natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved dom af 27. januar 1994 indgået til Domstolen den 3. maj samme år har Tribunal d'instance de 12e arrondissement de Paris forelagt fire præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 9,12, 113 og 227, stk. 2, i EØF-traktaten, nu EF-traktaten.
By judgment of 27 January 1994, received at the Court on 3 May 1994, the Tribunal d'Instance (District Court), Paris ΧΠ, referred to the Court for a preliminary ruling four questions on the interpretation ofArticles 9,12,113 and 227(2) of the EEC Treaty, now the EC Treaty.
På tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagen blev der ligeledes i henhold til lov 84-747 af 2. august 1984 (herefter »1984-loven«) opkrævet en afgift, der ligeledes var benævnt »særtold«, i form af en »forbrugsafgift« af alle varer, der indførtes til de franske oversøiske departementer.
At the time of the events material to this case, a charge — also termed Octroi de mer" — was levied as a 'consumption tax* under Law No 84747 of 2 August 1984 ('the 1984 Law") on all imports into the overseas départements.
Afgiftsgrundlaget var varernes toldværdi på det sted, hvor de blev indført til de pågældende oversøiske departementer.
The basis of assessment of that tax was the customs value of the goods at the point of entry into the département concerned.
1984loven har ligeledes givet de oversøiske departementer kompetence til på de samme betingelser at indføre en tillægsafgift på 1%.
The 1984 Law also conferred on the overseas départements the option of introducing a 1% 'droit additionnel' to be levied on the same basis.
Sagsøgerne har i flere år importeret varer til de franske oversøiske departementer med oprindelse i andre dele af Frankrig, i andre medlemsstater i Fællesskabet og i tredjelande.
Those questions were raised in proceedings between, on the one hand, Cadi Surgelés, Sofrigu, Sofroi and Sofriber (companies incorporated under French law, having their registered offices in the French overseas départements; the plaintiffs') and, on the other, the Minister for Economic Affairs, Finance and Budget and the Director-General of Customs.
Ved indførslen af varerne til de oversøiske departementer har toldmyndighederne afkrævet sagsøgerne et beløb, bestående af dels en afgift benævnt »octroi de mer« (»særtold«), dels en afgift benævnt »droit additionnel« (»tillægsafgift«).
For several years the plaintiffs have imported into the French overseas départements goods from other regions of France, other Member States of the Community and nonmember countries. On the entry of those goods into the overseas départements, the plaintiffs have been required by the customs authorities to pay two charges, the 'octroi de mer' (dock dues) and a 'droit additionner (additional duty).
Det bemærkes, at Domstolen i dom af 16. juli 1992, der drejede sig om opkrævning af særtolden i henhold til 1984-loven, har fastslået, at en afgift, der proportionalt med varers toldværdi opkræves af en medlemsstat ved indførsel af varer fra en anden medlemsstat til en region inden for den første medlemsstats område, må anses for en afgift med tilsvarende virkning som indførselstold, selv om afgiften også
In its judgment of 16 Jury 1992 in Case C-163/90 Administration des Douanes et Droits Indirects ν Legros and Others [1992] ECR 1-4625, which concerned the levying of the 'octroi de mer' under the 1984 Law, the Court ruled that a charge, proportional to the customs value of goods, levied by a Member State on goods imported from another Member State by reason of their entry into a region of the territory of the former Member State constitutes a charge having an effect equivalent to a customs duty on imports, notwithstanding the fact that the charge is also imposed on goods entering that region from another part of the same State.
Da den fælles toldtarif blev indført den 1. juli 1968 blev der i de franske oversøiske
When the Common Customs Tariff was introduced on 1 July 1968, a charge termed Octroi de mer' was being levied in the overseas
opkræves ved indførsel af varer til denne region fra et andet område i den samme medlemsstat.
whether in the field of taxation or of commerce, affecting trade with nonmember countries.
Domstolen har derfor fastslået, at medlemsstaterne efter den 1. juli 1968 ikke ensidigt må indføre nye afgifter på import direkte fra tredjeland eller hæve niveauet for de allerede på denne dato bestående.
The Court accordingly held that Member States may not, after 1 July 1968, unilaterally introduce new charges on goods imported directly from nonmember countries or raise the level of those in existence at that time.
Der gælder imidlertid noget andet for afgifter med tilsvarende virkning som told, der allerede bestod på det tidspunkt, da den fælles toldtarif trådte i kraft den 1. juli 1968 (herefter »bestående afgifter«).
In Joined Cases C-363/93 and C-407/93 to C411/93 Lancry ν Direction Générale des Douanes [1994] ECR 1-3957, the Court held that a charge such as the 'octroi de mer*, which is levied by a Member State on all goods entering a region within that State, constitutes a charge having equivalent effect to a customs duty on imports not only in so far as it is levied on goods entering that region from other Member States, but also in so far as it is levied on goods entering that region from another part of the same State.
I domme af 9. august 1994, Lancry m.fL, har Domstolen fastslået, at en afgift som særtolden, der opkræves af en medlemsstat ved indførsel af varer til en region inden for dens territorium, udgør en afgift med tilsvarende virkning som indførselstold, ikke alene når den opkræves ved indførsel af varer til denne region fra andre medlemsstater, men også når den opkræves ved indførsel af varer til denne region fra andre områder i den samme medlemsstat.
The position is different, however, in the case of charges which have an effect equivalent to customs duties and which already existed when the Common Customs Tariff came into force on 1 Jury 1968 ('existing charges').
Som følge af denne dom har den forelæggende ret ved dom af 5. januar 1995, der er indgået til Domstolen den 27. januar samme år, trukket de tre første spørgsmål tilbage.
In view of that ruling, the Tribunal d'Instance — by judgment of 5 January 1995, received at the Court on 27 January 1995 - withdrew the first three questions which it had referred for a preliminary ruling.
Den adgang, medlemsstaterne således har til i deres samhandel med tredjelande at opretholde afgifter med tilsvarende virkning som told, der bestod den 1. juli 1968, udgør en undtagelse til princippet om fællesskabsrettens ensartethed, der er formålet med den fælles toldtarif og den fælles handelspolitik.
The option thus conferred on Member States to retain, in their relations with nonmember countries, charges which have an effect equivalent to customs duties and which were in existence on 1 July 1968 constitutes an exception to the principles of uniformity underlying the Common Customs Tariff and the common commercial policy.
Denne adgang skal derfor anvendes restriktivt.
It must therefore be narrowly construed.
Udgangspunktet er således, at alene en afgift, som under hensyn til alle dens væsentlige kendetegn svarer til en afgift, der allerede bestod den 1. juli 1968, kan betegnes som en bestående afgift.
In its remaining question, the Tribunal d'Instance is essentially asking whether the Treaty precludes a Member State from levying charges, such as the Octroi de mer* and 'droit additionnel' at issue, which have effects equivalent to customs duties, on imports of goods from nonmember countries which are not linked to the Community by a special agreement
Med det sidste spørgsmål ønsker den forelæggende ret i det væsentlige oplyst, om det er foreneligt med traktaten, at en medlemsstat ved indførsel af varer fra tredjelande, der ikke er knyttet til Fællesskabet ved en særlig overenskomst, opkræver afgifter med tilsvarende virkning som indførselstold, så som den omhandlede særtold og tillægsafgift.
Accordingly, only a charge which, having regard to all its essential characteristics, is the same as a charge already in force on 1 July 1968 may be regarded as an existing charge.
Ifølge traktatens artikel 9, stk. 1, er Fællesskabets grundlag en toldunion, som omfatter al vareudveksling.
Under Article 9(1) of the Treaty, the Community is based on a customs union which covers all trade in goods.
Denne union indebærer dels et forbud mod told ved indførsel fra og ved udførsel til andre medlemsstater, såvel som mod alle afgifter med tilsvarende virkning, dels indførelse af en fælles toldtarif for samhandel mellem medlemsstaterne og tredjelande.
That union involves the prohibition between Member States of all customs duties on imports and exports and of all charges having equivalent effect, and also the adoption of a common customs tariff with regard to trade between Member States and nonmember countries.
Det påhviler den nationale ret ved afgørelsen af, om den omhandlede afgift kan betegnes som en bestående afgift, at foretage en sammenligning af de gældende regler vedrørende de omhandlede afgifter med de regler, som var gældende den 1. juli 1968.
It is for the national court, in order to determine whether the contested charge is to be categorized as an existing charge, to compare the rules applicable to it with those which would have been applicable on 1 July 1968.
Ved denne sammenligning skal der tages hensyn til samtlige de elementer, der er karakteristiske for en afgift, navnlig dens betegnelse, afgiftspligtens indtræden, dens beregningsgrundlag, vilkårene for dens anvendelse, hvem der er afgiftspligtig og anvendelsen af provenuet.
That comparison must take into account all the characteristic elements of a charge, and, in particular, its designation, the chargeable event, the basis of assessment, the criteria for its application, the taxable persons and the way in which the revenue raised is applied.
I dom af 13. december 1973 i Diamantarbeiderssagen har Domstolen fremhævet, at når traktatens afdeling om oprettelse af den fælles toldtarif til forskel fra afdelingen om fjernelse af tolden mellem medlemsstaterne ikke nævner »afgifter med tilsvarende virkning som told« betyder dette ikke, at sådanne afgifter kan opretholdes eller så meget desto mere indføres.
In Joined Cases 37 and 38/73 Diamantarbeiders ν Indiamex [1973] ECR 1609, the Court emphasized that although, unlike the section of the Treaty on the elimination of customs duties between Member States, the section on the setting-up of the Common Customs Tariff makes no mention of 'charges having an effect equivalent to customs duties', that omission does not mean that such charges may be maintained, still less introduced.
I denne sag påhviler det den nationale ret bl.a. at vurdere betydningen af de forskellige ændringer, der er foretaget i den relevante lovgivning, og navnlig de ændringer, der blev foretaget ved 1984-loven, hvorefter den pågældende afgift for første gang synes at være blevet benævnt »forbrugsafgift«, der skal erlægges af den person, der ekspederer varen til fri omsætning, hvorimod der tidligere var tale om en afgift, der var gældende i de franske oversøiske departementer, og som havde hjemmel i en »lov om indførelse af den almindelige toldtarif« (lov af 11.01.1892).
In the same judgment, the Court also pointed out that definition of the uniform principles on which the common commercial policy is based involves, as does the Common Customs Tariff itself, the elimination of national disparities,
I samme dom har Domstolen dernæst udtalt, at definitionen af de ensartede principper, som den fælles handelspolitik er baseret på, indebærer på samme måde som den fælles toldtarif, at de nationale skatte- og handelsmæssige forskelle, som påvirker samhandelen med tredjelande, skal afskaffes.
In the present case, it is for the national court to assess, inter alia, the significance of the various amendments made to the relevant legislation, in particular by the 1984 Law, under which the charge in question appears to have been classified for the first time as a 'consumption tax1payable by the person who releases the goods for consumption, whereas it was previously in the nature of a charge originally levied in the overseas départements on the basis of legislation 'concerning the introduction of the general customs tariff (Law of 11 January 1892).
Såfremt den nationale ret finder det godtgjort, at den anfægtede afgift må betegnes som en bestående afgift, skal den derefter fastslå, om afgiftsniveauet er blevet forhøjet siden 1. juli 1968.
Should the national court decide that the charge at issue is to be categorized as an existing charge, it must then verify whether the level of that charge has been raised since 1 July 1968.
Det følger nemlig af ovennævnte dom i Diamantarbeiders-sagen, at enhver—uanset hvor ubetydelig — forhøjelse, der er foretaget efter den 1. juli 1968, er uforenelig med fællesskabsretten.
It is clear from the judgment in Diamantarbeiders that any increase introduced after 1 Jury 1968, however small, is incompatible with Community law.
bestemmelser om afgifter med tilsvarende virkning som indførselstold af tvingende retssikkerhedshensyn ikke kunne påberåbes til støtte for krav om tilbagebetaling af en afgift som den særtold, der er betalt før datoen for dommens afsigelse (16.7.1992), medmindre den, der fremsatte kravet, inden denne dato havde anlagt sag med påstand om tilbagebetaling af særtolden eller på tilsvarende måde administrativt havde fremsat krav om tilbagebetaling.
Others that, owing to overriding considerations of legal certainty, the Treaty provisions relating to charges having equivalent effect to customs duties on imports could not be relied upon in support of claims for the reimbursement of charges such as dock dues paid before the date of judgment in that case (16 Jury 1992), except by claimants who had initiated legal proceedings or raised an equivalent claim before that date.
Hvad angår tillægsafgiften må det konstateres, at den er uforenelig med traktaten, uanset om den betegnes som en simpel forhøjelse af særtolden eller som en ny afgift.
A tax such as the 'droit additionner — whether categorized as a mere increase in the Octroi de mer* or as a new charge — is incompatible with the Treaty.
Dommens tidsmæssige virkninger
The effects in time of the present judgment
Den franske regering har for det tilfælde at Domstolen finder, at det er uforeneligt med traktaten at opkræve afgifter som dem, hovedsagen drejer sig om, anmodet den om at begrænse de tidsmæssige virkninger af nærværende dom.
The French Government has requested the Court — in the event of a finding that the Treaty precludes the levying of charges such as those at issue in the main proceedings — to limit the effects of the present judgment in time.
Hvad angår perioden efter den 16. juli 1992 har den franske regering derimod ikke på baggrund af de ovennævnte domme i sagerne Diamantarbeiders og Legros m.fl. medrimelighed kunnet antage, at det var i overensstemmelse med fællesskabsretten at opkræve såvel tillægsafgiften som særtolden — i sin helhed såfremt sidstnævnte anses for en ny afgift, eller de på hinanden følgende forhøjelser heraf, såfremt den anses for en bestående afgift — af varer med oprindelse i tredjelande, som ikke er knyttet til Fællesskabet ved en særlig overenskomst.
However, as regards the period subsequent to 16 Jury 1992, the French Government could not reasonably continue to believe, in the light of the judgments in Diamantarbeiders and Legros and Others, that it was consistent with Community law to levy, in respect of goods from nonmember countries which are not linked to the Community by a special agreement, either the 'droit additionnel' or the 'octroi de mer*, the latter in its entirety if categorized as a new charge, or, if categorized as an existing charge, in so far as it had subsequently been increased.
Det bemærkes, at Domstolen i ovennævnte dom i sagen Legros m.fl. fastslog, at traktatens
On this point, the Court ruled in Legros and
Traktatens bestemmelser om told og afgifter med tilsvarende virkning kan ikke påberåbes til støtte for krav om tilbagebetaling af et beløb, der er opkrævet før den 16. juli 1992 som tillægsafgift af varer hidrørendefra tredjelande, som ikke er knyttet til Fællesskabet ved en særlig overenskomst, medmindre den, der fremsætter kravet, inden denne data har anlagt sag med påstand om tilbagebetaling af beløbet eller på tilsvarende måde administrativt har fremsat krav om tilbagebetaling.
The Treaty provisions relating to customs duties and charges having equivalent effect cannot be relied upon in support of claims for the reimbursement of sums levied before 16 July 1992 by way of'droit additionnel" on goods firmi nonmember countries which are not linked to the immunity by a special agreement, except by claimants who have initiated legal proceedings or raised an equivalent claim before titat date.
Det samme gælder f or de beløb, der før nævnte dato er opkrævet som særtold af sådanne varer, i det omfang opkrævningen af disse beløb erklæres ulovlig i henhold til denne dom.·
This also applies to sums levied on such goods before titat date by way of "octroi de mer* to the extent titat the levying of such sums is declared unlawful in application of tins judgment'
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 29. februar 1996.
He proposed that the Court should reply as follows:
»1) Fra ikrafttrædelsen af den fælles toldtarif pr. 1. juli 1968, har medlemsstaterne, når der ikke findes modstående fællesskabsretlige bestemmelser, kunnet opretholde en afgift med tilsvarende virkning, som pålægges varer, der importeres direkte fra tredjeland, der ikke har indgået en særlig aftale med Fælleskabet, men de har ikke ensidigt kunnet indføre nye afgifter, udvide anvendelsesområdet for eller forhøje satsen af afgifter, der allerede eksisterede på den dato.
With effect from the introduction of the Common Customs Tariff on 1 Jury 1968, Member States may, in the absence of provisions of Community law to the contrary, maintain in force charges having equivalent effect levied on goods imported directly from nonmember countries which are not linked to the Community by a particular agreement, but may not unilaterally introduce new charges or extend the scope or raise the level of those in existence at that date.
2) Det tilkommer den nationale domstol på grundlag af den relevante nationale lovgivning at afgøre, hvorvidt en afgift som den særtold, der blev opkrævet, da de faktiske omstændigheder i den foreliggende sag fandt sted, skal anses for at have eksisteret på tidspunktet for ikrafttrædelsen af den fælles toldtarif, når særligt henses til betingelserne på pålæg af afgiften, kredsen af afgiftspligtige og afgiftsatserne.
It is for the national court to determine, in the light of the relevant provisions of national law, whether or not charges such as dock dues, as levied at the time of the events material to this case, should be regarded as existing at the date of the introduction of the Common Customs Tariff, taking account in particular of the pre-conditions for imposing the charge, those liable to pay it and the scales to be applied.
3) EF-traktatens bestemmelser vedrørende indførelsen af den fælles toldtarif og den fælles handelspolitik kan ikke påberåbes til støtte for ansøgninger om tilbagebetaling af en afgift som særtolden betalt før den 16. juli 1992, medmindre der er tale om ansøgere, der før denne dato har rejst søgsmål eller indgivet en hermed sidestillet klage.«
The provisions of the EC Treaty concerning the introduction of the Common Customs Tariff and the common commercial policy may not be relied on in support of claims for reimbursement of charges such as dock dues paid before 16 Jury 1992, except in the case of claimants who have, before that date, initiated legal proceedings or otherwise raised an equivalent claim.'
Præjudiciel »Ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring erhvervsaktive befolkning* (Femte Afdeling) mands sygekasse i anledning afsygekassens afslag på at betale hende for den sygepleje, hun yder sin mand.
Preliminary ruling (Equal treatment for men and women in matters of social security — Directive 7917¡EEC — Working population) (Fifth Chamber) to grant her any payment in respect of the therapeutic treatment provided by her for her husband.
Ved kendelse af 14. februar 1995 indgået til Domstolen den 15. marts samme år har Hanseatisches Oberlandesgericht, Bremen, forelagt fem præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 samt vedrørende fortolkningen af fællesskabsretlige principper om offentlige organers erstatningsansvar.
By order of 14 February 1995, received at the Court on 15 March 1995, the Hanseatisches Oberlandesgericht (Higher Regional Court), Bremen, referred to the Court for a preliminary ruling five questions on the interpretation of Council Directive 79/7/EEC of 19 December 1978 (the directive"), and of the principles of Community law governing the liability of public authorities.
Det fremgår af hovedsagen, at Gerhard Züchner, som tidligere var erhvervsaktiv, blev lammet ved en ulykke. Hans tilstand kræver, at han får hjælp både til behandling og til almindelig pleje og hjemmehjælp i Sozialgesetzbuch Vs forstand (den tyske lov om social sikring, V. bog, herefter »SGB V«).
According to the documents before the Court, Mr Züchner,who had previously been engaged in an occupational activity, became paraplegic following an accident As a result of his condition, he requires assistance from another person in the form both of therapeutic treatment and of general care and home nursing, as defined by the Sozialgesetzbuch V (SGB V - Social Welfare Code, Book V).
Hans kone tager sig af alle disse former for pleje af ham.
His wife provides that care in its entirety.
Disse spørgsmål er blevet rejst i forbindelse med en begæring om fri proces under en sag, som Bruna-Alessandra Züchner har anlagt mod sin
Those questions were raised in proceedings relating to an application for legal aid brought by Mrs Züchner to enable her to challenge the refusal by her husband's sickness insurance fund
ugentligt arbejde, og vederlaget ikke overstiger en syvendedel af gennemsnitsmånedslønnert
work a week and attracts remuneration of less than one-seventh of the average monthly salary.
Med sit første spørgsmål ønsker Oberlandesgericht oplyst, om begrebet »erhvervsaktiv befolkning« i direktivets artikel 2 skal fortolkes således, at det omfatter en person som Bruna-Alessandra Züchner, fordi hun er gift med en plejekrævende forsikret person.
By its first question, the Oberlandesgericht asks whether the term *working population' in Article 2 of the directive must be interpreted as covering a person such as the plaintiff in the main proceedings in her capacity as the spouse of an insured person who is in need of care.
Direktivet finder derimod ikke anvendelse på personer, som ikke er erhvervsaktive og ikke søger beskæftigelse, eller på personer, hvis erhvervsaktivitet eller arbejdssøgning ikke er blevet afbrudt på grund af en af de i direktivets artikel 3 nævnte omstændigheder.
On the other hand, the directive does not apply to people who are not working and are not seeking work or to persons whose occupation or efforts to find work were not interrupted by one of the risks referred to in Article 3 of the directive.
Domstolen har således fastslået, at en person, som er ophørt med sin erhvervsaktivitet for at tage sig af opdragelsen af sine børn, ikke er omfattet af direktivets anvendelsesområde.
The Court has thus held that a person who has given up his or her occupational activity in order to attend to the upbringing of his or her children does not fall within the scope of the directive.