Da direktivets bestemmelser er fordelagtigere for Antoine Kortas end de nationale bestemmelser, skal der derfor tages stilling til, om direktivet har direkte virkning.
Article 100a(4) of the Treaty is silent as to the time within which the Commission must adopt a position with regard to provisions of national law which have been notified.
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om et direktiv kan have direkte virkning, selv om det er udstedt i medfør af traktatens artikel 100 A, og selv om artikel 100 A, stk. 4, giver medlemsstaterne adgang til at anmode om en undtagelse fra gennemførelsen af direktivet.
The Commission's freedom from temporal constraints is further substantiated by the fact that the Community legislature found it necessary, in the Treaty of Amsterdam, to limit to six months the time available to the Commission for verification of such provisions.
Traktatens artikel 100 A, stk. 4, opstiller ikke nogen frist, inden for hvilken Kommissionen skal tage stilling til de nationale bestemmelser, der er meddelt den. At der ikke gælder en tidsfrist for Kommissionens stillingtagen bekræftes desuden af, at fællesskabslovgiver har fundet det nødvendigt i Amsterdam-traktaten at opstille en frist på seks måneder for Kommissionens efterprøvelse af de nationale bestemmelser.
By its second and third questions, the national court essentially asks whether the direct effect of a directive, where the deadline for its transposition into national law has expired, is affected by the notification made by a Member State pursuant to Article 100a(4) of the Treaty, seeking confirmation of provisions of national law derogating from the directive.
Bedømmelsen vedrørende den direkte virkning kan ikke afhænge af, at medlemsstaterne, på grund af et direktivs hjemmel, har adgang til at anmode Kommissionen om en undtagelse fra gennemførelsen af direktivet, hvis de finder det nødvendigt.
The Commission must verify that the provisions at issue are justified by major needs, as referred to in Article 100a(4), first paragraph, and are not a means of arbitrary discrimination or a disguised restriction on trade between Member States.
En manglende omhu fra Kommissionens side efter en meddelelse, som en medlemsstat har givet i henhold til artikel 100 A, stk. 4, kan således udgøre en tilsidesættelse af de forpligtelser, der påhviler Kommissionen, men en sådan tilsidesættelse kan dog ikke have betydning for den fuldstændige anvendelse af det pågældende direktiv.
Although failure on the part of the Commission to act with due diligence following a notification effected by a Member State under Article 100a(4) may therefore constitute a failure to fulfil its obligations, it cannot affect full application of the directive concerned.
Med det andet og det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om det har betydning for den direkte virkning af et direktiv, hvis gennemførelsesfrist er udløbet, at en medlemsstat har givet meddelelse i henhold til traktatens artikel 100 A, stk. 4, med henblik på at få bekræftet nationale undtagelsesbestemmelser fra direktivet.
The aim of the procedure under that provision is to ensure that no Member State applies national rules derogating from the harmonised legislation without obtaining due confirmation from the Commission.
Kommissionen skal efterprøve, om de pågældende bestemmelser er begrundet i de vigtige behov, som omtales i artikel 100 A, stk. 4, første afsnit, og om de ikke er et middel til vilkårlig forskelsbehandling eller en skjult begrænsning af samhandelen mellem medlemsstaterne.
The national court asks whether an exception to that principle arises where the Commission does not respond to the notification of measures by a
Hvis en medlemsstat finder, at Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser, kan den, i overensstemmelse med traktatens bestemmelser, særlig artikel 232 EF (tidligere artikel 175), anlægge sag ved Domstolen med påstand om, at det fastslås, at Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser, og den kan i givet fald ved en begæring om foreløbige forholdsregler stille krav om, at der træffes de nødvendige foreløbige forholdsregler.
If the Member State considers the Commission to be in breach of its obligations, it may, in accordance with the provisions of the Treaty, in particular Article 232 EC (ex Article 175), bring proceedings before the Court for a declaration to that effect and, where appropriate, may apply for interim relief.
»1) Et direktiv kan have direkte virkning selv om det er udstedt i medfør af EF-traktatens artikel 100 A (efter ændring nu artikel 95 EF), og selv om artikel 100 A, stk 4, giver medlemsstaterne adgang til at anmode om en undtagelse fra gennemførelsen af direktivet.
A directive can have direct effect even though its legal basis is Article 100a of the EC Treaty (now, after amendment, Article 95 EC) and Article 100a(4) allows Member States to request a derogation from the implementation of that directive.
Det har ikke betydning for den direkte virkning af et direktiv, hvis gennemførelsesfrist er udløbet, at en medlemsstat har givet meddelelse i henhold til EF-traktatens artikel 100 A, stk 4 (efter ændring nu artikel 95, stk 4-9, EF) med henblik på at få bekræftet nationale undtagelsesbestemmelser fra direktivet, og dette gælder, selv om Kommissionen har undladt at reagere på en sådan meddelelse.«
The direct effect of a directive, where the deadline for its transposition into national law has expired, is not affected by the notification made by a Member State pursuant to Article 100a(4) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 95(4) to (9) EC) seeking confirmation of provisions of national law derogating from the directive, even where the Commission f ails to respond to that notification.'
Generaladvokat A. Saggio fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 28. januar 1999.
Advocate General A Saggio delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 28 January 1999.
Dansk tekst foreligger endnu ikke.
He proposed that the Court reply as follows to the questions referred:
Sag C-417/97 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Storhertugdømmet Luxembourg Fri udveksling af tjenesteydelser
Case C-417/97 Commission of the European Communities ν Grand Duchy of Luxembourg Freedom to provide services
»Traktatbrudssøgsmål — værdipapirer — investeringsservice — direktiv 93/22/EØF — delvis gennemførelse« (Fjerde Afdeling) direktiv 93/22/EØF af 10. maj 1993 om investeringsservice i forbindelse med værdipapirer, da det ikke inden for den angivne frist har sat alle de love og administrative bestemmelser i kraft, som er nødvendige for at efterkomme direktivet, herunder bestemmelser om eventuelle sanktioner.
(Failure of a Member State to fulfil its obligations — Transferable services — Directive 93/22/EEC — Partial implementation) (Fourth Chamber) by no later than 31 December 1995 and are to inform the Commission thereof forthwith.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 9. december 1997 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af artikel 226 EF (tidligere artikel 169) anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 31 i Rådets
By application lodged at the Court Registry on 9 December 1997, the Commission of the European Communities brought an action under Article 226 EC (ex Article 169) for a declaration that, by failing to bring into force within the prescribed period all the laws, regulations and administrative provisions, including any relevant sanctions, necessary for it to comply with Council Directive 93/22/EEC of 10 May 1993 on investment services in the securities field, the Grand Duchy of Luxembourg has failed to fulfil its obligations under that directive.