natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den af Kommissionen rejste indsigelse om sagens for sene anlæg må afvises.
The objection advanced by the Commission that the application is out of time must be dismissed.
Sagen [angår] Kommissionens beslutning 79/187, som er dateret den 30. januar 1979.
In fact the application is against Dedsion No 79/187 of the Commis­sion which is dated 30 January 1979.
Den meddelelse, som det tyske interventionsorgan har sendt til sagsøgerne på grundlag af oplysninger fra Forvaltningskomiteen for Oksekød, en dag før beslutningen blev vedtaget, kan ikke betragtes som en meddelelse af selve beslutningen.
The communication which the German interven­tion agency addressed to the applicant on the basis ofinformation obtained from the Management Committee for Beef and Veal one day before the dedsion was adopted cannot be considered as a notification of the dedsion itself.
Denne medde­lelse indeholder, bortset fra budets afvisning, ingen detaljer, som kunne have gjort det muligt for sagsøgerne at identificere den trufne beslutning og få kendskab til dens nøjagtige indhold, således at de kunne gøre rimelig brug af deres søgsmålsadgang.
That communication does not in fact contain any details, apart from the rejection of the tender, which would have permitted the applicant to identify the dedsion taken and to ascertain its predse content in such a way as to enable it to exerdse its right to institute proceed­ings.
Da den omtvistede beslutning er blevet offentliggjort i EF­Tidende af 16. februar 1979, følger det af bestemmelserne i procesreglementets artikel 81, at sagen er blevet anlagt inden for fristerne.«
Since the contested dedsion was published in the Official Journal of 16 Febru­ary 1979 the provisions of Article 81 of the Rules of Procedure indicate that the appli­cation was lodged within the time­limit"
Dom af 5. marts 1980: sag 76/79, Könecke/Kommissionen, Sml.
Judgment of 5 March 1980, Case 76/79, Könecke v Commhsion, [1980] ECR 665,677 (Opinion: Reischl, p. 680).
AnnuUationsdommens virkninger
Effects of a declaration that a measure is void
»Det følger af de foregående præmisser under et, at Kommissionens beslutning 78/258 — inden for de nedenfor afstukne grænser — bør annulleres, da den krænker en regel til gennemførelse af traktaten, nærmere bestemt den nye artikel 14 i forord­ning nr. 805/68, og tillige fordi Kommissionen begik magtfordrejning, da den fast­satte visse regler til gennemførelse af den 'koblings­ordning', der er hjemlet ved den nævnte forordnings bestemmelse.
"For the foregoing reasons Commission Dedsion No 78/258 must be annulled — to the extent hereinafter stated — because it is in breach of a rule relating to the appli­cation of the Treaty, namely the new Article 14 of Regulation No 805/68, and be­cause the Commission has misused its powers when laying down certain rules for the implementation of the 'linking' system provided for by the regulation quoted.
Af retssikkerhedshensyn, navnlig af hensyn til de rettigheder, som er erhvervet af de licitationsdeltagere, som fik tilslag på grundlag af den af Kommissionen fastsatte mi­nimumspris, må annullationen begrænses til det konkrete afslag, som sagsøgerne modtog i henhold til Kommissionens beslutning 78/258.
For reasons of legal certainty and taking spedai account of the established rights of those participants in the invitation to tender whose tenders have been accepted hav­ing regard to the minimum price fixed by the Commission the annulment must be re­stricted to the specific dedsion to reject the applicant's tender which stemmed from Commission Dedsion No 78/258.
I medfør af traktatens artikel 176, stk. 1, må det derfor påhvile Kommissionen på ny at foretage en undersøgelse af sagsøgernes særlige forhold og dem vedrørende træffe en ny beslutning via det kompetente interventionsorgan.
Consequently the Commission, pursuant to the first paragraph of Article 176 of the EEC Treaty, has to reconsider the particular situation of the applicant and adopt another decision affecting it through the competent intervention agency.
Kommissionen vil herved være forpligtet til at træffe beslutning i overensstemmelse med nærværende doms præmisser, og den skal herved navnlig tage hensyn til, at det system, som er indført ved den nye artikel 14 i forordning nr. 805/68, under ingen om­stændigheder må have den virkning, at der tilsikres forarbejdningsindustrien mulig­hed for at købe interventionskød til en lavere pris end den, som normalt var gæl­dende ved salg fra lagrene på det pågældende tidspunkt og for de pågældende kvali­tetsklasser afkød. kød.
It will be for the Commission to adopt its dedsion with due regard to the grounds of this judgment and especially after taking account of the fact that the system intro­duced by the new Article 14 of Regulation No 805/68 may in no circumstances have the effect of ensuring that the processing industry buys intervention meat at a price lower than the price for redudng intervention agency stocks usually charged at the relevant time in the case of meat of the qualities in question.
Sagsøgernes bud vil føgelig være at afvise, såfremt det viser sig, at det ligger under denne pris.«
Therefore the applicant's tender should be rejected if it appears it was below that price level."
Dom af 6. marts 1979: sag 92/78, Simmenthal/Kommbsionen, Sml. 1979, s. 777, 811 f.
Judgment of 6 March 1979, Case 92/78, Simmenthal ν Commhsion, [1979] ECR 777, 811 (Opinion: Reischl, p. 813).
2. »... annullationen [af artikel 3 om endelig opkrævning af garantibeløbene i form af foreløbig antidumpingtold] i forordning nr. 1778/77 [berører] på ingen måde... de af de største japanske producenter afgivne tilsagn, hvorved de har forpligtet sig til at ændre deres priser således, at dumpingmargenen falder bort, og at disse tilsagn såle­des fuldt ud bevarer deres gyldighed og fortsat er underkastet bestemmelserne i arti­kel 14, stk. 2, jfr. artikel 10, i forordning nr. 459/68.«
2. "...the annulment [of Article 3 prescribing the definitive collection of the amounts secured as provisional anti-dumping duty] of Regulation No 1778/77 in no way affects the undertakings given by the major Japanese producers by which those producers undertook to revise their prices so that the margin of dumping is eliminated and those undertakings therefore retain their validity and continue to be subject to the provisions of Article 14 (2) in conjunction with Article 10 of Regulation No 459/ 68."
— sag 120/77, Koyo Seiko/Rådet og Kommissionen, Sml. 1979, s. 1337, 1359, og ­ sag 121/77, Nachi Fujikoshi/Rådet, Sml. 1979, s. 1363, 1385 (Forslag: Warner, s. 1212).
— Case 120/77, Koyo Seiko ν Coundl and Commhsion, [1979] ECR 1337, 1359 ­ Case 121/77, Nachi Fujikoshi ν Coundl, [1979] ECR 1363, 1385 (Opinion: Warner, p. 1212).
Af de i denne dom angivne grunde vil beslutning 79/187 derfor være at annullere, dog således at annul­lationen er begrænset til det særlige afslag, der i forhold til sagsøgerne følger af den omtvistede beslutning for så vidt angår de fem omhandlede bud.
For the reasons stated in that judgment Dedsion No 79/187 must thus be annulled although such annulment extends only to the individual dedsion reject­ing the tender which followed, as regards the applicant and so far as the five tenders in question are concerned, from the contested dedsion.
I medfør af traktatens artikel 176, stk. 1, må det derfor påhvile Kommissionen på ny at foretage en undersøgelse af sagsøgernes særlige forhold og i forhold til dem at træffe en ny beslutning ved det kompetente interventionsorgans mellemkomst.
It is consequently for the Commission, pursuant to the first paragraph of Article 176 of the Treaty, to review the individual situation of the applicant and, through the competent intervention agency, to take a fresh dedsion in its case.
Som Kommissionen har fremhævet, vil genoprettelsen af sagsøgernes retsstilling i fo­religgende sag frembyde en særlig vanskelighed, fordi sagsøgernes bud til forskel fra den situation, som Domstolen tog stilling til i dommen af 6. marts 1979 i sag 92/78, var højere end den pris, som i den pågældende periode normalt blev praktiseret ved salg fra lagrene.
As the Commission has stated it is particularly difficult to rectify the position of the applicant in this case since, unlike the situation in which the Court delivered its judg­ment of 6 March 1979 in Case 92/78, the applicant's tenders were higher than the price on release from storage normally prevailing at the time in question.
I dommen af 6. marts 1979 understregede Domstolen, at virkningen af det system, som er indført ved den nye artikel 14 i forordning nr. 805/68, under ingen omstændigheder må være, at der tilsikres forarbejdningsindustrien mulighed for at købe interventionskød til en lavere pris end den, som normalt gælder for salg fra lagrene; det følger ikke af systemet, at et bud, der er lig med eller højere end den normale pris ved salg fra lagrene, automatisk skal sikre ophavsmanden til et sådant bud fordelen ved den særlige ordning, der er indført ved den nævnte bestemmelse.
In its judg­ment of 6 March 1979 the Court of Justice emphasized that the system introduced by the new Article 14 of Regulation No 805/68 may in no circumstances have the effect of ensuring that the processing industry buys intervention meat at a price lower than the price for redudng intervention agency stocks usually charged at the relevant time; this does not mean that a tender equal to or higher than the usual price for re­dudng intervention agency stocks automatically ensures that the tenderer is covered by the spedai arrangements set up by the said provision.
Kommissionen skal derfor i første række vurdere, om sagsøgernes bud i en licita­tionsprocedure, som havde været i overensstemmelse med de i dommen af 6. marts 1979 udtrykte retlige krav, [havde kunnet antages].
The Commission must accordingly appraise first whether, within the framework of tendering arrangements which should have been in accordance with the legal require­ments set out in the judgment of 6 March 1979, the applicant's tenders could come within range.
Hvis Kommissionen mener, at dette ville have været tilfældet, påhviler det den i medfør af traktatens artikel 176 over for sagsøgerne, under overholdelse afgrundprincipperne i den aktuelt gældende ord­ning med forvaltning af oksekødmarkedet, at træffe enhver beslutning, som er egnet til på rimelig måde at kompensere den ulempe, der for sagsøgerne har været en følge af den annullerede beslutning.«
If the Commission considers that such was the case, then by virtue of Ar­ticle 176 of the Treaty it will need, as respects the applicant, having due regard to the basic principles at present applicable to the management of the market in beef and veal, to take such dedsion as will provide due compensation for the damage which the applicant has suffered as a result of the dedsion which has been annulled."
Har Kommissionen i henhold til EØF­traktatens artikel 93, stk. 2, 1. afsnit, opfor­dret andre personer end medlemsstaterne til at fremsætte deres bemærkninger vedrø­rende en af en medlemsstat påtænkt støtte, og har disse personer gjort brug af denne mulighed til at kræve, at Kommissionen efter den i artikel 93, stk. 3, omhandlede procedure fastslår, at støtten er uforenelig med fællesmarkedet, kan disse personer ikke anlægge et passivitetssøgsmål, når Kommissionen undlader at besvare denne be­gæring inden for to måneder.
A person other than a Member State who has been given notice by the Commis­sion, as provided for in the first subparagraph of Article 93 (2) of the EEC Treaty, to submit his comments on aid contemplated by a Member State and who has availed himself of this opportunity to request the Commission to find that the aid is not com­patible with the common market, in accordance with the procedure laid down in Arti­cle 93 (3), is not entitled to bring an action for failure to act if the Commission fails to comply with that request within a period of two months.
En sådan begæring udgør for det første ikke en »opfordring« i den i traktatens arti­kel 175, stk. 2, forudsatte betydning, da Kommissionen råder over en rimelig frist til at afslutte den procedure, som er indledt i henhold til artikel 93, og opfylder for det andet ikke betingelserne i artikel 175, stk. 3, fordi den ikke tilsigter at forpligte Kom­missionen til at udstede en retsakt til den, som fremsætter begæringen.
In fact such a request, on the one hand, does not amount to calling upon the institu­tion to act within the meaning of the second paragraph of Article 175 of the Treaty since the Commission has a reasonable period within which to complete the proce­dure initiated pursuant to Article 93 and, on the other hand, does not satisfy the re­quirements of the third paragraph of Article 175, since it is not intended to require the Commission to address an act to the applicant
Dom af 18. oktober 1979: sag 125/78, GEMA/Kommissionen, Sml. 1979, s. 3173, Smdrg. 2, jfr. s. 3190 (Forslag: Capotorti, s. 3193).
Judgment of 18 October 1979, Case 125/78, GEMA ν Commhsion, [1979] ECR 3173, Summary, para. 2, cf. p. 3190 (Opinion: Capotorti, p. 3193).
Et søgsmål, der er anlagt af en fysisk eller juridisk person i henhold til traktatens artikel 175, må afvises, såfremt det eneste retsmiddel, som havde kunnet imøde­komme opfordringen til Rådet eller Kommissionen, havde været en forordning, idet en sådan hverken på grund af sin form eller sin art kan betegnes som en retsakt, for hvilken en sådan person kan være adressat i den i artikel 175, stk. 3, forudsatte betyd­ning.
An application made under Article 175 of the Treaty by a natural or legal person when the only legal instrument which would allow satisfaction of the claim made on the Coundl or the Commission would be a regulation — a measure which cannot be described, by reason either of its form or of its nature, as an act which could be ad­dressed to such a person within the meaning of the third paragraph of Article 175 — must be dismissed as inadmissible.
Dom af 28. marts 1979: sag 90/78, Granaria/Rådet og Kommbsionen, Sml. 1979, s. 1081, Smdrg. 2, jfr. s. 1092 (Forslag: Capotorti, s. 1094).
Judgment of 28 March 1979, Case 90/78, Granaria ν Coundl and Commhsion, [1979] ECR 1081, Summary, para.2, cf. p. 1092 (Opinion: Capotorti, p. 1094).
En forordning, der ændrer en anden forordning, kan ikke kvalificeres som en rets­akt, der er rettet til en fysisk eller juridisk person, i den i EØF­traktatens artikel 175, stk. 3, forudsatte betydning.
A regulation amending another regulation cannot be classified as a measure which may be addressed to a natural or legal person within the meaning of the third paragraph of Article 175 of the EEC Treaty.
EØF ­ DOMSTOLSKONTROLLEN ­ PRÆJUDICIELLE SAGER
EEC ­ LEGAL PROCEEDINGS ­ REFERENCE FOR A PRELIMINARY RULING
Præjudicielle sager
Reference for a preliminary ruling
Forelæggelse for Domstolen 2. Domstolens kompetence 3.
Bringing the case before the Court of Justice 2.
Præjudicielle dommes virkninger
Effects of preliminary ruling
Note: Afgørelser vedrørende sådanne mangler, som kan påberåbes som indsigelse mod en fællesskabsakts retmæssighed under en præjudiciel forelæggelse af spørgsmålet om dens gyldighed, er medtaget under rubrik Β — 19.2.3.
Note: Cases involving arguments which might be invoked in order to challenge the legal­ity of a Community measure in a reference for a preliminary ruling on the validity ofthat measure are dealt with under heading Β — 19.2.3.
EØF ­ DOMSTOLSKONTROLLEN ­ PRÆJUDICIELLE SAGER
EEC - LEGAL PROCEEDINGS - REFERENCE FOR A PRELIMINARY RULING
2. »... et spørgsmål vedrørende anvendelsen af artikel 215, stk. 2, [kan] ikke ... afgø­res inden for rammerne af en procedure i medfør af traktatens artikel 177.«
"...a question relating to the application of the second paragraph of Article 215 cannot be determined in proceedings under Article 177 of the Treaty."
Denne kompetence skal sikre, at de nationale retter på ens­artet måde fortolker og anvender fællesskabsretten, herunder navnlig bestemmel­serne med direkte virkning.«
The purpose of that jurisdiction is to ensure the uniform interpretation and application of Community law, and in particular the provisions which have direct effect, through the national courts."
Jfr. tilsvarende: Dom af 24. maj 1977: sag 107/76, Hoffmann­La Roche/Centrafarm, Sml. 1977, s. 957, 971 (Forslag: Capotorti, s. 973).
See also: Judgment of 24 May 1977, Case 107/76, Hoffmann-La Roche ν Centrafarm, [1977] ECR 957, 973 (Opinion: Capotorti, p.975).
Forelæggelse for Domstolen
Bringing the case before the Court of Justice
Den nationale dommers enekompetence iforelæggebesspørgsmålet forelæggebesspørgsmålet
Exclusive nature of the powers of the national court in making the reference
Begrebet »national ret«
The term "court or tribunal of a Member State"
Det forholder sig ikke således, når et advokatråd forelægges en anmodning om en erklæring vedrørende en uoverensstemmelse mellem en advokat og retterne i en anden medlemsstat, og ikke en tvist, som det ifølge lov er forpligtet til at afgøre.
That is not the case where the Conseil de l'Ordre des Avocats [Bar Coundl] has before it, not a case which it is under a legal duty to try, but a request for a declaration relating to a dispute between a member of the Bar and the courts or tribunals of another Member State.
Kendelse af 18. juni 1980: sag 138/80, Borker, Sml. 1980, s. 1975, Smdrg., jfr. s. 1977.
Order of 18 June 1980, Case 138/80, Borker, [1980] ECR 1975, Summary, cf. p. 1977.
1977, s. 2229, 2237 (Forslag: Reischl, s. 2241).
See also: Judgment of 24 November 1977, Case 65/77, Razanatsimba, [1977] ECR 2229, 2237 (Opinion: Reischl, p. 2241).
1. »Inden for rammerne af artikel 177, hvis formål er at sikre, at fælleskabsretten for­tolkes og anvendes ensartet i alle medlemsstaterne, har stk. 3 navnlig til formål at hindre, at der i en medlemsstat skabes national retspraksis, som ikke er i overensstem­melse med fællesskabsretten.
"In the context of Article 177, whose purpose is to ensure that Community law is interpreted and applied in a uniform manner in all the Member States, the particular objective of the third paragraph is to prevent a body of national case­law not in ac­cord with the rules of Community law from coming into existence in any Member State.
I summariske og hastende sager som den foreliggende, der vedrører foreløbige for­holdsregler, er de krav, som udspringer af denne målsætning, opfyldt, hvis der, enten i alle tilfælde eller på begæring af den tabende part, skal indledes en ordinær sag om realiteten, hvor det vil være muligt at efterprøve ethvert af de retsspørgsmål, som er afgjort foreløbigt under den summariske sag.
The requirements arising from that purpose are observed as regards summary and urgent proceedings, such as the proceedings in the present case, relating to in­terim measures, where an ordinary main action, permitting the re­examination of any question of law provisionally dedded in the summary proceedings, must be insti­tuted, either in all circumstances, or when the unsuccessful party so requires.
Under disse forudsætninger er den i artikel 177, stk. 3 omhandlede særlige målsæt­ning tilgodeset, derved at pligten til at forelægge præjudicielle spørgsmål for Dom­stolen gælder under retssagen om realiteten.
In these cir­cumstances the specific objective underlying the third paragraph of Article 177 is pre­served by reason of the fact that the obligation to refer preliminary questions to the Court applies within the context of the main action.
Den nationale dommers enekompetence i fore­læggelsesspørgsmålet
Exclusive nature of the powers of the national court in making the reference
»... ifølge fast praksis betragter [Domstolen] en anmodning om præjudiciel afgø­relse i medfør af artikel 177 som forelagt, så længe anmodningen ikke er trukket til­bage af den ret, som har indgivet den, eller annulleret efter appel til højere ret«
1. "... in accordance with its unvarying practice the Court of Justice considers a ref­erence for a preliminary ruling, pursuant to Article 177 of the Treaty, as having been validly brought before it so long as the reference has not been withdrawn by the court from which it emanates or has not been quashed on appeal by a superior court."
Kompetencefordelingen ifølge EØF­traktatens artikel 177 mellem Domstolen og medlemsstaternes retter er ufravigelig; den kan ikke ændres, så lidt som de respektive beføjelsers udøvelse kan hindres blandt andet ved aftale mellem private, hvorefter medlemsstaternes retter skulle have pligt til at anmode om en præjudiciel afgørelse, således at de blev berøvet muligheden for en uafhængig udøvelse af det skøn, de har i henhold til artikel 177, stk. 2.
The division of powers between the Court of Justice and the courts of the Member States provided for in Article 177 of the EEC Treaty is mandatory; it cannot be altered, nor can the exerdse of those powers be impeded, in particular by agree­ments between private persons tending to compel the courts of the Member States to request a preliminary ruling, by depriving them of the independent exerdse of the dis­cretion which they are given by the second paragraph of Article 177.
Dom af 22. november 1978: sag 93/78, Mattheus/Doego, Sml. 1978, s. 2203, Smdrg. 1, jfr. s. 2210 (Forslag: Mayras, s. 2212).
Judgment of 22 November 1978, Case 93/78, Mattheus ν Doego, [1978] ECR 2203, Summary, para. 1, cf. p. 2210 (Opinion: Mayras, p. 2212).
3. »...EØF­traktatens artikel 177 indfører et direkte samarbejde mellem Domstolen og de nationale retter, der indebærer fortolkning af præjudicielle spørgsmål, og at de pågældende parter ikke kan gribe ind i denne sagsbehandling, under hvilken de alene opfordres til at indgive indlæg inden for de af den nationale ret fastlagte retlige ram­mer.
"...Article 177 of the EEC Treaty makes provision for direct cooperation be­tween the Court of Justice and the national courts based on a non-contentious proce­dure irrespective of any steps taken by the parties to the proceedings and in the course of which such parties are merely invited to submit observations within the le­gal framework set out by the court making the reference.
Da det således inden for de ved artikel 177 fastsatte grænser alene tilkommer de na­tionale retter at træffe afgørelse om indholdet af og genstanden for en eventuel præju­diciel anmodning, følger det heraf, at det ligeledes alene tilkommer disse retter at af­gøre, om der er sket en tilstrækkelig afklaring af problemerne ved den præjudicielle afgørelse, der er truffet efter deres anmodning eller efter anmodning fra en lavere rets­instans, eller om det forekommer dem nødvendigt atter at forelægge Domstolen spørgsmål. Parterne i hovedsagen kan derfor ikke påberåbe sig artikel 40 i protokol­len vedrørende statutten for Domstolen og artikel 102 i procesreglementet for at an­mode Domstolen om at fortolke domme afsagt i henhold til den nævnte artikel 177.«
Since, within the limits established by Article 177, it is thus for the national courts alone to dedde on the principle and purpose of any reference to the Court of Justice it follows that it is also the task of such courts alone to appraise whether they have obtained sufficient guidance from the preliminary ruling delivered in response to their question or to the question of a lower court or whether it appears to them neces­sary to refer the matter once more to the Court of Justice.
Kendelse af 18. oktober 1979: sag 40/70, Sirena/Eda, Sml. 1979, s.3169, 3170f.
Order of 18 October 1979, Case 40/70, Sirena ν Edo, [1979] ECR 3169, 3170.
En national rettergangsmådes summariske og hastende karakter er ikke til hinder for, at Domstolen anser en forelæggelse i medfør af artikel 177, stk. 2, for gyldig, så­fremt en national ret finder det nødvendigt at gøre brug heraf.
The summary and urgent character of a procedure in the national court does not prevent the Court from regarding itself as validly seized under the second paragraph of Article 177 whenever a national court or tribunal considers that it is necessary to make use of that paragraph.