natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sag C-191/95 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Forbundsrepublikken Tyskland Regler for virksomhederne
Case C-191/95 Commission of the European Communities ν Federal Republic of Germany Company law
»Traktatbrudssøgsmål — begrundet udtalelse — kollegialitetsprincippet — selskabsret — direktiv 68/151/EØF og 78/660/EØF — årsregnskaber - sanktioner i tilfælde af manglende offentliggørelse«. (Domstolens plenum)
(Failure by a Member State to fulfü its obligations — Reasoned opinion — Principle of collegiality — Company law — Directives 68/151/EEC and 781660/EEC —Annual accounts — Penalties f or failure to disclose) (Full Court) erroneous assessment as regards the alleged failure to fulfil obligations.
Indledningsvis bemærkes, at Kommissionens funktion er underlagt kollegialitetsprincippet.
It is important to remember, at the outset, that the functioning of the Commission is governed by the principle of collegiate responsibility.
Det er ubestridt, at beslutningerne om at udstede den begrundede udtalelse og anlægge sag er undergivet dette kollegialitetsprincip.
It is common ground that the decisions to issue the reasoned opinion and to commence proceedings are subject to that principle of collegiate responsibility.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 16. juni 1995 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten og Rådets første direktiv 68/151/EØF af 9. marts 1968 (herefter »første direktiv«) og Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 (herefter »fjerde direktiv«), idet den ikke har fastsat passende sanktioner, såfremt kapitalselskaber ikke opfylder den forpligtelse til offentlighed omkring årsregnskabet, der påhviler dem i henhold til ovennævnte direktiver.
By application lodged at the Registry of the Court on 16 June 1995, the Commission of the European Communities commenced proceedings for a declaration that, by failing to provide for appropriate penalties in cases where companies limited by shares fail to disclose their annual accounts, as prescribed in particular by the First Council Directive 68/151/EEC of 9 March 1968 (hereinafter 'the First Directive' and the Fourth Council Directive 78/660/EEC of 25 July 1978 (hereinafter 'the Fourth Directive'), the Federal Republic of Germany has failed to fulfil its obligations under the EC Treaty and those directives.
Den tyske regering har principalt nedlagt påstand principalt om afvisning, subsidiært om frifindelse og påstået Kommissionen dømt til at betale sagens omkostninger.
The German Government asks the Court to dismiss the action, principally, as inadmissible, or, in the alternative, as unfounded, and to order the Commission to pay the costs.
Det bemærkes imidlertid, at de formelle betingelser for en reel overholdelse af kollegialitetsprincippet afhænger af karakteren af de af denne institution vedtagne retsakter og deres retsvirkninger.
The principle of collegiality is based on the equal participation of the Commissioners in the adoption of decisions, from which it follows in particular that decisions should be the subject of collective deliberation and that all the members of the college of Commissioners should bear collective responsibility at political level for all decisions adopted.
Formålet med denne indledende procedure er efter traktatens artikel 169 at give medlemsstaten lejlighed til at bringe sine regler i overensstemmelse med traktatens
Nevertheless, the formal requirements for effective compliance with the principle of collegiality vary according to the nature and legal effects of the acts adopted by that institution.
Den tyske regering har fremsat tre formalitetsindsigelser, først at kollegialitetsprincippet er blevet tilsidesat ved den begrundede udtalelses udstedelse og sagens anlæg, dernæst, at tvistens indhold er blevet ændret, og endelig, at der foreligger fejlagtig begrundelse for det påståede traktatbrud.
The German Government has put forward three pleas of inadmissibility alleging, first, breach of the principle of collegiality as regards the issuance of the reasoned opinion and the commencement of proceedings, second, a change in the subject-matter of the dispute and, lastly,
krav på frivilligt grundlag og i givet fald begrunde sin stillingtagen.
reasoned opinion, and approved, on 13 December 1994, the proposal to bring the present action.
Under disse omstændigheder må det fastslås, at Kommissionen har overholdt kollegialitetsprincippet, da den udstedte den begrundede udtalelse til Forbundsrepublikken Tyskland og anlagde nærværende sag.
In those circumstances, it must be held that the Commission complied with the rules relating to the principle of collegiality when it issued the reasoned opinion with regard to the Federal Republic of Germany and brought the present action.
Følgelig kan formalitetsindsigelsen om tilsidesættelse af kollegialitetsprincippet ikke tages til følge.
Consequently the plea of inadmissibility alleging breach of the principle of collegiate responsibility must be dismissed as unfounded.
Ændring af tvistens genstand
Change in the subject-matter of the dispute
Såfremt bestræbelserne på at slutte sagen i mindelighed ikke krones med held, har en begrundet udtalelse til formål at fastlægge stridens genstand.
If that attempt at settlement is unsuccessful, the function of the reasoned opinion is to define the subject-matter of the dispute.
Kommissionen har derimod ikke beføjelse til ved en udtalelse efter traktatens artikel 169 eller ved anden form for stillingtagen under en sådan procedure at foretage en endelig fastlæggelse af en medlemsstats rettigheder og forpligtelser eller at give medlemsstaten garantier vedrørende en nærmere bestemt handlemådes forenelighed med traktaten.
The Commission is not, however, empowered to determine conclusively, by reasoned opinions formulated pursuant to Article 169, the rights and duties of a Member State or to afford that State guarantees concerning the compatibility of a given line of conduct with the Treaty.
Som traktatens artikel 169 til 171 er opbygget, kan fastlæggelsen af en medlemsstats rettigheder og forpligtelser samt bedømmelsen af medlemsstatens handlemåde alene ske i en af Domstolen afsagt dom.
According to the system embodied in Articles 169 to 171 of the Treaty, the rights and duties of Member States may be determined and their conduct appraised only by a judgment of the Court.
Den begrundede udtalelse har altså alene retsvirkning med hensyn til sagsanlæg ved Domstolen, mens Kommissionen, såfremt medlemsstaten ikke efterkommer udtalelsen inden for den fastsatte frist, har mulighed, men ikke forpligtelse til at anlægge sag.
The reasoned opinion therefore has legal effect only in relation to the commencement of proceedings before the Court so that where a Member State does not comply with that opinion within the period allowed, the Commission has the right, but not the duty, to commence proceedings before the Court.
Det forhold, at Kommissionen ikke har opretholdt de klagepunkter, der går ud på, at en væsentlig del af kapitalselskaberne har undladt at opfylde deres offentliggørelsesforpligtelse, men nærmere uddybet de klagepunkter om nødvendigheden af at fastsætte passende sanktioner, som den allerede havde fremført mere generelt i sin åbningsskrivelse, indebærer derfor alene en begrænsning af tvistens genstand.
The fact that the Commission did not persist in the complaints based on the fact that a large proportion of companies limited by shares were failing to comply with the disclosure requirements, whilst it detailed the complaints based on the need to provide appropriate sanctions, which it had already set out more generally in the letter of formal notice, merely limited the subject-matter of the action.
Heraf følger, at sagsøgtes anden formalitetsindsigelse heller ikke kan tages til følge.
It follows that the second plea of inadmissibility must also be dismissed as unfounded.
Det bemærkes vedrørende beslutningen om at anlægge sag ved Domstolen, at en sådan beslutning, selv om den er en uomgængelig forudsætning for, at Domstolen kan fastslå et påstået traktatbrud ved en bindende afgørelse, dog ikke i sig selv ændrer de omtvistede retspositioner.
The decision to commence proceedings before the Court, whilst it constitutes an indispensable step for the purpose of enabling the Court to give judgment on the alleged failure to fulfil obligations by way of a binding decision, nevertheless does not per se alter the legal position in question.
Den tyske regering har anført, at Kommissionen ikke kunne hævde, at de tyske lovbestemmelser vedrørende forpligtelsen til at offentliggøre årsregnskaberne var uforenelige med fællesskabsretten under henvisning til ikkeefterprøvede tal vedrørende virksomhedernes overholdelse af denne forpligtelse.
In the submission of the German Government, the Commission was not entitled to question the conformity with Community law of the German provisions concerning the requirement to disclose annual accounts by basing itself on unverified figures relating to the level of compliance with that requirement on the part of undertakings.
Kommissionens beslutning om at udstede en begrundet udtalelse og indbringe et traktatbrudssøgsmål skal være besluttet af Kommissionen i sin helhed.
Both the Commission's decision to issue a reasoned opinion and its decision to bring an action for a declaration of failure to fulfil obligations must be the subject of collective deliberation by the college of Commissioners.
Det grundlag, som disse beslutninger er baseret på, skal derfor være til rådighed for alle Kommissionens medlemmer.
The information on which those decisions are based must therefore be available to the members of the college.
Derimod er det ikke nødvendigt, at den samlede Kommission selv fastsætter indholdet og/eller den endelige formulering af de retsakter, som er en følge af dens beslutninger.
It is not, however, necessary for the college itself formally to decide on the wording of the acts which give effect to those decisions and put them in final form.
Kommissionen har ikke i stævningen fastholdt klagepunkterne om, at en væsentlig del af kapitalselskaberne ikke havde overholdt deres offentliggørelsesforpligtelse.
In this case it is not disputed that the members of the college had available to them all the information they considered would assist them for the purposes of adopting the decision when the college decided, on 31 July 1991, to issue the
Sagsøgtes tredje formalitetsindsigelse vedrører altså et klagepunkt om traktatbrud, som blev fremført under den administrative procedure, men som ikke omfattes af nærværende sag, hvorfor formalitetsindsigelsen ikke kan tages til følge.
At the stage of the proceedings before the Court, the Commission did not persist in its complaint to the effect that a large proportion of companies limited by shares were failing to comply with the disclosure requirements. The third plea of inadmissibility therefore refers to an
til
Page 5
Det står i denne sag fast, at ethvert forhold, som alle Kommissionens medlemmer fandt nødvendigt for deres beslutninger, var til rådighed for dem, da Kommissionen i sin helhed den 31. juli 1991 besluttede at udstede den begrundede udtalelse og den 13. december 1994 godkendte forslaget om at anlægge denne sag.
represent a company limited by shares do not comply with the disclosure requirement, but the court responsible for the register cannot impose such penalties of its own motion.
Det skal hertil blot bemærkes, at Domstolen i dom af 4. december 1997, Daihatsu Deutschland, har fastslået, at den lakune i lovgivningen, som første direktiv lod tilbage, blev udfyldt ved fjerde direktiv.
In that connection, it is sufficient to note that the Court held in Case C-97/96 Daihatsu Deutschland [1997] ECR1-6843, at paragraphs 14 and 15, that the legislative lacuna left by the First Directive was filled by the Fourth Directive.
I ovennævnte dom i sagen Daihatsu Deutschland fastslog Domstolen, at første direktivs artikel 6 skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter det kun er selskabsdeltagerne, kreditorerne og det fælles virksomhedsnævn eller selskabets virksomhedsnævn, der kan kræve iværksættelse af den sanktion, der er hjemlet i den pågældende nationale lovgivning for det tilfælde, at et selskab ikke overholder de i første direktiv fastsatte forpligtelser med hensyn til offentliggørelse af årsregnskaberne.
The Commission claims that an examination of the provisions existing in German law shows clearly that although disclosure of the annual accounts of compames limited by shares is governed by Paragraph 325 et seq. of the Handelsgesetzbuch (German Commercial Code, hereinafter 'the HGB'), the German legislature has not created any effective legal means of imposing the disclosure requirement. Paragraph 335, first sentence, point 6, of the HGB provides for the imposition of periodic penalty payments where the members of the body authorised to
Kommissionen har anført, at det klart fremgår af en gennemgang af de gældende tyske lovbestemmelser, at uanset at offentliggørelsen af kapitalselskabernes årsregnskaber reguleres i artikel 325 ff. i Handelsgesetzbuch (den tyske handelslov, herefter »HGB«), har den tyske lovgivningsmagt ikke iværksat noget effektivt retsmiddel til at gennemføre offentliggørelsesforpligtelsen.
In Daihatsu Deutschland, cited above, the Court ruled that Article 6 of the First Directive was to be interpreted as precluding the legislation of a Member State from restricting to members or creditors of the company, the central works council or the company's works council the right to apply for imposition of the penalty provided for by the law of that Member State in the event of failure by a company to fulfil the obligations regarding disclosure of annual accounts laid down by the First Directive.
Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets første direktiv 68/151/EØF af 9. marts 1968 om samordning af de garantier, som kræves i medlemsstaterne af dei traktatens artikel 58, stk 2, nævnte selskaber til beskyttelse af såvel selskabsdeltagernes som tredjemænds interesser, med det formål at gøre disse garantier Uge byrdefulde, og Rådets sjette direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af traktatens artikel 54, stk 3, litra g), om årsregnskaberne for visse selskabsformer, idet Forbundsrepublikken Tyskland ikke har fastsat passende sanktioner, såfremt kapitalselskaber ikke opfylder den forpligtelse til at offentliggøre deres årsregnskab, der påhviler dem i henhold til ovennævnte direktiver, navnlig artikel 2, stk 1, litra f), og artikel 3 og 6, i direktiv 68/151/EØF og artikel 47, stk 1, i direktiv 78/660/EØF.
Declares that, by failing to provide for appropriate penalties in cases where companies limited by snares fail to effect compulsory disclosure of their annual accounts as prescribed, in particular, by Articles 2(l)(f), 3 and 6 of the First Council Directive 68/151/EEC of 9 March 1968 on coordination of safeguards which, for the protection of the interests of members and others are required by Member States of companies within the meaning of the second paragraph of Article 58 of the Treaty, wish a view to making such safeguards equivalent throughout the Community, in conjunction with Article 47(1) of the Fourth Council Directive 78/660/EEC of 25 July 1978 based on Article 54(3)(g) of the Treaty on the annual accounts of certain types of companies, lhe Federal Republic of Germany has failed to fulfil its obligations under those directives;
Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.*
Orders the Federal Republic of Germany to pay the costs.'
Generaladvokat G. Cosmas fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 5. juni 1997.
Advocate General G Cosmas delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 5 June 1997.
»1) Forbundsrepublikken Tyskland frifindes.
(1) Dismiss the action brought by the Commission;
Sag C-39/97 Canon Kabushiki Kaisha / Metro-Goldwyn-Mayer Inc. Tilnærmelse af lovgivningerne
Case C-39/97 Canon Kabushiki Kaisha ν Metro-Goldwyn-Mayer Inc. Approximation of laws
Præjudiciel »Varemærkeret — risiko for forveksling — lighed mellem varer eller tjenesteydelser* (Domstolens plenum) denne afgørelse og tog ikke indsigelsen til følge på grund af manglende ligeartethed.
Preliminary ruling (Trade mark law — Likelihood (Full Court) within the meaning of Paragraph 5(4)(1) of the WZG.
CKK indbragte denne sidste afgørelse for Bundespatentgericht, der stadfæstede afgørelsen, idet den fandt, at der ikke forelå lighed i WZG's § 5, stk. 4, nr. l's forstand mellem de pågældende varer og tjenesteydelser.
CKK brought an appeal against the order of the Bundespatentgericht before the Bundesgerichtshof.
Ved kendelse af 12. december 1996 har Bundesgerichtshof i medfør af EF-traktatens artikel 177 stillet et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 4, stk. 1, litra b), i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (herefter »direktivet«).
By order of 12 December 1996, the Bundesgerichtshof (Federal Court of Justice) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EC Treaty a question on the interpretation of Article 4(1) (b) of First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988.
Med den første del af spørgsmålet ønsker Bundesgerichtshof nærmere bestemt oplyst, om direktivets artikel 4, stk. 1, litra b), skal fortolkes således, at den adskillelsesevne, der er forbundet med det ældre varemærke, og navnlig dets renommé, skal tages i betragtning ved bedømmelsen af, om ligheden mellem varerne eller tjenesteydelserne, der er omfattet af de to varemærker, er tilstrækkelig til at fremkalde risiko for forveksling.
In the first part of the question, the Bundesgerichtshof asks in substance whether, on a proper construction of Article 4(l)(b) of the Directive, the distinctive character of the earlier trade mark, and in particular its reputation, must be taken into account when determining whether the similarity between the goods or services covered by the two trade marks is sufficient to give rise to the likelihood of confusion.
Spørgsmålet er blevet rejst under en sag, der verserer mellem det japanske selskab Canon Kabushiki Kaisha (herefter »CKK«) og det amerikanske selskab Pathe Communications Corporation, nu Metro-Goldwyn-Mayer Inc. (herefter »Pathe«), efter at sidstnævnte i 1986 i Tyskland havde indgivet en ansøgning om registrering af ordmærket »CANNON« som betegnelse for følgende varer og tjenesteydelser: »film indspillet på videokassetter (videofilmkassetter); fremstilling, udlejning og fremvisning af film i biografer og tvinstitutioner«.
That question was raised in proceedings between the Japanese company Canon Kabushiki Kaisha ('CKK') and the American corporation Metro-Goldwyn-Mayer Inc., formerly Pathe Communications Corporation ('MGM'), following MGM's application in Germany in 1986 for registration of the word trade mark 'CANNON' to be used in respect of the following goods and services: 'films recorded on video tape cassettes (video film cassettes); production, distribution and projection of films for cinemas and television organisations'.
Forprøveren ved Deutsches Patentamt (den tyske patentmyndighed) antog, at der forelå sammenfald mellem de to varemærker, og afslog følgelig registrering med den begrundelse, at begge parters varer og tjenesteydelser var ligeartede i Warenzeichengesetz' (den tidligere varemærkelov, herefter »WZG«) § 5, stk. 4, nr. l's forstand.
The first examiner of the German Patent Office considered that the two marks were analogous and therefore refused registration on the ground that the respective goods and services were similar within the meaning of Paragraph 5(4)(1) of the Warenzeichengesetz (former Trade Mark Law, 'the WZG').
Det skal i denne forbindelse for det første bemærkes, at det anføres i direktivets tiende betragtning, at »den af det registrerede varemærke ydede beskyttelse, hvis formål navnlig er at sikre varemærkets funktion som angivelse af oprindelse, er fuldstændig i tilfælde af sammenfald mellem mærket og tegnet samt mellem varerne eller tjenesteydelserne; beskyttelsen gælder ligeledes i tilfælde af lighed
It is to be noted, first, that the tenth recital of the preamble to the Directive states that 'the protection afforded by the registered trade mark, the function of which is in particular to guarantee the trade mark as an indication of origin, is absolute in the case of identity between the mark and the sign and goods or services; ... the protection applies also in case of similarity between the mark and the sign and the goods or services; ... it is indispensable to give an interpretation of the concept of similarity in relation to the likelihood of confusion; ... the likelihood of confusion, the appreciation of which depends on numerous elements and, in particular, on the recognition of the trade mark on the market, [on] the association which can be made with the used or registered sign, [and on]
i det tilfælde, hvor der er lighed med et varemærke med en særlig stærk adskillelsesevne, er det stadig nødvendigt at føre bevis for ligheden mellem de pågældende produkter eller tjenesteydelser.
the degree of similarity between the trade mark and the sign and between the goods or services identified, constitutes the specific condition for such protection'.
mellem mærket og tegnet samt mellem varerne eller tjenesteydelserne; det er nødvendigt at fortolke begrebet lighed på grund af risikoen for forveksling; det er en udtrykkelig betingelse for beskyttelsen, at der er risiko for forveksling, hvilket må vurderes på baggrund af adskillige faktorer, herunder bl.a. i hvor høj grad mærket er kendt på markedet, den association, som det anvendte eller registrerede tegn fremkalder, lighedsgraden mellem mærket og tegnet samt mellem de pågældende varer eller tjenesteydelser«.
It is, however, important to stress that, for the purposes of applying Article 4(l)(b), even where a mark is identical to another with a highly distinctive character, it is still necessary to adduce evidence of similarity between the goods or services covered.
Med den anden del af spørgsmålet ønsker Bundesgerichtshof nærmere bestemt oplyst, om der kan foreligge en risiko for forveksling i direktivets artikel 4, stk. 1, litra b)'s forstand, selv om det i omsætningskredsen antages, at de pågældende varer eller tjenesteydelser har forskellige oprindelsessteder.
In contrast to Article 4(4)(a), which expressly refers to the situation in which the goods or services are not similar, Article 4(l)(b) provides that the likelihood of confusion presupposes that the goods or services covered are identical or similar.
Det bemærkes, at der er risiko for forveksling i direktivets artikel 4, stk. 1, litra b)'s forstand, såfremt omsætningskredsen kan tage fejl med hensyn til de pågældende varers eller tjenesteydelsers oprindelse.
In the second part of the question the Bundesgerichtshof asks in substance whether there can be a likelihood of confusion within the meaning of Article 4(l)(b) of the Directive where the public perception is that the goods or services have different places of origin.
Helhedsvurderingen af risikoen for forveksling indebærer en vis indbyrdes afhængighed mellem de faktorer, der kommer i betragtning, og især ligheden mellem varemærkerne og ligheden mellem de varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af varemærkerne.
A global assessment of the likelihood of confusion implies some interdependence between the relevant factors, and in particular a similarity between the trade marks and between these goods or services.
En svag grad af lighed mellem de af varemærkerne omfattede varer eller tjenesteydelser kan således opvejes af en høj grad af lighed mellem varemærkerne og omvendt.
Accordingly, a lesser degree of similarity between these goods or services may be offset by a greater degree of similarity between the marks, and vice versa.