natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Bestemmelser som de i hovedsagen omtvistede, hvorefter retten til at forlange, at en straffesag i et bestemt geografisk område foretages på den pågældendes sprog, er betinget af, at han er bosat i det pågældende område, stiller derfor indenlandske statsborgere bedre end statsborgere fra andre medlemsstater, som udøver deres ret til fri bevægelighed, og de er derfor i strid med det i traktatens artikel 6 fastsatte forbud mod forskelsbehandling.
In the submission of Mr Bickel and Mr Franz, if any discrimination contrary to Article 6 of the Treaty is to be avoided, the right to have proceedings conducted in German must be extended to all citizens of the Union, since it is already available to nationals of one of the Member States.
Bickel og Franz har anført, at for at undgå enhver form for forskelsbehandling, der er i strid med traktatens artikel 6, må retten til at forlange, at en sag foretages på tysk, være sikret alle unionsborgere, når borgerne i én af staterne i Unionen har en sådan ret.
The Italian Government's contention that the aim of those rules is to protect the ethno-cultural minority residing in the province in question does not constitute a valid justification in this context.
Hertil bemærkes, at tysksprogede statsborgere fra andre medlemsstater, navnlig fra Tyskland og Østrig, som f.eks.
Of course, the protection of such a minority may constitute a legitimate aim.
Bickel og Franz, som færdes eller opholder sig i provinsen Bolzano, ikke kan forlange, at en straffesag foretages på tysk, selv om tysk efter de nationale bestemmelser er ligestillet med italiensk.
It does not appear, however, from the documents before the Court that that aim would be undermined if the rules in issue were extended to cover Germanspeaking nationals of other Member States exercising their right to freedom of movement.
Ganske vist kan beskyttelse af et mindretal som det i hovedsagen omhandlede udgøre et lovligt formål. Det fremgår imidlertid ikke af sagen, at en udvidelse af de omtvistede bestemmelser til også at omfatte tysksprogede statsborgere fra andre medlemsstater, der udøver deres ret til fri bevægelighed, vil kunne være i strid med dette formål.
The documents before the Court show that the Germanspeaking nationals of other Member States, particularly Germany and Austria — such as Mr Bickel and Mr Franz — who travel or stay in the province of Bolzano cannot require criminal proceedings to be conducted in German despite the fact that the national rules provide that the German language is to have the same status as Italian.
Det hedder i domskonklusionen:
In those circumstances, it appears that Germanspeaking nationals of other Member States
Traktatens artikel 6 er til hinder for nationale bestemmelser som de i hovedsagen omtvistede, hvorefter borgere, hvis sprog er et andet end hovedsproget i den pågældende medlemsstat, og som er bosat i et bestemt geografisk område, har ret til at forlange, at en straffesag f oretages på deres sprog, mens statsborgere fru andre medlemsstater, hvis sprog er det samme, og som færdes eller opholder sig på det nævnte område, ikke er tillagt en sådan ret«
Article 6 of the Treaty precludes national rules which, in respect of a particular language other than the principal language of the Member State concerned, confer on citizens whose language is that particular language and who are resident in a defined area the right to require that criminal proceedings be conducted in that language, without conferring the same right on nationals of other Member States travelling or staying in mat area, whose language is the same.'
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 19. marts 1998.
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 19 March 1998.
»Såfremt en medlemsstat giver personer med bopæl på en del af dens område ret til, når de er tiltalt i straffesager, at benytte et andet sprog end den pågældende medlemsstats officielle sprog, skal EF-traktatens artikel 6 fortolkes således, at den pågældende medlemsstat kan give statsborgere fra andre medlemsstater, der færdes på dette område, samme ret, såfremt disse har dette andet sprog som modersmål«.
Where a Member State grants residents in part of its territory the right to use a language other than its official language in criminal proceedings against them, Article 6 of the EC Treaty must be interpreted as requiring it to afford the same right to nationals of other Member States visiting that territory if those nationals have that other language as their mother tongue.
Sag C-214/96 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Kongeriget Spanien Miljø- og forbrugerbeskyttelse
Case C-214/96 Commission of the European Communities ν Kingdom of Spain Environment and consumers
»Traktatbrud — manglende gennemførelse af direktiv 76/464/EØF« (Sjette Afdeling) stoffer, der er opført på liste II, jf. direktivets artikel 7, stk. 1, eller har meddelt Kommissionen sådanne programmer.
(Failure to fulfil obligations — Failure to transpose Directive 76/464/EEC) (Sixth Chamber) in Article 7(1) of Council Directive 76/464/EEC of 4 May 1976 the Kingdom of Spain has failed to fulfil its obligations under the EC Treaty and Article 7 of the directive.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 25. juni 1996 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i medfør af EF-traktatens artikel 169 anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten og artikel 7 i Rådets direktiv 76/464/EØF af 4. maj 1976, idet det hverken har fastlagt programmer med henblik på at formindske forureningen af vandområder med
By application lodged at the Court Registry on 25 June 1996, the Commission of the European Communities brought an action under Article 169 of the EC Treaty for a declaration that, by failing to adopt and communicate the programmes for reducing pollution of waters by the substances set out in List II, as provided for
•1) Kongeriget Spanien har tUsidesat sine forpligtelser i henhold lil artikel 7 i Rådels direktiv 76/464/EØF af 4. maj 1976 om forurening, der er forårsaget af udledning af visse farlige stoffer i Fællesskabets vandmiljø, idet det ikke har fastlagt programmer for nedsættelse af forureningen afferskvandsområder og af territorialfarvande med stoffer, som er opført på uste H i direktivet
Declares that, by failing to establish prograrrììaes for reducing the pollution of surface waters and territorial sea waters by substances falling wühin List II of Council Directive 76/464/EEC of 4 May 1976 on pollution caused by certain dangerous substances discharged into the aquatic environment of the Community, the Kingdom of Spain has failed to fulfil its obligations under Article 7 of that directive
Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.«
Orders the Kingdom of Spain to pay the cosß.'
Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7 i Rådets direktiv 76/464/EØF af 4. maj 1976 om forurening, der er forårsaget af udledningen af visse farlige stoffer i Fællesskabets vandmiljø, og traktatens artikel 189, idet det ikke har fastlagt og meddelt Kommissionen programmerne for formindskelse af forureningen afvandområder med stoffer, som er opført på liste II, således som det er fastsat i direktivets artikel 7.
He proposed that the Court should: declare that, by failing to establish or communicate programmes for reducing the pollution by substances falling within List II as provided for by Article 7 of Council Directive 76/464/EEC of 4 May 1976 on pollution caused by certain dangerous substances discharged into the aquatic environment of the Community, the Kingdom of Spain has failed to fulfil its obligations under Article 7 of that directive and Article 189 of the Treaty; order the Kingdom of Spain to pay the costs.'
Præjudiciel »Vin —plantning af nye vinstokke — spisedruer« (Sjette Afdeling)
Preliminary ruling (Wine—New planting of vines (Sixth Chamber) the interpretation of Council Regulation of 16 March 1987 on the common organisation of the market in wine.
Ved kendelse af 19. august 1997, indgået til Domstolen den 3. september 1997, har Pretura circondariale di Bari i medfør af EF-traktatens artikel 177 forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende Rådets forordning af 16. marts 1987 om den fælles markedsordning for vin.
By order of 19 August 1997, received at the Court on 3 September 1997, the Pretura Circondariale di Bari (Magistrate's Court for the District of Bari) referred for a preliminary ruling under Article 177 of the EC Treaty a question on
Spørgsmålet er blevet rejst under en sag anlagt af Giuseppe Manfredi til prøvelse af den administrative sanktion, hvorved regionen Apulien, Det Regionale Kontor for Juridiske Anliggender, pålagde ham at rydde de vinstokke til produktion af spisedruer af sorten »Italia«, som han uden at have den fornødne tilladelse havde plantet i 1991 og 1992 på et ham
That question was raised in proceedings brought by Mr Manfredi, challenging the Ordinanza-
30. november 1986, bortset fra plantning af sorter bestemt til produktion af druer til spisebrug.
prohibited except the planting of varieties intended to produce table grapes.
tilhørende område. Han blev endvidere som en administrativ sanktion pålagt at betale en bøde på 2 763 100 LIT.
ingiunzione (enforcement order) whereby the Legal Office of the Puglia Regional Authority ordered the grubbing-up of vines of the 'Italia' table grape variety which he had planted without administrative authorisation in 1991 and 1992 on land he owned and imposed on him an administrative fine of LIT 2 763 100.
Denne undtagelse blev ophævet senere.
That exception was subsequently repealed.
Således var enhver nyplantning af vinstokke forbudt indtil den 31. august 1990.
All new planting of vines was prohibited until 31 August 1990.
Fællesskabslovgiver fandt, at dyrkningskapaciteten for druer til spisebrug var større end behovet, og at forbuddet mod nyplantning derfor også skulle gælde for sorter bestemt til produktion af sådanne druer.
In effect, Community legislature considered that, since table grape production potential exceeded requirements, it was appropriate to extend the ban on new planting to grape varieties intended for the production of table grapes.
Siden blev forbuddet mod enhver form for nyplantning af vinstokke foreløbigt forlænget til den 31. august 1990 og senere til den 31. august 19%.
According to the Italian authorities, Mr Manfredi's conduct constituted an infringement of Article 6(1) of Regulation No 822/87.
Pretura circondariale di Bari fandt, at det af Giuseppe Manfredi anlagte søgsmål rejste et fællesskabsretligt fortolkningsproblem.
The ban on all planting of new vines was extended to 31 August 1990, and then until 31 August 1996.
Retten udsatte derfor sagen og har forelagt Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse af, om »forbuddet mod nyplantning af vinstokke også omfatter vinstoksorter bestemt til produktion af spisedruer«.
The Pretura Circondariale di Bari took the view that the action brought by Mr Manfredi raised a question as to the interpretation of Community law, and therefore stayed proceedings to ask the Court whether the prohibition of the planting of new vines extended to vines intended for the production of table grapes.
Heraf følger, at i 1991 og 1992 gjaldt forbuddet mod enhver nyplantning af vinstokke for sorter bestemt til produktion af spisedruer.
It follows that the ban on planting new vines applied to varieties intended for the production of table grapes during the years 1991 and 1992.
Det fremgår af lovgivningen, at enhver nyplantning af vinstokke var forbudt indtil den
It is clear from the legislation that, until 30 November 1986, all new planting of vines was
»Artikel 6, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 822/87 af 16 marts 1987 om den fælles markedsordning f or vin, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 1325/90 af 14. maj 1990, var til hinder for, at der i 1991 og 1992 blev foretaget nyplantninger af vindyrkningsarealer bestemt til fremstilling af spisedruer.«
'For the years 1991 and 1992, Article 6(1) of Council Regulation (EEC) No 822/87 of 16 March 1987 on the common organisation of the market in wine, as amended by Council Regulation (EEC) No 1325/90 of 14 May 1990, prohibited new plantations of vines intended for the production of table grapes.'
Generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling') den 14. iuli 1998.
Advocate General D. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 14 July 1998.
»I 1991 og 1992 var det efter artikel 6, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 822/87 af 16. marts 1987 om den fælles markedsordning for vin forbudt at plante nye vinstokke til produktion af spisedruer.«
'For the years 1991 and 1992, Article 6(1) of Council Regulation (EEC) No 822/87 of 16 March 1987 on the common organisation of the market in wine prohibited new plantations of vines intended for the production of table grapes.'
Sag C-370/96 Covita AVE / Elliniko Dimosio (den græske stat) Frie varebevægelser
Case C-370/96 Covita AVE ν Elliniko Dimosio (État hellénique) Free movement of goods
•Forordning (EØF) nr. 1591/92 - udligningsafgift ved indførsel af kirsebær med oprindelse i Bulgarien - bogføring - efterfølgende opkrævning« (Anden Afdeling)
Preliminary ruling (Regulation (EEC) No 1591/92 - Countervailing charge on cherries originating in Bulgaria — Entry in the accounts — Post-clearance recovery) (Second Chamber)
Spørgsmålene er blevet rejst under en sag mellem det græske aktieselskab Covita AVE (herefter »Covita«), som siden begyndelsen af 1991 driver erhvervsvirksomhed bestående i industriel forarbejdning af kirsebær og druer, og Den Hellenske Republik vedrørende efteropkrævning af udligningsafgiften ved indførsel af kirsebær med oprindelse i Bulgarien.
Those questions were raised in the context of a dispute between Covita AVE, a Greek limited liability company ('Covita'), which has been processing cherries and grapes since the beginning of 1991, and the Hellenic Republic, concerning the post-clearance recovery of countervailing charges on cherries from Bulgaria.
Ved dom af 24. oktober 1996, indgået til Domstolen den 25. november 1996, har Diikitiko Efetio, Saloniki, forelagt tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets forordning (EØF) nr. 1430/79 af 2. juli 1979, af artikel Rådets forordning (EØF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979, af Rådets forordning (EØF) nr. 1854/89 af 14. juni 1989 samt af Kommissionens forordning (EØF) nr. 1591/92 af 22. juni 1992.
By judgment of 24 October 1996, received at the Court on 25 November 1996, the Diikitiko Efetio (Administrative Court of Appeal) referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Council Regulation (EEC) No 1430/79 of 2 Jury 1979 of Council Regulation (EEC) No 1697/79 of 24 July 1979 of Council Regulation (EEC) No 1854/89 of 14 June 1989 and of Commission Regulation (EEC) No 1591/92 of 22 June 1992.
•1) Udligningsafgiften ifølge Kommissionens forordning (EØF) nr. 1591/92 af 22. juni 1992 om opkrævning af en udligningsafgift ved indførsel af kirsebær med oprindelse i Bulgarien rammer også kirsebær til industriel forarbejdning.
The countervailing charge imposed by Commission Regulation (EEC) No 1591/92 of 22 June 1992 introducing a countervailing charge on cherries originating in Bulgaria abo applies to cherries intended for industrial processing.
En erhvervsdrivende, som har erfaring i import og eksport, og som bla. er bekendt med den overhængende risikofor indførelse af en udligningsafgift, kan ikke, såfremt afgiften faktisk indføres, påberåbe sig artikel 5, stk 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkrævning af import- og eksportafgifter, der ikke er opkrævet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfører en forpligtelse til at betale sådanne afgifter, eller artikel 13 i Rådets forordning (EØF) nr. 1430/79 af Ζ juli 1979 om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, såfremt vedkommende kunne gøre sig bekendt med den faktiske indførelse af udgiften ved læsning af De Europæiske Fællesskabers lidende, men ikke har gjort det
A trader who has accumulated some experience of'import and export transactions and who is aware, in particular, of the imminent risk of a countervailing charge being introduced cannot, if that charge is actually introduced, benefit from the provisions of Article 5(2) of Council Regulation (EEC) No 1697/79 of 24 July 1979 on the post-clearance recovery of import duties or export duties which have not been required of the person hablefor payment on goods entered for a customs procedure involving the obligation to pay such duties or of Article 13 of Council Regulation (EEC) No 1430/79 of'2 July 1979 on the repayment orremission of'import orexport duties if he could have informed himself as to the actual introduction of the charge by consulting the Official Journal of the European Communities and failed to do so.
Toldmyndighedernes tilsidesættelse, ved efteropkrævning af udligningsafgift, af fristen i artikel 3 og 5 i Rådets forordning (EØF) nr. 1854/89 af 14. juni 1989 om bogføring af importafgifter og eksportafgifter, der udgør en toldskyld, ophæver ikke de nævnte myndigheders ret til at foretage opkrævningen, såfremt denne f oretages inden f or fristen i artikel 2, stk 1, i forordning nr. 1697/79.«
Failure to observe the time-limits laid down in Articles 3 and 5 of Council Regulation (EEC) No 1854/89 of 14 June 1989 on the entry in the accounts and terms of payment of the amounts of the import duties or export duties resulting from a customs debt does not nullify the right of competent customs authorities to proceed with the post-clearance recovery of customs duties, provided that it is carried out wohin the timelimit laid down in Article 2(1) of Regulation No 1697/79.'
Generaladvokat N. Fennelly fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet ("Anden Afdeling') den 28. maj 1998.
Advocate General N. Fennellv delivered his Opinion at the sitting of the Second Chamber on 28 May 1998.
En erhvervsdrivende, der har opnået erfaring vedrørende import- og eksportforretninger, er ikke omfattet af bestemmelserne i artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkrævning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkrævet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfører en forpligtelse til at betale sådanne afgifter, og heller ikke af bestemmelserne i artikel 13 i Rådets forordning (EØF) nr. 1430/79 af 2. juli 1979 om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, såfremt han ved benyttelse af De Europæiske Fællesskabers Tidende kunne skaffe sig kendskab til de fællesskabsretlige bestemmelser, der finder anvendelse på de transaktioner, han udfører, og han har undladt at gøre det.
(1) The countervailing charge imposed by Commission Regulation (EEC) No 1591/92 of 22 June 1992 introducing a countervailing charge on cherries originating in Bulgaria applies to cherries intended for industrial processing.
De frister, der er fastsat i artikel 3 og 5 i Rådets forordning (EØF) nr. 1854/89 af 14. juni 1989 om bogføring af importafgifter og eksportafgifter, der udgør en toldskyld, og om vilkårene for betaling heraf, er ikke præklusive frister og ophæver ikke de kompetente toldmyndigheders ret til at iværksætte efteropkrævning af toldafgifter under overholdelse af den frist, der er fastsat i artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1697/79.«
(3) The time-limits laid down in Articles 3 and 5 of Council Regulation (EEC) No 1854/89 of 14 June 1989 on the entry in the accounts and terms of payment of the amounts of the import duties or export duties resulting from a customs debt are not preclusive of the right of competent customs authorities to proceed with the post-clearance recovery of customs duties, which is subject to the timelimit laid down in Article 2(1) of Regulation No 1697/79.
Sag C-l/97 Mehmet Birden / Stadtgemeinde Bremen Forbindelserne udadtil
Case C-l/97 Mehmet Birden ν Stadtgemeinde Bremen External relations
Præjudiciel »Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet — arbejdskraftens frie bevægelighed — artikel 6, stk 1, i associeringsrådets afgørelse nr. 1/80—anvendelsesområde—tyrkisk statsborger, der har indgået en tidsbegrænset arbejdskontrakt i forbindelse med et program, som finansieres af offentlige myndigheder, og som har til formål afgøre det muligt for bistandsmodtagere at blive integreret på arbejdsmarkedet« (Sjette Afdeling) vegne ved Rådets afgørelse 64/732/EØF af 23. december 1963.
Preliminary ruling (EEC-Turkey Association Agreement — Freedom of movement for workers —Article 6(1) of Decision No 1/80 of the Association Council — Scope — Turkish national with a fixed-term employment contract under a programme financed by the public authorities and designed to assist the integration of persons dependent on social assistance into the labour market) (Sixth Chamber)
Spørgsmålet er blevet rejst under en sag mellem en tyrkisk statsborger, Mehmet Birden, og Stadtgemeinde Bremen vedrørende et afslag på at forlænge Mehmet Birden's opholdstilladelse i Tyskland.
The Association Council was set up by the Agreement establishing an Association between the European Economic Community and Turkey, signed at Ankara on 12 September 1963 and concluded, approved and confirmed on behalf of the Community by Council Decision 64/732/EEC of 23 December 1963.
Ved kendelse af 9. december 19%, indgået til Domstolen den 6. januar 1997, har Verwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 6, stk. 1, i associeringsrådets afgørelse nr. 1/80 af 19. september 1980 om udvikling af associeringen (herefter »afgørelse nr. 1/80«).
By order of 9 December 1996, received at the Court on 6 January 1997, the Verwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen (Administrative Court of the Free Hanseatic City of Bremen) referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Article 6(1) of Decision No 1/80 of the Association Council of 19 September 1980 on the development of the Association (hereinafter 'Decision No 1/80").
Associeringsrådet blev oprettet ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, som blev undertegnet den 12. september 1963 i Ankara, og som blev indgået, godkendt og bekræftet på Fællesskabets
The question referred to the Court was raised in proceedings between Mr Birden, a Turkish
gunstig løsning for Mehmet Birden af artikel 6, stk. 1, i afgørelse nr. 1/80.
None the less, it raised the question whether a solution more favourable to Mr Birden might not be derived from Article 6(1) of Decision No 1/80.
1990, hvor han indgik ægteskab med en tysk statsborger i 1992.
According to the file on the case in the main proceedings, Mr Birden was permitted to enter Germany in 1990, where he married a German national in 1992.
Verwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen, der var af den opfattelse, at tvistens afgørelse krævede en fortolkning af denne bestemmelse i afgørelse nr. 1/80, har udsat sagen og forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål
The Verwaltungsgericht der Freien Hansestadt Bremen therefore considered that the resolution of the dispute required an interpretation of that provision of Decision No 1/80 and stayed proceedings in order to refer a question to the Court for a preliminary ruling.
På grund af dette ægteskab opnåede han en opholdstilladelse i Tyskland, der var gyldig indtil juni 1995, samt en arbejdstilladelse, for hvilken der ikke var fastsat nogen tidsmæssig begrænsning eller nogen som helst anden betingelse.
As a result of that marriage, he was granted a residence permit by that State, valid until June 1995, and an unconditional work permit of unlimited duration.
Da det ikke lykkedes for Mehmet Birden at finde beskæftigelse i Tyskland, oppebar han først social bistand i henhold til Bundessozialhilfegesetz (herefter »BSHG«).
Having failed to find work in Germany, however, Mr Birden initially received social assistance pursuant to the Bundessozialhilfegesetz) (Federal Law on Social Assistance, hereinafter 'the BSHG').