natgillin/translations-raw huggingface dataset:
12 Herefter indgav DAFSE ansøgning til Kommissionen på den portugisiske stats vegne og til fordel for sagsøgeren.
12 The DAFSE, acting for the Portuguese State and on behalf of the appellant, subsequently forwarded that application to the Commission.
13 Det projekt, hvortil der blev ansøgt om tilskud (sag nr. 880280 PI), blev godkendt ved en beslutning fra Kommissionen, der blev meddelt sagsøgeren i skrivelse fra DAFSE af 25. maj 1988 (herefter »godkendelsesbeslutningen«).
13 The project in respect of which assistance was requested (file-number 880280 PI) was approved by a Commission decision notified to the appellant by letter from the DAFSE dated 25 May 1988 ('the approval decision').
14 I godkendelsesbeslutningen blev tilskuddet fra fonden fastsat til 62 191 499 PTE.
14 That approval decision fixed the amount of ESF assistance at PTE 62 191 499.
Den portugisiske stat påtog sig selv at finansiere sagsøgerens projekt med 50 883 954 PTE gennem Orçamento da Segurança Social/Instituto de Gestão Financeira da Segurança Social (budgettet for social sikring/Instituttet for Finansiel Forvaltning af Social Sikring, herefter »OSS/IGFSS«).
For its part, the Portuguese State undertook to finance the appellant's project up to an amount of PTE 50 883 954 through the Orçamento da Segurança Social/ Instituto de Gestão Financeira da Segurança Social (Social Security Budget/ Institute for the Financial Management of Social Security) ('OSS/IGFSS').
Den resterende finansiering af uddannelsesforanstaltningen skete gennem private bidrag.
The financing of the training programme was supplemented by private contributions.
15 I skrivelse af 21. juli 1988 returnerede sagsøgeren til DAFSE en »erklæring om accept af godkendelsesbeslutningen«, som sagsøgeren behørigt havde under skrevet efter anmodning fra Kommissionen.
15 By letter of 21 July 1988, the appellant returned to the DAFSE an 'acceptance of the approval decision' which it had duly signed at the Commission's request.
Sagsøgeren erklærede deri at ville
In that document it stated that it would, when using ESF assistance, comply with the
BRANCO MOD KOMMISSIONEN anvende tilskuddet fra fonden under overholdelse dels af de nationale og fællesskabsretlige gældende regler, dels af vilkårene i godkendelsesbeslutningen.
BRANCO V COMMISSION relevant rules of national and Community law and with the conditions set out in the approval decision.
16 Den 12. august 1988 fik sagsøgeren i medfør af artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 2950/83 udbetalt et forskud på 50% af tilskuddet fra fonden og af tilskuddet fra OSS/IGFSS, der henholdsvis udgjorde 31 095 749 PTE og 25 441 977 PTE.
16 On 12 August 1988 the appellant received, pursuant to Article 5(1) of Regulation No 2950/83, an advance of 50% of the assistance granted by the ESF together with 50% of that granted by the OSS/IGFSS, amounting to PTE 31 095 749 and PTE 25 441 977 respectively.
17 Da uddannelsesforanstaltningen var tilendebragt, konstaterede sagsøgeren, at de endelige samlede omkostninger til foranstaltningen var på 104 289 500 PTE og dermed lavere end det oprindeligt forudsatte beløb.
17 On completion of the training programme, the appellant established that the total final cost of the programme came to PTE 104 289 500, an amount lower than that initially forecast.
Sagsøgeren indgav derfor en anmodning til DAFSE om udbetaling af et saldobeløb på 20 527 598 PTE, som fonden skulle betale, og et saldobeløb på 16 795 307 PTE, som OSS/IGFSS skulle betale.
It accordingly submitted to the DAFSE a final payment claim of PTE 20 527 598 due from the ESF and PTE 16 795 307 due from the OSS/IGFSS.
18 Ved den første behandling af anmodningen opstod der tvivl hos DAFSE om, hvorvidt de oplysninger, den indeholdt, var i overensstemmelse med reglerne.
18 On its initial examination of that claim, the DAFSE had doubts as to the accuracy of the information which it contained.
DAFSE anmodede derfor Inspecção Geral de Finanças (herefter »IGF« ) om at foretage kontrol af anmodningen om udbetaling af saldobeløbet i medfør af artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 2950/83.
It accordingly requested the Inspecção Geral de Finanças (General Tax Inspectorate) ('the IGF') to examine the final payment claim, pursuant to Article 7(1) of Regulation No 2950/83.
19 Mens denne undersøgelse var i gang, attesterede DAFSE den 2. august 1989 den faktiske og regnskabsmæssige rigtighed af anmodningen om udbetaling af saldobeløbet i medfør af artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 2950/83.
19 While that examination was in progress, the DAFSE, on 2 August 1989, certified the accuracy of the facts and accounts in the final payment claim pursuant to Article 5(4) of Regulation No 2950/83.
DAFSE udbetalte sagsøgeren 16 795 307 PTE, der var saldobeløbet for det tilskud, der skulle betales af OSS/IGFSS, men anførte samtidig, at udbetalingen ikke havde betydning for den endelige afgørelse, der skulle træffes af Kommissionen.
It paid out to the appellant the sum of PTE 16 795 307, representing the balance of the assistance to be paid by the OSS/ IGFSS, but pointed out that this payment did not prejudge the Commission's final decision.
IGF konstaterede dels, at sagsøgeren havde afholdt en række unødvendige udgifter, dels, at visse andre udgifter var
Since it found that the appellant had incurred unnecessary expenditure and that other expenditure had been
21 DAFSE fulgte IGF's indstilling og sendte den 23. maj 1990 en skrivelse til sagsøgeren, hvori DAFSE meddelte, at tilskuddet fra fonden skulle nedsættes til 30 672 242 PTE og tilskuddet fra OSS/IGFSS til 25 095 471 PTE.
21 Adopting the IGF's position, the DAFSE wrote to the appellant on 23 May 1990 informing it that ESF assistance was to be reduced to PTE 30 672 242 and that of the OSS/IGFSS to PTE 25 095 471.
DAFSE pålagde derfor sagsøgeren at tilbagebetale en del af de beløb, sagsøgeren allerede havde modtaget fra fonden og OSS/IGFSS, på henholdsvis 423 507 PTE og 17 141 813 PTE.
It accordingly instructed the appellant to repay a portion of the sums which it had already received from the ESF and the OSS/IGFSS, in the amounts of PTE 423 507 and PTE 17 141 813 respectively.
Den 23. maj 1990 indgav DAFSE endvidere en korrigeret anmodning om udbetaling af saldobeløbet for sagsøgeren til Kommissionen.
On 23 May 1990 the DAFSE, on behalf of the appellant, also forwarded to the Commission a corrected claim for final payment.
DAFSE foreslog en nedsættelse af tilskuddet til de beløb, der var anført i den skrivelse, DAFSE samme dag havde tilsendt sagsøgeren.
It proposed a reduction of the assistance in the amounts indicated in the letter of even date sent to the appellant.
I beslutning af 29. marts 1993 fulgte Kommissionen dette forslag og nedsatte tilskuddet fra fonden til 30 672 242 PTE.
By decision of 29 March 1993 the Commission, in accordance with that proposal, reduced the ESF's financial assistance to PTE 30 672 242.
Ved skrivelse af 15. december 1993, der blev modtaget den 17. december 1993, meddelte DAFSE sagsøgeren denne beslutning.
By letter of 15 December 1993, received on 17 December 1993, the DAFSE notified the appellant of that decision.
Den 23. februar 1994 anlagde sagsøgeren sag ved Retten med påstand om annullation af den pågældende beslutning.
On 23 February 1994 the appellant brought an action before the Court of First Instance seeking annulment of that decision.
BRANCO MOD KOMMISSIONEN fastslog, at anbringendet vedrørende tilsidesættelse af begrundelsespligten skulle tages til følge, og annullerede derfor Kommissionens beslutning uden at tage stilling til sagsøgerens øvrige anbringender.
12 January 1995'). Taking the view that the plea in law alleging a breach of the obligation to state reasons was well founded, the Court of First Instance annulled the Commission's decision without examining the other pleas in law put forward by the appellant.
Den 22. februar 1995 fremsatte Kommissionen begæring om genoptagelse af sagen i medfør af artikel 122, stk. 4, i Rettens procesreglement.
On 22 February 1995 the Commission applied to have that judgment set aside, pursuant to Article 122(4) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance.
I dom af 13. december 1995 i sagen Kommissionen mod Branco (sag T-85/94 (122), Sml. II, s. 2993) bestemte Retten, at begæringen om genoptagelse ikke skulle tages til følge.
By judgment of 13 December 1995 in Case T-85/94 (122) Commission v Branco [1995] ECR II-2993, the Court of First Instance dismissed the application to have the default judgment set aside.
Som følge af dommen foretog Kommissionen en fornyet gennemgang af sagen.
Following that judgment, the Commission re-examined the file.
Ved skrivelse af 30. maj 1996 tilsendte den DAFSE et nyt udkast til beslutning om nedsættelse af tilskuddet og anmodede DAFSE om at fremkomme med sine bemærkninger i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 2950/83.
By letter of 30 May 1996 it sent to the DAFSE a new draft decision reducing the assistance and requested it to submit any comments in accordance with Article 6(1) of Regulation No 2950/83.
Kommissionen anmodede endvidere DAFSE om at forelægge udkastet for sagsøgeren og meddele den sagsøgerens eventuelle bemærkninger hertil.
It also requested the DAFSE to forward that draft decision to the appellant and to inform the Commission of any reaction on the appellant's part.
I skrivelse af 19. juni 1996 tilsendte DAFSE sagsøgeren en kopi af Kommissionens udkast til beslutning og anmodede sagsøgeren om at fremkomme med sine bemærkninger inden for en frist på ti dage.
By letter of 19 June 1996 the DAFSE sent to the appellant a copy of the Commission's draft decision and requested it to submit its comments within 10 days.
Sagsøgeren efterkom anmodningen inden for den fastsatte frist.
The appellant responded to that request within the allotted time.
31 Ved skrivelse modtaget den 4. september 1996 tilsendte DAFSE Kommissionen en kopi af sagsøgerens bemærkninger til beslutningsudkastet og DAFSE's egne bemærkninger.
31 By letter received on 4 September 1996, the DAFSE forwarded to the Commission a copy of the appellant's comments on the Commission's draft decision, together with its own comments.
Efter en gennemgang af den procedure, Kommissionen og DAFSE havde fulgt, og under
After outlining the procedure which it and the DAFSE had followed and referring to the
KENDELSE AF 12.11.1999 — SAG C-453/98 P henvisning til både beretningen fra IGF og Kommissionens skrivelse af 30. maj 1996 konkluderede den, at tilskuddet fra fonden skulle nedsættes til det beløb, man var nået frem til i beslutningen af 29. marts 1993, dvs. 30 672 242 PTE.
IGF report and to its own letter of 30 May 1996, the Commission concluded that the ESF's financial assistance ought to be reduced to the same amount as that accepted in its decision of 29 March 1993, that is to say, PTE 30 672 242.
I skrivelse af 24. februar 1997 gav DAFSE sagsøgeren meddelelse om den anfægtede beslutning og anmodede sagsøgeren om inden for 30 dage at tilbagebetale henholdsvis 423 507 PTE og 17 141 813 PTE, som sagsøgeren skyldte fonden og OSS/IGFSS.
By letter of 24 February 1997 the DAFSE notified the contested decision to the appellant, requesting it to repay within 30 days the sums of PTE 423 507 and PTE 17 141 813 due to the ESF and the OSS/IGFSS respectively.
Ved skrivelser modtaget den 25. oktober 1996 og den 6. maj 1997 meddelte Tribunal Criminal do Porto og DAFSE Kommissionen, at DAFSE på foranledning af IGF's regnskabsberetning havde indbragt en sag for den pågældende retsinstans imod sagsøgeren vedrørende retsstridig anvendelse af tilskud og bedrageri med henblik på at opnå tilskud.
By letters received on 25 October 1996 and 6 May 1997, the Tribunal Criminal do Porto (Porto Criminal Court) and the DAFSE informed the Commission that, following the audit report drawn up by the IGF, the DAFSE had instituted proceedings against the appellant before that court for misappropriation of funds and fraud committed with a view to securing funds.
Den 29. april 1997 anlagde sagsøgeren sag med påstand om annullation af den anfægtede beslutning.
On 29 April 1997 the appellant brought an action for the annulment of the contested decision.
I den appellerede dom frifandt Retten sagsøgte for sagsøgerens annullationspåstand, til støtte for hvilken der var fremført fem anbringender vedrørende henholdsvis tilsidesættelse af forordning nr. 2950/83, fejl ved bedømmelsen af de faktiske forhold, tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet, krænkelse af velerhvervede rettigheder og endelig tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance dismissed the appellant's action, which was based on five pleas in law: breach of Regulation No 2950/83; misappraisal of the facts; infringement of the principles of protection of legitimate expectations and of legal certainty; breach of acquired rights and, lastly, infringement of the principle of proportionality.
Endvidere fandt Retten,
In addition, the
BRANCO MOD KOMMISSIONEN at det var ufornødent at tage stilling til sagsøgerens indsigelse imod, at et dokument bilagt Kommissionens duplik blev ført som bevis i sagen.
Court of First Instance held that it was unnecessary to rule on the appellant's request for removal of a document annexed to the Commission's rejoinder.
Med sit første anbringende gjorde sagsøgeren gældende, at den anfægtede beslutning var i strid med forordning nr. 2950/83, idet DAFSE og den pågældende medlemsstat ikke efter DAFSE's attestering af den faktiske og regnskabsmæssige rigtighed af sagsøgerens anmodning om udbetaling af saldobeløbet og oversendelsen af attesteringen til Kommissionen kunne drage rigtigheden af attesteringen i tvivl på grundlag af IGF-rapporten.
In its first plea the appellant claimed that the contested decision breached Regulation No 2950/83 in that after the DAFSE had certified the accuracy of the facts and accounts in the final payment claim and sent it to the Commission the DAFSE and the Member State concerned were not permitted to challenge the certification on the basis of the IGF's report.
Retten fastslog indledningsvis i den appellerede doms præmis 44, at medlems staten i forhold til Kommissionen er ansvarlig for de attesteringer, den foretager.
The Court of First Instance first considered in paragraph 44 of the judgment under appeal that the Member State is responsible to the Commission for certifications which it submits.
Derefter fremhævede den i præmis 45 og 46 i den appellerede dom, at der ikke er opstillet nogen tidsmæssige begrænsninger for medlemsstaternes forpligtelser og beføjelser til kontrol i medfør af afgørelse 83/516 og forordning nr. 2950/83.
It went on to state in paragraphs 45 and 46 that the obligations and powers devolving on Member States under Decision 83/516 and Regulation No 2950/83 are not limited by any restriction in time.
I henhold til Rettens bedømmelse i præmis 47 i den appellerede dom følger det heraf, at medlemsstaten i et tilfælde som det foreliggende, hvor den allerede har attesteret den faktiske og regnskabsmæssige rigtighed af anmodningen om udbetaling af saldobeløbet, stadig kan ændre sin bedømmelse af anmodningen om udbetaling af saldobeløbet, når den bliver bekendt med retsstridige forhold, som der ikke tidligere forelå oplysninger om.
It followed, according to the assessment which the Court of First Instance made in paragraph 47 of the judgment under appeal, that in a case such as this, in which the Member State had already certified the accuracy of the facts and accounts in the final payment claim, that State could still alter its assessment of the final payment claim if it considered that it contained irregularities which had not been previously detected.
Retten anførte i præmis 48 i den appellerede dom, at i henhold til artikel 6 i beslutning 83/673 skal anmodninger om udbetaling af saldobeløb tilgå Kom missionen inden for en frist på ti måneder efter uddannelsesforanstaltningernes afslutning, og at der ikke kan udbetales tilskud på grundlag af anmodninger, som er indgivet efter denne frists udløb.
The Court of First Instance pointed out in paragraph 48 of the judgment under appeal that Article 6 of Decision 83/673 provides in this regard that applications for final payment must reach the Commission within 10 months of the date of completion of the training operations and that no payment may be made in respect of aid for which the application is submitted after the expiry of that period.
Heraf udledte Retten, at hvis der kun kunne føres kontrol med, at reglerne var blevet overholdt, inden attesteringen af den faktiske og regnskabsmæssige rigtighed af anmodningen om udbetaling af saldobeløbet, ville det kunne forekomme, at medlemsstaten ikke var i stand til at indgive anmodningen til Kommissionen inden for den pågældende frist på ti måneder, med den følge, at der ikke ville kunne ske udbetaling af saldobeløbet af tilskuddet. Det følger efter Rettens opfattelse heraf, at attestering af den faktiske
From this the Court of First Instance inferred that if checks to establish conformity could be made only before certification that the facts and accounts in a final payment claim were accurate, the Member State might not be in a position to submit that claim to the Commission within the above 10-month period, with
41 I præmis 49 i den appellerede dom tilføjede Retten, at der intet er til hinder for, at en myndighed som DAFSE benytter sig af en professionel revisor for at få bistand til at kontrollere den faktiske og regnskabsmæssige rigtighed af oplysningerne i en anmodning om udbetaling af saldobeløb.
41 The Court of First Instance added in paragraph 49 of the judgment under appeal that there was nothing to preclude an authority such as the DAFSE from having recourse to a professional auditing body in order to assist it in checking the accuracy of the facts and accounts in a final payment claim.
Den fastslog, at det fremgik af sagens akter, at IGF var et professionelt revisionsorgan, og at det i henhold til portugisisk lovgivning havde beføjelse til at foranstalte undersøgelser i tilfælde af mistanke om retsstridige forhold såsom de i nærværende sag foreliggende.
It held that it appeared from the case-file that the IGF was a professional auditing body and that, under Portuguese law, it was empowered to conduct investigations in cases where irregularities such as those in this case were suspected.
For det andet var det ifølge Retten ikke bestridt, at IGF havde foretaget en revision af sagsøgerens sagsakter efter anmodning fra DAFSE og i overensstemmelse med de beføjelser, der er tillagt IGF i henhold til portugisisk ret.
Moreover, in the view of the Court of First Instance, it was not disputed that the IGF audited the appellant's file at the request of the DAFSE and in accordance with the powers conferred on it by Portuguese law.
Under disse omstændigheder fandt Retten, at det ikke kunne kritiseres, at IGF blev inddraget i den procedure, der førte til, at den anfægtede beslutning blev truffet.
In those circumstances, the Court of First Instance held that the IGF's involvement in the procedure which led to the adoption of the contested decision could not be criticised.
For så vidt angår det andet anbringende vedrørende fejl ved bedømmelsen af de faktiske forhold henviste Retten for det første i præmis 64 i den appellerede dom til, at i henhold til artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 2950/83 kan Kommissionen, såfremt tilskuddet fra fonden ikke anvendes »på de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser«, suspendere tilskuddet, nedsætte det eller lade det bortfalde.
As regards the second plea, alleging misappraisal of the facts, the Court of First Instance first pointed out, in paragraph 64 of the judgment under appeal, that Article 6(1) of Regulation No 2950/83 provides that, where ESF assistance is not used 'in conformity with the conditions set out in the decision of approval', the Commission may suspend, reduce or withdraw that assistance.
Dernæst konstaterede den i præmis 65 i den appellerede dom, at i den foreliggende sag måtte de i artikel 6, stk. 1, omtalte betingelser anses for at omfatte sagsøgerens overholdelse af både reglerne i national ret og de fælles skabsretlige regler.
It went on to state in paragraph 65 that in this case the conditions referred to in Article 6(1) extended to compliance by the recipient with the rules of national law as well as those of Community law.
Retten fandt i præmis 71 og 72 i den appellerede dom, at det på denne baggrund skulle prøves, om Kommissionen, da den gentog indholdet af og konklusionerne i IGF's beretning som sine egne, begik en åbenbar fejl i sin bedømmelse af sagsøgerens argumenter vedrørende IGF's kontrolmetode og de fejl, det blev gjort gældende, beretningen indeholdt.
It held in paragraphs 71 and 72 of the judgment under appeal that it was therefore necessary to determine whether, in adopting the content and conclusions of the IGF report, the Commission had committed a manifest error of appraisal in examining the soundness of the appellant's arguments relating to the control method used by the IGF in performing its tasks and to the errors which its report allegedly contained.
For så vidt angår IGF's kontrolmetode udtalte Retten i præmis 74 i den appellerede dom, at IGF klart havde anført, at formålet med kontrollen var at prøve uddannelsesforanstaltningens lovmæssighed og overensstemmelse med
As regards the control method used by the IGF, the Court of First Instance pointed out in paragraph 74 of the judgment under appeal that the IGF had indicated clearly that the purpose of its check was to verify the legality and
BRANCO MOD KOMMISSIONEN reglerne, og gentagne gange havde henvist til en portugisisk lovbestemmelse for at påvise, at sagsøgeren havde tilsidesat reglerne.
BRANCO V COMMISSION propriety of the training and that the IGF had referred on several occasions to a provision of Portuguese legislation to demonstrate that there had been an irregularity in the manner in which the appellant had run the training programme.
Retten fastslog i præmis 75 i den appellerede dom, at sagsøgerens kritik af IGF's kontrolmetode måtte forkastes.
The Court of First Instance concluded in paragraph 75 that the appellant's criticism of the control method used by the IGF had to be rejected.
For så vidt angår de påståede fejl i IGF's beretning undersøgte Retten sagsøgerens anbringender vedrørende underentreprise.
As regards the errors allegedly contained in the IGF report, the Court of First Instance addressed the appellant's criticisms regarding subcontracting.
Den udtalte indledningsvis i præmis 78 i den appellerede dom, at benyttelse af underentreprenører ikke kunne anvendes til kunstigt at øge omkostningerne til en uddannelsesforanstaltning i strid med kravet om sund økonomisk forvaltning.
It stated first, in paragraph 78 of the judgment under appeal, that recourse to a subcontractor cannot be used to inflate artificially the costs of a training programme, contrary to the requirements of sound financial management.
Den anførte derefter i præmis 79 i den appellerede dom, at det fremgik af IGF's beretning, at E.B., Ld.a, der havde de samme selskabsdeltagere som sagsøgeren, blot entrerede med selvstændige entreprenører til udførelse af visse ydelser.
It went on to state in paragraph 79 that it appeared from the IGF report that E.B. Ld.a, a company with the same shareholders as the appellant company, had confined itself to engaging independent operators to provide certain services.
Det følger heraf, at den pågældende underentreprenør ikke kunne anses for egentligt »specialiseret« i de opgaver, sagsøgeren havde overdraget selskabet, og at underentreprenøren kun var et mellemled, der opnåede en indtægt herved.
It concluded that this subcontractor could not be regarded as being truly 'specialised' in the work entrusted to it by the appellant and that it served solely as an intermediary, thereby making a profit.