natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Tribunale di Milano erklærede sig kompetent til at påkende sagen, men frifandt de sag­søgte med den begrundelse, at der ikke var indgået en aftale mellem parterne.
As regards the determination of the place of performance of that obligation, the Corte d'Appello held that the procedure laid down by the Court of Justice in Tessilli ν Dunlop (supra, 1­5.1.2 — A 1) must be followed, and declared in the first place that German law was applicable pursuant to Article 25 of the Disposizioni sulla Legge in Generale (ap­pended to the Italian Civil Code), since the contracts of sale had been concluded in Ger­many.
Convectio ankede til Corte d'appello, og også under ankesagen gjorde de tyske firmaer gældende, at sagen ikke var anlagt ved rette værneting.
In the second place, however, the court held that German law had incorporated the provisions of the Hague Convention of 1 July 1964 on the Uniform Law on the Inter­national Sale of Goods and that therefore the primary obligation to pay for the goods should have been performed in Italy.
Corte d'appello tog stilling til to spørgsmål som begrundelse for ikke at tage kompeten­ceindsigelsen til følge. For det første tog Corte d'appello stilling til, hvorledes den ita­lienske domstols kompetence skulle bestemmes, når sagsøgte har bopæl i udlandet.
According to Article 59 (1) ofthat Convention, the buyer must pay the purchase price to the seller "at the seller's place of business or, if he does not have a place of business, at his habitual residence, or, where the payment is to be made against the handing over of the goods or of documents, at the place where such handing over takes place".
De tyske firmaer havde herom anført, at Tribunale di Milano i kompetencespørgsmålet ikke burde have lagt de af sagsøgeren fremførte faktiske omstændigheder til grund (at der skulle være indgået kontrakter, og at retten på opfyldelsesstedet dermed havde den internationale kompetence); den skulle derimod have taget sit udgangspunkt i den ret­lige situation, som faktisk forelå mellem parterne, da sagen blev anlagt (hvorefter den måtte have konstateret, at der overhovedet ikke forelå et kontraktsforhold, og at den der­for savnede kompetence).
Since the plaintiff was to deliver the radiators at Rho (Mi­lan), where it also had its own place of business, the court concluded that for the pur­poses of Article 5(1) the place of payment was in any event Rho, which was in the juris­dictional district of the Tribunale di Milano.
Med hensyn til, om den italienske domstol var rette værneting — og stadig med ud­gangspunkt i Convectio's sagsfremstilling og dermed i, at købekontrakterne var kommet i stand — fastslog Corte d'appello di Milano dernæst, under henvisning til det fortolk­ningskriterium, der var opstillet af EF­Domstolen i dommen af 6. oktober 1976 i sag 12/76 [jfr. ovenfor under 1­5.1.1 — A 1], at det var retten på det sted, hvor de tyske fir­maer skulle have betalt købesummen, der havde kompetence til at påkende sagens reali­tet, idet betalingen af købesummen var den hovedforpligtelse, som sagsøgeren gjorde gældende med sit søgsmål.
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction of the courts for the place of performance — Contract of sale between a Belgian businessman and a German untertaking — Determi­nation of the place of performance under the Uniform Law on the International Sale of Goods
Ved afgørelsen af, hvor opfyldelsesstedet befandt sig, fulgte Corte d'appello EF­Dom­stolens fremgangsmåde i Tessili­dommen [jfr. ovenfor under 1­5.1.2 — A 1] og udtalte, at det i første række var tysk ret, der fandt anvendelse i medfør af artikel 25 i de alminde­lige bestemmelser (Disposizioni sulla Legge in Generale) i indledningen til den ita­lienske borgerlige lovbog, idet købekontrakterne var indgået i Tyskland.
The defend­ant undertaking's appeal against that judgment was dismissed. The Rechtbank van Koophandel had jurisdiction under Article 5(1) of the Convention since under the Uni­form Law on the International Sale of Goods of 1 July 1964 the buyer was required to perform his obligation to pay the price at the seller's place of business and it had not been submitted that payment should have taken place against delivery of the goods or documents.
Da Forbunds­republikken Tyskland imidlertid havde sat Haag­konventionen af 1. juli 1964 om indfø­
The case did not therefore depend on where the obligation to deliver the goods took place or should have taken place.
(fortsat 1) reise af den uniforme lov om internationale løsørekøb i kraft som national ret, skulle ho­vedforpligtelsen til betaling af købesummen have været opfyldt i Italien.
(continued 2) proceedings were taken under Article 5 (1). Nor was there any basis for jurisdiction in so far as the claims relied on in the action were claims in tort, delict or quasi-delict.
Ifølge konven­tionens artikel 59, stk. 1, skulle køberen nemlig betale købesummen til sælgeren »à son établissement, ou à défaut à sa résidence habituelle« [på dennes forretningssted eller, i mangel heraf, på hans faste bopæl]. Det hed videre i bestemmelsen: »lorsque le paie­ment doit être fait contre remise de la chose ou des documents, il doit être effectué au lieu de cette remise« [skal der betales mod overgivelse af varen eller mod dokumenter, skal købesummen erlægges på stedet for overgivelsen].
The "harmful event" within the meaning of Arti­cle 5 (3) of the Convention was the event causing the damage and should not be con­fused with the harmful consequences, that is to say the reduction in the estate of the per­son adversely affected.
Da Convectio skulle foretage overgivelsen af vandvarmerne i Rho (Milano), hvor også centret for selskabets erhvervs­udøvelse (forretningsstedet) befandt sig, var betalingsstedet, jfr. artikel 5, nr. 1, under alle omstændigheder Rho, dvs. i Tribunale di Milano's retskreds.
Rather the place where the harmful event had taken place and where the damage had oc­curred was the place where the infringement of the right protected by law was perpe­trated; in the present case that place was situated in England where the sale of the shares had taken place.
Kompetence — specielle kompetenceregler — opfyldelsesværneting — købekontrakt mel­lem en belgisk handlende og et tysk selskab — bestemmelse af opfyldelsesstedet efter den uniforme lov om international løsørekøb
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction in matters relating to tort, delict or qua­si-delict — "place where the harmful event occurred" (Article 5 (3)) — both the place of the causal event and the place where damage occurred — but not the place where as a result of the damage material losses arise
Handelsretten i Turnhout havde erklæret sig kompetent til at behandle en sag anlagt af en belgisk handlende mod en virksomhed med hjemsted i Forbundsrepublikken Tyskland om betaling af købesummen for leverede varer.
The plaintiff, a Netherlands undertaking, entered into negotiations with the German de­fendant concerning the construction of a commercial building in the Federal Republic of Germany. According to the plaintiff agreement had been reached on the contents of the contract to be concluded.
Sagsøgte appellerede afgørel­sen, men fik ikke medhold.
However, no contract was concluded.
Retten i første instans var kompetent i medfør af artikel 5, nr. 1, i konventionen af 1968, da køberen ifølge den uniforme lov om internationale løsø­rekøb af 1. juli 1964 skulle opfylde forpligtelsen til at betale købesummen på sælgerens forretningssted; det var ikke blevet hævdet, at der skulle betales mod overgivelse af varen eller mod dokumenter.
Claiming that the de­fendant had prevented the contract from coming into existence by laying down more on­erous conditions, the plaintiff brought an action for damages in the courts of the Netherlands. The court of first instance declared that it had no jurisdiction because the courts of the Netherlands did not acquire jurisdiction under the Brussels Convention.
Det var derfor ikke afgørende, hvor forpligtelsen til at le­vere var opfyldt eller skulle opfyldes.
The plaintiffs appeal failed.
Kompetence — specielle kompetenceregler — deliktsvæmeting — det sted, »hvor skadetil­føjelsen er foregået« (artikel 5, nr. 3) — både stedet for den skadegørende handling og ste­det for skadens indtræden — ikke tillige stedet, på hvilket formuetab som følge af skaden indtræder
(continued 1) must be interpreted as meaning both the place where the event which caused the damage happened and the place where the damage itself occurred.
Ap­pelinstansen udtalte videre, at man i sådanne tilfælde måtte sondre mellem a) »den ska­degørende handling«, b) den ved handlingen forårsagede »skade« samt c) den formue, på hvilken den ved »skaden« forårsagede økonomiske skade fik virkning; denne for­mue kunne befinde sig overalt i verden.
The appeal court further held that in such cases it was necessary to distinguish (a) the initial act, (b) the damage caused by that act, and (c) the estate which suffered the financial loss caused by the damage; that estate could be situated anywhere in the world.
I EF­Domstolens afgørelse var kun de under a) og b) nævnte elementer blevet behandlet; også i den for retten foreliggende sag var alene disse elementer relevante.
In the decision of the Court of Jus­tice of the European Communities only the factors mentioned under (a) and (b) were re­ferred to; in the present case too those factors alone were relevant.
Det, som sagsøgeren havde kvalificeret som sagsøgtes retsstridige handling, bestod i den efterfølgende skærpelse af aftalebetingelserne, hvorved kontraktsafslutningen var ble­vet forhindret.
The conduct of the defendant which the plaintiff contended was tortious or delictual consisted in subsequently laying down more onerous contractu­al conditions and thus preventing the conclusion of a contract.
Af det således anførte fremgik ikke, at skadetilføjelsen skulle være sket i retskredsen for retten i første instans.
It could not be deduced from that contention that the harmful event occurred within the district of the court of first instance.
Heller ikke for så vidt det af sagsøgeren anførte kunne forstås derhen, at denne gjorde krav gældende på grund af misligholdelse af en af parterne indgået forkontrakt, bestod der kompetence for nederlandske domstole i henhold til konventionens artikel 5, nr. 1, som fandt anvendelse på dette forhold.
Nor did the courts of the Netherlands acquire jurisdiction under Article 5 (1) of the Convention in so far as the plaintiffs submissions could be understood as constituting a claim based on the breach of a pre-contractual agreement entered into by the parties.
Kompetence — specielle kompetenceregler — deliktsværneting — »det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået« (artikel 5, nr. 3) — både det sted, hvor den skadegørende handling er foretaget, og det sted, hvor skaden er indtrådt
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction in tort or delict — "Place where the harmful event occurred" (Article 5 (3)) — Both the place of the causal event and the place where the damage arose
Indbyrdes sammenhængende krav — søgsmål ved retter i forskellige kontraherende stater — udsættelse af afgørelsen ved en anden ret end den, ved hvilken sagen først er anlagt — skøn
Related actions — Actions before the courts of several Contracting States — Stay of proceedings by the second court — Discretion
Nogle tyske landmænd, som bl.a. producerede mælk, anlagde sag ved Landgericht Frei­burg im Breisgau mod en fransk kemikoncern, som i sin afdeling i Alsace, 4—5 km vest for sagsøgernes bedrifter, fremstillede insekticidet Lindan, hvorved der opstod giftige re­ster.
German agriculturalists engaged inter alia in dairy farming brought an action in the Landgericht Freiburg im Breisgau against a French chemical undertaking which, at its plant in Alsace 4 or 5 km west of the plaintiffs' farms, manufactured the insecticide "Lindan", the production of which gave rise to poisonous waste.
Efter at der var blevet konstateret giftige rester i mælken fra sagsøgernes bedrifter, blev enhver anvendelse af mælken forbudt af den kompetente myndighed, og det blev bestemt, at den skulle destrueres.
After poisonous matter was discovered in milk produced on the plaintiffs' farms the competent authority for­bade the use of the milk for any purpose and ordered its destruction.
Endvidere blev det pålagt sagsøgerne at slagte deres malkekvæg.
The plaintiffs were also required to slaughter their dairy herd.
Sagsøgerne gjorde krav på skadeserstatning, idet de påstod, at forurenin­gen af mælken skyldtes Lindan­produktionen og dens ledsagende omstændigheder.
Alleging that the contamination of the milk was attributable to the production of "Lindan" and the attendant circumstances, the plaintiffs claimed damages.
Landgericht tog i det væsentlige sagsøgernes påstand til følge.
The defendant objected to the jurisdiction of the Landge­richt Freiburg im Breisgau.
Det var derfor sagligt korrekt, at Landgericht ikke havde udsat sin afgørelse.
It was therefore proper for the Landgericht not to stay the proceedings.
Kompetence — specielle kompetenceregler — deliktsværneting — »det sted, hvor skadetil­føjelsen er foregået« — ikke tillige stedet, hvor de skadegørende virkninger indtræder — fastlæggelse i tilfælde af uretmæssig konkurrence —forholdet mellem artikel 5, nr. 3, og na­tionale kompetenceregler
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction in tort or delict — "Place where the harmful event occurred" — Does not include the place where harmful effects become per­ceptible — Actions based on breaches of competition law — Relationship of Article 5(3) to national provisions on jurisdiction
Den tyske sagsøger i denne sag importerede personbiler af mærket BMW fra Belgien og drog herved nytte af forskellen i prisniveauet mellem Belgien og Forbundsrepublikken Tyskland. Sagsøgte, BMW's belgiske datterselskab, forbød ved en rundskrivelse sine autoriserede forhandlere i Belgien at reeksportere BMW­biler.
The German plaintiff imported BMW motor cars from Belgium and in doing so took advantage of the price discrepancy between Belgium and the Federal Republic of Ger­many.
Endvidere meddelte selskabet sagsøgeren, at belgiske forhandlere ikke længere ville levere til denne, og an­klagede sagsøgeren for at handle i strid med reglerne.
In addition, it informed the plaintiff that Bel­gian dealers would no longer supply it and accused it of practising unfair competition.
Fem måneder senere tilbagekaldte sagsøgte eksportforbudet.
Five months later the defendant revoked its export prohibition.
Under sagen gjorde sagsøgeren det tab gældende, der angive­ligt var opstået på grund af eksportforbudet.
The plaintiff brought an action in respect of the damage which it claimed to have suffered as a result of the export prohibition.
Landgericht erklærede, at den var kompe­tent, men frifandt sagsøgte.
The Landgericht held that it had jurisdiction but dismissed the action as un­founded.
Afgørelsen blev appelleret til Oberlandesgericht Hamm, som imidlertid afviste sagen, fordi de tyske retter savnede international kompetence.
On appeal the Oberlandesgericht Hamm held that the action should in fact be dismissed as inadmissible on the ground that the German courts lacked jurisdiction.
(fortsat 1) var tilstrækkeligt til at begrunde en kompetence for retten på dette sted.
(continued 1)
Domstolen havde ikke tillagt eller villet tillægge bestemmelsen i konventionen retsfølger, der gik vi­dere end indholdet af § 32 i ZPO.
The Oberlandesgericht first of all rejected the possibility that the German courts might have jurisdiction under Paragraph 32 of the German Code of Civil Procedure, which confers jurisdiction to entertain actions in tort or delict (unerlaubte Handlung) on the court "in whose district the unlawful act was committed".
Den var gået ud fra, at der var en årsagsforbindelse mellem skaden og den skadegørende handling.
The effects on the plaintiffs trade and finances in Germany were not decisive.
På grund af erstatningsreglens to tilknyt­ningsmomenter skulle derfor både retten på det sted, hvor skaden var indtrådt, og retten på stedet for den skadevoldende begivenhed have kompetence til at pådømme sagen.
That place was the place where the harmful act was committed or the place where the damage occurred but not the place where further harmful consequences ensued.
Der kunne derimod ikke af Domstolens afgørelse udledes et værneting på et vilkårligt sted, som ikke havde forbindelse med foretagelsen af den uretmæssige handling, men hvor formueskaden var indtrådt.
It is true that in its judgment of 30 November 1976 (supra 1-5.3 — A 1) the Court of Justice of the European Communities interpreted the term "place where the harmful event occurred" as meaning both the place where the damage arose and the place where the event which caused the damage occurred.
Også forarbejderne til den tyske lov henviste udtrykkeligt til reglerne i Zivilprozessordnungs § 32 og indeholdt ikke holdepunkter for, at der med det udtryk, der er brugt i artikel 5, nr. 3, har været tilsigtet en ændring af § 32's indhold.
Furthermore, the preparatory documents for the legislation im­plementing the Convention in Germany expressly referred to Paragraph 32 of the Ger­man Code of Civil Procedure and stated that there was no intention of amending the law as stated in that provision by means of the form of words used in Article 5 (3).
Efter revisionsanke fra sagsøgeren ophævede Bundesgerichtshof dommen og hjemviste sagen til Oberlandesgericht.
The plaintiff appealed against the above judgment to the Bundesgerichtshof, which quashed the judgment of the Oberlandesgericht and remitted the case to that court.
Kompetence — specielle kompetenceregler — det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået — det sted, hvor skaden er indtrådt — begreb — ikke tillige stedet, hvor den påståede skade er konstateret
Bundesgerichtshof took the view that, irrespective of whether the claim for damages rested on the breach of provisions of German competition law or on the breach of Arti­cle 85 of the EEC Treaty, it could be pursued in the German courts under Paragraph 32 of the Code of Civil Procedure, since the actions of the defendant out of which the plain­tiffs claim arose had been committed not only in Belgium but also in the Federal Repub­lic of Germany.
En kunstmaler med bopæl i Paris havde overladt nogle af sine værker til to italienere, der var bosat i Italien, med henblik på udstilling på messen i Como. Da billederne var beskadiget ved tilbageleveringen, anlagde han sag med påstand om erstatning ved Tri­bunal de grande instance de Paris, som han — til trods for at de to sagsøgte havde bopæl i Italien — anså for kompetent i medfør af konventionens artikel 5, nr. 3, fordi skaden var blevet konstateret i Paris.
Those actions included, in addition to the appeal to the Belgian dealers for a boycott, the demands addressed to the plaintiff that it should cease importing BMW cars; but in any case, according to the Bundesgerichtshof, the action undertaken in conjunction with the Belgian dealers was connected with German territory, inasmuch as the courts must, when deciding whether competition had been restrained in breach of German or European law, have regard to the object of the conduct, which was to affect the competitive situation of the plaintiff in Germany.
Retten erklærede, at den savnede kompetence, da sagsøgeren ikke havde bevist, at den påståede skadetilføjelse var sket i dens retskreds. Han kunne derfor ikke påberåbe sig den specielle kompetenceregel i artikel 5, nr. 3, da det i denne henseende ikke var til­strækkeligt, at de påståede skader var blevet konstateret i Paris.
The question raised by the Oberlandesgericht concerning the meaning and scope of Article 5 (3) of the Convention thus became otiose (Bundesgerichtshof, judgment of 23 October 1979, Case No KZR 21/78, Neue Juristische Wochenschrift 1980, p.
Sagsøgeren måtte derfor følge den almindelige kompetenceregel i artikel 2.
1224, English translation in [1980] European Commercial Cases 213).
1­5.3 — Bil Tribunale di Monza, dom af 28. september 1979, Candy Spa mod Schell e Stoecker Reinshagen GmbH, Il Foro padano 1979, I, s. 225
1-5.3 — Β 10 Tribunal de Grande Instance, Paris, Judgment of 18 October 1978, Vasarely dit Yvaral ν Caramel et Ratti Journal du Droit International 1980, p. 892
Kompetence — specielle kompetenceregler — deliktsværneting — bestemmelse af værnetin­get i tilfælde, hvor konkurrenceregler er overtrådt — det sted, hvor den skadegørende hand­ling er foretaget, og det sted, hvor skaden er indtrådt — ikke tillige stedet, på hvilket for­muetab som følge af skaden indtræder
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction of the courts for the place where the harmful event occurred — Place of occurrence of the harmful event — Concept — Place where the alleged damage was discovered — Excluded
Det italienske firma Candy havde ved Tribunale di Monza anlagt sag mod nogle tyske firmaer med påstand om erstatning for det tab, det havde lidt som følge af illoyal kon­kurrence fra de tyske firmaers side i Forbundsrepublikken Tyskland med det formål at fortrænge det italienske firma fra det tyske marked.
An artist resident in Paris entrusted some of his works to two Italians resident in Italy for an exhibition at the fair in Como.
De sagsøgte firmaer hævdede under henvisning til konventionens artikel 5, nr. 3, at kompetencen til at træffe afgørelse om er­statningskravet tilkom den tyske domstol, i hvis retskreds den skadetilføjelse, som det italienske firma hævdede at have været udsat for fra deres side, var foregået.
When the paintings were returned to him badly damaged he brought an action for damages in the Tribunal de Grande Instance, Paris, which, notwithstanding the fact that the defendants were resident in Italy, he considered to have jurisdiction under Article 5 (3) of the Convention since the damage suffered by him had in fact been discovered in Paris.
Sagsøgeren hævdede derimod, at det måtte være den italienske domstol, der havde kompetencen som retten på det sted, hvor skaden var indtrådt.
The court declined jurisdiction on the ground that, having failed to prove that the acci­dent complained of had occurred in its district, the plaintiff could not take advantage of the special jurisdiction laid down in Article 5 (3).
Da sagsøgerens hjemsted befandt sig i Italien, hvor også firmaets hovedvirksomhed blev udøvet, måtte udgangspunktet være, at ethvert formuetab for firmaet måtte anses for at være indtrådt i Italien.
The discovery of the alleged damage in Paris was not sufficient for that purpose. The plaintiff must therefore abide by the gener­al jurisdiction rule laid down in Article 2.
Tribunale di Monza gav ikke sagsøgeren medhold.
The Tribunale di Monza rejected that argument.
Retten henviste først til, at EF­Domstolen i sin dom af 30. november 1976 i sag 21/76 (Bier mod Mines de Potasse d'Alsace) [jfr. ovenfor under 1­5.3 — A 1) havde udtalt, at udtrykket »det sted, hvor ska­detilføjelsen er foregået« angav, at der var to tilknytningsmomenter, nemlig dels det sted, hvor skaden er indtrådt, og dels det sted, hvor den skadegørende handling er foreta­get.
It noted, in the first place, that the Court of Justice of the European Communities had held in its judgment of 30 November 1976 (Case 21/76, Bier y Mines de Potasse d'Alsace, supra 1-5.3 — A 1) that the expres­sion "place where the harmful event occurred" in Article 5 (3) indicated two connecting factors: it might refer to the place where the damage arose or to the place of occurrence of the event which caused the damage.
Retten udtalte, at denne fortolkning — med henblik på bestemmelsen af det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået — ganske vist gav plads for et valg mellem de to tilknyt­ningsmomenter, men på den anden side utvivlsomt var til hinder for ved afgørelsen af kompetencespørgsmålet at ligestille »det sted, hvor skaden er indtrådt« med »det sted, hvor skadelidte lider tabet«.
However, in the opinion of the Tribunale di Mon­za, although that interpretation allowed a choice to be made between the two connecting factors for the purpose of identifying the place where the harmful event occurred, it ruled out the possibility that "the place where the damage occurred" might be "the place where the damage was suffered".