natgillin/translations-raw huggingface dataset:
25.1.1994 Præjudiciel "Kosmetisk middel - gyldigheden af at optage et stof på listen over stoffer, som ikke må indgå i kosmetiske midler som bestanddele af disse" (Domstolens plenum)
(Cosmetic products - Validity of the addition of a substance to the list of substances which must not form part of the composition of cosmetic products) (Full Court)
Ved kendelse af 6. juni 1991, indgået til Domstolen den 9. august s.a., havde Verwaltungsgericht Hamburg stillet tre præjudicielle spørgsmål vedrørende for det første, om en national retsinstans er afskåret fra at fastslå, at en national retsforskrift er ugyldig, når retsforskriften alene gennemfører et direktiv, for det andet, såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, om et sådant direktiv er umiddelbart anvendeligt, og for det tredje, såfremt et af de to foregående spørgsmål besvares bekræftende, vedrørende gyldigheden af artikel 1 i Kommissionens tolvte direktiv 90/121/EØF, for så vidt stoffet 11 Alpha OHP og estere heraf derved blev optaget i bilag II til det nævnte direktiv ("liste over stoffer, som ikke må indgå i kosmetiske midler som bestanddel af disse").
By order of 6 June 1991, which was received at the Court on 9 August 1991, the Verwaltungsgericht (Administrative Court) Hamburg referred three questions to the Court. The first was whether a national court is prevented from regarding as invalid or void a national regulation which consists only of provisions implementing a directive, the second whether, if this is not the case, the directive is then to be regarded as having direct effect, and the third whether Article 1 of the Twelfth Commission Directive (90/121/EEC) is valid in so far as it adds 11 alpha OHP and its esters to Annex II to the latter directive ("List of substances which must not form part of the composition of cosmetic products").
Den forelæggende ret var i tvivl om dens mulighed for at prøve lovligheden af en national retsakt, den syttende anordning af 21. marts 1990 om ændring af kosmetikanordningen, hvorved et forbud i et fællesskabsdirektiv, nemlig forbuddet i tolvte direktiv mod anvendelse af 11 Alpha OHP, gennemføres i national lovgivning, når henses til, at anordningens bestemmelser i alt væsentligt svarer til direktivets bestemmelser.
The national court asked whether it could examine the legality of a national regulation, in this case the Seventeenth Regulation of 21 March 1990 amending the Cosmetics Regulation, which implements in national law a prohibition contained in a Community directive, namely the prohibition of 11 alpha OHP contained in the Twelfth Directive, and the provisions of which are substantially the same as those of the directive.
Domstolen anførte, at de to første spørgsmål, som Verwaltungsgericht Hamburg havde forelagt, kun havde betydning for afgørelsen af hovedsagen, såfremt de pågældende bestemmelser i direktivet var gyldige.
The first and second questions referred by the Verwaltungsgericht Hamburg served a purpose in the main proceedings only if the relevant provisions of the directive were valid.
Såfremt direktivets bestemmelser var ugyldige og derfor ikke fandt anvendelse på hovedsagen, kunne et fællesskabsdirektivs bestemmelser ikke være til hinder for, at den nationale ret tager stilling til anvendelsen af den nationale anordning.
If they were invalid and consequently not applicable in the main proceedings, the provisions of a Community directive could not prevent a national court from examining whether the national regulation could be applied.
Angelopharm havde gjort gældende, at bestemmelserne i tolvte direktiv vedrørende 11 Alpha OHP burde erklæres ugyldige, da såvel væsentlige formforskrifter som fællesskabsretten derved var overtrådt.
Angelopharm argued that the provisions of the Twelfth Directive which relate to 11 alpha OHP must be declared invalid on the ground that they infringe essential procedural requirements and rules of Community law.
Til det første punkt havde Angelopharm navnlig anført, at det videnskabelige udvalg for kosmetologi i henhold til artikel 8, stk. 2, i kosmetikdirektivet (76/768/EØF) skulle høres om de ændringer, der blev foretaget i bilag 11-VII i kosmetikdirektivet, men ikke var blevet hørt vedrørende optagelsen af 11 Alpha OHP og estere heraf i direktivets bilag II.
On the first point, Angelopharm claimed in particular that the Scientific Committee on Cosmetology must, under Article 8(2) of the Cosmetics Directive (76/768/EEC), be consulted on all amendments made to Annexes II to VII to the
For at fjerne tvetydigheden i formuleringen af artikel 8, stk. 2, i kosmetikdirektivet og tage stilling til, om høringen af det videnskabelige udvalg var obligatorisk, fandt Domstolen det nødvendigt at henholde sig til sidstnævnte udvalgs rolle.
The Commission, the German Government and the United Kingdom, however, argued that Article 8(2) of the directive requires the Scientific Committee to be consulted only if a Member State or the Commission so requests, which was not the case here.
Domstolen bemærkede, at udarbejdelsen og tilpasningerne af fællesskabsreglerne vedrørende kosmetiske midler skete på grundlag af vurderinger af videnskabelige og teknisk karakter ud fra resultaterne af den nyeste internationale forskning, som ofte var komplekse. Dette var navnlig tilfældet, når der skulle tages stilling til, om et stof var sundhedsfarligt.
The Court stated that, in order to remove the ambiguity from the wording of Article 8(2) of the Cosmetics Directive and to determine whether consultation of the Scientific Committee is mandatory, it was therefore necessary to refer to the Committee's role.
Kommissionen var imidlertid ikke, hvilket den selv havde erkendt over for Domstolen, i stand til at fremlægge sådanne vurderinger.
As it had itself admitted before the Court, the Commission was not in a position to carry out assessments of this kind.
Domstolen anførte, at det videnskabelige udvalg havde til opgave at bistå fællesskabsmyndighederne i videnskabelige og tekniske spørgsmål, for at disse med fuldt kendskab hertil kunne træffe afgørelse om de nødvendige tilpasningsforanstaltninger.
The Scientific Committee had the task of assisting the Community authorities on scientific and technical issues in order to enable them to determine, from a fully informed position, which adaptation measures were necessary.
Domstolen fastslog, at når høringen af det videnskabelige udvalg skulle sikre, at de foranstaltninger, der blev truffet på fællesskabsniveau, var nødvendige og tilpasset kosmetikdirektivets formål, som var at beskytte menneskers sundhed, var denne høring således obligatorisk i alle tilfælde.
Since the purpose of consulting the Scientific Committee was to ensure that the measures adopted at Community level are necessary and adapted to the objective, pursued by the Cosmetics Directive, of protecting human health, consultation of the Committee had to be mandatory in all cases.
Kommissionen havde som svar på et skriftligt spørgsmål fra Domstolen, oplyst, at selv om det videnskabelige udvalg var blevet hørt om foranstaltninger vedrørende visse af de stoffer, som var omfattet af tolvte direktiv, var udvalget ikke blevet hørt vedrørende forbuddet mod 11 Alpha OHP.
In reply to the written questions of the Court, the Commission had indicated that, although the Scientific Committee had been consulted on the measures adopted in connection with certain substances referred to in the Twelfth Directive, it had not been consulted with regard to the prohibition of 11 alpha OHP.
Domstolen fastslog, at proceduren i forbindelse med vedtagelsen af tolvte direktiv således var behæftet med en væsentlig mangel, der medførte, at direktivet var ugyldigt, for så vidt det indeholdt et forbud mod anvendelsen af 11 Alpha OHP ved fremstilling af kosmetiske midler.
The procedure for the adoption of the Twelfth Directive was thus vitiated by a substantial defect of such kind as to render the directive invalid in so far as it prohibits the use of 11 alpha OHP in the manufacture of cosmetic products.
"Artikel 1 i Kommissionens tolvte direktiv 90/121/EØF af 20. februar 1990 om tilpasning til den tekniske udvikling af bilag II, III og IV, V og VI til Rådets direktiv 76/768/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler, er ugyldig, for så vidt 11 Alpha OHP og estere heraf derved blev optaget på 'liste over stoffer, som ikke må indgå i kosmetiske midler som bestanddele af disse'".
"The provisions of Article 1 of the Twelfth Commission Directive (90/121/EEC) of 20 February 1990 adapting to technical progress Annexes II, III, IV, V and VI to Council Directive 76/768/EEC on the approximation of the laws of the Member States relating to cosmetic products, adding 11 alpha OHP and its esters to the 'list of substances which must not form part of the composition of cosmetic products', are invalid."
Generaladvokat F. G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet den 16. .iuni 1993.
Mr Advocate General Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Court on 16 June 1993.
Han foreslog Domstolen at besvare de forelagte spørgsmål således:
His view was as follows:
- 5 - hydroxypregn-4-en-3,20 og estere heraf, jf. artikel 1, nr. 1, i Kommissionens direktiv 90/121/EØF af 20. februar 1990.
Examination of the questions referred has not revealed any factor of such a kind as to affect the validity of the prohibition of 11 a-Hydroxypregn-4-ene-3,20-dione and its esters, introduced by Article 1(1) of Commission Directive 90/121/EEC of 20 February 1990.
En national ret kan ikke nægte at håndhæve en national retsforskrift med en begrundelse, som rejser tvivl om et EF-direktivs gyldighed."
A national court is precluded from refusing to give effect to a provision of national law on a ground which puts in issue the validity of a Community directive."
"Traktatbrud - direktiv 88/407/EØF og direktiv 90/120/EØF vedrørende frosset tyresæd - direktiv 88/658/EØF vedrørende kødprodukter - manglende gennemførelse" (Domstolens plenum)
(Failure to fulfil Treaty obligations - Directives 88/407/EEC and 90/120/EEC on deep-frozen semen of animals of the bovine species - Directive 88/658/EEC on meat products - Failure to transpose) (Full Court)
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 21. oktober 1992 havde Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastsloges, at Irland ikke har overholdt de forpligtelser, der påhviler det i henhold til EØF-traktaten, idet det ikke inden for den fastsatte frist har sat de love og administrative bestemmelser i kraft, der er nødvendige for at efterkomme Rådets direktiver 88/407/EØF og 88/658/EØF.
By an application lodged at the Court Registry on 21 October 1992 the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that by failing to bring into force within the time permitted the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 88/407/EEC and Council Directive 88/658/EEC, Ireland had failed to fulfil its obligations under the EEC Treaty.
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet den 18. november 1993.
Mr Advocate General Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Court on 18 November 1993.
"at tage Kommissionens påstand til følge og dømme Irland til at betale sagens omkostninger."
"Allow the application and order the defendant State to pay the costs.'
27.1.1994 Præjudiciel "Arbejdskraftens frie bevægelighed - social sikring - invaliditetsydelser -den kompetente medlemsstat" (Første Afdeling)
Prel imi nary rul ing (Free movement of workers - Social security - Invalidity benefit - Competent Member State) (First Chamber)
Ved kendelse af 5. juni 1992, der indgik til Domstolen den 30. juni 1992, havde Social Security Commissioner (Det Forenede Kongerige) forelagt flere præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71.
By order of 5 June 1992, which was received at the Court on 30 June 1992, the Social Security Commissioner (United Kingdom) referred for a preliminary ruling a number of questions on the interpretation of Council Regulation (EEC) No 1408/71.
A. Maitland Toosey, der er britisk statsborger, var beskæftiget i Det Forenede Kongerige i årene 1964-1965.
Mrs Toosey, who was a British national, worked in the United Kingdom in the period 1964 to 1965.
Hun har ikke siden haft beskæftigelse dér.
She had not worked in the United Kingdom since 1965.
I 1973 flyttede hun på grund af sin mands arbejde med sin familie til Belgien, hvor hun arbejdede fra slutningen af 1974 til den 18. marts 1982.
In 1973, for reasons connected with her husband's work, she moved with her family to Belgium where she worked from the end of 1974 to 18 March 1982.
Hun ophørte med at arbejde i marts 1982 som følge af spastisk hemiplegi, der har bundet hende til en kørestol.
She ceased working in March 1982 as a result of spastic hemiplegia, which had confined her to a wheelchair.
I oktober 1983 flyttede familien fra Belgien til Frankrig, og i juli 1985 vendte den tilbage til Det Forenede Kongerige.
In October 1983 the family moved from Belgium to France, and returned to the United Kingdom in July 1985.
Den 19. december 1986 ansøgte Toosey i Det Forenede Kongerige om "Severe Disablement Allowance" ("ydelser i anledning af svær invaliditet") i henhold til section 36 i Social Security Act 1975.
On 19 December 1986 Mrs Toosey applied in the United Kingdom for severe disablement allowance ("SDA") pursuant to section 36 of the Social Security Act 1975.
Ansøgningen blev afslået af King's Lynn social security appeal tribunal med den begrundelse, at selv om Toosey opfyldte kravene med hensyn til ophold i Det Forenede Kongerige, opfyldte hun ikke kravet om bopæl, jf. Regulation 3 i social security (Severe Disablement Allowance) Regulations 1984, idet hun ikke havde haft bopæl i Det Forenede Kongerige i mindst 10 af de 20 år, der gik forud for indgivelsen af hendes ansøgning.
That application was rejected by the King's Lynn social security appeal tribunal on the ground that, although Mrs Toosey satisfied the conditions as to presence in Great Britain, she did not satisfy the conditions relating to residence set out in Regulation 3 of the Social Security (Severe Disablement Allowance) Regulations 1984 since she had not been resident in Great Britain for 10 of the 20 years preceding her application for SDA.
I henhold til artikel 86 i forordning (EØF) nr. 1408/71 og artikel 35 i forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning (EØF) nr. 2001/83, er institutionen i bopælsmedlemsstaten forpligtet til at fremsende en til den indgivet ansøgning om invaliditetsydelser til den kompetente institution i den medlemsstat, hvori ansøgeren senest har været beskæftiget, hvorimod der ikke består nogen forpligtelse for den til at udbetale ydelser til ansøgeren."
The Court stated that the factor that determined whether Article 71 applied at all was the residence of the person concerned in a Member State other than that to whose legislation he was subject during his last employment.
Artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), første punktum, i forordning (EØF) nr. 1408/71 finder ikke anvendelse på en arbejdstager, der efter at være ophørt med at være beskæftiget tager bopæl i en anden medlemsstat.
The first sentence of Article 71(l)(b)(ii) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983, must be interpreted as meaning that it does not apply to a worker who:
Ansøgeren kan med fri stafbrydende virkning indgive sin ansøgning til institutionen i bopælsmedlemsstaten, som er forpligtet til at fremsende ansøgningen til den kompetente institution. Der består ingen forpligtelse for institutionen i bopælsmedlemsstaten til at udbetale ydelser."
Under Article 86 of Regulation No 1408/71 and Article 35 of Regulation (EEC) No 574/72 of 21 March 1972 laying down the procedure for implementing Regulation No 1408/71, as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983, the institution of the State of residence is required to forward a claim for invalidity benefit submitted to it to the competent
Præjudiciel "Tillægsafgift på mælk - forpligtelse til ikke-markedsføring - udløb af forpagtningsaftale - overdragelse af forpagtning til en sammenslutning eller en gruppe af personer" (Tredje Afdeling)
Mr Advocate General Lenz delivered his Opinion at the sitting of the First Chamber on 18 November 1993.
Gennemgangen af artikel 3a, stk. 1, i Kommissionens forordning
The first sentence of Article 71(1)(b)(i i) of Regulation No 1408/71 does not apply to a worker who, at the conclusion of his employment, transfers his residence to another Member State.
Artikel 3a i forordning nr. 857/84 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en tidligere producent, der var den oprindelige forpagter, efter at have genoptaget forpagtningen af en bedrift i samarbejde med andre personer, er berettiget til en særlig referencemængde, og denne sammenslutning eller gruppe af personer skal anses for producent efter artikel 3a og artikel 12, litra c), i forordning nr. 857/84 og er dermed berettiget til den særlige referencemængde.
The competent institution of a Member State is required to take account of periods of residence completed in another Member State by a person coming within the personal scope of Regulation No 1408/71 in the same way as periods of residence completed in the territory of the competent Member State.
Gennemgangen af forordning nr. 857/84, som affattet ved forordning nr. 764/89, har intet frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed, uanset at den ikke foreskriver fritagelse for tillægsaf-
(Additional levy on milk - Non-marketing undertaking - Expiry of agricultural lease - Transfer of a lease to an association or group of persons) (Third Chamber)
Han foreslog heri følgende besvarelse:
The Court ruled:
Artikel 3a i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1546/88 som indsat ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 1033/89 er ugyldig, idet den ikke indeholder en bemyndigelse for medlemsstaterne til at godskrive en producent en særlig referencemængde til brug for produktionen i en bedrift, der ledes af ham, men som ikke er den bedrift, som han selv (eller den landmand, som har opfyldt forpligtelsen i Rådets forordning nr. 1078/77, og hvorfra producenten afleder sin ret) ledede på tidspunktet for godkendelse af hans ansøgning om præmie i henhold til artikel 5, stk. 2, i Kommissionens forordning nr. 1391/78, når den oprindeligt drevne bedrift efter opfyldelse af for pligtelsen i henhold til forordning nr. 1078/77 måtte tilbagegives til bortforpagteren, fordi forpagtningsaftalen udløb, og forpagteren ikke havde krav på forlængelse af aftalen på tilsvarende vilkår, producenten (eller den landmand, hvorfra han afleder sin ret) ikke endeligt har opgivet mælkeproduktionen før udstedelsen af forordning nr. 764/89, og den bedrift, der blev drevet på tidspunktet for indgivelse af ansøgningen, opfyldte betingelserne i artikel 3a, stk. 1, andet afsnit, litra b), i forordning nr. 857/84.
Consideration of Article 3a(l) of Commission Regulation (EEC) No 1546/88 of 3 June 1988 laying down detailed rules for the application of the additional levy referred to in Article 5c of Regulation (EEC) No 804/68, as amended by Commission Regulation (EEC) No 1033/89 of 20 April 1989, has disclosed no factor of such a kind as to affect its validity, since that provision is to be interpreted as meaning that it does not preclude a lessee of a holding who finds himself in the situation provided for in Article 3a(l) of Council Regulation (EEC) No 857/84 of 31 March 1984 adopting general rules for the application of the levy referred to in Article 5c of Regulation (EEC) No 804/68 in the milk and milk products sector, as amended by Council Regulation (EEC) No 764/89 of 20 March 1989, from being able, even after the expiry of his lease, to benefit from a special reference quantity where it is put at his disposal by the Member State concerned under the conditions specified in Article 7(4) of Regulation No 857/84 and subparagraph (4) of the first paragraph of Article 7 of Regulation No 1546/88;
Artikel 3a, jf. artikel 12, litra c), tredje afsnit, i Rådets for ordning nr. 857/84, som affattet ved Rådets forordning nr. 764/89, skal fortolkes således, at der efter denne bestemmelse kan tildeles en særlig referencemængde til en juridisk person eller en sammenslutning af personer, der leder den omhandlede bedrift (producent), selv om producenten ikke selv har opfyldt forpligtelsen efter for ordning nr. 1078/77, såfremt der til denne er knyttet en landmand, der opfylder denne betingelse, og som efter forpligtelsens udløb på en måde, der kan sidestilles med arv, har overdraget muligheden for at udnytte bedriften til de andre deltagere i producentenheden, for så vidt det er muligt for dem.
Article 3a of Regulation No 857/84 is to be interpreted as meaning that it does not preclude the allocation of a special reference quantity following the reletting of a holding to the former producer, who was the initial lessee, in collaboration with other persons, and that that association or group of persons is to be regarded as a producer within the meaning of Articles 3a and 12(c) of Regulation No 857/84 and thus as the person entitled to the special reference quantity;
- 10 - bedriftens identitet eller det forhold, at landmanden aldrig har drevet den alene, men at driften blev påbegyndt af producenten ved eller efter en overdragelse, der kan sidestilles med arv, til hinder for tildeling af en særlig referencemængde.
In a case where, although the holding is not the one in respect of which he satisfied the obligation referred to in Regulation No 1078/77, the farmer would be entitled to the grant of the special reference quantity if he operated it on his own, neither the fact that the holding operated is the same, nor the fact that the farmer had not at any time operated the holding by himself -
Gennemgangen af artikel 3a, stk. 5, i Rådets forordning nr. 857/84 har intet frembragt, der kan rejse tvivl om dens gyldighed."
Consideration of Article 3a(5) of Council Regulation No 857/84 has disclosed no factor of such a kind as to affect its validity."
27.1.1994 Præjudiciel "Tillægsafgift på mælk - overdragelse af en bedrift i referenceåret -betingelse for overdragelse af referencemængden - betingelser for hensyntagen til et andet referenceår" (Tredje Afdeling)
Preliminary ruling (Additional levy on milk - Transfer of a holding during a reference year -Condition for transfer of the reference quantity - Conditions for another reference year to be taken into account) (Third Chamber)
Ved kendelse af 28. april 1992, indgået til Domstolen den 12. maj s.a., havde la Cour d'appel de Rennes forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af visse bestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 857/84 og Kommissionens forordning (EØF) nr 1371/84.
By judgment of 28 April 1992, which was received at the Court Registry on 12 May 1992, the Cour d'Appel, Rennes, referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of certain provisions of Council Regulation (EEC) No 857/84 and Commission Regulation (EEC) No 1371/84.
Spørgsmålene var blevet rejst under en retssag vedrørende tildeling af en referencemængde i henhold til ordningen om en tillægsafgift på mælk.
Those questions were raised in proceedings concerning the allocation of a reference quantity under the additional levy scheme for milk.