natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Retsregler i en medlemsstat, der gør det vanskeligere at opnå fradrag for udgifter til deltagelse i faglige kurser, der afholdes i udlandet, end for udgifter til faglige kurser, der afholdes i den pågældende medlemsstat, indebærer en forskellig behandling på grundlag af det sted, hvor tjenesteydelsen udføres, som er forbudt i henhold til traktatens artikel 59.
By its two questions, which can be examined together, the national court asks essentially whether Articles 6 and 59 of the Treaty preclude rules of a Member State which, for the purposes of determining taxable income, presume that professional training courses held in ordinary tourist resorts located in other Member States involve such a significant tourism element that the costs involved in taking part in those courses cannot be treated as deductible operating costs, while such a presumption does not exist for training courses held in ordinary tourist resorts located within the territory of that Member State.
En sådan forskellig behandling er hverken retfærdiggjort i det hensyn til at opretholde
Although, as Community law stands at present, direct taxation does not as such fall within the purview of the Community, the powers retained by the Member States must nevertheless be exercised consistently with Community law.
Traktatens artikel 6, stk. 1, der indeholder det almindelige forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, kan efter fast retspraksis kun anvendes selvstændigt på forhold omfattet af fællesskabsretten, for hvilke traktaten ikke indeholder særlige bestemmelser om forbud mod forskelsbehandling.
The costs relating to Mr Vestergaard's participation in the course, his travel and accommodation, amounting to DKK 5 516, were paid by the company Bent Vestergaard A/S. Mr Vestergaard's wife accompanied him on the trip and at the hotel, for which she paid a sum of DKK 3 700 privately.
sammenhængen i en beskatningsordning eller til skattekontrollens effektivitet, som er anerkendt som hensyn, der vil kunne retfærdiggøre bestemmelser, der kan begrænse de grundlæggende friheder, der er sikret ved traktaten.
in professional training courses organised abroad than to deduct costs relating to such courses organised in that Member State involve a difference in treatment, based on the place where the service is provided, prohibited by Article 59 of the Treaty.
gør det muligt med klarhed og præcision at kontrollere de beløb, der er fradragsberettigede i medlemsstaten som driftsomkostninger, herunder udgifter til deltagelse i faglige kurser, kan hensynet dog ikke i øvrigt berettige, at medlemsstaten kan lade fradragsretten afhænge af forskellige betingelser, alt efter om de faglige kurser afholdes i den pågældende medlemsstat eller i en anden medlemsstat.
According to settled case-law, the first paragraph of Article 6 of the Treaty, which lays down the general principle of the prohibition of discrimination on grounds of nationality, applies independently only to situations governed by Community law in respect of which the Treaty lays down no specific rule against discrimination.
Selv om en medlemsstat af hensyn til en effektiv skattekontrol kan anvende foranstaltninger, der
Such a difference in treatment is not justified by the need to preserve the cohesion of a tax system nor by the effectiveness of fiscal supervision, which have been recognised as capable of justifying the regulations and thus restricting the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty.
»EF-traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) er til hinder for retsregler i en medlemsstat, hvorefter der med henblik på opgørelsen af den skattepligtige indkomst er en formodning for, at faguge kurser, der afholdes på almindelige turiststeder i andre medlemsstater, er forbundet med et så betydeligt turistmæssigt islæt, at kursusudgifterne ikke kan anses som fradragsberettigede driftsomkostninger, mens der ikke gælder en sådan formodning for faglige kurser, der afholdes på almindelige turiststeder i den pågældende medlemsstat.*
In order for services such as the organisation of professional training courses, to fall within the scope of Article 59 of the Treaty, it is sufficient for them to be provided to nationals of a Member State on the territory of another Member State, irrespective of the place of establishment of the provider or recipient of the services.
Generaladvokat A. Saggio fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet CSjette Afdeling) den 10. juni 1999.
Although a Member State may, in the interests of the effectiveness of fiscal supervision, apply measures which allow the amount of costs deductible in that State as operating costs to be ascertained clearly and precisely, and in particular those incurred in taking part in professional training courses, those interests cannot however provide any justification for that Member State making the deduction subject to different conditions according to whether the courses take place in that State or in another Member State.
»1) EF-traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) er til hinder for en regel som den danske, hvorefter der er en formodning for, at et fagligt efteruddannelseskursus, der afholdes på et almindeligt turiststed i udlandet, og hvor kursusstedet ikke som sådant er fagligt begrundet, er forbundet med et så betydeligt turistmæssigt islæt, at kursusafgiften ikke kan anses for en fradragsberettiget driftsomkostning.
Article 59 of the Treaty applies not only where a person providing a service and the recipient are established in different Member States, but also whenever a provider of services offers those services in a Member State other than the one in which he is established.
En national retstilstand på skatteområdet som den, der er beskrevet ovenfor under punkt 1), kan ikke retfærdiggøres under henvisning til de tvingende hensyn, der er nævnt i Domstolens praksis, navnlig dommene i sag C-204/90, Bachmann, og sag C-250/95, Futura Participations.«
By making the right to deduct costs relating to participation in professional training courses held in an ordinary tourist resort abroad conditional upon the rebuttal, by the taxpayer, of a presumption that such courses involve such a significant tourism element that the costs cannot be treated as deductible operating costs, while such a presumption does not exist for courses held in ordinary tourist resorts located in the said Member State, those rules subject the provision of services constituted by the organisation of professional courses to different tax arrangements depending on whether the services are provided in other Member States or in the Member State concerned.
Præjudiciel »Offentlige kontrakter —fremgangsmåde anlægskontrakter — klageprocedure* (Sjette Afdeling) kontrakter) § 91, stk. 2, ikke længere, når tilslag er givet, er beføjet til at træffe afgørelser om midlertidige foranstaltninger. Denne afgørelse blev indbragt for Verfassungsgerichtshof.
'Article 59 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 49 EC) precludes a Member State from having rules which, for the purposes of determining taxable income, presume that professional training courses held in ordinary tourist resorts located in other Member States involve such a significant tourism element that the costs of taking part in those courses cannot be treated as deductible operating costs, while such a presumption does not exist in the case of professional training courses held in ordinary tourist resorts located within the territory of that Member State.''
Ved kendelse af 3. marts 1998 har Bundesvergabeamt forelagt tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter.
Case C-81/98 Alcatel Austria AG and Others, Siemens AG Österreich, Sag-Schrack Anlagentechnik AG v Bundesministerium für Wissenschaft und Verkehr Company law
Under hensyn til sidstnævnte dom genoptog Bundesvergabeamt behandlingen af realiteten i den procedure, der blev afsluttet den 4. april 1997, og traf den 18. august 1997 en afgørelse, hvorefter det foreløbigt forbydes den ordregivende myndighed at fortsætte opfyldelsen af den den 5. september 1996 afsluttede kontrakt.
Wissenschaft und Verkehr (Federal Ministry of Science and Transport; 'the Bundesministerium') on the other concerning the award of a public supply and works contract.
Med henblik på, at der i det østrigske motorvejsnet skulle installeres et elektronisk system til automatisk transmission af visse data, offentliggjorde Forbuncisrninisteriet den 23. maj 1996 et udbud vedrørende levering, installation og igangsætning af alle komponenter i et hardware- og softwaresystem.
By order of 3 March 1998, the Bundesvergabeamt (Federal Procurement Office) referred for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Council Directive 89/665/EEC of 21 December 1989 on the coordination of the laws, regulations and administrative provisions relating to the application of review procedures to the award of public supply and public works contracts.
Efter Republikken Østrigs anke af nævnte afgørelse til Verfassungsgerichtshof tillagde denne ved kendelse af 10. oktober 1997 afgørelsen opsættende virkning, hvilket bevirkede, at den afgørelse om midlertidige foranstaltninger, som Bundesvergabeamt traf den 18. august 1997, foreløbig var uden retsvirkning.
On 23 May 1996, the Bundesministerium published an invitation to tender for the supply, installation and demonstration of all the hardware and software components of an electronic system for automatic data transmission to be installed on Austrian motorways.
De øvrige bydende, der fik kendskab til kontrakten gennem pressen, indledte en klageprocedureved Bundesvergabeamt mellem den 10. og 22. september 1996.
The questions arose in a dispute between Alcatel Austria AG and Others, Siemens AG Österreich and Sag-Schrack Anlagentechnik AG on the one hand and the Bundesministerium für
domstole, såfremt der af Bundesvergabeamt er blevet truffet en afgørelse i § 91, stk. 3's forstand.
authority employs the rules, forms and methods of civil law.
Uden at det i øvrigt berører denne bestemmelse, er retten og parterne i sagen for Bundesvergabeamt bundet af denne konstatering.
The other tenderers, who learned of the contract through the press, applied between 10 and 22 September 1996 to the Bundesvergabeamt for review.
Af udformningen af klageproceduren følger, at den østrigske lovgiver på anvendelsesområdet for Bundesvergabegesetz har gjort brug af den valgmulighed, nemlig erstatningstilkendelse, der er indrømmet lovgiver ved artikel 2, stk. 6, i direktiv 89/665.
On 18 September 1996, the Bundesvergabeamt dismissed the applications for interim measures to suspend performance of the contract on the ground that, pursuant to Paragraph 91(2) of the BVergG (Federal Law on the Award of Public Contracts; the 'Bundesvergabegesetz'), once an award is made it no longer has power to make interim orders.
Bundesvergabeamt har besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen nogle præjudicielle spørgsmål.
Pursuant to Paragraph 91(3) of the BVergG, the Bundesvergabeamt determined, by decision of 4 April 1997, that various breaches of the BVergG had occurred and brought the review procedure to an end.
Besvarelsen af de forelagte spørgsmål vil kunne få virkning for udfaldet af tvisten i hovedsagen, hvorfor disse spørgsmål vil være at besvare.
The decision of the Bundesvergabeamt of 18 September 1996 was set aside by the Verfassungsgerichtshof.
Følgelig antager den forelæggende ret, at tilslag og kontraktafslutning i Østrig som hovedregel ikke formelt falder sammen.
Consequently, the national court states, the award and the conclusion of the contract in Austria do not as a rule formally occur at the same time.
Den ordregivende myndigheds afgørelse om, med hvem den vil kontrahere, falder som altovervejende hovedregel allerede før den skriftlige udformning af afgørelsen, og denne afgørelse er i sig selv endnu ikke grundlag for kontraktafslutning, fordi den bydende som minimum må have kendskab til den, men i praksis er forholdet det, at den ordregivende myndigheds afgørelse om, hvem der skal have tilslag, er en afgørelse, som træffes i ordregiverens interne organisationssystem, og en sådan afgørelse fremtræder ikke i forhold til tredjemand ifølge østrigsk ret.
The decision of the contracting authority as to the party with whom it wishes to contract is normally made before it is incorporated in writing, and the decision on its own is not sufficient to create the contract, since the tenderer must at the very least receive notice of that decision; in practice, however, the contracting authority's decision as to whom to award the contract is one taken internally without, under Austrian law, any public manifestation thereof.
Som følge heraf falder tilslagserklæring og kontraktafslutning sammen i tredjemands øjne, fordi tredjemand som regel ikke bliver bekendt, henholdsvis kan blive bekendt, med den af ordregiveren på sit indre område trufne afgørelse — i hvert fald ikke på lovlig vis.
Accordingly, from the outsider's point of view the declaration of the award and the conclusion of the contract occur together, since, as a rule, the outsider does not have and cannot have, at any rate legally, any knowledge of the internal decision of the contracting authority.
Således kan man ikke anfægte tilslagsafgørelsen selv, dvs. den ordregivende myndigheds afgørelse af, hvem den vil kontrahere med. Tidspunktet for, hvornår der er givet tilslag, er af afgørende betydning for, hvorledes kontrolproceduren ved Bundesvergabeamt forløber.
The award decision itself, that is to say the decision of the contracting authority as to the party with whom it wishes to contract, is not open to challenge. The point in time at which the award is made is of decisive importance for the review procedure before the Bundesvergabeamt.
Med det første spørgsmål ønsker den nationale ret nærmere bestemt oplyst, om bestemmelserne i artikel 2, stk. 1, litra a) og b), sammenholdt med artikel 2, stk. 6, andet afsnit, i direktiv 89/665 skal fortolkes således, at medlemsstaterne — med hensyn til den afgørelse, som den ordregivende myndighed træffer inden kontraktafslutningen, og ved hvilken ordregiveren vælger den bydende, der har deltaget i udbudsproceduren, og med hvem han indgår kontrakt - altid er forpligtet til at indføre en klageprocedure, i hvilken klageren, såfremt betingelserne er opfyldt, kan få ordregiverens afgørelsen kendt ugyldig, uanset muligheden for at få tilkendt erstatning, når kontrakten er blevet indgået
In view of that judgment, the Bundesvergabeamt reopened the procedure terminated on 4 April 1997 in order to examine the merits, and on 18 August 1997 made an order provisionally prohibiting the contracting authority from further performance of the contract concluded on 5 September 1996.
Artikel 1, stk. 1, i direktiv 89/665 pålægger medlemsstaterne at træffe foranstaltninger for at sikre, at der effektivt og navnlig så hurtigt som muligt kan indgives klage, således at der sikres overholdelse af EF-direktiverne om offentlige kontrakter.
The Republic of Austria lodged a complaint against that order before the Verfassungsgerichtshof which, by order of 10 October 1997, gave suspensive effect to the complaint, with the result that the interim measure adopted by the Bundesvergabeamt on 18 August 1997 was provisionally inoperative.
Videre udtaler den forelæggende ret, at Bundesvergabeamt ifølge BVergG's § 91, stk. 2, er kompetent til indtil det tidspunkt, hvor der gives tilslag, med henblik på at efterprøve overtrædelser af Bundesvergabegesetz og de i henhold hertil udstedte bekendtgørelser, at træffe midlertidige foranstaltninger, ligesom Bundesvergabeamt kan tilsidesætte retsstridige afgørelser fra en ordregivende myndighed som ugyldige.
The national court states that under Paragraph 91(2) of the BVergG the Bundesvergabeamt has power up to the time the award is made to adopt interim measures and to set aside unlawful decisions of the awarding department of the contracting authority for the purpose of removing infringements of the BVergG and of the regulations made thereunder.
Når tilslag er givet, er Bundesvergabeamt alene kompetent til at fastslå, om den bydende, der afgav det bedste bud, ikke fik tilslag på grund af en tilsidesættelse af Bundesvergabegesetz eller af en i henhold hertil udstedt bekendtgørelse.
After the award has been made, it merely has power to determine that as a result of an infringement of the BVergG or of the regulations made thereunder the award was not made to the tenderer making the best offer.
Ifølge BVergG's § 98, stk. 1, skal der ydes erstatning i tilfælde af, at en ordregivende myndighed culpøst har overtrådt Bundesvergabegesetz; erstatningen skal ydes en forbigået ansøger eller bydende, og den skal ydes af den ordregivende myndighed, som hæfter for, hvorledes selve den udbydende tjenestegrens organer har handlet.
In the case of culpable infringement of the BVergG by agents of an awarding body, Paragraph 98(1) thereof provides that compensation is payable to the unsuccessful candidate or tenderer by the contracting authority to which the conduct of those agents is attributable.
Endelig bemærker den forelæggende ret, at der ifølge BVergG's § 102, stk. 2, alene er mulighed for at rejse erstatningssøgsmål for de ordinære
In its order for reference, the Bundesvergabeamt states that the BVergG does not deal separately with the public law and private law aspects in the procedure for the award of contracts.
Hermed indeholder direktiv 89/665 en sondring mellem stadiet inden kontraktafslutningen, på hvilket artikel 2, stk. 1, finder anvendelse, og stadiet efter kontraktafslutningen, i relation til hvilken
Rather, the contracting authority participates in the procedure exclusively as a bearer of private rights, which means that the State as contracting
medlemsstaten ifølge artikel 2, stk. 6, andet afsnit, kan bestemme, at den ansvarlige instans' beføjelser i klagesager er begrænset til tilkendelse af erstatning til enhver, som har lidt skade på grund af en overtrædelse.
Lastly, the national court notes that, under Paragraph 102(2) of the BVergG, a claim for compensation before the ordinary courts in such a case is admissible only if there has been a prior determination by the Bundesvergabeamt within the meaning of Paragraph 91(3).
Med det andet og tredje spørgsmål, som behandles samlet, spørger den forelæggende ret nærmere bestemt, om artikel 2, stk. 1, litra a) og b), i direktiv 89/665 skal fortolkes således, at de klageinstanser i medlemsstaterne, som har kompetence i udbudssager vedrørende offentlige kontrakter, i tilfælde af manglende fuldstændig gennemførelse af denne bestemmelse i national ret også er beføjet til at påkende klager på de i denne bestemmelse fastsatte betingelser.
Irrespective of Paragraph 91(3), the courts and the parties to the procedure before the Bundesvergabeamt are bound by that determination. It is evident from the structure of the review procedure that, in respect of the area covered by the BVergG, the Austrian federal legislature has opted under Article 2(6) of Directive 89/665/EEC to limit the remedy to an award of damages.
På denne måde ville formålet med direktiv 89/665, som er beskrevet i nærværende doms præmis 34, nemlig at indføre effektive og hurtige klageprocedurer, hvis genstand er de ulovlige beslutninger fra den ordregivende myndighed, på et trin, hvor overtrædelserne endnu kan afhjælpes, blive bragt i fare.
The interpretation proposed by the Bundesministerium and the Austrian Government might lead to the systematic removal of the most important decision of the contracting authority, that is to say the award of the contract, from the purview of the measures which, under Article 2(1) of Directive 89/665, must be taken concerning the review procedures referred to in Article 1, thereby undermining the purpose of Directive 89/665 which, as noted in paragraph 34 of this judgment, is to establish effective and rapid procedures to review unlawful decisions of the contracting authority at a stage where infringements may still be rectified.
Erklæringen om tilslag og kontraktsafslutningen er i praksis sammenfaldende, hvorfor der i et sådant system ikke udstedes en forvaltningsakt, som de interesserede kan få kendskab til, og som kan gøres til genstand for et krav om annullation, som fastsat i artikel 2, stk. 1, litra b), i direktiv 89/665.
Since the answer to the questions raised may affect the outcome of the dispute in the main proceedings, the questions are admissible.
Argumentet om en manglende frist mellem afgørelsen om tilslag og indgåelsen af kontrakt er ikke relevant.
The argument based on the lack of an intervening period between the decision awarding a contract and the conclusion of the contract is irrelevant.
At der ikke findes nogen udtrykkelig bestemmelse herom, kan ikke begrunde til en fortolkning af direktiv 89/665, hvorefter afgørelserne om at give tilslag på offentlige kontrakter systematisk falder uden for de foranstaltninger, som ifølge artikel 2, stk. 1, i direktiv 89/665 skal træffes med henblik på
The fact that there is no express provision in that connection cannot justify interpreting Directive 89/665 in such a way as to remove decisions awarding public contracts systematically from the purview of the measures which, according to Article 2(1) of Directive 89/665, must be taken concerning the review procedures referred to in Article 1.
Såfremt nationale regler ikke kan fortolkes som værende i overensstemmelse med direktiv 89/665, kan de berørte ifølge de relevante procedurer i national ret rejse krav om erstatning for skade, der er lidt som følge af den manglende gennemførelse af direktivet inden for den fastsatte frist.
By its second and third questions, which were examined together, the national court essentially asked whether Article 2(l)(a) and (b) of Directive 89/665 must be interpreted to the effect that, where that provision has not been fully transposed into national law, the bodies in the Member States having power to review public procurement procedures may also hear applications under the conditions laid down in that provision.
•1) Artikel 2, sik 1, litra a) og b), sammenholdt med artikel 2, stk 6, andet afsnit, i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, skal fortolkes således, at medlemsstaterne — med hensyn til den afgørelse, som den ordregivende myndighed træffer inden kontraktafslutningen, og ved hvilken ordregiveren vælger den bydende, der har deltaget i udbudsproceduren, og med hvem han indgår kontrakt — altid er forpligtet til at indføre en klageprocedure, i hvilken klageren, såfremt betingelserne er opfyldt, kan få ordregiverens afgørelse kendt ugyldig, uanset muligheden for at få tilkendt erstatning, når kontrakten er blevet indgået
Since the announcement of the award of a contract and its conclusion in practice occur together, in such a system there is no administrative law measure of which the persons concerned can acquire knowledge and which may be the subject of an application to have it set aside as provided for in Article 2(l)(b), of Directive 89/665.
2) Artikel 2, stk 1, litra a) og b), i direktiv 89/665 kan ikke fortolkes således, at de klageinstanser i medlemsstaterne, som har kompetence i udbudssager vedrørende offentlige kontrakter, er beføjet til at påkende klager på de i denne bestemmelse fastsatte betingelser, uanset at der ikke foreligger en afgørelse om tilslag, som kan gøres til genstand for et krav om annullation.*
It is clear from the actual wording of Article 2(6) of Directive 89/665 that the limitation of review procedures provided for therein applies only after the conclusion of the contract following the awarding decision. Directive 89/665 thus draws a distinction between the stage prior to the conclusion of the contract, to which Article 2(1) applies, and the stage subsequent to its conclusion, in respect of which a Member State may, according to the second subparagraph of