natgillin/translations-raw huggingface dataset:
8 Dersom det forudsættes, at den foreliggende sag skal behandles af en domstol i en anden kontraherende stat som enekompetent, har Hoge Raad for det første rejst det spørgsmål, om der også gælder en sådan kompetence, selv om ingen af parterne i retstvisten har gjort dette gældende.
s In the first place, the Hoge Raad raised the question whether, on the assumption that the courts of another Contracting State had exclusive jurisdiction, that jurisdiction should be recognized even though the point had not been pleaded by any of the parties.
Retten har herved anført, at i henhold til artikel 419, stk. 1, i den nederlandske civilproceslov, skal Hoge Raad i sin behandling 'kun tage de anbringender, hvorpå anken støttes, i betragtning', mens det følger af kon ventionens artikel 19, at 'en ret i en kontraherende stat, for hvilken der som det væsentligste indbringes en retstvist, der i medfør af artikel 16 henhører under en i en anden kontraherende stat beliggende rets enekompetence,... på embeds vegne [skal] erklære sig inkompetent'.
Article 419 ( 1 ) of the Netherlands Code of Civil Procedure provides that the Hoge Raad is to confine its consideration of the case 'to the grounds on which the appeal is based', whereas Article 19 of the Convention provides that 'where a court of a Contracting State is seised of a claim which is principally concerned with a matter over which the courts of another Contracting State have exclusive jurisdiction by virtue of Article 16, it shall declare of its own motion that it has no jurisdiction'.
9 Hoge Raad har således i sit første spørgsmål anmodet Domstolen om at afgøre, om den pligt, som konventionens artikel 19 pålægger en ret i en kontraherende stat til på embeds vegne at erklære sig inkompetent, medfører, at en bestemmelse som den, der findes i den nederlandske civilproceslovs artikel 419, stk. 1, mister sin be tydning, således at kassationsdomstolen i sin behandling skal inddrage spørgsmålet, om den indankede afgørelse er truffet i en sag som omhandlet i artikel 19, og — i be kræftende fald — skal annullere den indankede afgørelse, samt om dette også skal ske, når det nævnte spørgsmål ikke er rejst i form af et kassationsanbringende.
9 In its first question, the Hoge Raad therefore asks the Court whether the obligation imposed by Article 19 on the court of a Contracting State to declare of its own motion that it has no jurisdiction implies that a provision such as Article 419 ( 1) of the Netherlands Code of Civil Procedure has no effect, inasmuch as a court of cassation must include in its consideration of the case the question covered by Article 19 and, if that question is answered in the affirmative, must quash the judgment appealed against, even if the question has not been raised in the grounds of appeal.
lo Ved besvarelsen af dette spørgsmål må der tages hensyn til de med konventionen forfulgte mål.
io In order to reply to that question, it is necessary to consider the aims of the Con vention.
n Det fremgår af konventionens præambel, at de kontraherende stater i ønsket om 'inden for Fællesskabet at styrke retsbeskyttelsen for de der bosiddende personer' har fundet det nødvendigt med henblik herpå at 'fastlægge deres retters ¡nternatio-
n According to the preamble to the Convention, the Contracting States, anxious to 'strengthen in the Community the legal protection of persons therein established' considered that it was necessary for that purpose 'to determine the international
(fortsat 2) naie kompetence, at lette anerkendelse af retsafgørelser og at indføre en hurtig procedure for at sikre fuldbyrdelsen af sådanne afgørelser samt af officielt bekræftede dokumenter og retsforlig'.
(continued 2) jurisdiction of their courts, to facilitate recognition and to introduce an expeditious procedure for securing the enforcement of judgments, authentic instruments and court settlements'.
12 Såvel bestemmelserne om fastlæggelsen af kompetencen som bestemmelserne om anerkendelsen og fuldbyrdelsen af retsafgørelser har derfor til formål at styrke rets beskyttelsen af de inden for Fællesskabet bosiddende personer.
12 Both the provisions on jurisdiction and those on the recognition and enforce­ment of judgments are therefore aimed at strengthening the legal protection of per­sons established in the Community.
13 Det følger imidlertid af retssikkerhedsprincippet inden for Fælleskabets retsorden samt af de mål, der forfølges med konventionen i henhold til traktatens artikel 220, som er hjemmelen for den, at der skal sikres en ligelig og ensartet anvendelse af de rettigheder og forpligtelser, som konventionen medfører for de kontraherende stater og for de berørte personer, uanset de herom gældende regler i de pågældende staters
13 The principle of legal certainty in the Community legal order and the aims pursued by the Convention in accordance with Article 220 of the Treaty, on which it is based, require that the equality and uniformity of rights and obligations arising from the Convention for the Contracting States and the persons concerned must be ensured, regardless of the rules laid down in that regard in the laws of those States.
14 Det må herefter antages, at eftersom konventionen har til formål inden for Fællesskabet at fastlægge kompetencen i borgerlige sager for retterne i de kontraherende stafer, gælder den forud for modstående nationale bestemmelser.
14 It must be concluded that the Convention, which seeks to determine the jurisdic­tion of the courts of the Contracting States in civil matters, must override national provisions which are incompatible with it.
15 Det første spørgsmål må derfor besvares med, at den nationale ret ifølge konven tionens artikel 19 på embeds vegne skal erklære sig inkompetent i alle tilfælde, hvor retten fastslår, at en ret i en anden kontraherende stat er enekompetent i henhold til konventionens artikel 16, uanset at den nationale retsplejebestemmelse i forbindelse med en kassationsanke begrænser rettens prøvelse til de anbringender, parterne har gjort gældende.
15 The reply to the first question must therefore be that Article 19 of the Conven­tion requires the national court to declare of its own motion that it has no jurisdiction whenever it finds that a court of another Contracting State has exclusive jurisdiction under Article 16 of the Convention, even in an appeal in cassation where the national rules of procedure limit the court's reviewal to the grounds raised by the parties.
16 Hoge Raad har med det andet spørgsmål ønsket fastslået, om begrebet sager 'om registrering eller gyldighed af patenter' — jfr. konventionens artikel 16, nr.4, hvor efter retterne i den kontraherende stat, der er kompetent til at udstede patentet, er enekompetente i sådanne sager — skal bestemmes efter den kontraherende stats ret, hvis domstole er kompetente ifølge bestemmelsen, efter lex fori, eller på grundlag af en selvstændig fortolkning af den nævnte bestemmelse.
16 In its second question the Hoge Raad asks whether the concept of proceedings 'concerned with the registration or validity of patents' within the meaning of Article 16(4) of the Convention, which attributes exclusive jurisdiction to the courts of the Contracting State competent to grant the patent, must be defined on the basis of the law of the Contracting State whose courts are referred to in that provision, or accord­ing to the lex fori, or on the basis of an independent interpretation of the said pro­vision.
17 Domstolen har flere gange taget stilling til de kriterier, der finder anvendelse ved bestemmelsen af de i konventionen omhandlede begreber.
17 The Court has several times had occasion to consider the criteria to be used for the definition of the concepts appearing in the Convention.
Således udtalte Domstolen i dom af 22. februar 1979 (Gourdain, sag 133/78, Sml., s. 743 '), at 'idet det nemlig i størst muligt omfang må sikres, at de af konventionen flydende rettigheder og forpligtelser bliver lig og ensartede for de kontraherende stater og de af konventionen berørte personer', er det vigtigt, at konventionens artikel 1 ikke fortolkes 'som en simpel henvisning til den interne retsorden i denne eller hin af de kontraherende stater', og at 'de i artikel 1 anvendte begreber... derfor [skal] betragtes som selvstændige begreber, der må fortolkes dels ud fra konventionens mål og opbygning, dels ud fra almindelige principper, som kan udledes af de nationale ressystemer under ét'.
Thus, in its judgment of 22 February 1979 in Case 133/78 (Gourdain ν Nadler[\919] ECR 743),1it stated that 'in order to ensure, as far as possible, that the rights and obligations which derive from [the Convention] for the Contracting States and the persons to whom it applies are equal and uniform' it is necessary that the terms of Article 1 of the Convention should not be interpreted 'as a mere reference to the internal law of one or other of the States concerned' and 'the concepts used in Article I must be regarded as inde­pendent concepts which must be interpreted by reference, first, to the objectives and scheme of the Convention and, secondly, to the general principles which stem from the corpus of the national legal systems'.
Domstolen har endvidere i dom af 21. juni 1978 (Ott, sag 150/77, Sml., s. 14312) fast-
The Court also stressed the need foran inde­pendent interpretation in its judgment of 21 June 1978 in Case 150/77 (Bertrand ν Ott [1978] ECR 1432),:in relation to the terms used in Article 13 and in the second paragraph of Article 14 of the Convention, and in its judgment of 22 March 1983 in
(fortsat 3) slået nødvendigheden af en selvstændig fortolkning, for så vidt angår de i konven tionens artikel 13 og artikel 14, stk. 2, anførte begreber, samt i dom af 22. marts 1983 (Peters Bau-Unternehmung, sag 34/82, Sml., s. 987'), for så vidt angår de i konven tionens artikel 5, stk. 1, omhandlede begreber.
Case 34/82 (Martin Peters Bauunternehmung ν Zuid Nederlandse Aannemers Vere­niging [1983] ECR 987),' in relation to the terms used in Article 5 ( 1) of the Conven­tion.
18 I denne sag vil såvel en fortolkning på grundlag af lovgivningen i den kontraherende stat, hvis retter er kompetente i medfør af artikel 16, nr. 4, som en fortolkning på grundlag af lex fori kunne føre til uensartede løsninger og dermed hindre, at de af konventionen flydende rettigheder og forpligtelser bliver lige og ensartede for de berørte personer.
is In the present case, both an interpretation according to the law of the Contract­ing State whose courts have jurisdiction under Article 16(4) and an interpretation according to the lex fori would be liable to produce divergent solutions, which would be prejudicial to the principle that the rights and obligations which the persons concerned derive from the Convention should be equal and uniform.
19 Det bemærkes herefter, at begrebet sager 'om registrering eller gyldighed af patenter', der omhandles i artikel 16, nr. 4, må anses som et selvstændigt begreb, der skal fortolkes ensartet i alle kontraherende stater.
19 Thus the term 'proceedings concerned with the registration or validity of patents' contained in Article 16(4) must be regarded as an independent concept intended to have uniform application in all the Contracting States.
20 Som følge af besvarelsen af det andet spørgsmål finder Domstolen det nødvendigt at præcisere indholdet af begrebet sager 'om registrering eller gyldighed af pa tenter', for så vidt som Hoge Raad med sit tredje spørgsmål har ønsket fastslået, om dette begreb kan omfatte en retstvist af den i hovedsagen omhandlede art.
20 This reply to the second question compels the Court to define the term 'proceed­ings concerned with the registration or validity of patents', since the Hoge Raad has asked in its third question whether that concept may cover a dispute such as that con­cerned in the main action.
21 Det bemærkes, at besvarelsen af det tredje spørgsmål ligeledes skal ske under hensyn til konventionens mål og opbygning.
2i In order to reply to the third question, reference must again be made to the objec­tives and scheme of the Convention.
22 Det bemærkes herved, at den enekompetence vedrørende sager om registrering eller gyldighed af patenter, der tilkommer retterne i de kontraherende stater, på hvis område der er ansøgt om deponering eller registrering af patentet, eller hvor deponering eller registrering er foretaget, er begrundet med, at disse retter er bedst egnet til at behandle sager, hvorunder selve tvisten drejer sig om patentets gyldighed eller om, hvorvidt deponering eller registrering har fundet sted.
22 It that regard, it must be noted that the exclusive jurisdiction in proceedings con­cerned with the registration or validity of patents conferred upon the courts of the Contracting State in which the deposit or registration has been applied for is justified by the fact that those courts are best placed to adjudicate upon cases in which the dispute itself concerns the validity of the patent or the existence of the deposit or reg­istration.
Denne udtalelse bekræfter, at bestemmelsen i artikel 16, nr.4, har karakter af en undtagelse.
That statement confirms the restrictive nature of the provision contained in Article 16(4).
24 Heraf følger, at der ved sager 'om registrering eller gyldighed af patenter' skal forstås sager, i hvilke henlæggelsen af en enekompetence til retterne på det sted, hvor patentet meddeles, er begrundet i de ovenfor nævnte forhold, hvilket vil være tilfældet i sager, hvorunder der er rejst spørgsmål om patentets gyldighed, om patentet be står eller er faldet bort, eller hvorunder der begæres ret til prioritet på grundlag af en tidligere ansøgning.
24 It follows that proceedings 'concerned with the registration or validity of patents' must be regarded as proceedings in which the conferring of exclusive jurisdiction on the courts of the place in which the patent was granted is justified in the light of the factors mentioned above, such as proceedings relating to the validity, existence or lapse of a patent or an alleged right of priority by reason of an earlier deposit.
25 Såfremt retstvisten derimod ikke drejer sig om patentets gyldighed eller om, hvor vidt ansøgningen eller registreringen har fundet sted, bemærkes, at der ikke foreligger nogen særlig begrundelse for at henlægge en enekompetence til retterne i den kontraherende stat, hvori der er indgivet ansøgning om patentet, eller dette er blevet meddelt, og at en sådan retstvist derfor ikke omfattes af artikel 16 nr. 4.
25 If, on the other hand, the dispute does not itself concern the validity of the pat­ent or the existence of the deposit or registration, there is no special reason to confer exclusive jurisdiction on the courts of the Contracting State in which the patent was applied for or granted and consequentie such a dispute is not covered by Article 16
Afgørelsen af retstvisten afhænger udelukkende af spørgsmålet, om Goderbauer eller selskabet BV Schroefboutenfabriek, under konkurs, er den rette pa tenthaver, hvilket skal afgøres på grundlag af det retsforhold, der bestod mellem par terne.
The outcome of the case in fact depends exclusively on the question whether Mr Goderbauer or the insolvent company BV Schroefboutenfabriek is entitled to the patent, which must be determined on the basis of the legal relationship which existed between the parties concerned.
Den særlige værnetingsbestemmelse i artikel 16, nr.4, finder herefter ikke an vendelse.
Therefore the special jurisdiction rule contained in Article 16 (4) should not be applied.
Det bemærkes i denne forbindelse, at såvel München-konventionen af 5. oktober 1973 om det europæiske patent som Luxembourg-konventionen af 15. december 1975 om fællesskabspatentet (EFTL 17,'1976) — der endnu ikke er trådt i kraft — opstiller en ganske klar sondring mellem kompetencen i retstvister vedrørende ret ten til patentet, herunder de tilfælde, hvor patentet vedrører en arbejdstagers opfindelse, og kompetencen i sager vedrørende registrering eller gyldighed af et patent.
27 In that regard, it should be pointed out that a very clear distinction between jurisdiction in disputes concerning the right to the patent, especially where the patent concerns the invention of an employee, and jurisdiction in disputes concerning the registration or validity of a patent was made both in the European Patent Convention signed in Munich on 5 October 1973 and in the Community Patent Convention signed in Luxembourg on 15 December 1975 (Official Journal 1976, L 17), which has not yet entered into force.
Den omstændighed, at de to konventioner udtrykkeligt opstiller en sådan sondring, er — selv om de ikke finder anvendelse i denne sag — et argument til støtte for den af Domstolen foretagne fortolkning af de tilsvarende bestemmelser i Bruxelles-konventionen. tionen.
Although those two Conventions are not applicable in this case, the fact that they expressly accept such a distinction confirms the interpretation given by the Court to the corresponding provisions of the Brussels Convention.
Det tredje spørgsmål må besvares med, at begrebet sager 'om registrering eller gyldighed af patenter' ikke omfatter en retstvist mellem en ansat, der er ophavsmand til en opfindelse, for hvilken der er ansøgt om eller udstedt patent, og vedkommendes arbejdsgiver, når retssagen drejer sig om, hvilke rettigheder over patentet der til kommer parterne hver især i kraft af ansættelsesforholdet.«
28 The reply to the third question should therefore be that the term 'proceedings concerned with the registration or validity of patents' does not include a dispute be tween an employee for whose invention a patent has been applied for or obtained and his employer, where the dispute relates to their respective rights in that patent arising out of the contract of employment."
Ifølge domskonventionens artikel 19 skal den nationale ret på embeds vegne erklære sig inkompetent i alle tilfælde, hvor retten fastslår, at en ret i en anden kontraherende stat er enekompetent i henhold til konventionens artikel 16, uanset at den nationale retsplejebestemmelse i forbindelse med en kassationsanke be grænser rettens prøvelse til de anbringender, parterne har gjort gældende.
Article 19 of the Convention requires the national court to declare of its own motion that it has no jurisdiction whenever it finds that a court of another Con tracting State has exclusive jurisdiction under Article 16 of the Convention, even in an appeal in cassation where the national rules of procedure limit the court's reviewal to the grounds raised by the parties.
Begrebet sager 'om registrering eller gyldighed af patenter', der omhandles i artikel 16, nr. 4, må anses som et selvstændigt begreb, der skal anvendes ensartet i alle kontraherende stater.
The term 'proceedings concerned with the registration or validity of patents' contained in Article 16 (4) must be regarded as an independent concept intended to have uniform application in all the Contracting States.
Begrebet sager 'om registrering eller gyldighed af patenter' omfatter ikke en retstvist mellem en ansat, der er ophavsmand til en opfindelse, for hvilken der er ansøgt om eller udstedt patent, og vedkommendes arbejdsgiver, når tvisten drejer sig om, hvilke rettigheder over patentet der tilkommer parterne hver især i kraft af ansættelsesforholdet.«
The term 'proceedings concerned with the registration or validity of patents' does not include a dispute between an employee for whose invention a patent has been applied for or obtained and his employer, where the dispute relates to their respective rights in that patent arising out of the contract of employment."
(fortsat 5)
(1-16.4 - A, end)
Overgangsbestemmelser — sag anlagt før konventionens ikrafttræden — konventio­nen fandt anvendelse
Transitional provisions — Action commenced before the entry into force of the Con­vention — Convention held applicable
Kompetence — enekompetence i sager om patenters gyldighed — krænkelse af et patent — kompetence for retten på det sted, hvor patentet er deponeret eller registreret
Jurisdiction — Exclusive jurisdiction in proceedings concerned with the validity oj patents — Breach of patent rights — Jurisdiction of the court f or the place where the paient was deposited or registered
Fuldbyrdelse — hindringer for fuldbyrdelse (artikel 34, stk. 2) — modstrid med grundlæggende retsprincipper i fuldbyrdelsesstaten (artikel27, nr. 1) — dom til betaling af en foreløbig fastsat del af et samlet erstatningsbeløb afsagt af en fransk domstol — ikke i modstrid med grundlæggende italienske retsprincipper
Enforcement — Reasons for refusing enforcement (second paragraph of Article 34, — Contrary to public policy in the State in which recognition is sought (Article 27(1), — French judgment ordering the payment of interim damages — Not contrary to Ital­ian public policy
Fuldbyrdelse — udenlandske retsafgørelser, hvorved der fastsættes en tvangsbøde (artikel 43) — betingelser for fuldbyrdelse i fuldbyrdelsesstaten —finder ikke anven­delse på domme, der går ud på betaling af en foreløbig fastsat del af et samlet beløb
Enforcement — Foreign decisions imposing a penalty (Article 43) — Conditions for enforcement in another State — Not applicable to judgments ordering the payment oj interim damages
I denne sag skulle Corte d'appello di Milano tage stilling til et tilfælde, hvor en part i medfør af konventionens artikel 36 ff. havde indgivet begæring om genoptagelse af en afgørelse, der tillod fuldbyrdelse af en dom afsagt af Tribunal de grand instance de Paris den 25. juni 1973.
The Corte d'Appello, Milan, was required to give judgment, under Article 36 el seq. of the Convention, on an appeal against the enforcement of a judgment of the Tribunal de Grande Instance, Paris, of 25 June 1973.
Den franske domstol havde tilpligtet det italienske firma Frigomat (der indgav begæringen om genoptagelse) at betale en foreløbig fastsat del af et samlet beløb, som firmaet skulle betale i erstatning for den skade, det havde forvoldt ved kræn­kelse af et patent, som en italiensk statsborger, Poerio Carpigiani, lovligt havde fået regi­streret i Frankrig.
That judgment ordered the Italian undertaking "Frigomat" (the appellant) to pay a sum by way of interim damages in respect of its abuse of a patent properly registered in France by Poerio Carpigiani, an Italian national.
Den endelige opgørelse af skaden skulle ifølge den franske domstol fo­retages på grundlag af en teknisk og regnskabsmæssig sagkyndig erklæring, der skulle indhentes til dette formål.
The French judgment stated that damages would be finally assessed on the basis of a technical and financial survey commissioned for that purpose.
Det italienske firma havde i første række gjort gældende, at domskonventionen ikke fandt anvendelse i det konkrete tilfælde, idet den franske domstols afgørelse — som var truffet i en sag, der var anlagt før konventionens ikrafttræden — ikke opfyldte betingelserne i artikel 54, stk. 2, om anerkendelse af retsafgørelser, som er truffet efter konventionens ikrafttræden i sager, der er anlagt før ikrafttrædelsen.
The appellant had submitted in the first place that the Brus­sels Convention was inapplicable on the ground that the decision of the French court, in which the respondent had commenced proceedings before the entry into force of the Convention, did not satisfy the conditions laid down in the second paragraph of Article 54 for the recognition of decisions given after the entry into force of the Convention in actions commenced before that date.
Herom udtalte Corte d'appello, at den sag, Poerio Carpigiani havde anlagt ved den franske ret, ikke alene angik konstateringen af den påståede krænkelse af patentet, men også spørgsmå­let om patentets gyldighed, som det havde været nødvendigt at afgøre forinden.
The Corte d'Appello held that the object of the ac­tion commenced by the respondent in the French court was not simply to establish the al­leged breach of the patent and that the action was also necessarily concerned with the val­idity of the patent in question.