natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Forpligtelsen til først at påbegynde indlagringen efter kontraktafslutningen udgør en hovedforpligtelse, og en tilsidesættelse heraf bevirker som udgangspunkt, at retten til støtte for den pågældende mængde kød bortfalder.
The requirement that the meat should not be taken into store until after the contract has been concluded constitutes a primary obligation, infringement of which entails in principle loss of entitlement to aid for the quantity of meat concerned.
Retten til støtte bortfalder dog ikke, såfremt den private lagerindehaver telefonisk har orienteret det kompetente interventionsorgan om, at han agtede at indlagre den pågældende mængde før tiden, uden at kontoret har gjort indvending herimod, og såfremt indlagringen ikke har haft indflydelse på interventionsorganets mulighed for at foretage en effektiv kontrol af, om lagerindehaveren overholdt sine forpligtelser.
25 - telephone of its intention to take the aforementioned quantity into store early, without the local office expressing any reservations, and that operation does not affect the possibility of effective supervision by that agency of compliance by the private storer with his obligations.
I tilfælde af udbening skal den mængde kød, der skal lægges til grund ved afgørelsen af, om der er ret til oplagringsstøtte, beregnes ved hjælp af de faste satser, som er fastsat i artikel 4, stk. 3, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2471/77 af 8. november 1977 om ydelse af en forudfastsat fikseret støtte til privat oplagring af hele og halve kroppe og såkaldte quartiers compensés inden for oksekødssektoren, hhv. artikel 4, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1405/78 af 22. juni 1978 om en ydelse af en forudfastsat fikseret støtte til privat oplagring af forfjerdinger af oksekød."
In order to calculate, in the case of boned meat, the quantity of meat to take into consideration as regards entitlement to aid for storage, reference should be made to the standard rates provided for in Article 4(3) of Commission Regulation (EEC) No 2471/77 of 8 November 1977 on the granting at a standard rate fixed in advance of private storage aid in respect of beef carcases, half carcases and compensated quarters and Article 4(2) of Commission Regulation (EEC) No 1405/78 of 22 June 1978 on the granting at a standard rate fixed in advance of private storage aid for beef forequarters."
Sag C-389/92: Ballast Nedam Groep NV. mod den belgiske stat
Case C-389/92 N.V. Ballast Nedam Groep ν Belgian State
Præjudiciel - Raad van State van België - fortolkning af Rådets direktiv 71/304/EØF af 26. juli 1971 om ophævelse af begrænsninger i den frie ud veksling af tjenesteydelser inden for området for offentlige bygge- og anlægskontrakter og af artikel 1, 6, 21, 23 og 26 i Rådets direktiv 71/305/EØF af 26. juli 1971 vom samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter - nationale regler om anerkendelse af entreprenører - betingelser for anerkendelse af en "koncern" - den enhed som skal tages i betragtning
Preliminary ruling - Raad van State van België - Interpretation of Council Directive 71/304/EEC of 26 July 1971 concerning the abolition of restrictions on freedom to provide services in respect of public works contracts and of Articles 1, 6, 21, 23 and 26 of Directive 71/305/EEC of 26 July 1971 concerning the coordination of procedures for the award of public works contracts - National rules in the sphere of approval of contractors -Conditions for the approval of a "group" - Organization to take into consideration
Generaladvokat C. Gulmann fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 24. februar 1994.
Mr Advocate General Gulmann delivered his Opinion at the sitting Fifth Chamber on 24 February 1994
Han foreslog Domstolen at besvare det forelagte spørgsmål som følger:
He proposed that the Court should reply as follows:
"Artikel 23 til 26 og artikel 28 i Rådes direktiv 71/305/EØF af 26. juli 1971 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter er til hinder for, at der ved bedømmelsen af en ansøgning om optagelse på en medlemsstats liste over anerkendte entreprenører indgivet af den dominerende juridiske person i en koncern, der er etableret i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat, alene tages hensyn til de kvalifikationer, som den dominerende juridiske person selv er i besiddelse af, når denne juridiske person kan dokumentere, at den reelt disponerer over de kvalifikationer, som de øvrige selskaber i koncernen besidder, hvilket krav i hvert fald må anses for opfyldt, når det dominerende selskab i koncernen ejer dets datterselskaber 100% og kan træffe beslutninger, der indebærer, at datterselskabernes kvalifikationer med tilstrækkelig sikkerhed står til rådighed med henblik på udførelse af konkrete bygge- og anlægsarbejder."
"When an application for inclusion on a Member State's list of registered contractors submitted by the dominant legal person in a group formed in accordance with the legislation of another Member State is being assessed, Articles 23 to 26 and 28 of Council Directive 71/305/EEC of 26 July 1971 concerning the coordination of procedures for the award of public works contracts preclude the taking into account only of the qualifications of the dominant legal person alone, where that legal person is in a position to establish that it actually has available to it the qualifications of the other companies in the group and that requirement should in any event be regarded as satisfied where the dominant company has 100% ownership of its subsidiaries and can take decisions that imply with sufficient certainty that the subsidiaries' qualifications are available for the purpose of carrying out specific works."
Udgivet af Informationstjenesten ved De Europæiske Fællesskabers Domstol L-2925 Luxembourg.
Action on the basis of an arbitration clause - Payment of damages upon breach of contract according to which the Parliament has entrusted to the applicant a design, assistance and advisory rôle in the context of the extension of the European Parliament at Brussels
Redaktionen afsluttet den 28.2.1994,
Appeal against the judgment of the Court of First Instance (Fourth Camber), delivered on 30 November 1993, in Case T-15/93 - Staff case
ARBEJDET VED DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS DOMSTOL OG RET I FØRSTE INSTANS ' Ugen 28. februar - 4. marts 1994 Nr. 7/94
THE PROCEEDINGS OF THE COURT OF JUSTICE AND COURT FIRST INSTANCE OF THE EUROPEAN COMMUNITIES1
INDHOLD side
28 February to 4 March 1994 No 07/94 CONTENTS page
Retten
Taxation Β.
Sag C-316/91: Parlamentet mod Rådet
I. JUDGMENTS A. Court of Justice Case C-316/91 Parliament ν Council
"Annullationssøgsmål - Parlamentet - formalitetskrav - retsakt udstedt af Rådet - Lomé-konventionen - finansforordning - retligt grundlag" (Domstolens plenum)
(Action for annulment - Parliament - Conditions of admissibility - Act of the Council - Lomé Convention - Financial Regulation - Legal basis) (Full Court)
Ved stævning registreret den 6. december 1991 havde Europa-Parlamentet anlagt sag med påstand om annullation af Rådets finansforordning 91/491/EØF.
By application lodged at the Court Registry on 6 December 1991 the European Parliament brought an action for the annulment of Financial Regulation 91/491/EEC.
Parlamentet søgte ved sagen fastslået, at udgifterne til udviklingsbistand efter den fjerde AVS/EØF-konvention er udgifter for Fællesskabet, som dermed skal være underlagt regler i finansforordninger udstedt i medfør af EØF-traktatens artikel 209.
In its application the Parliament sought a declaration that the expenditure provided for as development aid in the Fourth ACP-EEC Convention is Community expenditure and must accordingly be governed by financial regulations made pursuant to Article 209 of the EEC Treaty.
Rådet havde i sagen i første række gjort gældende, at finansforordningen ikke er en retsakt, der kan anfægtes på grundlag af traktatens artikel 173.
First, the Council submitted that the financial regulation is not an act which may be contested under Article 173 of the Treaty.
Selv om finansforordningen er en retsakt udstedt af Rådet, var der ikke tale om en retsakt udstedt i medfør af traktatens bestemmelser, men om en retsakt udstedt på grundlag af en beføjelse, som Rådet er blevet tillagt ved en bestemmelse i en international aftale, som samtlige medlemsstater er part i.
Although the act is an act of the Council, it is an act adopted not pursuant to the Treaty provisions but pursuant to a power conferred on the Council by a provision of an internal agreement to which all the Member States are parties.
Domstolen bemærkede herom, at annullationssøgsmål kan anlægges til prøvelse af enhver af institutionerne udstedt bestemmelse, som tilsigter at skabe retsvirkninger, uanset bestemmelsens karakter og form.
The Court noted that an action for annulment must be available in the case of all measures adopted by the institutions, whatever their nature or form, which are intended to have legal effects.
Det fulgte heraf, at en af Parlamentet anlagt sag til prøvelse af en af en institution udstedt retsakt, der tilsigter at skabe retsvirkninger, kan antages til realitetsbehandling, idet dette ikke afhænger af, hvorvidt retsakten er blevet udstedt af den pågældende institution i medfør af traktatens bestemmelser.
It followed that an action by the Parliament against an act of an institution intended to have legal effects was admissible irrespective of whether the act was adopted by the institution pursuant to Treaty provisions.
Rådet havde for det andet gjort gældende, at Parlamentet ikke kunne hævde, at dets beføjelser var blevet tilsidesat, idet Parlamentet var blevet hørt, selv om der var tale om en fakultativ høring.
Secondly, the Council submitted that the Parliament may not plead that its prerogatives were infringed since it was in fact consulted, albeit as an optional step.
Parlamentet havde herved gjort gældende, at dets relevante beføjelse bestod i, at der forelå en forpligtelse til at høre det i forbindelse med vedtagelsen af finansforordningen, der som retligt grundlag burde have haft traktatens artikel 209, hvorefter der skal ske en høring af Parlamentet.
In this case the Parliament claimed that its prerogative consisted in a requirement that it be consulted on the adoption of the financial regulation whose legal basis should have been Article 209 of the Treaty, which requires that the Parliament be consulted.
Ved at udstede forordningen på grundlag af artikel 32 i den interne aftale om finansiering og forvaltning af Fællesskabets bistand inden for fjerde AVS/EØF-konvention, der ikke foreskriver en sådan høring, havde Rådet tilsidesat den nævnte beføjelse.
By adopting that regulation on the basis of Article 32 of the Internal Agreement, which does not require such consultation, the Council infringed that prerogative.
Domstolen bemærkede herom, at retten til at blive hørt i overensstemmelse med en bestemmelse i traktaten udgør en beføjelse for Parlamentet, og at udstedelsen af en retsakt på et retligt grundlag, hvorefter der ikke består noget krav om en sådan høring, kan indebære en tilsidesættelse af denne beføjelse, også selv om der sker en fakultativ høring.
provide for such consultation is liable to infringe that prerogative, even if there has been optional consultation.
Parlamentet gjorde gældende, at det allerede måtte følge af ordlyden af konventionens artikel 231, som genfindes i artikel 1 i den til konventionen knyttede finansprotokol, at Fællesskabet som sådan over for AVS-staterne som led i samarbejdet med henblik på udviklingsfinansiering har påtaget sig en folkeretlig forpligtelse, der er selvstændig i forhold til medlemsstaternes forpligtelser.
The Parliament argued that it followed from the very words of Article 231 of the Convention, repeated in Article 1 of the Financial Protocol, that the Community as such has undertaken vis-à-vis the ACP States, in the framework of development finance cooperation, an obligation of international law distinct from those undertaken by the Member States.
Bistandsmidlerne måtte dermed udgøre udgifter for Fællesskabet, der skal opføres på Fællesskabets budget, og som er underlagt traktatens bestemmelser om gennemførelsen af budgettet, jf. navnlig artikel 209.
In its view, the financial resources to be granted thus constitute Community expenditure which must be shown in the Community budget and which is subject to the provisions of the Treaty concerning its implementation, in particular Article 209.
Domstolen gav ikke Parlamentet medhold heri.
That argument was rejected.
Den bemærkede indledningsvis, at der må sondres mellem på den ene side spørgsmålet om, hvem der har indgået en forpligtelse over for AVS-staterne, og på den anden side spørgsmålet om, hvorvidt det er Fællesskabet eller dets medlemsstater, som skal opfylde den indgåede forpligtelse.
The question as to who has entered into a commitment vis-à-vis the ACP States must be dissociated from the question whether it is for the Community or its Member States to perform the commitment entered into.
Domstolen bemærkede dernæst, at Fællesskabets kompetence på dette område ikke er eksklusiv, hvorfor medlemsstaterne på egne vegne kan påtage sig forpligtelser overfor tredjelande, såvel kollektivt som individuelt, eller sammen med Fællesskabet.
The Community's competence in that field is not exclusive. The Member States are accordingly entitled to enter into commitments themselves vis-à-vis nonmember States, either collectively or individually, or even jointly with the Community.
Der måtte herefter ske en fortolkning af konventionen med henblik på at afgøre, hvem der har påtaget sig den pågældende forpligtelse.
The Court next interpreted the Convention in order to identify the parties which have entered into commitments.
Domstolen bemærkede herved, at forpligtelsen til at yde "Fællesskabets finansielle bistand" i overensstemmelse med samarbejdets i det væsentlige bilaterale karakter påhviler Fællesskabet og dets medlemsstater sammen.
In accordance with the essentially bilateral character of the cooperation, the obligation to grant "the Community's financial assistance" falls on the Community and on its Member States, considered together.
Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt det henhører under Fællesskabet eller under dets medlemsstater at opfylde denne forpligtelse, er Fællesskabets kompetence med hensyn til udviklingsbistand som nævnt ikke eksklusiv, således at medlemsstaterne kollektivt kan udøve deres kompetence på dette område derved, at de stiller de til finansiering af bistandshjælpen til AVS-staterne nødvendige midler til rådighed.
As for the question whether it is for the Community or for its Member States to perform that obligation, the Court noted that the competence of the Community in the field of development aid is not exclusive, so that the Member States are entitled collectively to exercise their competence in that field with a view to bearing the financial assistance to be granted to the ACP States.
Domstolen fastslog herefter, at medlemsstaterne direkte kan stille de midler til rådighed, der er nødvendige for at kunne afholde udgifterne til Fællesskabets bistand som omhandlet i konventionens artikel 231 og finansprotokollens artikel 1, således at disse midler fordeles via en fond, som medlemsstaterne har oprettet ved en fælles aftale, og hvis administration fællesskabsinstitutionerne på grundlag af denne aftale inddrages i.
It followed that the expenditure necessary for the Community's financial assistance provided for in Article 231 of the Convention and Article 1 of the Financial Protocol is assumed directly by the Member States and distributed by a Fund which they have set up by mutual agreement, with the administration of which the Community institutions are associated by virtue of that agreement.
De omtvistede udgifter kunne herefter ikke anses som udgifter for Fællesskabet, der skal opføres på Fællesskabets budget, og som traktatens artikel 209 finder anvendelse på.
Consequently, that expenditure is not Community expenditure which must be entered in the Community budget and to which Article 209 of the Treaty must apply.
Intervenienten, Kongeriget Spanien, bærer dog sine egne omkostninger."
The Kingdom of Spain, intervener, is ordered to pay its own costs."
Generaladvokat F. G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse for Domstolens plenum den 10. november 1993.
Mr Advocate General Jacobs delivered his Opinion at the sitting on 10 November 1993.
"1) der ikke gives Parlamentet medhold i sagen,
He proposed that: "(1) The action should be dismissed;
Sag C-53/92 P: Hilti AG mod Kommissionen
Case C-53/92 Ρ Hilti
Ved appelskrift indleveret den 25. februar 1992 havde Hilti AG iværksat appel til prøvelse af dom af 12. december 1991, Hilti mod Kommissionen (sag T-30/89), hvorved Retten i Første Instans frifandt Kommissionen for Hilti's påstand om annullation af Kommissionens beslutning 88/138/EØF.
By application lodged at the Court Registry on 25 February 1992, Hilti AG brought an appeal against the judgment of 12 December 1991 in Case T-30/89 Hilti AG ν Commission in which the Court of First Instance dismissed its application for the annulment of Commission Decision 88/138/EEC.
Hilti fremstiller forskellige produkter, som er beregnet til fastgørelse af materialer: boltepistoler, patronmagasiner, patroner og bolte.
Hilti manufactures a range of products used for fastening materials in place: nail guns, cartridge strips, cartridges and nails.
Ved "forbrugsgods" forstås bolte og patronmagasiner. Ordet "skudmontagesystem" (herefter benævnt "SM-system") betegner boltepistolen, bolte og patronmagasiner under ét.
The expression "consumables" refers to nails and cartridge strips.
Artikel 1 i den omtvistede kommissionsbeslutning bestemmer bl.a. at "Hilti AG's adfærd, ved over for uafhængige fabrikanter af bolte til Hiltiboltepistoler at have optrådt på en måde, som tog sigte på, enten at begrænse deres adgang og indtrængning på markedet for Hilti-kompatible bolte eller direkte eller indirekte at skade deres forretning eller begge dele, udgør et misbrug af dominerende stilling efter EØF-traktatens artikel 86".
Article 1 of the Commission decision at issue provides in particular that "the actions of Hilti AG in pursuing, against independent producers of nails for Hilti nail guns, courses of conduct intended either to hinder their entry into and penetration of the market for Hilti compatible nails or to damage directly or indirectly their business or both, constitute an abuse of a dominant position within the meaning of Article 86 of the EEC Treaty".
Ved beslutningen blev Hilti pålagt en bøde på 6 mio. ECU og pålagt at bringe overtrædelserne til ophør.
The decision at issue imposes a fine of six million ECU on Hilti and orders it to bring the infringements to an end.
Som Retten havde bemærket, var det med henblik på at vurdere sagsøgerens stilling på markedet først nødvendigt at definere det relevante produktmarked.
As the Court of First Instance observed, in order to determine Hilti's market position, it is first necessary to define the relevant product market.
Ifølge Hilti havde Kommissionen defineret dette marked forkert.
Hilti claimed that the Commission had wrongly defined that market.
Det udgøres ikke, som Kommissionen hævdede i den omtvistede beslutning, af tre særskilte markeder, dvs. markedet for boltepistoler, for patronmagasiner og patroner og endelig for bolte, men - da de nævnte komponenter må antages at udgøre et uadskilleligt hele - af et enkelt marked "omfattende alle fastgørelsessystemer, der kan anvendes i stedet for SM-systemer (navnlig boreog skruesystemer)".
Contrary to what the Commission says in the decision at issue, it is made up not of three separate markets for nail guns, cartridge strips and nails, but, since those components make up an indivisible whole,of a single market "which comprises all the fastening systems which can be substituted for PAF systems (including in particular drilling and screwing systems)".
Retten havde derimod konkluderet, at "det relevante marked i relation til hvilket Hilti's stilling på markedet skal vurderes, er markedet for bolte bestemt til anvendelse i Hilti's boltepistoler".
The Court of First Instance concluded, on the contrary, that "the relevant product market in relation to which Hilti's market position must be appraised is the market for nails designed for Hilti nail guns".
Det fremgik af den definition, Hilti selv havde givet af genstanden for appellen, at Hilti ønskede en prøvelse af de kriterier, Retten havde lagt til grund for definitionen af det relevante marked, som indebar, at Retten kunne fastslå, at Hilti indtog en dominerende stilling, ligesom Hilti ønskede en prøvelse af visse af Rettens bemærkninger vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen havde løftet sin bevisbyrde.
It followed from Hilti's own definition of the scope of its appeal that Hilti sought to challenge the grounds on which the Court of First Instance arrived at a definition of the market which enabled it to find that the position held by Hilti was a dominant one, and also certain reasoning in the judgment relating to the discharge of the burden of proof by the Commission.
Hilti anførte, at Retten havde konkluderet, at der fandtes et marked for Hilti-kompatible bolte, alene på grundlag af den ubestridte omstændighed, at Hilti-kompatible bolte og patronmagasiner blev fremstillet og solgt specielt med henblik på at blive anvendt i Hil ti-værktøjerne, mens Retten ikke havde taget stilling til, om SM-systemerne kunne substitueres med andre produkter.
Hilti's first plea was that the Court of First Instance concluded that there was a market for Hilti nails by basing itself solely on the uncontested fact that Hilti nails and Hilti cartridge strips were manufactured and sold specifically for use in Hilti tools, without considering whether or not the PAF systems were interchangeable with other products.
Domstolen bemærkede, at Retten havde bemærket, at i henhold til Domstolens faste praksis er produkter kun en del af et og samme marked, såfremt de har en tilstrækkelig grad af substituerbarhed.
The Court of First Instance recalled that the Court of Justice has consistently held that products form part of the same market only if they are sufficiently interchangeable with each other.
Retten havde blot fastslået, at fastgørelsesapparaterne, patronmagasinerne og boltene udgjorde særskilte markeder.
The Court of First Instance confined itself to finding that nail guns, cartridges and nails constituted separate markets.
Den havde dernæst behandlet spørgsmålet om, hvorvidt SM-systemer kunne substitueres med andre fastgørelsessystemer og antaget, at de omtvistede produkter ikke kunne substitueres med andre.
It then considered, in paragraphs 69 to 76 of the contested judgment, whether or not PAF systems were interchangeable with other fastening systems, and concluded that the products in question were not interchangeable.
Hilti kunne derfor ikke med føje hævde, at Retten ikke havde behandlet spørgsmålet om produkternes substituerbarhed.
There was therefore no basis for the appellant's claim that the Court of First Instance did not consider the question of the substitutabil ity of the products in question.
Hilti gjorde gældende, at den omstændighed, at Retten blot havde fastslået, at visse brugere ikke i praksis havde mulighed for at anvende andre fastgørelsessystemer end SM-systemer, men ikke nærmere havde præciseret antallet af sådanne brugere, ikke havde givet Retten grundlag for at antage, at andre fastgørelsessystemer ikke kunne anvendes i stedet for SM-systemer.
Hilti's second plea was that the mere finding that some users found it to be practically impossible to use fastening systems other than PAF systems, without specifying the number of those users, did not entitle the Court of First Instance to hold that PAF systems were not substitut able for other fastening systems.