natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Denne strenge fortolkning af betingelserne for at anerkende udgifter som påhvilende EUGFL nødvendiggøres desuden af formålet med forordning nr. 729/70.
That strict interpretation of the conditions under which expenditure is to be borne by the EAGGF is necessary, moreover, in view of the objectives of Regulation No 729/ 70.
Da gennemførelsen af den fælles landbrugspolitik skal sikre, at de erhvervsdrivende i medlemsstaterne behandles lige, kan en medlemsstats nationale myndigheder ikke via en vid fortolkning af en bestemt retsforskrift begunstige de erhvervsdrivende i denne stat til skade for erhvervsdrivende i andre medlemsstater, hvor der anvendes en strengere fortolkning.
In fact the management of the common agricultural policy in conditions of equality between traders in the Member States requires that the national authorities of a Member State should not, by the expedient of a wide interpretation of a given provi­sion, favour traders in that State to the detriment of those in other States where a stricter interpretation is applied.
Hvis der opstår en sådan fordrejning af konkurrencen mellem medlemsstaterne til trods for de midler, der står til rådighed til at sikre en ensartet anvendelse af fællesskabsretten i hele Fællesskabet, kan den ikke finansieres af EUGFL, men må under alle omstændigheder påhvile den pågældende medlemsstat.«
If such distortion of competition between Member States arises despite the means available to ensure the uniform application of Community law throughout the Com­munity it cannot be financed by the EAGGF but must, in any event, be borne by the Member State concerned."
Domme af 7. februar 1979: — sag 11/76, Nederlandene/Kommissionen, Sml. 1979, s. 245, s.278f. og — sag 18/76, Tyskland/Kommissionen, Sml. 1979, s. 343, 384 (Forslag: Capotorti, s. 286).
Judgments of 7 February 1979: — Case 11/76, Netherlands ν Commission, [1979] ECR 245, 278 — Case 18/76, Germany ν Commission, [1979] ECR 343, 384 (Opinion: Capotorti, p. 286).
I forbindelse med afslutningen af de regnskaber, der fremlægges af medlemssta­terne vedrørende de udgifter, der finansieres af EUGFL, skal Kommissionen kun på­tage sig de udgifter, der er afholdt på grundlag af en fejlagtig fortolkning af fælles­skabsretten, hvis en fællesskabsinstitution kan gøres ansvarlig for denne.
In the context of the discharge of the accounts submitted by the Member States in connexion with expenditure financed by the EAGGF it is for the Commission to bear the financial consequences of expenditure undertaken on the basis of an incorrect ap-
') Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (EFT 1970 I, s. 196).
Regulation (EEC) No 729/70 of the Council of 21 April 1970 on the financing of the common agricultural policy (Official Journal, English Special Edition 1970 (I), p. 218).
3. »I de tilfælde, hvor fællesskabsreglerne kun tillader udbetaling af støtte på betin­gelse af, at visse formkrav til beviset er overholdt på udbetalingstidspunktet, er en støtte, der er udbetalt uden at denne betingelse er opfyldt, ikke i overensstemmelse med fællesskabsretten, og den hermed forbundne udgift kan derfor principielt ikke pålægges EUGFL ved afslutningen af regnskaberne for det pågældende regnskabsår, hvilket dog ikke berøver Kommissonen mulighed for i et andet regnskabsår at tage hensyn til en senere fremlæggelse af det krævede bevis.
"In cases where the Community rules authorize payment of an aid only on condi­tion that certain formalities relating to proof are complied with at the time of pay­ment, aid paid in disregard of that condition is not in accordance with Community law and the related expenditure cannot, therefore, in principle be charged to the EAGGF when the accounts for the financial year in question are discharged, without prejudice to any possibility on the part of the Commission to take account, during another financial year, of the subsequent production of the requisite proof.
Heraf følger, at den efterfølgende berigtigelse af manglerne vedrørende formkravene til beviset, som er foretaget efter at det kompetente nationale organ har udbetalt støt­ten, ikke er en omstændighed af en sådan karakter, at den kan gøre Kommissionens nægtelse af at pålægge EUGFLudgiften ugyldig.«
It follows that the rectification of the formal requirements relating to proof following payment of the aid by the competent national agency is not such as to invalidate the Commission's refusal to charge the expenditure to the EAGGF."
Dom af 7. februar 1979: foren, sager 15 og 16/76, Frankrig/Kommissionen, Sml. 1979, s. 321, 337 (Forslag: Capotorti, s. 286).
Judgment of 7 February 1979, Joined Cases 15 and 16/76, France ν Commission [1979] ECR 321, 337 (Opinion: Capotorti, p. 286).
Dom af 7. februar 1979: foren, sager 15 og 16/76, Frankrig/Kommissionen, Sml. 1979, s.321, 337 (Forslag: Capotorti, s. 286).
Judgment of 7 February 1979, Joined Cases 15 and 16/76, France ν Commhsion, [1979] ECR 321, cf. p. 337 (Opinion: Capotorti, p. 286).
2. »Proceduren for afslutningen af regnskaberne har på fællesskabsrettens nuvæ­rende stadium ikke blot til formål at konstatere, om udgifterne faktisk er blevet af­holdt, og om de er blevet afholdt efter forskrifterne, men også om de økonomiske byr­der, som følger af den fælles landbrugspolitik, er blevet fordelt korrekt mellem med­lemsstaterne og Fællesskabet, idet Kommissionen ikke i så henseende råder over et frit skøn, som gør det muligt for den at fravige de regler, der gælder for denne byrde­fordeling.«
"As Community law now stands, the procedure for the discharge of the accounts ... serves to determine not only that the expenditure was actually and properly in­curred but also that the finandal burden of the common agricultural policy is correct­ly apportioned between the Member States and the Community and in this respect the Commission has no discretionary power to derogate from the rules regulating the allocation of expenses."
Dom af 7. februar 1979: foren, sager 15 og 16/76, Frankrig/Kommissionen, Sml. 1979, s. 321, 339 (Forslag: Capotorti, s. 286).
Judgment of 7 February 1979, Joined Cases 15 and 16/76, France v Commhsion, [1979] ECR 321, 340 (Opinion: Capotorti, p.286).
Domme af 7. februar 1979: — sag 11/76, Nederlandene/Kommissionen, Sml.
Judgments of 7 February 1979: — Case 11/76, Netherlands v Commhsion, [1979] ECR 245, Summary, para. 4, cf. p.
1979, s. 245, jfr. s. 280 og — sag 18/76, Tyskland/Kommissionen, Sml. 1979, s. 343, jfr. s. 385 (Forslag: Capotorti, s. 286).
280 — Case 18/76, Germany v Commission, [1979] ECR 343, Summary, para. 3, cf. P. 385 (Opinion : Capotorti, p. 286).
') Kommissionens forordning (EØF) nr. 1723/72 af 26. juli 1972 om regnskabsafslutning for Den europæiske Udviklings­ og Garantifond for Landbruget, garantisektionen (EFT, juli 1975 (specialudgave, 2. serie, III), s. 110).
Regulation No 1723/72 of the Commission of 26 July 1972 on making up accounts for the European Agricul­tural Guidance and Guarantee Fund, Guarantee Section (Official Journal, English Special Edition, Second Series III, p. 109).
Udsendelse 1/marts 1983
Issue 1/March 1983
EØF ­ FRI BEVÆGELIGHED FOR PERSONER OG TJENESTEYDELSER
EEC - FREE MOVEMENT OF PERSONS AND SERVICES
Den frie bevægelighed for personer og fri udveksling af tjenesteydelser — Social sikring
Free movement of persons and services — Social security
Alment (fælles spørgsmål vedrørende fri bevægelighed for personer og fri erlæggelse af tjenesteydelser)
General (aspects common to the free movement of persons and the freedom to provide services)
Retten til indrejse og ophold 2.
Right of entry and of residence 2.
Arbejdstagere 3.
Workers 3.
Etableringsfrihed 4.
Freedom of establishment 4.
Fri erlæggelse af tjenesteydelser 5.
Freedom to provide services 5.
Harmonisering af selskabsretten 6.
Coordination of company law 6.
Social sikring af arbejdstagerne
Social security for workers
Om problemer vedrørende den fri bevægelighed for personer og tjenesteydelser i forbindelse med nye medlemsstaters tiltrædelse, se tillige under: Β — 23.2.
On the problems caused with regard to the free movement of persons and services by the accession of the new Member States, see also: Β — 23.2
EØF ­ FRI BEVÆGELIGHED FOR PERSONER OG TJENESTEYDELSER
EEC ­ FREE MOVEMENT OF PERSONS AND SERVICES
Et sådant krav kan imidlertid anses som en indirekte hindring til udøvelsen af retten til fri bevægelighed, den frie etableringsret eller den frie udveksling af tjenesteydelser, som er sikret ved traktatens [artikler] 48, 52 og 59, dersom det skulle vise sig, at betin­gelserne i en national ordning for indehaveren af et af en anden medlemsstat udstedt førerbevis ikke med rimelighed kan sættes i forbindelse med kravene til trafiksikker­heden.
However, such a requirement may be regarded as indirectly prejudidng the exerdse of the right of freedom of movement, the right of freedom of establishment or the free­dom to provide services guaranteed by Articles 48, 52 and 59 of the EEC Treaty re­spectively, and consequently as being incompatible with the Treaty, if it appears that the conditions imposed by national rules on the holder of a driving licence issued by another Member State are not in due proportion to the requirements of road safety.
Dette kan eventuelt være tilfældet, hvis der kræves en prøve, hvorved der klart unødigt sker en gentagelse af en i en anden medlemsstat aflagt prøve for de kate­gorier motorkøretøjer, som den pågældende ønsker at føre, eller hvis eventuelle kon­trolforanstaltninger indebærer sprogmæssige hindringer, eller hvis der ved opfyldel­sen af de foreskrevne formaliteter pålægges uforholdsmæssige økonomiske belastnin­ger.
Insistence on a driving test which clearly duplicates a test taken in another Member State for the classes of vehicle which the person concerned wishes to drive, or linguis­tic difficulties arising out of the procedure laid down for the conduct of any checks, or the imposition of exorbitant charges for completing the requisite formalities could all be examples of this.
Dom af 28. november 1978: sag 16/78, Choquei, Sml. 1978, s. 2293, Smdrg., jfr. s. 2301 f.
Judgment of 28 November 1978, Case 16/78, Choquei, [1978] ECR 2293, Summary, cf. p.
Dom af 7. februar 1979: sag 115/78, Knoors/Økonomiministeriet, Sml.
Judgment of 7 February 1979, Case 115/78, Knoors ν Secretary of State for Economic Affairs, [1979] ECR 399, cf. p.409 (Opinion: Reischl, p. 413).
Jfr. tilsvarende: Dom af 7. februar 1979: sag 136/78, Anklagemyndigheden/Auer, Sml. 1979, s.437, 449 (Forslag: Warner, s.452).
Judgment of 7 February 1979, Case 136/78, Ministère Public ν Auer, [1979] ECR 437, 449 (Opinion: Warner, p.452).
Retten til indrejse og ophold
Right of entry and of residence
Begrænsninger begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed
Restrictions justified on grounds of public order, public security and public health
Retten til at blive boende]
The right to remain in a Member State upon termination of employ­ment]
1. »Retten for en medlemsstats statsborgere til rejse ind på en anden medlemsstats område og opholde sig dér med henblik på de i traktaten nævnte formål udgør... en ret, som følger direkte af traktaten eller efter omstændighederne af de til dens gen­nemførelse udstedte bestemmelser.«
"The right of nationals of a Member State to enter the territory of another Member State and to reside there for the purposes mentioned in the Treaty follows ... directly from the Treaty or, as the case may be, from the provisions adopted for its implementation."
Dom af 14. juli 1977 : sag 8/77, Sagulo, Brenca og Bakhouche. Sml.
Judgment of 14 July 1977, Case 8/77, Sagulo, Brenca and Bakhouche, [1977] ECR 1495, 1503 (Opinion: Reischl, p. 1508).
Dom af 14. juli 1977: sag 8/77, Sagulo, Brenca og Bakhouche, Sml.
Judgment of 14 July 1977, Case 8/77, Sagulo, Brenca and Bakhouche, [1977] ECR 1495, 1503 (Opinion: Reischl, p. 1508).
»Når en myndighed eller en ret i en medlemsstat på en arbejdstager, der er stats­borger i denne stat, anvender foranstaltninger af frihedsberøvende karakter, eller be­grænser den pågældendes bevægelsesfrihed på denne stats område i henhold til natio­nal ret som straf for handlinger begået på dens område, er dette et rent internt for­hold, som falder uden for anvendelsesområdet for traktatens bestemmelser om ar­bejdskraftens frie bevægelighed.«
"The application by an authority or court of a Member State to a worker who is a national of that same State of measures which deprive or restrict the freedom of movement of that worker within the territory of that State as a penal measure pro­vided f or by national la w by reason of acts committed within the territory of that State is a wholly domestic situation which falls outside the scope of the rules contained in the Treaty on freedom of movement for workers."
Dom af 28. marts 1979: sag 175/78, Regina/Saunders, Sml. 1979, s. 1129, 1135 (Forslag: Warner, s. 1136).
Judgment of 28 March 1979, Case 175/78, R. ν Saunders, [1979] ECR 1129, 1135 (Opinion: Warner, p. 1136).
Udsendebe 1/mans 1983
Issue I/March 1983
Regler for udøvelse af retten til indrejse og ophold ' )
Detailed rules governing the exercise of the right of entry and of residence1
1. »Det [tilkommer] medlemsstaterne at vælge egnede former og midler med henblik på at tillægge [direktiv 68/360's] bestemmelser virkning på deres område, enten ved udstedelse af særlige love eller administrative forskrifter eller ved anvendelse af eg­nede bestemmelser i deres almindelige lovgivning vedrørende kontrol med udlændin­ge.
"Under the third paragraph of Article 189 of the Treaty it is for the Member States to choose the form and the methods to implement the provisions of the direc­tive [No 68/360] in their territory either by the adoption of a spedai law or regula­tions or by the application of appropriate provisions of their general regulations on aliens.
Inden for disse rammer tilkommer det også medlemsstaterne at indføre strafferetlige sanktioner eller anvende de strafferetlige sanktioner, som er indeholdt i deres almin­delige lovgivning, med henblik på at sikre overholdelsen på deres område af de ved direktiv 68/360 fastsatte formforskrifter.«
The Member States are also competent to lay down penalties or to apply the penalties provided for in their general regulations in order to secure observance in their territory of the formalities provided for in Directive No 68/360."
Dom af 14. juli 1977: sag 8/77, Sagulo, Brenca og Bakhouche, Sml. 1977, s. 1495, 1504f.
Judgment of 14 July 1977, Case 8/77, Sagulo, Brenca and Bakhouche, [1977] ECR 1495, 1503 (Opinion: Reischl, p. 1508).
Jfr. tilsvarende: Dom af 3. juli 1980: sag 157/79, Regina/Pieck, Sml. 1980, s. 2171, 2186 (Forslag: Warner, s. 2189).
See also: Judgment of 3 July 1980, Case 157/79, R. ν Pieck, [1980] ECR 2171, 2186 (Opinion: Warner, p. 2189).
') Rådets direktiv 68/360/EØF af 15. oktober 1968 om afskaffelse af restriktioner [for] rejse og ophold inden for Fællesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer (EFT 1968 II, s. 477).
Council Directive No 68/360/EEC of 15 October 1968 on the abolition of restrictions on movement and resi­dence within the Community for workers of Member States and their families (Official Journal, English Special Edition 1968(H), p. 485).
Dom af 14. juli 1977 : sag 8/77, Sagulo, Brenca og Bakhouche, Sml.
Judgment of 14 July 1977, Case 8/77, Sagulo, Brenca and Bakhouche, [1977] ECR 1495, 1504 (Opinion: Reischl, p. 1508).
Der kan følgelig ikke indvendes noget imod det forhold, at disse personer er omfattet af andre straffebestemmelser end dem, der gælder for de af en medlemsstats statsbor­gere, der måtte have krænket en eventuel ved lov eller anordning fastsat pligt til at be­sidde bestemte legitimationsdokumenter.
There is therefore no objection to such persons being subject to different penal provi­sions from those applying to nationals who infringe an obligation [laid down by law or regulation] to obtain certain identity documents.
Denne følgeslutning gælder så meget desto mere, som visse af medlemsstaterne ikke pålægger deres egne statsborgere nogen lovhjemlet forpligtelse af denne art, således at der i disse stater ikke eksisterer noget sammenligningsgrundlag.
This conclusion follows all the more forcibly in that several Member States do not impose any such obligation by law on their own nationals so that in these countries there would be no standard of comparison.
Uanset manglen på et referencekriterium, som i den foreliggende sag kunne støttes på det i traktatens artikel 7 opstillede princip om national behandling, må det dog sta­tueres, at selv om det tilkommer medlemsstaterne inden for rimelige grænser at straffe overtrædelser af den forpligtelse, som de af fællesskabsretten omfattede perso­ner har til at være forsynet med et gyldigt identitetskort eller pas, må sådanne sanktio­ner under ingen omstændigheder være så strenge, at de udgør en hindring for den i traktaten fastsatte indrejse­ og opholdsfrihed.
In the absence of a criterion which in the present case might be based on the principle of national treatment contained in Article 7 of the Treaty it is neverthe­less to be observed that although Member States are entitled to impose reasonable penalties for infringement by persons subject to Community law of the obligation to obtain a valid identity card or passport, such penalties should by no means be so se­vere as to cause an obstacle to the freedom of entry and residence provided for in the Treaty.
Det kan i så henseende ikke udelukkes, at de straffe, som er fastsat ved en almindelig lovgivning om kontrol med udlændinge, i betragtning af en sådan lovgivnings mål­sætning, ikke er tilpasset kravene i fællesskabsretten, som er baseret på personernes frie bevægelighed og — bortset fra særlige undtagelser — på en almindelig anven­delse af princippet om national behandling.
To this extent it cannot be ruled out that the penalties prescribed in general provisions of laws relating to aliens, having regard to the objective of such provi­sions, are not compatible with the requirements of Community law which is based on the freedom of movement of persons and, apart from certain exceptions, on the gener­al application of the principle of equal treatment with nationals.
Hvis en medlemsstat ikke har tilpasset sin lovgivning efter fællesskabsrettens krav på dette område, påhviler det den nationale ret at gøre brug af det den tilkommende frie skøn til at fastsætte en staf, der står i et forhold til arten af og formålet med de fællesskabsretlige bestemmelser, hvis tilsidesættelse skal sanktioneres.«
If a Member State has not adapted its legal provisions to the requirements of Community law in this sphere it is the task for the national court to use its judicial discretion to impose a pun­ishment appropriate to the character and objective of the provisions of Community law the observance of which the penalty is intended to safeguard."
Dom af 14. juli 1977: sag 8/77, Sagulo, Brenca og Bakhouche, Sml. 1977, s. 1495, 1506 f.
Judgment of 14 July 1977, Case 8/77, Sagulo, Brenca and Bakhouche, [1977] ECR 1495, 1505 (Opinion: Reischl, p. 1508).
»Blandt de sanktioner, der kan ifaldes, såfremt de formaliteter, som en af fælles­skabsretten beskyttet arbejdstager skal opfylde som bevis for ret til ophold, ikke over­holdes, er udvisning utvivlsomt uforenelig med traktatens bestemmelser, idet en sådan forholdsregel er en negation af selve den ret, som er hjemlet og sikret i trakta­ten, hvilket Domstolen flere gange har fastslået.
"Among the penalties attaching to a failure to comply with the formalities re­quired as proof of the right of residence of a worker enjoying the protection of Com­munity law, deportation is certainly incompatible with the provisions of the Treaty since, as the Court has already confirmed in other cases, such a measure negates the very right conferred and guaranteed by the Treaty.
Hvad angår andre sanktioner som bøder og fængsel, kan nationale myndigheder ganske vist straffe en manglende iagttagelse af bestemmelserne om udlændinges opholdstilladelser med sanktioner, som svarer til dem, der finder anvendelse ved mindre betydningsfulde lovovertrædelser, som begås af statens egne borgere, men de kan ikke anvende en straf, der står i et sådant misforhold til lovovertrædelsens grov­hed, at den kommer til at udgøre en hindring for arbejdskraftens frie bevægelighed.
As regards other penalties such as fines and imprisonment, whilst the national author­ities are entitled to impose penalties in respect of failure to comply with the terms of provisions relating to residence permits which are comparable to those attaching to minor offences by nationals, they are not justified in imposing a penalty so dispropor­tionate to the gravity of the infringement that it becomes an obstacle to the free move­ment of persons.
Dette vil bl. a. være tilfældet, hvis straffen omfatter fængsel.
This would be especially so if that penalty included imprisonment.
Det følger heraf, at det forhold, at en fællesskabsborger, som omfattes af reglerne om arbejdskraftens frie bevægelighed, undlader at få udstedt det særlige i artikel 4 i di­rektiv 68/360 foreskrevne opholdsbevis, ikke kan straffes med en henstilling om ud­visning eller med foranstaltninger, som omfatter fængsel.«
It follows that the failure on the part of a national of a Member State of the Commun­ity, to whom the rules on freedom of movement for workers apply, to obtain the spe­dai residence permit prescribed in Article 4 of Directive No 68/360 may not bepunished by a recommendation for deportation or by measures which go as far as im­prisonment."
Begrænsninger begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed ')
Restrictions justified on grounds of public order, public security and public health1
1. »...Domstolen [har] understreget, at begrebet offentlig orden i fællesskabsretlig sammenhæng, og særlig i det omfang det skal begrunde en afvigelse fra det grundlæg­gende princip om arbejdskraftens frie bevægelighed, skal fortolkes snævert, således at dets rækkevidde ikke ensidigt kan afgøres af den enkelte medlemsstat uden fælles­skabsinstitutionernes kontrol.
"[As the Court has already held,] the concept of public policy in the context of the Community and where, in particular, it is used as a justification for derogating from the fundamental principle of freedom of movement of workers, must be inter­preted strictly, so that its scope cannot be determined unilaterally by each Member State without being subject to control by the institutions of the Community.
... de særlige omstændigheder, der kan berettige anvendelsen af begrebet offentlig or­den, kan [imidlertid] være forskellige fra land til land og fra periode til periode, og... der [må] derfor i så henseende ... indrømmes de nationale kompetente myndigheder et skøn inden for de rammer, som er afstukket af traktaten og gennemførelsesbestem­melserne hertil.«
Nevertheless, ... the particular drumstances justifying recourse to the concept of public policy may vary from one country to another and from one period to another and it is therefore necessary in this matter to allow the competent national authorities an area of discretion within the limits imposed by the Treaty and the provisions adopted for its implementation."
3. »Enhver retsakt, som berører de af traktatens artikel 48 omfattede personers ret til at rejse ind og opholde sig i en anden medlemsstat på de samme vilkår som modtager­statens borgere, er en 'forholdsregel' i den betydning, som er forudsat i artikel 3, stk. 1 og 2, i direktiv 64/221.
"Any action affecting the right of persons coming within the field of application of Article 48 of the Treaty to enter and reside freely in the Member States under the same conditions as the nationals of the host State constitutes a 'measure' for the pur­poses of Article 3 ( 1 ) and (2) of Directive No 64/221 /EEC.
Dette begreb omfatter en retsakt, hvorved en domstol i henhold til loven i visse tilfælde henstiller, at en statsborger fra en anden medlems­stat udvises, når denne henstilling er en nødvendig forudgående betingelse for udvis­ningen.«
That concept includes the action of a court which is required by the law to recommend in certain cases the de­portation of a national of another Member State, where such recommendation consti­tutes a necessary prerequisite for a decision to make a deportation order."