natgillin/translations-raw huggingface dataset:
»Artikel 30, stk. 4, i Rådets direktiv 93/37/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at det efter den 31. december 1992 ikke er tilladt for en ordregivende myndighed at afvise bud, der er unormalt lave uden at følge den kontrolprocedure, der er omhandlet i første afsnit af den nævnte bestemmelse.*
'Article 30(4) of Council Directive 93/37/EEC of 14 June 1993 concerning the coordination of procedures for the award of public works contracts must be interpreted as precluding contracting authorities from rejecting abnormally low tenders after 31 December 1992 without following the verification procedure provided for in the first subparagraph of that provision '
Lenz fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet CFjerde Afdelingi den 29. maj 1997.
Lenz delivered his Opinion at the sitting of the Fourth Chamber on 29 May 1997.
Han foreslog følgende besvarelse:
Mr Lcnz proposed that the Court should reply as follows:
»Artikel 30, stk. 4, i Rådets direktiv 93/37/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter er til hinder for, at en national lovbestemmelse, også efter udløbet af året 1992, hjemler ret til ikke at anvende den procedure, som direktivet fastsætter med henblik på kontrol af unormalt lave tilbud.«
'Article 30(4) of Council Directive 93/37/EEC of 14 June 1993 concerning the coordination of procedures for the award of public works contracts precludes a provision of national law from continuing to authorize, after the end of 1992, non­application of the procedure laid down in the directive for verifying abnormally low offers.'
Præjudiciel »Sjette momsdirektiv — levering af tjenesteydelser mod vederlag — begreb — arbejdsgivers befordring af arbejdstagere« (Femte Afdeling)
(Sixth VAT Directive — Supply of services for consideration — Definition - Transport of workers by the employer) (Fifth Chamber)
Ved kendelse af 11. maj 1995, indgået til Domstolen den 31. juli s.a., har Bundesfinanzhof forelagt Domstolen tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 2, stk. 1, og artikel 6, stk. 2, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977.
By order of 11 May 1995, which was received at ihe Court on 31 July 1995, the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) referred to the Court three questions concerning the interpretation of Articles 2(1) and 6(2) the Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977.
Spørgsmålene er blevet rejst under en sag, som Julius Filiibeck Söhne GmbH & Co. KG har anlagt mod Finanzamt Neustadt, og som drejer sig om, hvorvidt Julius Filiibeck Söhne's vederlagsfrie befordring af denne virksomheds ansatte fra disses bopæl til arbejdsstedet er en momspligtig ydelse. Page 5
The questions were raised in proceedings between Julius Fillibeck Söhne GmbH & Co. KG and the Finanzamt [Tax Office] Neustadt, concerning the imposition of value added tax on the free transport provided by Julius Fillibeck Söhne for its employees from their homes to their place of work. The Court ruled:
»1) Artikel 2, stk 1, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstatemes lovgivningom omsætningsafgifter—DetfæUes merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at en arbejdsgiver, der sørger for befordring af sine arbejdstagere, når afstanden fra disses bopæl til arbejdsstedet overstiger en vis mindste afstand, uden vederlag og uden konkret tilknytning til arbejdsydelsen eller lønnen, ikke foretager en levering af tjenesteydelser mod vederlag i denne bestemmelses forstand.
Article 2(1) of the Sixth CouncU Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonization of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment is to be interpreted as meaning that an employer who provides transportfor employees free of charge from their homes to the workplace where they are more than a specified distance apart, in the absence of any real connection either with the work performed or the wages received, does not effect a supply of services f or consideration within the meaning of that provision.
2) Artikel 6, stk 2, i sjette direktiv 77/388 skal fortolkes således, at en af arbejdsgiveren foranstaltet vederlagsfri befordring af arbejdstagere fra disses bopæl til arbejdsstedet med et virksomheden tilhørende køretøj i princippet tjener til privat brug for arbejdstagerne og dermed virksomheden uvedkommende formài Denne bestemmelse finder dog ikke anvendelse, når virksomhedens behov henset til forskeltige særlige forhold — såsom vanskeligheden ved at kunne benytte andre passende transportmidler og en ændring af arbejdssteder — kræver, at befordringen af arbejdstagere sker på arbejdsgiverens foranstaltning, idet befordringsydelsen ikke under disse omstændigheder tjener formål, der er virksomheden uvedkommende.
Article 6(2) of the Sixth Directive 77/388/EEC is to be interpreted as meaning that transport provided f or employees free of charge by the employer between their homes and the workplace in a company vehicle serves, in principle, the employees' private purposes and thus serves purposes other than those of the business. However, that provision does not apply when, having regard to certain circumstances, such as the difficulty of finding other suitable means of transport and changes in the place of work, the requirements of the business make it necessary for the employer to provide transport for employees, in which case the supply of those transport services is not effected f or purposes other than those of the business.
Svaret på det andet spørgsmål har også gyldighedfor det tilfælde, at arbejdsgiveren ikke befordrer arbejdstagerne med eget køretøj, men pålægger en af sine ansatte at udføre befordringen med hans private køretøj.«
The answer to the second question also applies when the employer docs not convey the employees in its own vehicles, but commissions one of its employees to provide the transport using his own private vehicle.'
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling^) den 16. januar 1997.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 16 January 1997.
Han foreslog følgende besvarelse:
Mr Léger proposed that the Court should reply as follows:
Artikel 6, stk. 2, i førnævnte direktiv skal fortolkes således, at det også omfatter det tilfælde, hvor arbejdsgiveren vederlagsfrit befordrer arbejdstagerne fra bopælen til arbejdsstedet og retur, og ydelsen i forhold til arbejdsgiveren tjener virksomheden uvedkommende formål, men i forhold til arbejdstagerne tjener til privat brug. Denne bestemmelse finder imidlertid ikke anvendelse, når det forholder sig som i denne sag, hvor transportydelsen på grund af de for den konkrete virksomhed særegne forhold ikke tjener uvedkommende formål for virksomheden, men opfylder dens behov.
Article 2(1) of the Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonization of the laws of the Member States relating to turnover taxes - Common system of value added tax: uniform basis of assessment is to be interpreted as meaning that an employer who provides transport for employees free of charge from their homes to the workplace, in the absence of any real connection cither with the work performed or the wages received, does not effect a supply of services for consideration within the meaning of that provision.
Præjudiciel »EF-traktatens artikel 177—kompetence — ret i en af medlemsstaterne — ekstraordinær rekurs til præsidenten for Den Italienske Republik — bindende udtalelse fra Consiglio di Stato — direktiv 86/457/EØF og 93/16/EØF — særlig uddannelse til alment praktiserende læge — rettigheder erhvervet før den 1. januar 1995« (Femte Afdeling) traktatens artikel 177's forstand, når der afgives udtalelse under ekstraordinær rekurs.
Preliminar)' ruling (Article 177 of the EC Treaty - Jurisdiction — Court of one of the Member States -Extraordinary petition to the President of the Italian Republic — Compulsory opinion of the Consiglio di Staio — Directives 86/457/EEC and 93/161EEC — Specific training in general medical practice - Rights acquired before 1 January 1995) (Fifth Chamber)
I den forbindelse skal det fremhæves, at den ekstraordinære rekurs i Italien er en form for administrativ rekurs i tvister med forvaltningen, som blev indført i 1971 ved dekret nr. 1199 fra republikkens præsident.
Health Unit) No 58, Palermo, establishing the list of general medical practitioners entitled to practise under the Italian social security scheme and the Order of the Minister for Health of 15 December 1994 on which it is based.
Det fremgår endvidere af sagens akter ved Domstolen, at den, som søger ophævelse af en italiensk forvaltningsakt, har valget mellem to retsmidler, nemlig dels ekstraordinær rekurs, dels søgsmål ved Tribunale amministrativo regionale. Begge disse retsmidler har væsentlige fællestræk, som er karakteristiske for retssager, og anvendelsen af det ene retsmiddel udelukker anvendelsen af det andet.
By 11 orders of 6 December 1995, received at the Court on 14 March 1996 in Cases C-69/96 to C73/96 and on 15 March 1996 in Cases C-74/96 to C-79/96, the Consiglio di Stato (Council of State) referred to the Court three questions on the interpretation of Article 177 of the EC Treaty and of Council Directive 86/457/EEC of 15 September Î986 on specific training in general medical practice.
Det er ubestridt, at Consiglio di Stato opfylder betingelserne for at kunne betegnes som en ret i traktatens artikel 177's forstand, når der træffes afgørelse i anden og sidste instans i de sager, som er anlagt til prøvelse af domme afsagt af de regionale forvaltningsdomstole i tvister vedrørende forvaltningens retsakter.
It is common ground that the Consiglio di Stato satisfies the conditions for being treated as a 'court or tribunal' for the purposes of Article 177 of the Treaty when it rules in second and final instance on appeals against judgments of regional administrative courts in proceedings concerning administrative acts.
Hertil kommer, at såvel den ekstraordinære rekurs som den almindelige administrative rekurs af judicielt tilsnit er baseret på en
Those questions have been raised in a number of extraordinary petitions to the President of the Italian Republic by Maria Antonella Garofalo and ten other doctors concerning Decision No 1495 of 4 April 1995 of the Special Commissioner of Unità Sanitaria Locale (Local
kontradiktorisk sagsbehandling samt på principperne om en uvildig sagsbehandling og parternes ligestilling under sagen.
The first question submitted by the Consiglio di Stato is essentially whether that body also constitutes a 'court or tribunal' within the meaning of Article 177 of the Treaty when it issues an opinion in relation to an extraordinary petition.
Endelig har Consiglio di Stato en permanent karakter, ligesom dette organ er uvildigt og uafhængigt, da dets medlemmer, uanset om de er knyttet til en responderende eller en judiciel afdeling, skal opfylde de i lovgivningen fastsatte betingelser om uafhængighed og uvildighed, og ikke på samme tid kan være tilknyttet en responderende og en judiciel afdeling.
By its second and third questions, the Consiglio di Stato seeks to ascertain whether Article 36(2) of Council Directive 93/16/EEC of 5 April 1993 ... - which replaced Article 7(2) of Directive 86/457 — is to be interpreted as meaning that, in order to be able to practise under the social security scheme of a Member State without a general medical practitioner's diploma, a doctor must have entered into a service relationship with that State's national health service before 1 January 1995 and, if so, whether the national competent authority may extend that right to doctors who did not establish such a relationship before that date.
Det andet og det tredje spørgsmål
Article 36(2) of Directive 93/16 grants each Member State discretion in determining acquired rights.
Med det andet og tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 36, stk. 2, i Rådets direktiv 93/16/EØF af 5. april 1993 om fremme af den frie bevægelighed for læger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser — som har afløst artikel 7, stk. 2, i direktiv 86/457 - skal fortolkes således, at en læge skal have haft ansættelse ved den pågældende medlemsstats socialsikringsordning inden den 1. januar 1995 for at kunne virke inden for denne ordning uden at være i besiddelse af et eksamensbevis som alment praktiserende læge, og i bekræftende fald, om de kompetente nationale myndigheder er
It is clear from the wording of that provision that this discretion is subject to only one condition, namely that each Member State must recognize the acquired rights of those doctors who do not hold a general medical practitioner's diploma but who, before 1 January 1995, were recognized in that Member State as having a diploma, certificate or other evidence of formal qualification issued to them in another Member State and who, also before that date, obtained the right to exercise the activities of general medical practitioner under the national social security scheme.
I den forbindelse skal det præciseres, at den omstændighed, at en læge ikke har noget ansættelsesforhold ved den nationale socialsikringsordning, ikke kan berøve de læger, som har erhvervet ret til at indtræde i et sådant ansættelsesforhold, fra retten til at etablere sig efterfølgende.
That minimum requirement is intended to avoid situations in which doctors who have enjoyed the
»1) Consiglio di Stato er en ret i henhold til EF-traktatens artikel 177, når den afgiver udtalelse om en sag under ekstraordinær rekurs.
As far as extraordinary petitions are concerned, it appears from the file that reference to the Consiglio di Stato is compulsory and that its opinion, based solely on the application of rules of law, forms the basis for a decision which will be formally adopted by the President of the Italian Republic.
Generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet ("Femte Afdeling) den 26. iuni 1997.
freedom of establishment guaranteed by the Community directives and, before 1 January 1995, acquired a right, albeit only theoretical, to practise general medicine under the social security scheme of a Member State, are deprived of that right because they do not hold the new diplomas, certificates or other evidence of qualification provided for by Directive 93/16, which replaces Directive 86/457.
Han foreslog følgende afgørelse:
The Court ruled:
»1) Traktatens artikel 177 skal fortolkes således, at præjudicielle spørgsmål skal realitetsbehandles, såfremt de er forelagt af et organ, der frembyder egenskaber som Italiens Consiglio di Stato, og når Consiglio di Stato skal afgive en obligatorisk udtalelse i søgsmål, der er anlagt til anfægtelse af forvaltningsakter i form af 'ekstraordinær rekurs iværksat til republikkens præsident'.
When it issues an opinion in the context of an extraordinary petition, the Consiglio di Stato constitutes a court or tribunal for the purposes of Article 177 of the EC Treaty.
Efter artikel 36, stk. 2, i direktiv 93/16/EØF kan hver medlemsstat frit fastsætte de nærmere regler for, hvem der for den 1. januar 1995 på grundlag af erhvervede rettigheder var berettiget til at udøve erhverv som alment praktiserende læge inden for den nationale sociale sikringsordning. Til disse berettigede personer hører nødvendigvis også de læger, som opfylder de betingelser, der anføres i andet punktum i den førnævnte bestemmelse, uanset om disse læger inden den 31. december 1994 havde skabt en effektiv arbejdsrelation med den førnævnte sociale sikringsordning.«
Article 36(2) of Council Directive 93/16/EEC of 5 April 1993 to facilitate the free movement of doctors and the mutual recognition of their diplomas, certificates and other evidence of formal qualifications — which replaced Article 7(2) of Council Directive 86/457/EEC of 15 September 1986 on specific training in general medical practice — is to be interpreted as meaning that a Member State may determine the acquired rights of practitioners of general medicine as regards situations prior to 1 January 1995, provided only that it recognizes the right of doctors established in practice there, under Council Directive 75/362/EEC of 16 June 1975 concerning the mutual recognition of diplomas, certificates and other evidence of formal qualifications in medicine, including measures to facilitate the effective exercise of the right of establishment and freedom to provide services, before 1 January 1995 to practise general medicine under its national social security scheme, even if they have no specific training in general medical practice and have not established a service relationship with that States social security scheme.'
»Tillægsafgiftpå mælk — specifik referencemængde — delvis overdragelse af en blandet bedrift — fordeling af kvoten mellem overdrager og erhverver« (Sjette Afdeling)
Case C-165/95 The Queen ν Ministry of Agriculture, Fisheries and Food, ex parte: Benjamin Lay, Donald Gage and David Gage Agriculture
Ved kendelse af 26. april 1995, indgået til Domstolen den 30. maj 1995, har High Court of Justice, Queen's Bench Division, forelagt tre præjudiciellespørgsmålvedrørendefortolkningen og gyldigheden af artikel 1, stk. 2, og artikel 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2055/93 af 19. juli 1993.
By order of 26 April 1995, received at the Court on 30 May 1995, the High Court of Justice, Queen's Bench Division, referred to the Court three questions on the interpretation of Articles 1(2) and 2 of Council Regulation (EEC) No 2055/93 of 19 July 1993.
Spørgsmålene er stillet under en sag mellem på den ene side mælkeproducenter, B. Lay samt Donald Gage og David Gage, og på den anden side Ministeriet for Landbrug, Fiskeri og Fødevarer vedrørende en specifik referencemængde, som de havde ansøgt om, efter af de, for så vidt angår B. Lay, havde erhvervet, og for så vidt angår Donald Gage, forpagtet en del af en bedrift, mens der gjaldt en forpligtelse til ikkemarkedsføring af mælk indgået i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 om indførelse af en præmieordning for ikkemarkedsføring af mælk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvægsbesætninger.
Fisheries and Food concerning a special reference quantity which they requested after purchasing, in Mr Lay's case, or leasing, in the case of Donald and David Gage, part of a holding subject to an undertaking not to market milk under Council Regulation (EEC) No 1078/77 of 17 May 1977 introducing a system of premiums for the nonmarketing of milk and milk products and for the conversion of dairy herds.
»Artikel 1, stk Ζ og artikel 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2055/93 af 19. juli 1993 om tildeling af en specifik referencemængde til visse producenter af mælk eller mejeriprodukter skal fortolkes således, at i tilfælde af en delvis overdragelse af en blandet bedrift skal referencemængden fordeles mellem overdrageren og erhververen euer tildeles erhververen i forhold til den del af bedriften, der direkte eller indirekte anvendtes til mælkeproduktion på tidspunktet f or indgåelsen afikke-markedsføringsforpligtelsen i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 om indførelse af en præmieordning for ikkemarkedsføring af mælk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvægsbesætninger«.
'On a proper construction of Articles 1(2) and 2 of Council Regulation (EEC) No 2055/93 of 19 July 1993 allocating a special reference quantity to certain producers of milk and milk products, where part of a mixed holding is transferred, the reference quantity must be apportioned between the transferorand transferee, or allocated to the transferee, in proportion to the part of the holding directly or indirectly given over to dairy production at the time when the nonmarketing undertaking was entered into pursuant to Council Regulation (EEC) No 1078/77 of 17 May 1977 introducing a system of premiums for the nonmarketing of milk and milk products and for the conversion of dairy herds.'
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 29. april 1997.
Advocate General G. Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 29 April 1997.
Gennemgangen af artikel 1, stk. 2, og artikel 2, i forordning (EØF) nr. 2055/93 har således fortolket intet frembragt, som kan anfægte bestemmelsernes gyldighed.«
On a proper construction of Articles 1(2) and 2 of Council Regulation (EEC) No 2055/93 of 19 July 1993 allocating a special reference quantity to certain producers of milk and milk products, the reference quantity must be apportioned between the transferor and transferee, where part of a holding
Præjudiciel »Dumping —plader af jern og stål med oprindelse i Jugoslavien — Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedoniens uafhængighedserklæring — retssikkerhed« (Sjette Afdeling) hensyn til dens ordlyd, den sammenhæng, hvori den indgår, og formålet med den.
Preliminary ruling (Dumping Sheets or plates, of iron or steel, originating in Yugoslavia independence of the Former Yugoslav Republic of Macedonia — Legal (Sixth Chamber)
Det bemærkes i den henseende, at de pågældende antidumpingforanstaltninger har til formål at beskytte produktionen i Fællesskabet mod produkter, der importeres fra tredjelande til Fællesskabet til en pris, der er lavere end deres normale værdi, og som derfor kan skade producenterne i Fællesskabet.
By those two questions, the national court is essentially asking whether the antidumping duties imposed by Decision No 2131/88 on imports of certain steel products Originating in Yugoslavia' (Article 1) also apply to products of that kind manufactured by a producer/exporter who had been established in the Socialist Federal Republic of Yugoslavia, but was in fact — by reason of the FYROM's declaration of independence - situated in the FYROM at the time when the products in question were imported.
Følgelig udgøres den væsentlige kerne i antidumpingforanstaltningerne af produkter og deres oprindelse.
As the Court has emphasized on numerous occasions, in interpreting a provision of Community law it is necessary to consider its wording, its context and its aims.
Spørgsmålene er blevet rejst under en sag mellem Belgische Staat og Banque Indosuez, et selskab henhørende under schweizisk ret, det tyske Stahlhandel Schmitz GmbH, det belgiske selskab Rijn- en Kanaalvaart Expeditie SA angående den antidumpingtold, som Belgische Staat har opkrævet i henhold til beslutning nr. 2131/88 om import til Fællesskabet af visse jern- og stålprodukter med oprindelse i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien (herefter »FYROM« for Former Yugoslav Republic of Macedonia).
Those questions were raised in proceedings between, on the one hand, the Banque Indosuez, a company incorporated under Swiss law, Stahlhandc!
I den foreliggende sag var beslutning nr. 2131/88, som i henhold til sin ordlyd indførte en endelig antidumpingtold på importen af visse jern- og stålprodukter »med oprindelse i Jugoslavien«, på tidspunktet for vedtagelsen beregnet på at finde anvendelse på Den Socialistiske Føderative Republik Jugoslaviens samlede territorium. Selv om denne republik i mellemtiden er blevet opløst i en række stater, kan det i beslutning nr.
Schmitz GmbH, a company incorporated under German law, and Rijn- en Kanaalvaart Expeditie SA, a company incorporated under Belgian law and, on the other, ι he Belgian State concerning antidumping duties collected by that State pursuant to Decision No 2131/88, in respect of imports into the Community of certain steel products originating in the Former Yugoslav Republic of Macedonia (hereinafter 'the FYROM').
Som Domstolen ved flere lejligheder har fremhævet, er det ved fortolkningen af en fællesskabsretlig regel nødvendigt både at tage
The purpose of the antidumping measures at issue was to protect Community industry from products imported into the Community from