natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For at undgå, at der skabes en uoprettelig situation, har Rettens præsident udsat gennemførelsen af den anfægtede beslutning, indtil Kommissionen har givet Retten underretning om samtlige betingelser vedrørende denne afhændelse af aktiver, navnlig indtil forhindringerne for overførslen af retten til at udnytte visse kilder var fjernet. Efter afgivelsen af disse oplysninger blev begæringen i en ny kendelse af 6. juni 1993 forkastet med den begrundelse, at den af sagsøgerne hævdede skade, selv om den anses for indtrådt, ikke er en direkte følge af den anfægtede beslutning. På dette punkt bekræftede kendelsen den praksis, der blev fastlagt i en tidligere sag, hvis genstand var samme fusionstransaktion (kendelse af 15.12.1992, sag T96/92 R, CCE Grandes Sources mod Kommissionen, Sml. II, s. 2579).
Commission authorizing the concentration consisting of the acquisition of Perrierby Nestl6,on condition that the former transfer part of its assets to a third party.In order to avoid creating an irreversible situation,the President ordered that the Commission should inform the Court, as soon as it was in possession of therelevant information, that all the conditions relating to the transfer of assetsprovided for in the Decision had beenmet and in particular that any obstacles tothe transfer of operating rights in certain mineral springs had been removed.Following the communication of that information, the applications were dismissedby further order of 6 July L993 on the ground that the harm alleged by theapplicants, even if it was certain, could not arise directly from the contesteddecision.
Stadig på det konkurrenceretlige område skal sag T-543/93 R (præsidentens kendelse af 14.12.1993, Gestevisión Telecinco) nævnes.
Again in matters of competition law, mention should be made of CaseT-543l93 R(Gestevisiön Telecinco, order of the President of 14 December 1993).
Denne begæring om foreløbige forholdsregler drejede sig om spørgsmålet om afgrænsningen af Rettens kompetence til at træffe foreløbige forholdsregler.
That application for interim measures raised the question of the limits of thejurisdiction of the judge hearing an application for interim relief in orderingprovisional measures.
Begæringen blev ikke taget til følge, da hensigten med den var at opnå en foreløbig afgørelse, der ikke lå inden for det område, som den endelige afgørelse, der skulle træffes i hovedsagen, ville vedrøre.
The application was dismissed as inadmissible inasmuchas it sought a provisional decision which did not falt within the framework of thefinal decision which could be taken in the main proceedings.
givet tilladelse til, at en virksomhed, som ikke havde deltaget i proceduren for Kommissionen, og som havde været part i en sag for en national retsinstans, intervenerede.
Finally, in the field of competition law, in Case T-29192SPO and Others v Commission the Court of First Instance, by order of L2 January 1993, upheld theapplication for leave to intervene made by an undertaking which, although it hadnot participatedin the procedure before the Commission, had been a party to adispute bröught before a national court.
Selv om sidstnævnte sag i mellemtiden var blevet slettet på begæring af modparten, gjorde det forhold, at Rettens afgørelse i den verserende sag var en betingelse for løsningen af den nationale sag, det berettiget at give sagsøgeren tilladelse til at intervenere.
Even though that latter casehad, in themeantime, been removed from the register upon application of the other party,the fact that the decision of the Court of First Instance in the case before itaffected the settlement of the dispute before the national court justified grantingleave for that company to intervene in support of the defendant.
På personaleområdet skal ligeledes nævnes et antal domme.
In the field of Community staff law, a number of judgments are also worthyof note.
I sag T-45/91 (dom af 18.2.1993, Mc Avoy mod Parlamentet) anfægtede en medarbejder i Parlamentet udnævnelsen af en tjenestemand til en stilling, uanset at denne ikke opfyldte kriterierne i stillingsopslaget.
In Case T45 t Y McAvoy v Parliament, judgment of 18 February 1993,an official of the Parliament contested the decision appointing an official to thepost who did not fulfil the criteria set out in the vacancynotice.
Retten gav sagsøgeren medhold med den begrundelse, at da hverken den udnævnte tjenestemand eller sagsøgeren opfyldte betingelserne i meddelelsen om den ledige stilling, kunne sagsøgeren opnå, at hendes kvalifikationer med henblik på den pågældende stilling blev vurderet i forbindelse med en procedure til besættelse af stillingen, men på grundlag af andre betingelser.
The Court of First Instance upheld the application on the ground that, in view of the fact thatneither the appointed official nor the applicant satisfied the criteria of thecompetition notice, the applicant should have the possibility of having her abilityfor the post in question evaluated in the context of a procedure intended to fillthat vacincy in aicordancewith otherprocedures.
Retten har endvidere understreget, at institutionerne er bundet af de stillingsopslag, de offentliggør i forbindelse med procedurerne med henblik på besættelse af ledige stillinger.
The Court went on to note thatthe institutions are bound by the vacancy notices which they publish whenevervacant posts are to be filled.
I dom af 3. marts 1993 (sag T-58/91, Booss og Fischer mod Kommissionen) har Retten annulleret afgørelsen om at afvise at lade sagsøgerne deltage i en procedure med henblik på forfremmelse til en stilling som direktør, idet det var i strid med de betingelser, der fremgik af stillingsopslaget.
By its judgmenr of 3 March 1993 in Case T-58/91 Booss and Fischer v Commission, the Court of First Instance annulled a decision to exclude theapplicants from the promotions procedure for a post of director, contrary to the .-onOitions set forth in the vacancynotice.
Retten fastslog, at disse opslag binder institutionerne, også i sammenhæng med forfremmelsesprocedurer til de højeste stillinger, som således også er undergivet reglen i artikel 27, stk. 3, i vedtægten.
The Court held that those notices bindthe institutions, even in the context of promotions procedures for the highestposts, which are therefore subject to the rule laid down in the third paragraph of Article 27 of the Staff Regulations.
Ifølge denne regel kan ingen stilling forbeholdes borgere fra en bestemt medlemsstat.
According to that rule, no posts are to bereserved for nationals of any specific Member State.
I sag T-21/93 R (kendelse afsagt af præsidenten den 5.4.1993, Peixoto mod Kommissionen) blev der afsagt kendelse om udsættelse af gennemførelsen af en disciplinærsanktion. Det forhold, at den forseelse, som tjenestemanden blev bebrejdet, var begået mere end fem år forud for iværksættelsen af disciplinærsagen og var kendt af ansættelsesmyndigheden i mere end fire år før dette tidspunkt, var afgørende ved afvejningen af tjenestemandens og institutionens interesser.
In Case T-2llg3 R (Peixoto v Commission, order of the President of 5 April1993), an order was made suspendingthe operation of a disciplinary measure.The fact that the fault imputed to the official had been committed more than fiveyears before the opening of the disciplinary procedure and was known to theäppointing authority more than four years before that date was decisive whenbalancing the interests of the official against that of the institution.
Endelig skal sag T-20/89 RV, Moritz mod Kommissionen, nævnes, hvori Retten, efter at Domstolen havde ophævet en tidligere afsagt dom i første instans, har pålagt Kommissionen at betale erstatning for den skade, der var opstået ved, at en bedømmelsesrapport var blevet udfærdiget for sent.
Finally, in Case T-20189RY Möritz v Commission, the Court of First Instance,following the annulment by the Court of Justice of a judgment previouslydelivered at first instance,ordered the Commission to pay compensation for the
Som det allerede er anført, har Retten kunnet afslutte visse af de sager, som efter udvidelsen af Rettens beføjelser er blevet henvist af Domstolen.
As pointed out above, the Court of First Instance was able to decide somecases which, in pursuanceof the new jurisdiction conferred upon it, were referredto it by the Court of Justice.
I alle tilfælde er de pågældende sager blevet afvist.
In all those cases, the relevant actions weredismissed as inadmissible.
Dette var tilfældet i sagerne T492/93 og T492/93 R, Nutral mod Kommissionen, der blev afgjort ved kendelse af 21. oktober 1993, hvori Retten afviste en sag til prøvelse af en meddelelse, rettet til myndighederne i en medlemsstat, under henvisning til, at dette ikke var en retsakt, der kunne gøres til genstand for et annullationssøgsmål som omhandlet i traktatens artikel 173.
Such was the case in Joined CasesT-492193 and T49 21 93 R Nutral v Commission, decided by order of 2l October 1993, in whichthe Court of First Instance ruled inadmissible an action directed against aconlmunication addressed to the authorities of a Member State,on the ground thatit was not a measure against which an action for annulment could be broughtwithin the meaning of Article 173 of the Treaty.
I kendelse af 28.oktober 1993 (sag T-476/93, FRSEA m.fl. mod Rådet) har Retten ligeledes afvist at behandle en påstand om annullation af en rådsforordning, idet sagsøgerne ikke var individuelt berørt af denne retsakt.
In its order of 28 October 1993(Case T-476193 FRSEA and Others v Council), the Court also held to beinadmissible an application for the annulment of a Council regulation, since theapplicants were not individually concerned by that act.
I sag T-463/93, GUNA mod Rådet, har Retten med samme begrundelse afvist et søgsmål til prøvelse af et direktiv.
In Case T-463193 GUNA v Council, the Court dismissed as inadmissible,on the samegrounds, an actionagainst a directive.
Endelig har Retten i sag T-460/93, Tête m.fl. mod EIB, ved kendelse af 26. november 1993 afvist en sag, indgivet af en række fysiske og juridiske personer til prøvelse af en afgørelse, truffet af Den Europæiske Investeringsbanks bestyrelse, under henvisning til, at traktatens artikel 180 kun giver medlemsstaterne og Kommissionen adgang til at anlægge sag til prøvelse af sådanne afgørelser.
Finally, in Case T-460193 Töte and Others v EIB, the Court of First Instance, byan order of 26 November 1993, held inadmissible an action brought by naturaland legal persons against a deliberationof the Board of Directors of the European In v es t men t Bank, on the ground that Article 180 of the Treaty enables actionsagainst such decisions to be brought only by the Member States and the
På denne baggrund har Retten fastslået, at fysiske og juridiske personers retsbeskyttelse er sikret ved Fællesskabets retsinstansers kompetence til at behandle tvister vedrørende EIB's ansvar uden for kontraktforhold i henhold til traktatens artikel 178.
Article 178 of the Treatv.
For så vidt angår anvendelsen af konkurrencereglerne har Retten i dom af 23. februar 1994 (forenede sager T-39/92 og T-40/92, Groupement des cartes bancaires »CB« og Europay International mod Kommissionen) truffet afgørelse i en sag, anlagt af to sammenslutninger, der er medlem af Eurocheck-ordningen, mod en beslutning, truffet af Kommissionen, hvori den fastslog, at en aftale om modtagelse i Frankrig af Eurochecks, trukket på udenlandske banker, var i strid med EF-traktatens artikel 85.
Among cases concerning the application of the rules on competition, the Courtof First Instance, in its judgment of 23 February 1994 (Joined Cases T-39192 and
Ifølge aftalen skulle deltagerne heri hos de handlende opkræve et gebyr ved betalinger med udenlandske Eurochecks, som var forskelligt fra det gebyr, som de modtog fra den bank, checken var trukket på.
T-40192 CB and Europay v Commission), ruled on the action brought by twoassociations participating in the Eurochequesystem against a decision of the Commission which had declared an agreernentof the acceptance in France of E u r o c he q u es drawn on foreign banks to be contrary to Article 85 of the ECTreaty.
På dette punkt fulgte Retten Kommissionens analyse og fastslog, at denne forpligtelse begrænsede aftaledeltagernes frihed til at anse gebyret fra trassatbanken som tilstrækkeligt vederlag, at den udgjorde en aftale om opkrævning af et gebyr, og at den derfor var konkurrencebegrænsende.
That agreement required its members to charge traders a commission onthe collection of foreign Eurocheques,distinct from that received by them fromthe draweebank.
Retten har ligeledes fastslået, at denne pligt udgjorde en unødvendig konkurrencebegrænsning, og at der derfor ikke kunne indrømmes en fritagelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3. I denne dom har Retten ligeledes fastslået,
Following the analysis of the Commission in that regard, the Court of First Instance found that such an obligation deprivedthe signatories ofthe agreement of the freedom to content themselves with the amount paid by the
at det ikke er i strid med princippet om straffens personalitet, at Kommissionen tager omsætningen hos medlemmer af sammenslutninger af virksomheder i betragtning ved fastlæggelsen af størrelsen af den pålagte bøde for en overtrædelse, begået af denne, idet en hensyntagen til medlemmernes omsætning ikke betyder, at de har fået pålagt en bøde, eller at den pågældende sammenslutning er forpligtet til at overvælte bøden på sine medlemmer.
In its judgment, the Court also stated that the factthat the Commission takes into account the turnover of the members of anassociation of undertakings in order to determine the upper limit of the fine imposed for an infringement which it has comrnitted does not infringe theprinciple of the individual nature of penalties,since the taking into account of the turnover of the members does not mean that a fine has been imposed on them orthat the association in question is under an obligation to passthe fine on to itsmembers.
I sag T-3/93, Air France mod Kommissionen, skulle Retten prøve gyldigheden af en beslutning truffet af Kommissionen på området for kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser.
In Case T-31g3Ai.r France v Commission, the Court of First Instance was calledupon to examine the validity of a Commission decision in the field of the controlof concentrations.
Da beslutningen forelå i form af en erklæring fra en af Kommissionens talsmænd, har Retten først undersøgt, om sagen kunne antages til realitetsbehandling, og har fastslået, at en sådan udtalelse udgjorde en anfægtelig retsakt, da den havde bindende retlige virkninger. Retten har antaget, at det forhold, at de berørte havde andre retsmidler til deres rådighed — som f.eks. at kræve, at Kommissionen vedtager en formel retsakt — ikke medførte, at et søgsmål til prøvelse af en sådan erklæring skulle afvises.
Since the decision in question took the form of a statement bythe spokesman for the Commission, the Court first considered the question of theadmissibility of the action and held that, account being taken of the fact that itproduced binding legal effects, such a statement was capableof being challenged.The Court found that the fact that several legal remedies were available to theapplicant - who could, for example, have given the Commission formal noticetoädopt a formal measure - did not render inadmissible an action against sucha decision.
Vedrørende realiteten har Retten bl.a. fastslået, at når problemet er, om Kommissionen kan tage til efterretning, at en af deltagerne i en planlagt fusion har forpligtet sig til at opgive en del af sine aktiviteter, i stedet for — i henhold til artikel 8, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsoverdragelser — at udstede påbud om en standsning af sådanne aktiviteter, tilkommer det ikke Retten i forbindelse med annullationssøgsmålet at sætte sin egen vurdering i stedet for Kommissionens vurdering.
On the substance of the case, the Court ruled, in particular, that, asregardsthe question whether the Commission can accept the undertaking madeby one of the participantsin the concentration to discontinuepart of its activities,instead of imposing, by means of Article 8(2) of Council Regulation (EEC) No4064189 of 2l December 1989 on the control of concentrations betweenundertakings, the discontinuance of such activities, it was not for the Court, in thecontext of the annulment proceedings, to substitute its own appraisalfor that ofthe Commission.
Dernæst har Retten fastslået, at Kommissionen ikke er forpligtet til at foretage en høring, når en sådan høringspligt ikke er foreskrevet, idet dette ville være udtryk for en overdreven formalisme og unødigt forsinke sagsbehandlingen.
Moreover, the Court also held that, in the absence of provisionsimposing such an obligation, the Commission was not required to go through aconsultation procedure, which would be an unnecessary formality and might delaythe decision-takingprocedure. procedure.
Stadig i forbindelse med kontrollen med fusioner og virksomhedsovertagelser har Retten i sag T-2/93, Air France mod Kommissionen, fastslået, at der kan ske realitetsbehandling af en sag anlagt af en virksomhed, som ikke er adressat for en beslutning, hvorved en fusions forenelighed med fællesmarkedet konstateres, men som har fremsat bemærkninger i forbindelse med den administrative sagsbehandling, og som på et tidligere tidspunkt var blevet pålagt at afhænde sin andel i en af de virksomheder, der deltager i fusionen, idet den pågældende virksomhed var individuelt berørt af den pågældende beslutning.
Remaining in the field of control of concentrations, the Court of First Instance,in Case T-2193Air France v Commission, held admissible the action brought byan undertaking which was not the addressee of a decision declaring aconcentration to be compatible with the common market but which had submittedobservations during the administrative procedure and which had previously beenobliged to give up its interest in one of the undertakings which was a party to theconcentration, on the ground that it was individually affected by the decision inquestion.
Sag T-37/92, BEUC og NCC mod Kommissionen, drejede sig om prøvelse af begrundelsen for at henlægge en klage, som nogle forbrugerorganisationer havde indgivet på grund af overtrædelse af konkurrencereglerne.
decision of the Commission, which was favourable to the concentration at issue,observing that the fact that the undertaking in which one of the parties to thetransaction had acquired a substantialpart of the capital was controlled jointlywith a third undertaking, making the intervention of the latter necessary whentaking major decisions. Accordingly, the transactionwas compatible with the common market.
Retten henviste til, at Kommissionen ikke er forpligtet til at indlede en undersøgelse, når den har fået forelagt en klage, men understregede, at en almindelig henvisning til, at klagen ikke har fællesskabsinteresse, ikke er en tilstrækkelig begrundelse, og at den er forpligtet til at angive de retlige og faktiske grunde, som har ført den til denne konklusion.
Case T-37192 BEUC and NCC v Commission raised the problem of review of thereasons for a decision to reject a complaint lodged by a number of consumers'associations that there had been an infringement of the competition rules.Observing that the Commission is not under a duty to carry out an investigationwhen a complaint is submitted to it, the Court of First Instance explained thatmere mention of there being no Community interest in the complaint does notconstitute a sufficient statement of reasons and that it must be coupled with thelegal and factual considerations substantiating that finding.
Retten har ligeledes fastslået, at Kommissionen ikke som begrundelse for at henlægge klagen kan henvise til, at de nationale myndigheder har været bekendt med og af handelspolitiske grunde har godkendt den anfægtede praksis, der består i en begrænsning af indførslerne til en medlemsstat af produkter med oprindelse i et tredjeland ved hjælp af en aftale mellem de erhvervsdrivende.
The Court also heldthat the Commission could not rely on the fact that the practice complained of - restriction by agreement between economic operatorson imports into a Member State of products from a nonmember State - is known to the national authorities and permitted by them for reasons of commercial policy whenjustifying rejectingthe complaint.
I sag T-83/91, Tetra Pak mod Kommissionen, har Retten afvist at annullere en beslutning, hvorved Kommissionen havde fastslået, at visse af den sagsøgende virksomheds fremgangsmåder udgjorde misbrug af en dominerende stilling.
In Case T-83191 Tetra Pak v Commission, the Court of First Instance dismissedan action brought against a decision of the Commission finding certain practicesof the applicant company constituted an abuse of a dominantposition.
Retten har bl.a. fastslået, at nogle af disse fremgangsmåder, selv om de gennemføres på et marked, hvor Tetra Pak ikke var dominerende, kunne være omfattet af EØF-traktatens artikel 86, for så vidt som den pågældende virksomheds ledende stilling på markeder, der er nært forbundne, sikrer den en uafhængig adfærd, der kan begrunde virksomhedens særlige forpligtelse i henhold til artikel 86.
The Courtheld, in particular, that some of those practices, even if they had been carried outon a market in which the dominant position of Tetra Pak was not established, may be caughtby Article 86 of the EEC Treaty in so far as the leading position of theundertaking in question on closely linked markets granted it a freedom of conductsuch as to justify its responsibility under Article 86.
Da den pågældende adfærd af Retten er bedømt som misbrug, har den afvist sagsøgerens argument om, at anvendelsen af de pågældende begrænsninger var berettigede af hensyn til beskyttelsen af den offentlige sundhed og virksomhedens omdømme.
The Court, rejecting theapplicant's argument that the restrictions implemented were justified on groundsof the protection of public health and the protection of its reputation, found thepractices at issue to be an abuse of a dominantposition. position.
Dernæst skal nævnes to domme, afsagt i sager vedrørende markedet for landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige (sag T-34/92, Fiatagri mod Kommissionen, og sag T-35/92, John Deere mod Kommissionen), hvori Retten har afvist at annullere en beslutning truffet af Kommissionen, hvorved denne havde afslået at meddele fritagelse til en informationsudvekslingsordning mellem importører og fabrikanter af disse køretøjer.
A further two noteworthy judgments were delivered in cases concerning theagricultural tractor market in the United Kingdom (T-34192 Fiatagri v
Endelig har Retten i flere sager (bl.a. sag T-43/92, Dunlop Slazenger mod Kommissionen, og sag T-77/92, Parker Pen mod Kommissionen) under henvisning til Domstolens faste praksis vedrørende eksportforbud i forbindelse med eksklusive salgsnet fastslået, at sådanne forbud i sig selv er en konkurrencebegrænsning, uanset om producenten eller sælgeren har taget initiativ hertil.
Commission and T-35192 John Deere v Commission), in whiöh the Court of FirstInstance dismissed the applications directed against a Commissiondecisionrefusing to grant an exemption to an information exchange system betweenimporters and the manufacturersof those vehicles.
Retten har ligeledes på ny fastslået, at det forhold, at parterne faktisk ikke
The Court decided that, evenif it was restrictedto the exchange of information, the system in question waslikely to restrict competition on the market in question, which is already very
har gennemført et sådant aftalevilkår, ikke medfører, at fastsættelsen af vilkåret ikke må anses for at være en overtrædelse.
The Court of FirstInstance also emphasized that the fact that such a contractual provision was notactually implemented is not of a nature to eliminate the infringement committedby its stipulation.
På statsstøtteområdet skal nævnes sag T-17/93, Matra Hachette mod Kommissionen, vedrørende en erklæring om, at støtte til et industriprojekt i Portugal er i overensstemmelse med fællesmarkedet.
As regards disputes relating to State aid, mention must be made of Case T-17193Matra Hachette v Commission concerning the declaration of compatibility withthe common market of aid to an industrial project in Portugal.