natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den sigter ganske vist ikke i sig selv mod at regulere en erhvervsmæssig virksomhed, men den medfører, at andre medlemsstaters erhvervsdrivende stilles dårligere end landets egne statsborgere med hensyn til adgangen til at anlægge retssager.
(Failure to fulfil obligations — Failure to transpose a directive) (Sixth Chamber) the Kingdom of Spain has failed to fulfil its obligations under those directives.
Når fællesskabsretten sikrer dem fri bevægelighed for varer og tjenesteydelser på fællesmarkedet, er det en konsekvens heraf, at de pågældende erhvervsdrivende har mulighed for at anlægge sag ved en medlemsstats domstole på samme vilkår som landets egne statsborgere med henblik på at få afgjort tvister, som deres erhvervsmæssige virksomhed kan give anledning til.
By application lodged at the Court on 16 March 1995, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to adopt the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with
Anvendelsesområdet for traktatens artikel 6, stk. 1
Council Directive 89/391/EEC of 12 June 1989;
Det fremgår af fast retspraksis, at det ganske vist, så længe der ikke er udstedt EF-regler på området, tilkommer hver enkelt medlemsstat i sin interne retsorden at fastsatte procesreglerne for søgsmål med henblik på at sikre den fulde beskyttelse af borgernes rettigheder efter fællesskabsretten, men at fællesskabsretten opstiller visse grænser for denne kompetence. Ved anvendelsen af sådanne lovbestemmelser må der således ikke udøves nogen forskelsbehandling over for de personer, som efter fællesskabsretten har krav på ligebehandling, eller gøres indskrænkninger i de grundlæggende friheder,
The Kingdom of Spain does not deny the alleged failure to fulfil its obligations, but observes that draft legislation intended to transpose not only Directive 89/391 but also other directives such as Council Directive 92/85/EEC of 19 October 1992 on the introduction of measures to encourage improvements in the safety and health at work of pregnant workers and workers who have recently given birth or are breastfeeding, Council Directive 94/33/EEC of 22 June 1994 on the protection of young people at work and Council Directive 91/383/EEC of 25 June 1991 supplementing the measures to encourage improvements in the safety and health at work of workers with a fixed-duration employment relationship or a temporary employment relationship has been submitted by the Government and published in the Boletín Oficial de las Cortes Generales of 12 January 1995 under the heading «Draft Law on the Prevention of Risks at Work».
Det hedder i domskonklusionen:
Council Directive 90/270/EEC of 29 May 1990;
Generaladvokat A. La Pergola fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 23. maj 1996.
of 8 November 1995 on the prevention of risks at work which, having been published in the Boletín Oficial del Estado No 269 of 10 November 1995
Han foreslog Domstolen følgende afgørelse:
The Court held:
»Traktatbrud — manglende gennemførelse (Sjette Afdeling)
Advocate General A. La Pergola delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 20 June 1996.
Sag C-117/95 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Italienske Republik Landbrug
Case C-117/95 Commission of the European Communities ν Italian Republic Agriculture
»Traktatbrudssøgsmål—direktiv 92/351EØF—direktiv 92/40I EØF—manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist* (Sjette Afdeling) tiltrådt ved præsidentdekret nr. 320 af 8. februar 1954, hvoraf visse bestemmelser indebærer en delvis gennemførelse af direktiv 92/35 og direktiv 92/40.
(Failure of a Member State to fulfil its obligations — Directive 92/35/EEC 92/40/EEC — Failure to transpose within the period prescribed) (Sixth Chamber) inspection measure, approved by Presidential Decree No 320 of 8 February 1954, which contains a number of provisions partially transposing the Directives.
Ifølge den italienske regering har Kommissionen ikke fået underretning om denne forskrift som gennemførelsesforanstaltning for direktiv 92/35 og direktiv 92/40, fordi der var iværksat en procedure til vedtagelse af særlige foranstaltninger vedrørende hestepest og aviær influenza.
According to the Italian Government, that measure was not notified to the Commission as an instrument giving effect to the Directives because steps had already been taken to adopt specific measures on avian influenza and African horse sickness.
Ved stævning indleveret til Domstolen den 4. april 1995 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til de følgende direktiver og EF-traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme Rådets direktiv 92/35/EØF af 29. april 1992, og Rådets direktiv 92/40/EØF af 19. maj 1992.
By application received at the Court on 4 April 1995, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to adopt within the period prescribed the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 92/35/EEC of 29 April 1992 and Council Directive 92/40/EEC of 19 May 1992, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under those Directives and under the EC Treaty.
Af gennemgangen af de bestemmelser, som den italienske regering har påberåbt sig, fremgår det - hvilket regeringen selv har erkendt — at disse ikke udgør en fuldstændig gennemførelse af direktiv 92/35 og direktiv 92/40.
Brief consideration of the provisions cited by the Italian Government confirms, as the latter itself recognized, that they cannot be regarded as constituting full implementation of Directives 92/35 and 92/40.
Den italienske regering har ikke bestridt, at direktiv 92/35 og direktiv 92/40 ikke er blevet gennemført korrekt i den italienske retsorden.
The Italian Government does not deny that Directives 92/35 and 92/40 have not been correctly transposed into Italian law.
Den har imidlertid gjort gældende, at der findes en forskrift om veterinærsundhed, som er blevet
In its defence, however, it refers to a veterinary
Den italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til henholdsvis artikel 20 i Rådets direktiv 92/35/EØF af 29. april 1992 om fastsættelse af regler for kontrol med og foranstaltninger til bekæmpelse af hestepest og artikel 22 i Rådets direktiv 92/40/EØF af 19. maj 1992 om fællesskabsforanstaltninger til bekæmpelse af aviær influenza, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme de nævnte direktiver.
Declares that, by failing to adopt within the period prescribed the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 92/35/EEC of 29 April 1992 laying down control rules and measures to combat African horse sickness and Council Directive 92/40/EEC of 19 May 1992 introducing Community measures for the control of avian influenza, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 20 and 22, respectively, of those Directives;
Generaladvokat N. Fennelly fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 6. juni 1996.
Advocate General N. Fennelly delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 6 June 1996.
Han foreslog Domstolen:
He recommended that the Court:
Sag T-485/93 Société Louis Dreyfus & Cie / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Forbindelserne udadtil 24. september 1996
Case T-485/93 Société Louis Dreyfus et Cie ν Commission of the European Communities External relations
»Nødhjælp fra Fællesskabet til staterne i det tidligere Sovjetunionen annullationssøgsmål — formaliteten — erstatningssøgsmål — formaliteten* (Tredje Afdeling)
(Emergency assistance given by the Community to the States of the former Soviet Union -Invitation to tender — Action for annulment — Admissibility — Action for damages — Admissibility) (Third Chamber)
De relevante retsforskrifter mellemfristet lån på 349 mio. ECU i hovedstol med en løbetid på højst tre år med Den Russiske Føderation som garant.
Legal background the principal sum of ECU 349 million for a maximum term of three years.
Da Rådet havde konstateret, at det var nødvendigt at yde Sovjetunionen og dens republikker bistand på fødevare- og lægemiddelområdet, vedtog det den 16. december 1991 afgørelse 91/658/EØF om ydelse af et mellemfristet lån til Sovjetunionen og dens republikker.
On 16 December 1991, having established the need to provide food and medical aid to the Soviet Union and its constituent Republics, the Council adopted Decision 91/658/EEC granting a medium-term loan to the Soviet Union and its constituent Republics (hereinafter «Decision 91/658»).
Den 9. december 1992 undertegnede Kommissionen og VEB den i forordning nr. 1897/92 og rammeaftalen omhandlede låneaftale (herefter »låneaftalen«).
On 9 December 1992 the Commission and the VEB signed the loan agreement provided for by Regulation No 1897/92 and the Memorandum of Understanding (hereinafter «the loan agreement»).
I denne aftale bestemmes proceduren for udbetaling af lånet nærmere.
That agreement sets out in precise terms the machinery for the disbursement of the loan.
Ved aftalen oprettes en lånefacilitet, der kan benyttes i en bestemt periode (15.1.199315.7.1993), og hvorefter der kan udbetales godkendte beløb til betaling af leverancer.
It establishes a facility to which recourse may be had during the drawing period (15 January 1993 to 15 July 1993), with a view to the advance of sums authorized for payment of the price of goods supplied.
Den 9. juli 1992 vedtog Kommissionen forordning (EØF) nr. 1897/92 om gennemførelsesbestemmelser for mellemfristet lån til Sovjetunionen og dens republikker (herefter »forordning nr. 1897/92«).
On 9 July 1992 the Commission adopted Regulation (EEC) No 1897/92 laying down detailed rules for the implementation of a medium-term loan to the Soviet Union and its constituent Republics (hereinafter «Regulation No 1897/92»).
Sagens faktiske omstændigheder
The background to the dispute
Sagsøgeren, et internationalt handelsselskab, blev sammen med andre selskaber kontaktet i forbindelse med en uformel licitation, der var iværksat af det statslige selskab Exportkhleb, som Den Russiske Føderation havde pålagt at forhandle om indkøb af hvede.
The applicant, an international trading company, was contacted, together with other companies, in connection with an invitation to tender organized by Exportkhleb, a State-owned company charged by the Russian Federation with the negotiation of wheat purchases.
Sagsøgeren underskrev den 28. november 1992 en kontrakt med Exportkhleb om salg af hvede, hvorved sagsøgeren forpligtede sig til at levere
On 28 November 1992 the applicant signed a contract with Exportkhleb for the sale of wheat, whereby it undertook to supply 325 000 tonnes
Den 9. december 1992 undertegnede EØF, Den Russiske Føderation og dennes finansielle institution, Vnesheconombank (herefter »VEB«), i overensstemmelse med forordning nr. 1897/92 et »Memorandum of Understanding« (herefter »rammeaftalen«), som skulle danne grundlag for Det Europæiske Fællesskabs ydelse af det i afgørelse 91/658 omhandlede lån til Rusland. Det bestemtes heri, at EØF som långiver skulle yde VEB som låntager et
On 9 December 1992 the EEC, the Russian Federation and its financial agent, the Vnesheconombank («VEB») signed, pursuant to Regulation No 1897/92, a Memorandum of Understanding, on the basis of which the European Community was to grant to Russia the loan provided for by Decision 91/658.
325 000 tons brødhvede til 140,50 USD pr. ton, cif og free out — havne i Østersøen.
of milling wheat at a price of US $140.50 per tonne, CIF free out one safe Baltic Sea discharge port.
I kontrakten var det bestemt, at varen skulle indlastes inden den 28. februar 1993.
That contract stipulated that the goods were to be shipped by 28 February 1993.
Efter indgåelse af låneaftalen anmodede VEB Kommissionen om at godkende de kontrakter, der var indgået mellem Exportkhleb og eksportselskaberne, herunder kontrakten med sagsøgeren.
Following signature of the loan agreement the VEB requested the Commission to approve the contracts concluded between Exportkhleb and the exporting companies, including the contract signed with the applicant.
Da sagen hastede på grund af den alvorlige fødevaresituation i Rusland, blev det besluttet blot at formalisere disse ændringer i et tillæg til den oprindelige kontrakt. Tillægget blev ifølge sagsøgeren af praktiske grunde dateret den 23. februar 1993, hvor mødet i Bruxelles blev afholdt, selv om sagsøgeren har erkendt, at det først blev underskrevet i løbet af den tredje uge i marts.
By reason of the urgency arising from the seriousness of the food situation in Russia, it was decided that those modifications would be formalized by a simple rider to the initial contract, which was dated — for the sake of convenience, according to the applicant — 23 February 1993, the date of the meeting in Brussels, even though, as the applicant acknowledges, it was not actually signed until the third week of March.
Efter at Kommissionen havde fået visse nødvendige supplerende oplysninger fra sagsøgeren, særligt vedrørende valutakursen mellem ECU og USD, som ikke var fastsat i kontrakten, gav Kommissionen endeligt sin godkendelse den 27. januar 1993 i form af en bekræftelse (»Notice of Confirmation«) over for VEB.
After the Commission had obtained from the applicant various additional items of essential information, concerning in particular the ecu/US$ exchange rate, which had not been fixed in the contract, it finally gave its approval on 27 January 1993, in the form of a notice of confirmation addressed to the VEB.
Den 9. marts 1993 meddelte Exportkhleb Kommissionen dels, at kontrakterne med fem af selskabets leverandører var blevet ændret, dels at de fremtidige leverancer herefter ville blive foretaget til 155 USD pr. ton (cif og free out -havne i Østersøen), der skulle omregnes til ECU til kurs 1,17418 (dvs. 132 ECU pr. ton).
On 9 March 1993 Exportkhleb informed the Commission, first, that the contracts concluded with five of its suppliers had been amended and, second, that the deliveries still to be made would henceforth be effected at a price of US $155 per tonne (CIF free out Baltic port), to be converted into ecus at a rate of 1.17418 (ECU 132 per tonne).
Ifølge sagsøgeren havde VEB udstedt rembursen den 4. februar 1993, men rembursbrevet var først operativt fra den 16. februar, dvs. ca. to uger inden udløbet af den i kontrakterne fastsatte indlastningsperiode (28.2.1993).
According to the applicant, the documentary credit was set up by the VEB on 4 February 1993 but the letter of credit did not become effective until 16 February 1993, that is to say, approximately two weeks before the end of the shipment period provided for by the contracts (28 February 1993).
Selv om en stor del af varerne var blevet leveret eller var under indlastning, blev det imidlertid ifølge sagsøgeren klart, at ikke alle varer kunne leveres inden den 28. februar 1993.
Although a substantial part of the goods had been delivered or was in the course of shipment, it was becoming clear, according to the applicant, that it would not be possible to deliver all the goods by 28 February 1993.
Den 12. marts 1993 svarede generaldirektør Legras, Generaldirektoratet for Landbrug (GD VI), Exportkhleb, at han ønskede at henlede opmærksomheden på, at eftersom maksimumsværdien af disse kontrakter allerede var fastsat ved Kommissionens godkendelse, og der allerede var indgået forpligtelse for alle disponible bevillinger til hvede, kunne Kommissionen kun efterkomme en sådan anmodning, hvis den samlede værdi af kontrakterne blev opretholdt, hvilket kunne ske ved en tilsvarende reduktion af de udestående mængder, der skulle leveres.
On 12 March 1993 Mr Legras, Director General in the Directorate-General for Agriculture (DG VI), replied to Exportkhleb, stating that he wished to draw its attention to the fact that, since the maximum value of those contracts had already been set by the Commission's notice of confirmation and the whole available amount of credits for wheat was already contracted, such a request could only be accepted by the Commission if the total value of the contracts was maintained, which could be done by a corresponding reduction in outstanding quantities to be delivered.
Generaldirektøren anførte endvidere, at Kommissionen kun kunne behandle anmodningen om godkendelse af ændringerne, hvis den blev indgivet officielt af VEB.
He further stated that the request for approval of the amendments could only be considered by the Commission pursuant to an official request from the VEB.
Exportkhleb indkaldte den 19. februar 1993 samtlige eksportører til et møde i Bruxelles, som blev afholdt den 22. og 23. februar 1993.
On 19 February 1993 Exportkhleb invited all the exporters to attend a meeting in Brussels, which was held on 22 and 23 February 1993.
Under mødet anmodede Exportkhleb eksportørerne om at fremsætte nye tilbud på prisen for levering af, hvad Exportkhleb kaldte »den påregnelige restmængde«, dvs. de varer, som det med rimelighed kunne forventes, ikke ville blive leveret inden den 28. februar 1993.
At that meeting Exportkhleb requested the exporters to submit fresh quotations for delivery of what it termed the «foreseeable balance», that is to say, the quantities which could not reasonably be expected to be delivered by 28 February 1993.
Ifølge sagsøgeren var hvedeprisen på verdensmarkedet steget betydeligt fra november 1992, hvor salgskontrakten var indgået, til de nye forhandlinger fandt sted i februar 1993, idet den var steget fra 132 USD i november 1992 til 149,5 USD i februar 1993.
According to the applicant, the price of wheat on the world market rose considerably between November 1992, when the sale contract was concluded, and February 1993, when the fresh negotiations took place, going up from US $132 in November 1992 to US $149.50 in February 1993.
Ifølge sagsøgeren blev disse oplysninger fortolket som en bekræftelse på, at Kommissionen i princippet accepterede ændringerne, men forbeholdt sig at behandle sagen med henblik på en formel godkendelse, når sagen var blevet forelagt af VEB.
According to the applicant, that information was interpreted as confirming the Commission's agreement in principle, subject to scrutiny for the purposes of formal approval once the documentation was sent by the VEB.
Dette var grunden til, at sagsøgeren fortsatte med at indlaste hvedeladninger til Rusland.
It was for that reason that the applicant continued to ship the cargoes of wheat bound for Russia.
Efter forhandlinger, hvorunder firmaerne måtte indrette sig efter den lavestbydendes tilbud på 155 USD pr. ton, blev der opnået enighed mellem Exportkhleb og selskabets medkontrahenter om fordeling af de nye mængder, der skulle leveres af hvert enkelt firma. Firmaet Louis Dreyfus fik tildelt en ordre på
Following negotiations in which the exporting companies had to align themselves to the lowest bid, namely US $155 per tonne, agreement was reached between Exportkhleb and its contracting partners regarding the allocation of the fresh
Ifølge det af sagsøgeren oplyste blev dokumenterne vedrørende de nye tilbud og ændringerne af kontrakten officielt fremsendt til Kommissionen af VEB den 22. og 26. marts 1993.
According to the applicant, the documentation containing the new bids and the amendments to the contract were officially sent by the VEB to
handelsaftalen i henhold til andre kriterier end disse.
It is not for the Commission, therefore, to assess the commercial contract with reference to any other criteria.
1993 fik meddelelse fra Exportkhleb om, at Kommissionens havde afslået at godkende ændringerne af den oprindelige kontrakt i en skrivelse af 1. april 1993 til VEB fra det kommissionsmedlem, der havde ansvaret for landbrug.
the Commission on 22 and 26 March 1993. The applicant maintains that on 5 April 1993 it was informed by Exportkhleb of the Commission's refusal to approve the amendments to the contract as initially concluded; that refusal was given concrete form by a letter sent to the VEB on 1 April 1993 by the Agriculture Commissioner.
Samme dag, den 5. april 1993, besluttede sagsøgeren at indstille hvedeleverancerne.
On that same day, 5 April 1993, the applicant decided to stop its deliveries of wheat.
Sagsøgeren har herefter ved stævning indgivet til Domstolen den 9. juni 1993 anlagt nærværende sag, som blev registreret under nr. C-311/93.
It was in those circumstances that, by application lodged at the Court of Justice on 9 June 1993 and registered under number C-311/93, the applicant brought the present action.
Ved kendelse af 27. september 1993 henviste Domstolen sagen til De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans.
By order of 27 September 1993 the Court of Justice referred the case to the Court of First Instance of the European Communities.
Det må derfor lægges til grund, at Kommissionens handlinger ikke har betydning for den retlige gyldighed af handelsaftalen mellem sagsøgeren og Exportkhleb og ikke ændrer aftalens vilkår, herunder de af parterne aftalte priser.
The Commission, for its part, has legal relations only with the borrower, namely the Russian Federation's financial agent, the VEB, which notifies it of commercial contracts so that their conformity can be recognized, and which is the addressee of the Commission's decision in that regard.
Det skal afgøres, om sagsøgeren er umiddelbart og individuelt berørt af den skrivelse, som Kommissionen tilsendte VEB den 1. april 1993.
It is necessary to determine whether the letter sent by the Commission to the VEB on 1 April 1993 is of direct and individual concern to the applicant.
Den omstændighed, at Kommissionen har haft kontakt med sagsøgeren eller Exportkhleb, kan ikke føre til en ændret bedømmelse af de rettigheder og retlige forpligtelser, som for hver af de implicerede parter følger af de gældende bestemmelser i retsakter og indgåede aftaler.
The fact that the Commission was in contact with the applicant or with Exportkhleb cannot affect that assessment of the legal rights and obligations which each of the parties involved has under the applicable legislation and contractual agreements.
Det konstateres indledningsvis, at Kommissionen ikke har bestridt, at sagsøgeren er individuelt berørt.
First of all, the Commission has not denied that the applicant is individually concerned.
På baggrund af sagens omstændigheder finder Retten, at der kun skal tages stilling til, om sagsøgeren er umiddelbart berørt af den omtvistede beslutning.
Having regard to the circumstances of the case, the Court considers that only the question whether the contested decision is of direct concern to the applicant need be examined.
Endelig skal det tilføjes, at sagsøgeren ikke kan godtgøre at være umiddelbart berørt af den omtvistede beslutning under henvisning til, at handelsaftalerne indeholder en klausul om, at kontrakten kun skal gennemføres, og prisen kun betales under forbehold af, at Kommissionen anerkender, at betingelserne for udbetaling af fællesskabslånet er opfyldt.
Lastly, in order to establish that the contested decision is of direct concern to it, the applicant cannot rely on the presence in the commercial contracts of a suspensory clause making performance of the contract and payment of the contract price subject to acknowledgement by the Commission that the criteria for disbursement of the Community loan are fulfilled.
Med en sådan klausul har aftaleparterne besluttet at skabe en sammenhæng mellem den kontrakt, de indgår, og en fremtidig og uvis begivenhed, således at deres aftale kun får bindende virkning ved begivenhedens indtræden.
Such a clause is a link which the contracting parties decide to make between the contract concluded by them and a contingent future event; their agreement will be binding only if the latter occurs.