natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det fremgår af den appellerede dom, at der ved Kommissionens beslutning nr. 2794/80/EKSF af 31. oktober 1980 blev indført en produktionskvoteordning for visse produkter i jern- og stålindustrien.
On 18 May 1990 Finsider brought an action before the Court of First Instance for the annulment of that decision and, in the alternative, for a reduction of the fine.
Denne ordning blev forlænget for 1986 og 1987 ved Kommissionens beslutning nr. 3485/85/EKSF af 27. november 1985 og for de seks første måneder af 1988 ved Kommissionens beslutning nr. 194/88/EKSF af 6. januar 1988 om forlængelse af overvågningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern- og stålindustrien (herefter benævnt »beslutning nr. 194/88«). Ordningen ophørte den 30. juni 1988.
The application was dismissed it its entirety by the judgment of the Court of First Instance of 5 June 1992, against which Finsider brings the present appeal.
Følgelig kunne Kommissionen fastsætte kvoterne for 1988 under skyldig hensyntagen til det rimelighedskrav, som Domstolen havde fremhævet, og disse kvoter kunne lægges til grund ved afgørelsen af, om Finsider havde overskredet den mængde, som selskabet havde fået tildelt. Retten har derfor ikke, som hævdet af Finsider, tilsidesat nævnte dom i sagen Hoogovens Groep m.fl. mod Kommissionen.
Finsider argued before the Court of First Instance that the application of that provision during the period between 1 January 1987 and 30 June 1988 had allowed certain undertakings to increase their deliveries of steel and that the excessive competition in the common market had resulted in a significant decrease in its deliveries.
Ved beslutning af 21. marts 1990, truffet i henhold til EKSF-traktatens artikel 58, stk. 4, fastslog Kommissionen, at Finsider uden at have fået tilladelse dertil havde overskredet de kvoter, selskabet havde fået tildelt for andet kvartal 1988.
The Court of First Instance found that the Commission had taken account of the consequences of the annulment of Article 17 by decreasing, for that period and for the two categories of products referred to in the decision, the excesses initially calculated.
Den anden bestemmelse, som Finsider henviser til i forbindelse med sit første anbringende, er artikel 17 i beslutning nr. 194/88, som også blev annulleret ved førnævnte dom i sagen Hoogovens Groep m.fl. mod Kommissionen, og hvorefter virksomhederne kunne konvertere en del af forskellene mellem de produktions- og leveringskvoter, som de havde fået tildelt, til leveringskvoter.
In that respect, it should be noted, as the Court of First Instance observed, that in the judgment in Hoogovens Groep and Others ν Commission the Court of Justice held that Article 5 of Decision No 194/88/ECSC took over the wording of Article 5 of Decision No 3485/85/ECSC and that, consequently, it must be annulled for the same reasons as those which led to the annulment of the latter provision in the judgment in Peine-Satgitter ν Commission [1988] ECR 4309.
Den 18. maj 1990 anlagde Finsider sag ved Retten med påstand om annullation af beslutningen, subsidiært nedsættelse af bøden. Retten frifandt imidlertid ved sin dom af 5. juni 1992 Kommissionen for samtlige Finsider's påstande, hvorefter selskabet har iværksat nærværende appel.
In the context of the appeal, Finsider claims that the Commission should also have taken into consideration the reduction in deliveries brought about by the application of Article 17 during periods other than the second quarter of 1988 and for categories other than those referred to in the decision.
Ved Retten gjorde Finsider gældende, at visse virksomheder i kraft af denne bestemmelse havde kunnet forøge deres stålleverancer i perioden mellem den 1. januar 1987 og den 30. juni 1988, og at den øgede konkurrence på det fælles marked for Finsider's vedkommende havde medført en væsentlig nedgang i dets leverancer.
It is also apparent from the wording of Article 34 that, if the Commission has not carried out its obligation under that provision, the undertaking may institute proceedings for damages.
Herom bemærkes, som anført af Retten, at Domstolen i nævnte dom i sagen Hoogovens Groep m.fl. mod Kommissionen udtalte, at artikel 5 i beslutning nr. 194/88 havde samme ordlyd som artikel 5 i nævnte beslutning nr.
It follows that the Commission could fix the quotas for 1988 provided it observed the requirement of fairness emphasized by the Court of Justice, that those quotas could be used in order to determine whether Finsider had exceeded the quantity which had been allocated to it and that, consequently, contrary to
Herom fastslog Retten, at Kommissionen havde taget hensyn til følgerne af, at artikel 17 var
It follows that the Community judicature cannot compel the Commission to take into account, for
det var berettiget til at overskride dets kvote. Ifølge Finsider har Retten har derfor ved at indtage denne holdning tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
In responding to Finsider's request for an advance, the Commission could do no more than remind that company that the quota system expired at the end of the second quarter of 1988, a purely informative measure which could not be regarded as a 'decision' within the meaning of Article 14 of the ECSC Treaty.
annulleret, idet den for den angivne periode nedsatte de oprindeligt beregnede kvoteoverskridelser for de to produktgrupper, som var omfattet af beslutningen.
Accordingly, the Court of First Instance was wrong in law in considering that 'in so far as the decision at issue indicated the magnitude of the excess found and the rate of the fine imposed in the context of the procedure in question, it constitutes an implicit, yet certain, decision rejecting the advances requested by the applicant'.
Herom bemærkes, at Finsider ikke har fremført nogen som helst faktiske omstændigheder til godtgørelse af sin påstand, og at det i øvrigt ikke tilkommer Domstolen, når den udtaler sig om retsspørgsmål under en appelsag, at tage stilling til de faktiske omstændigheder, som parterne måtte henvise til.
The Court of First Instance was therefore right in holding that 'it is not for the Court to impose upon the Commission ... the manner in which it ought to take the necessary measures in order to comply with a judgment of annulment delivered by the Court of Justice' in the context of Article 34 of the ECSC Treaty.
Under appelsagen har Finsider gjort gældende, at Kommissionen også burde have taget hensyn til den nedgang i leverancerne, som beroede på anvendelsen af artikel 17 inden for andre perioder end andet kvartal 1988 og for andre produktgrupper end dem, som var omfattet af beslutningen.
However, where the grounds of a judgment of the Court of First Instance disclose an infringement of Community law but the operative part of the judgment is shown to be well founded for other legal reasons, the appeal must be dismissed.
Det fremgår af denne bestemmelse, at Kommissionen skal træffe passende foranstaltninger til udbedring af den skade, der måtte være forvoldt ved en retsakt, som kan pådrage Fællesskabet et ansvar.
Secondly, the Court of First Instance is criticized by Finsider for having considered that it knew that advances were in principle refused where the quotas were to be abolished and that, in those circumstances, it could not legitimately believe itself authorized to exceed the quota allocated to it.
Det tredje, fjerde og femte anbringende vedrører beslutningen af 21. marts 1990, hvorved Finsider blev pålagt en bøde for kvoteoverskridelse, for så vidt denne beslutning må anses for at udgøre et afslag fra Kommissionen på at efterkomme selskabets ansøgning om forlods kvoteanvendelse. Efter Finsider's opfattelse har Retten fejlagtigt antaget, at dette afslag var i overensstemmelse med artikel 11, stk. 3, litra e), i beslutning nr. 194/88, at det var tilstrækkeligt begrundet, og at et sådant afslag kunne gives stiltiende.
Such is the situation in the present case because, since the Court of Justice has found that the Commission had not adopted a decision on the request for advances and, moreover, could not do so, the pleas directed against the decision of 21 March 1990, cited above, in so far as it constitutes, in Finsider's view, a rejection of its request for advances, are devoid of purpose.
Som svar på Finsider's ansøgning om forlods kvoteanvendelse kunne Kommissionen derfor kun meddele, at kvoteordningen ophørte med udgangen af andet kvartal 1988, hvilket ikke kan anses for en »beslutning« i EKSF-traktatens artikel 14's forstand.
In that respect, it should be pointed out that at no time has Finsider submitted any factual evidence which could substantiate its assertion and that, moreover, it is not open to the Court when ruling on questions of law in the context of an appeal, to make any determination on matters of fact which may be submitted to it by the parties.
Retten har derfor begået en retsvildfarelse ved at fastslå, at »den i sagen anfægtede beslutning udgør et stiltiende, men klart afslag på sagsøgerens ansøgning om forlods kvoteanvendelser, idet den angiver omfanget af den konstaterede kvoteoverskridelse og den sats, der er anvendt ved beregningen af den under proceduren pålagte bøde«.
Sixthly, Finsider maintains that the Court of First Instance was wrong in considering that the Commission had provided it sufficient information to establish that quotas had been exceeded.
Retten har derfor med føje i dommen antaget, at den »ikke kan give Kommissionen pålæg om, hvilke foranstaltninger, den ... skal træffe til opfyldelse af en annullationsdom fra Domstolen«, som er afsagt i henhold til EKSF-traktatens artikel 34.
According to the applicant, the Commission should also have sent to the Court a copy of the calculations made or a copy of the minutes setting out the elements of the calculation presented during the bilateral meeting during which the excess was discussed.
Hvis præmisserne i en dom, afsagt af Retten i Første Instans, indeholder en tilsidesættelse af fællesskabsretten, men konklusionen er berettiget af andre retlige grunde, må appellen dog forkastes.
From those findings of fact, which it is for the Court of First Instance to make, that court could properly infer that the Commission had 'given the applicant an opportunity to submit its comments on the alleged exceeding of quotas'.
For det andet anfægter Finsider, at Retten har lagt til grund, at selskabet vidste, at det principielt var udelukket at foretage en forlods kvoteanvendelse, når kvoterne senere blev ophævet, og derfor ikke med føje kunne tro, at
The third, fourth and fifth pleas concern the decision of 21 March 1990 imposing a fine on Finsider for exceeding quotas, in so far as that act is said to constitute a 'decision' adopted by the Commission rejecting the request for an advance on quotas.
Dette er tilfældet i denne sag, da de anbringender, som Finsider har fremført mod nævnte beslutning af 21. marts 1990, og hvori selskabet gjorde gældende, at beslutningen udgjorde et afslag på selskabets ansøgning om
According to Finsider, the Court of First Instance wrongly held that that (üdecisionó) complied with Article ll(3)(e) of Decision No 194/88, that it was sufficiently reasoned and that it could be adopted by implication.
Retsstridig underkendelse af påstanden om nedsættelse af bøden forlods kvoteanvendelse, er blevet uden genstand, efter at Domstolen har fastslået, at Kommissionen ikke traf nogen beslutning vedrørende ansøgningen om forlods kvoteanvendelse og heller ikke var berettiget hertil.
The improper refusal to reduce the amount of the fine fine reduced and that, since it had already rejected the complaint based on breach pf the principle of the protection of legitimate expectations, it took into account all the factors of relevance for the purpose of appraising the amount of the fine.
Det er herom tilstrækkeligt at fastslå, at Retten i den appellerede dom tog stilling til de argumenter, som Finsider fremførte til støtte for påstanden om bødens nedsættelse, og at Retten allerede ved gennemgangen af anbringendet om tilsidesættelsen af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, som den forkastede, havde taget hensyn til alle de faktorer, som var relevante for vurderingen af bødens størrelse.
Finally, Finsider states that the Court of First Instance dismissed its application for a reduction of the fine on the basis of grounds different from those put forward by the Commission, although the substitution of grounds is contrary to Community law and, without taking into account the plea alleging breach of legitimate expectations.
Efter appellantens opfattelse burde Kommissionen også have tilsendt selskabet en kopi af de foretagne beregninger eller et mødereferat med en gengivelse af de faktorer, som indgik i beregningen, og som var blevet nævnt under det møde mellem Kommissionen og selskabet, hvorunder kvoteoverskridelsen blev drøftet.
It is not for the Court of Justice, where it is deciding questions of law in the context of an appeal, to substitute, on grounds of fairness, its own appraisal for that of the Court of First Instance adjudicating, in the exercise of its unlimited jurisdiction, on the amount of a fine imposed on an undertaking by reason of its infringement of Community law.
Herom bemærkes, at Domstolen ikke ud fra billighedsbetragtninger er berettiget til ved sin prøvelse af retsspørgsmål under en appelsag at udøve et andet skøn end det, Retten har anlagt, når denne som led i sin fulde prøvelsesret træffer afgørelse vedrørende en bøde, som en virksomhed er blevet pålagt på grund af en tilsidesættelse af fællesskabsretten.
In that respect, it is sufficient to observe that, in the judgment under appeal, the Court of First Instance replied to the arguments submitted by Finsider in support of its application to have the
Generaladvokat M. Darmon fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet f Anden Afdeling! den 15. december 1993.
Advocate General Darmon delivered his Opinion at the sitting of the Second Chamber on 15 December 1993.
Han fremsatte forslag om,
He proposed that:
Præjudiciel »Tab af sikkerhedsstillelse (Anden Afdeling)
On 14 September 1987 SENPA rejected that request.
Den 16. februar 1987 ansøgte Transáfrica, som havde importeret 31 587,62 tons af de aftalte 125 000 tons, Senpa om at frigøre selskabet for forpligtelsen til at importere resten af den aftalte mængde samt at frigive den herfor stillede sikkerhed under henvisning til, at der på grund af indgåelsen af den førnævnte aftale var sket et prisfald på majs, som havde karakter af force majeure, hvorved selskabets forpligtelse måtte betragtes som ophørt. Den 14. september 1987 afslog Senpa selskabets ansøgning.
The questions seek guidance as to whether the official announcements in the early months of 1987 of the conclusion of the agreement between the Community and the United States of America, or Council Decision 87/224, cited above, constitute a case oí force majeure within the meaning of Article 22 of Regulation No 2220/85, cited above.
Ved kendelse af 25. marts 1994 indgået til Domstolen den 5. april s.a. har Audiencia Nacional, Afdelingen for Forvaltningssager, forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 22 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2220/85 af 22. juli 1985 om fælles gennemførelsesbestemmelser forordningen for sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter og Kommissionens forordning (EØF) nr. 3593/86 af 26. november 1986 om ydelse af tilskud til indførsel af majs til Spanien.
By order of 25 March 1993, received at the Court on 5 April 1993, the Sala de lo Contencioso -Administrativo (Chamber for Contentious Administrative Proceedings) of the Audiencia Nacional (National High Court) referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Article 22 of Commission Regulation (EEC) No 2220/85 of 22 July 1985 laying down common detailed rules for the application of the system of securities for agricultural products and of Commission Regulation (EEC) No 3593/86 of 26 November 1986 on the granting of a subsidy for the import of maize into Spain.
Med disse spørgsmål ønskes det oplyst, om de foranstaltninger, som blev vedtaget ved førnævnte forordning nr. 1799/87, eller de officielle meddelelser, som blev udsendt i de første måneder af 1987 vedrørende afslutningen af aftalen mellem Fællesskabet og Amerikas Forenede Stater, eller førnævnte afgørelse 87/224 fra Rådet kan betegnes som force majeure efter artikel 22 i førnævnte forordning nr. 2220/85.
Pursuant to Regulation No 3593/86, Transáfrica applied on 1 and 2 December 1986 to the Servicio Nacional de Productos Agrarios (National department for agricultural products, hereinafter 'SENPA'), a department of the Spanish Ministry of Agriculture, for a subsidy for the release for free circulation in Spain of 125 000 tonnes of maize from within the Community. The application was accompanied by the corresponding security.
Den 1. og 2. december 1986 ansøgte Transáfrica i medfør af forordning nr. 3593/86 Servicio Nacional de Productos Agrarios (national tjeneste for landbrugsprodukter, herefter benævnt »Senpa«), som henhører under det spanske landbrugsministerium, om et tilskud til at bringe 125 000 tons majs med oprindelse i EF i fri omsætning i Spanien.
The conclusion of the agreement between the Community and the United States of America was by no means an abnormal and unforeseeable event for the traders concerned.
Ansøgningen var vedlagt den nødvendige erklæring om sikkerhedsstillelse.
The negotiations between the Community and the United States of America took place over several months and Regulation No 2913/86 referred moreover to an interim solution found on 1 July 1986.
Den 10. december 1986 udstedte Senpa beviserne for det ydede tilskud, hvorefter Transáfrica var forpligtet til at importere den aftalte mængde inden den 28. februar 1987.
Even the press articles concerning those negotiations, to which Transáfrica referred before the court making the reference, show that any reasonably well-informed trader could have realized that the question of imports of maize into Spain was one of the major issues in those negotiations and that an agreement was being actively sought in order to avoid a trade dispute.
Indgåelsen af aftalen mellem Fællesskabet og Amerikas Forenede Stater var ingenlunde en usædvanlig og uforudsigelig begivenhed for de pågældende erhvervsdrivende.
At the end of January 1987 it was announced that the Community and the United States of America had reached an agreement which concluded the abovementioned negotiations, approved on behalf of the Community by Council Decision 87/224/EEC.
Dels havde forhandlingerne mellem Fællesskabet og De Forenede Stater stået på i flere måneder, dels havde det i øvrigt været nævnt allerede i førnævnte forordning nr. 2913/86, at der var blevet fundet en midlertidig løsning den 1. juli 1986.
As for Transáfrica's argument that the fall in maize prices made it impossible or extremely difficult for it to fulfil its obligation to release the subsidized maize into free circulation in Spain, that fall in price was not a sudden and unforeseeable reaction to the announcement of the agreement between the Community and the United States of America.
Selv de artikler i pressen vedrørende forhandlingerne, som Transáfrica har henvist til under sagen ved den forelæggende ret, viser, at enhver erhvervsdrivende, som sørgede for at holde sig normalt informeret, måtte være klar over, at spørgsmålet om majsindførslerne til Spanien var et af de afgørende elementer i disse forhandlinger, og at parterne bestræbte sig på at
In any event, such a fall in price cannot be considered to make it absolutely impossible to put the subsidized maize into free circulation in Spain, but rather constitutes an ordinary commercial risk.
I slutningen af januar 1987 blev der udsendt meddelelse om, at der var indgået en aftale mellem Fællesskabet og Amerikas Forenede Stater, hvorved de førnævnte forhandlinger blev afsluttet, og som blev odkendt på Fællesskabets vegne ved Rådets afgørelse 87/224/EØF af 30. januar 1987.
On 16 February 1987 Transáfrica, which had imported 31 587.62 tonnes of the 125 000 tonnes agreed, asked SENPA to release it from the obligation to import the balance of the agreed quantity and return the security relating thereto, claiming that the conclusion of the
Ved denne aftale forpligtede Fællesskabet sig til at garantere, at der mellem 1987 og 1990 kunne foretages en årlig mængde indførsler til Spanien fra tredjelande på 2 mio. tons majs.
Neither the measures adopted by Council Regulation (EEC) No 1799/87 of 25 June 1987 on special arrangements for imports of make and sorghum into Spain from 1987 to 1990, nor the official announcements, in the early months of 1987, of the conclusion of the agreement
nogen pludselig og uforudsigelig følge af meddelelsen om aftalen mellem Fællesskabet og De Forenede Stater. Under alle omstændigheder kan et sådant prisfald ikke antages at gøre det absolut umuligt for den pågældende at bringe den støttede majs i fri omsætning i Spanien, men må snarere betragtes som en normal handelsrisiko.
between the European Economic Community and the United States of America, nor Council Decision 87/224/EEC of 30 January 1987 concerning the Agreement between the European Economic Community and the United States of America for the conclusion of negotiations under GATT Article XXIV.6 constitutes a case of force majeure within the meaning of Article 22 of Commission Regulation (EEC) No 2220/85 of 22 July 1985 laying down common detailed rules for the application of the system of securities for agricultural products.
Det hedder i domskonklusionen:
He proposed that the Court should reply as follows:
»Hverken de foranstaltninger, som blev truffet ved Rådets forordning (EØF) nr. 1799/87 af 25. juni 1987 om den særlige ordning for indførsel af majs og sorghum til Spanien i perioden 1987 til 1990, eller de officielle meddelelser, som blev udsendt i de første måneder af 1987 om indgåelsen af aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater, eUer Rådets afgørelse 87/224/EØF af 30. januar 1987 om aftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater vedrørende afslutning af forhandlingerne på grundlag af artikel XXW.6 i GATT, kan betegnes som force majeure i henhold til artikel 22 i forordning nr. 2220/85 af 22. juli 1985 om fælles gennemførelsesbestemmelser f or ordningen med sikkerhedsstillelse for landbrugsprodukter.*
Neither the measures adopted by Council Regulation (EEC) No 1799/87 of 25 June 1987 on special arrangements for imports of maize into Spain from 1987 to 1990, nor the official announcements in the early months of 1987 of the Agreement between the EEC and the United States of America and of the result of the GATT negotiations on the import arrangements may be relied upon by a trader as force majeure releasing him from the primary obligation to put subsidized maize into free circulation, which was entered into under Commission Regulation (EEC) No 3593/86 of 26 November 1986.
Han foreslog Domstolen at besvare de præjudicielle spørgsmål på følgende måde:
Preliminary ruling (Competition — Agriculture — Regulation No 26/62 — Cooperative purchasing association Exclusion of members making parallel purchases — Infringement of Article 85(1) -Abuse of a dominant position) (Fifth Chamber)