natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Denne publikation udarbejdes af Domstolens Presse- og Informationsafdeling ( I .-2925 Luxembourg) med henblik på en hurtig orientering om arbejdet ved Domstolen og Retten i Første Instans.
'The term 'other repayable funds" in Article 3 of the Second Council Directive 89/646/EEC of 15 December 1989 on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to the taking up and pursuit of the business of credit institutions and amending Directive 77/780/EEC refers not only to financial instruments which possess the intrinsic characteristic of repayability, but also to those which, although not possessing that characteristic, are the subject of a contractual agreement to repay the funds paid.'
Dommene og de fremsatte forslag til afgørelse offentliggøres senere i »Samling af Afgørelser«, som er eneste gyldige udgave.
Advocate General N. Fennellv delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 29 October 1998.
Gengivelse kan ske med kildeangivelse.
He recommended that the Court should reply as follows:
Ugen 22. - 26. februar 1999
22 to 26 February 1999 n° 05/99
Sag C-42/97 Europa-Parlamentet / Rådet for Den Europæiske Union Regler for institutionerne
Case C-42/97 European Parliament v Council of the European Union Law governing the institutions
Sag C-86/97 Reiner Woltmann / Hauptzollamt Potsdam Frie varebevægelser
Reiner Woltmann ν Hauptzollamt Potsdam Free movement of goods
Sag C-308/95 27 Kongeriget Nederlandene / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
Antonio Giannini ν Commission of the European Communities Staff Regulations of Officials
Forenede sager T-282/97 og T-57/98 Antonio Giannini / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Tjenestemandsvedtægten
Case C-89/96 Portuguese Republic ν Commission of the European Communities
Sag C-149/96 Den Portugisiske Republik / Rådet for Den Europæiske Union
Case C-250/98 Commission of the European Communities ν French Republic
Sag C-42/97 Europa-Parlamentet / Rådet for Den Europæiske Union Regler for institutionerne
Case C-42/97 European Parliament ν Council of the European Union Law governing the institutions
»Rådets beslutning 96/664/EF program til støtte af Fællesskabets sproglige i informationssamfundet — hjemmel« (Domstolens plenum)
(Council Decision 96/664/EC — Promotion of linguistic diversity of the Community in the information society — Legal basis) (Full Court) the cultural heritage which the Community is responsible for conserving and safeguarding in accordance with the second indent of Article 128(2) of the Treaty.
MLIS-programmet tager imidlertid sigte på »støtte af Fællesskabets sproglige mangfoldighed« og har hermed et kulturelt formål, hvorfor det da også burde have været vedtaget med hjemmel ikke blot i den anvendte bestemmelse, men også med hjemmel i artikel 128.
By seeking 'to promote the linguistic diversity of the Community' the MLIS programme pursues a cultural object and should therefore have been adopted on the basis of Article 128 in addition to the legal basis chosen.
Søgsmålsgrundene
The merits of the application
Ved stævning indgivet til Domstolens Justitskontor den 31. januar 1997 har Europa-Parlamentet anlagt sag med påstand om annullation af Rådets beslutning 96/664/EF af 21. november 1996 om vedtagelse af et flerårigt program til støtte af Fællesskabets sproglige mangfoldighed i informationssamfundet (herefter »beslutningen«), med den begrundelse, at denne beslutning skulle have været udstedt med hjemmel ikke blot i EF-traktatens artikel 130, men også dens artikel 128.
By application lodged at the Court Registry on 31 January 1997, the European Parliament brought an action for the annulment of Council Decision 96/664/EC of 21 November 1996 on the adoption of a multiannual programme to promote the linguistic diversity of the Community in the information society (hereinafter 'the contested decision'), on the ground that the legal basis of that decision should have been not only on Article 130 of the EC Treaty but also Article 128 thereof.
Ifølge fast retspraksis skal valget af hjemmel tor en retsakt efter kompetencefordelingen i Fællesskabet ske på grundlag af objektive forhold, som gør det muligt at foretage en domstolskontrol.
According to settled case-law, in the context of the organisation of the powers of the Community the choice of the legal basis for a measure must be based on objective factors which are amenable to judicial review.
Disse forhold omfatter navnlig retsaktens formål og indhold.
Those factors include in particular the aim and the content of the measure.
Kommissionen forelagde den 8. november 1995 Rådet et forslag til Rådets beslutning om vedtagelse af et flerårigt program til fremme af Fællesskabets sproglige mangfoldighed i informationssamfundet (herefter »MLISprogrammet«).
Before the Court, on 8 November W95 the Commission submitted to the Council a proposal for a Council decision on the adoption of a multiannual programme to promote the linguistic diversity of the Community in the information society (hereinafter 'the MLIS programme').
Den foreslåede hjemmel var traktatens artikel 130, stk. 3.
The proposed legal basis was Article 130(3) of the Treaty.
Det bemærkes, at ordlyden af en retsakts titel ikke alene er afgørende for, hvilken hjemmel der skal benyttes, og konkret, at ordene »til støtte al Fællesskabets sproglige mangfoldighed« i beslutningens titel ikke kan isoleres fra retsakicn i dens helhed og fortolkes selvstændigt.
It must be pointed out that the wording of the title of a measure cannot by itself determine its legal basis and, in this case, that the words 'to promote ... linguistic diversity' appearing in the title of the contested decision cannot be isolated from the measure as a whole and interpreted independently.
Rådet hørte Europa-Parlamentet, der i beslutning af 21. juni 1996 gik ind for at anvende både artikel 128, stk. 1 og 2, og artikel 130, stk. 3, som hjemmel.
Having been consulted by the Council, the Parliament expressed the view, in its resolution of 21 June 1996, that it should have the dual legal basis of Article 128(1) and (2) and Article 130(3).
Europa-Parlamentet har til støtte for annullationspåstanden anført, at Fællesskabets sproglige rigdom er en del af den kulturarv, som Fællesskabet efter traktatens artikel 128, stk. 2, andet led, har til opgave at bevare og beskytte.
In order to determine whether the dual legal basis contended for by the Parliament was
Det fremgår således i det hele af beslutningen, at den med rette er blevet udstedt med hjemmel i traktatens artikel 130 alene.
In conclusion, it is clear from the contested decision as a whole, that it was properly based only on Article 130 of the Treaty.
Generaladvokat A. La Pergola fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet ("Domstolens plenum) den 5. maj 1998.
Advocate General A. La Pergola delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 5 May 1998.
Han foreslog Domstolen: at frifinde Rådet for Den Europæiske Union for Europa-Parlamentets påstande at tilpligte Europa-Parlamentet at betale sagens omkostninger.«
Dismiss the application; order the applicant institution to pay the costs.
Præjudiciel »Direktiv om varemærker — brug uden tilladelse af varemærket BMW i en autoforhandlers annoncer« (Domstolens plenum) første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 (herefter »direktivet«),
Preliminary ruling (Trade-marks directive garage business) (Full Court) interpretation of Articles 5 to 7 of First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 (hereinafter 'the directive').
Ved dom af 7. februar 1997 har Nederlandenes Hoge Raad stillet fem præjudicielle spørgsmål om fortolkningen af artikel 5, 6 og 7 i Rådets
By judgment of 7 February 1997, the Hoge Raad der Nederlanden (Supreme Court of the Netherlands) referred to the Court for a preliminary ruling five questions on the
forsynet med et mærke, og som er markedsført al indehaveren eller med dennes samtykke, og at han er specialiseret i eller specialist i salg eller reparation og vedligeholdelse af sådanne varer.
mark by the proprietor or with his consent, or that he has specialised or is a specialist in the sale or the repair and maintenance of such goods.
Disse spørgsmål er rejst i forbindelse med en sag anlagt af det tyske selskab Bayerische Motorenwerke AG (BMW) og det nederlandske selskab BMW Nederland BV mod Ronald Deenik. der er autoforhandler med bopæl i Aimcre (Nederlandene), vedrørende sidstnævntes reklamering for salg af brugte BMW-automobiler og for reparation og vedligeholdelse af BMW-automobiler.
Those questions were raised in proceedings between the German company Bayerische Motorenwerke AG (BMW) and the Netherlands company BMW Nederland BV and Mr Deenik, the owner of a garage, residing in Almere (Netherlands), concerning his advertisements for the sale of second-hand BMW cars and repairs and maintenance of BMW cars.
Hoge Raad har anmodet Domstolen om at fortolke direktivets artikel 5, 6 og 7, for at retten kan afgøre, hvorvidt benyttelsen af varemærket BMW i annoncer, der indeholder udtryk som »reparation og vedligeholdelse af BMW«, »specialist i BMW« og »specialiseret i BMW«, krænker dette mærke.
The Hoge Raad is asking the Court to interpret Articles 5 to 7 of the directive so that it can decide whether use of the BMW mark in advertisements such as 'Repairs and maintenance of BMWs', 'BMW specialist' or 'Specialised in BMWs' constitutes infringement of that mark.
I denne forbindelse har retten særligt anmodet Domstolen om at besvare spørgsmålet om, hvorvidt indehaveren kun kan hindre en sådan brug, hvis annoncøren giver det indtryk, at han* virksomhed tilhører varemærkeindehaverens forhandlerorganisation, eller om han ligeledes kan hindre en sådan brug, såfremt der på grund af den måde, hvorpå varemærket anvendes i annoncerne, består en reel mulighed for, at der i offentlighedens bevidsthed opstår det indtryk, at annoncøren i vid udstrækning bruger mærket til at gøre reklame for sin egen virksomhed som sådan, idet der vækkes forestillinger om en vis kvalitet.
The Court is asked to rule, in particular, on the question whether the trade mark proprietor may prevent such use only where the advertiser creates the impression that his undertaking is affiliated to the trade mark proprietor's distribution network, or whether he may also prevent such use where, because of the manner in which the trade mark is used in the advertisements, there is a good chance that the public might be given the impression that the advertiser is using the trade mark in that regard to an appreciable extent for the purpose of advertising his own business as such, by creating a specific suggestion of quality.
Dette spørgsmål skal først undersøges i relation til annoncerne om salg af brugte automobiler og derefter i relation til annoncerne om reparation og vedligeholdelse af automobiler.
That question must be considered, first, in relation to the advertisements for the sale of second-hand cars and, second, in relation to the advertisements for the repair and maintenance of cars.
Annoncerne om salg af brugte BMW-automobiler
The advenisements for the sale of second-hand BMW cars
Det skal bemærkes, at direktivets artikel 6 og 7 indeholder regler, der begrænser den ret, varemærkeindehaveren har i henhold til artikel 5 til at forbyde tredjemand at bruge varemærket.
It should be borne in mind that Articles 6 and 7 of the directive contain rules limiting the right of the proprietor of a trade mark, under Article 5, to prohibit a third party from using his mark.
Artikel 6 bestemmer bl.a., at indehaveren ikke må forhindre tredjemands brug af et varemærke, når en sådan brug er nødvendig for at angive anvendelsen af en vare, for så vidt det sker i overensstemmelse med redelig markedsføringsskik.
In this connection, Article 6 provides inter alia that the proprietor of a trade mark may not prohibit a third party from using the mark where it is necessary to indicate the intended purpose of a product, provided that he uses it in accordance with honest practices in industrial or commercial matters.
Artikel 7 bestemmer, at indehaveren ikke må forbyde brugen af mærket for varer, som indehaveren selv eller med dennes samtykke er markedsført inden for Fællesskabet, medmindre skellig grund berettiger ham til at modsætte sig fortsat markedsføring af varerne.
Article 7 provides that the proprietor is not entitled to prohibit the use of a trade mark in relation to goods which have been put on the market in the Community under that trade mark by the proprietor or with his consent, unless there exist legitimate reasons for him to oppose further commercialisation of the goods.
Det andet og det tredje spørgsmål
Questions 2 and 3
Direktivets artikel 7 er til hinder for, at indehaveren af varemærket BMW kan forbyde en tredjemand at anvende varemærket til at gøre offentligheden bekendt med, at han er specialiseret i eller specialist i salg af brugte BMW-automobiler, på betingelse af, at reklamen vedrører automobiler, som er markedsført i Fællesskabet under dette mærke af indehaveren eller med hans samtykke, og at den måde, hvorpå mærket benyttes i denne reklame, ikke i henhold til artikel 7, stk. 2, udgør en skellig grund til, at indehaveren kan modsætte sig brugen af mærket.
Article 7 of the directive for the proprietor of the BMW mark to prohibit the use of its mark by another person for the purpose of informing the public that he has specialised or is a specialist in the sale of second-hand BMW cars, provided that the advertising concerns cars which have been put on the Community market under that mark by the proprietor or with its consent and that the way in which the mark is used in that advertising does not constitute a legitimate reason, within the meaning of Article 7(2), for the proprietor's opposition.
Den nationale ret har nærmere bestemt spurgt, om brugen af et varemærke uden indehaverens samtykke med henblik på at gøre offentligheden bekendt med, at en tredjemands virksomhed udfører reparation og vedligeholdelse af varer, der er forsynet med dette mærke, eller at den er specialiseret i eller specialist i disse varer, udgør en brug af dette mærke, der henhører under en af bestemmelserne i direktivets artikel 5.
Whether the use of a trade mark, without the proprietor's authorisation, in order to inform the public that another undertaking carries out repairs and maintenance of goods covered by that trade mark or that it has specialised, or is a specialist, in such goods constitutes a use of that mark for the purposes of one of the provisions of Article 5 of the directive.
Det kan udgøre en skellig grund i henhold til direktivets artikel 7, stk. 2, at mærkel anvendes i forhandlerens reklame på en måde, som kan give indtryk af, at der består en erhvervsmæssig forbindelse mellem forhandleren og varemærkeindehaveren, og navnlig at forhandlerens virksomhed tilhører varemærkeindehaverens forhandlerorganisation. eller at der består en særlig forbindelse mellem de to virksomheder.
The national court is in substance asking whether Articles 5 to 7 of the directive entitle the proprietor of a trade mark to prevent another person from using that mark for the purpose of informing the public that he carries out the repair and maintenance of goods covered by a trade mark and put on the market under that
Den nationale ret har nærmere bestemt spurgt, om direktivets artikel 5, 6 og 7 giver indehaveren af et varemærke ret til at forbyde tredjemand at bruge varemærket med henblik på at gøre offentligheden bekendt med, at han udfører reparation og vedligeholdelse af varer, som er
The fact that the trade mark is used in a reseller's advertising in such a way that it may give rise to the impression that there is a commercial connection between the reseller and the trade mark proprietor, and in particular that the reseller's business is affiliated to the trade mark proprietor's distribution network or that there is a special relationship between the two undertakings, may constitute a legitimate reason within the meaning of Article 7(2) of the directive.
BMW-automobiler forhandleren og indehaveren af mærket, er den blotte omstændighed, at forhandleren drager fordel af brugen af mærket ved, at den i øvrigt korrekte og loyale salgsreklame for de varer, der er dækket af varemærket, giver hans egen virksomhed en aura af kvalitet, ikke en skellig grund i henhold til direktivets artikel 7, stk. 2.
If there is no risk that the public will be led to believe that there is a commercial connection between the reseller and the trade mark proprietor, the mere fact that the reseller derives an advantage from using the trade mark in that advertisements for the sale of goods covered by the mark, which are in other respects honest and fair, lend an aura of quality to his own business does not constitute a legitimate reason within the meaning of Article 7(2) of the directive.
For så vidt angår disse annoncer skal det yderligere undersøges, om brugen af varemærket kan være lovlig i medfør af reglen i direktivets artikel 6, stk. 1, litra c), hvorefter indehaveren ikke kan forhindre tredjemand i at bruge varemærket til at angive anvendelsen af en vare eller en tjenesteydelse, navnlig som tilbehør eller reservedele, for så vidt brugen er nødvendig for at angive denne anvendelse, og brugen sker i overensstemmelse med redelig markedsføringsskik.
So far as those advertisements are concerned, it is still necessary to consider whether use of the trade mark may be legitimate in the light of the rule laid down in Article 6(l)(c) of the directive, that the proprietor may not prohibit a third party from using the trade mark to indicate the intended purpose of a product or service, in particular as accessories or spare parts, provided that the use is necessary to indicate that purpose and is in accordance with honest practices in industrial or commercial matters.
Det er tilstrækkeligt at bemærke, at en forhandler, som sælger brugte BMW-automobiler, og som reelt er specialiseret i eller specialist i salg af sådanne automobiler, i praksis ikke kan oplyse sine kunder om dette forhold uden at gøre brug af varemærket BMW.
If an independent trader carries out the maintenance and repair of BMW cars or is in fact a specialist in that field, that fact cannot in practice be communicated to his customers without using the BMW mark.
Hvis en selvstændig erhvervsdrivende udfører vedligeholdelse og reparation af BMW-automobiler, og hvis han reelt er specialiseret på eller specialist på dette område, kan denne oplysning i praksis ikke meddeles hans kunder, uden at varemærket BMW benyttes.
It is sufficient to state that a reseller who sells second-hand BMW cars and who genuinely has specialised or is a specialist in the sale of those vehicles cannot in practice communicate such information to his customers without using the BMW mark.
Annoncerne om reparation og vedligeholdelse af
In consequence, such an informative use of the BMW mark is necessary to guarantee the right of resale under Article 7 of the directive and does not take unfair advantage of the distinctive character or repute of that trade mark.
»1) Med forbehold af den forpligtelse, der påhviler den forelæggende ret til i videst muligt omfang at fortolke den nationale ret i overensstemmelse med fællesskabsretten, er fællesskabsretten ikke til hinder for en national overgangsbestemmelse, ifølge hvilken en appel af en afgørelse, der er afsagt før den forsinkede ikrafttrædelsesdato for reglerne til gennemførelse af Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. april 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker i national ret, skal afgøres i overensstemmelse med de regler, der gjaldt før denne dato, selv om dommen afsiges efter dette tidspunkt.
Subject to the duty of the national court to interpret national law as far as possible in conformity with Community law, it is not contrary to the latter for a transitional rule of national law to provide that an appeal against a decision given before the date on which the rules transposing First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks into national law were belatedly brought into force is to be decided in accordance with the rules applicable before that date, even where judgment is given after that date.
2) Brugen af et varemærke uden indehaverens samtykke med henblik på at gøre offentligheden bekendt med, at en tredjemands virksomhed udfører reparation og vedligeholdelse af varer, der er forsynet med dette mærke, eller at den er specialiseret i eller specialist i sådanne varer, er under de omstændigheder, der er beskrevet i forelæggelsesdommen, en bmg af varemærket, der henhører under artikel 5, stk 1, litra a), i første direktiv 89/104.
The use of a trade mark, without the proprietors authorisation, for the purpose of informing the public that another undertaking carries out the repair and maintenance of goods covered by that mark or that it has specialised or is a speciahst in such goods constitutes, in circumstances such as those described in the judgment making the reference, use of the mark within the meaning of Article 5(1) (a) of First Directive 89/104.
3) Artikel 5, 6 og 7 i første direktiv 89/104 tillader ikke indehaveren af et varemærke at forhindre tredjemand i at bruge varemærket til at gøre offentligheden bekendt med, al han udfører reparation og vedligeholdelse af varer, som er forsynet med dette mærke, og som er markedsført af indehaveren af varemærket eller med hans samtykke, eller at han er specialiseret i eller er specialist i salg eller reparation og vedligeholdelse af sådanne varer, medmindre varemærket anvendes på en måde, som kan give indtryk af, at der består en erhvervsmæssig forbindelse mellem tredjemands virksomhed og indehaveren af varemærket, og navnlig at forhandlerens virksomhed tilhører varemærkeindehaverens
Articles 5 to 7 of First Directive 89/104 do not entitle the proprietor of a trade mark to prohibit a third party from using the mark for the purpose of informing the public that he carries out the repair and maintenance of goods covered by that trade mark and put on the market under that mark by the proprietor or with his consent, or that he has specialised or is a specialist in the sate or the repair and maintenance of such goods, unless the mark is used in a way that may create to the impression that there is a commercial connection between the other undertaking and the trade mark proprietor,
eller al der består en særlig forbindelse mellem de lo forhandlerorganisation, virksomheder.«
and in particular that the resellers business is affiliated to the trade mark proprietors distribution network or that there is a special relationship between the two undertakings. '
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 2. april 1998.
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 2 April 1998.
»1) Rådets direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at medlemsstaterne ved deres gennemførelse al direktivet i national lovgivning kun kan vedtage andre overgangsbestemmelser end dem, som udtrykkeligt er angivet i direktivet, når disse overgangsbestemmelser ikke hindrer en fuldstændig og korrekt gennemførelse af direktivet.
(1) Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks must be interpreted as meaning that, when implementing the Directive in national law, Member States are not free to adopt any transitional provisions other than those expressly provided for by the Directive insofar as such transitional provisions would prejudice the complete and correct transposition of the Directive.