natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— støttemodtageren allerede på det tidspunkt, hvor støtten blev bevuget, har videregivet den til støtten knyttede økonomiske fordel ved at betale den i fællesskabsretten foreskrevne indikativpris, og
— the recipient of the subsidy had already, at the time when it was granted, passed on the pecuniary advantage resulting from it by paying the producer the target price prescribed by Community law, and
— et eventuelt regreskrav mod leverandørerne er værdiløst
— any right or recourse against his suppliers is worthless.
Dog forudsættes det:
That presupposes, however
— at det først godtgøres, at støttemodtageren har været i god tro, og
— that the good faith of the recipient has first been established, and
— at de gældende betingelser er de samme som i forbindelse med tilbagesøgning af rent nationale pengeydelser.*
— that the conditions prescribed are the same as those which apply with respect to the recovery of purely national financial benefits.'
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling^ den 4. december 1997.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 4 December 1997.
»Fællesskabsretten er på sit nuværende udviklingstrin ikke til hinder for, at der i henhold til den relevante nationale lovgivning med henblik på at udelukke tilbagesøgning af beløb, der uretmæssigt er udbetalt som støtte i henhold til fællesskabsbestemmelser, når støttemodtageren ikke kendte de omstændigheder, som medførte, at bevillingsafgørelsen var ulovlig, og ukendskabet hertil ikke skyldtes grov uagtsomhed, f.eks. tages hensyn til, at den ugrundede berigelse er bortfaldet, hvilket almindeligvis antages at være tilfældet, hvis støttemodtageren har videregivet den til støtten knyttede økonomiske fordel ved at betale den i fællesskabsretten foreskrevne indikativpris og ikke har opnået noget eUer kun et værdiløst regreskrav mod leverandøren, dog forudsat at de fastsatte betingelser er de samme som for tilbagesøgning af rent nationaløkonomiske ydelser, og at der tages fuldt hensyn til fællesskabsinteressen.«
'Community law in its present state does not prevent the national law concerned from taking account, in excluding the recovery of sums wrongly paid as subsidies under Community law, provided that the recipient of the subsidy was unaware of the circumstances rendering the decision to grant the subsidy unlawful and provided that such ignorance was not the result of gross negligence, of a factor such as the loss of the unjustified enrichment, which is generally found to have occurred where the recipient has passed on the pecuniary advantage arising from the subsidy by paying the target price laid down by Community law and where he has no right of recourse against the supplier or where such right is valueless, provided however that the conditions laid down are the same for the recovery of purely national financial charges and provided that the interests of the Community are taken fully into consideration.'
Den første betingelse, som er omhandlet i artikel 31, stk. 1, Utra a), vedrører adgangen til den særUge uddannelse til alment praktiserende læge, mens den anden betingelse, som er omhandlet i artikel 31, stk. 3, vedrører udstedelsen af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for den særUge uddannelse til alment praktiserende læge.
As is clear from its wording, Article 31 of Directive 93/16 draws a distinction between the requirement of successful completion of six years' study of medicine and that of possession of a basic diploma referred to in Article 3. The first requirement, laid down in Article 31(l)(a), concerns access to specific training in general medical practice, whereas the second, laid down in Article 31(3), concerns the issue of diplomas, certificates, or other evidence of specific training in general medical practice.
Spørgsmålene er rejst under en sag, som Fédération belge des chambres syndicales de médecins ASBL (herefter »den belgiske lægeforening«), der er en sammenslutning, som varetager interesserne for personer, der udøver virksomhed som læge i Belgien, har anlagt ved Cour d'arbitrage med påstand om annullation af artikel 4, stk. 2, i Det Flamske Fællesskabs (Communauté flamande) dekret af 5. april 1995 om ændring af dekret af 12. juni 1991 om universiteter i Det Flamske FæUesskab, der indeholder regler om en særlig uddannelse til alment praktiserende læge og andre bestemmelser vedrørende universiteterne (herefter »1995-dekretet«).
Those questions were raised in proceedings brought before the Cour d'Arbitrage on 26 January 1996 by the Fédération Belge des Chambres Syndicales de Médecins ASBL (Belgian Federation of Doctors' Associations, hereinafter 'the Fédération'), an association representing the interests of persons exercising the medical profession in Belgium, to secure the annulment of Article 4(2) of the Decree of the Flemish Community of 5 April 1995, amending the Decree of 12 June 1991 relating to universities in the Flemish Community, which makes provision for specific training in general medical practice and lays down other provisions relating to universities (hereinafter 'the 1995 Decree').
Hvad angår betingelserne for adgangen til en uddannelse, der gør det muligt at erhverve eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis som speciallæge, bemærkes, at artikel 24 i direktiv 93/16 bygger på samme sondring som artikel 31 meUem gennemførelsen og godkendelsen af mindst seks års medicinstudier, på den ene side, og besiddelsen af et basisbevis i henhold til artikel 3, på den anden side.
Moreover, as regards the conditions for access to training leading to the award of a diploma, certificate, or other evidence of formal qualification as medical specialist, Article 24 of Directive 93/16 draws the same distinction as Article 31 between the successful completion of at least six years' study of medicine and possession of a basic diploma referred to in Article 3.
Den belgiske lægeforening er af den opfattelse, at artikel 4, stk. 2, i 1995-dekretet udgør en undtagelse fra direktiv 93/16, idet den giver studerende, som endnu ikke er berettiget til at udøve lægegerning, adgang til den særUge uddannelse til alment praktiserende læge, hvorved den skaber forskelsbehandling meUem lægestuderende, som er berettiget til at påbegynde denne uddannelse i Det Flamske FæUesskab, og lægestuderende fra de andre fællesskaber.
The Fédération considers that Article 4(2) of the 1995 Decree derogates from Directive 93/16 by granting access to specific training in general medical practice to students who are not entitled to assume medical responsibilities and thus creates discrimination between trainees authorised to embark on such training in the Flemish Community and trainees from the other Communities.
FølgeUg er det, i modsætning til, hvad den belgiske lægeforening har gjort gældende, hverken noget krav efter artikel 31's ordlyd eUer efter opbygningen af direktiv 93/16, at den pågældende er i besiddelse af et basisbevis i henhold til artikel 3 for at kunne få adgang til den særUge uddannelse til alment praktiserende læge.
It follows that, contrary to the Federation's assertion, neither the terms of Article 31 nor the scheme of Directive 93/16 require the person concerned to hold a basic diploma referred to in Article 3 in order to be granted access to specific training in general medical practice.
Da Cour d'arbitrage fandt, at tvisten vedrører spørgsmålet om, fra hvilket år den særUge uddannelse tü alment praktiserende læge kan begynde, og nærmere bestemt, om adgangen til denne uddannelse forudsætter, at den pågældende er i besiddelse af et eksamensbevis, et certifikat eUer et andet kvalifikationsbevis som omhandlet i artikel 3 i direktiv 93/16 (herefter »basisbeviset i henhold til artikel 3«), har retten besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen tre præjudicielle spørgsmål.
Considering that the dispute is concerned with determining the year as from which specific training in general medical practice may commence and, more specifically, whether access to such training implies that the person concerned should hold a diploma, certificate or other evidence of formal qualifications referred to in Article 3 of Directive 93/16 (hereinafter 'the basic diploma referred to in Article 3'), the Cour d'Arbitrage stayed proceedings pending a preliminary ruling from the Court of Justice on three questions.
Med det andet og tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om det efter karakteren af de opgaver, som den pågældende skal udføre under den særUge uddannelse til alment praktiserende læge i henhold til artikel 31, stk. 1, Utra d), må anses for en forudsætning, at han har erhvervet et basisbevis i henhold til artikel 3, før han påbegynder denne uddannelse.
By its second and third questions, the national court seeks essentially to ascertain whether the nature of the activities that the candidate must pursue in the course of his specific training in general medical practice in implementation of Article 31(l)(d) implies that he should have obtained a basic diploma referred to in Article 3 before embarking on that training.
Vedrørende det anførte bemærkes, at den formulering, der anvendes i artikel 32 i direktiv 93/16, hvori der tales om en læge, som arbejder i sin egen praksis under tilsyn af en godkendt praktikvejleder, og som derfor skal være i besiddelse af et basisbevis i henhold til artikel 3, er forskellig fra den formulering, der anvendes i artikel 31, stk. 1, Utra d), hvori der tales om en læge, som deltager i de »ansvarsopgaver, der
By its first question, the national court seeks to ascertain whether Article 31(l)(a) of Directive
Vedrørende det anførte bemærkes, at artikel 31 i direktiv 93/16, som det fremgår af dets ordlyd, sondrer mellem betingelsen om, at der skal være gennemført seks års medicinstudier, og betingelsen om, at den pågældende skal være i besiddelse af et basisbevis i henhold til artikel 3.
It must be borne in mind that the case of the 'medical practitioner' mentioned in Article 32 of
Hvad angår deltagelsen i de faglige arbejdsopgaver, som er omhandlet i artikel 31, stk. 1, Utra d), forudsætter direktiv 93/16 altså ikke, at den pågældende er i besiddelse af et basisbevis i henhold til artikel 3.
Directive 93/16 does not thus impose the requirement of possession of a basic diploma referred to in Article 3 in relation to participation in the professional activity referred to in Article 31(l)(d) thereof.
påhviler de personer, som han arbejder sammen med«, eftersom de sidstnævnte personer er berettiget til at udøve virksomhed som læge.
Directive 93/16, who works in his own surgery under the supervision of an authorised training supervisor and who must therefore hold a basic diploma referred to in Article 3, is different from that of the candidate mentioned in Article 31(l)(d), who shares the 'responsibilities of the persons with whom he works', the latter, for their part, being entitled to pursue the activities of a doctor.
Den sidstnævnte bestemmelse taler ikke, i modsætning til hvad der gælder efter artikel 32, om de erfaringer, »som lægen har opnået i sin egen praksis«.
In contrast to Article 32, the latter provision does not mention the experience 'acquired by the medical practitioner in his own surgery*.
Da direktiv 93/16 ikke forudsætter, at den pågældende er i besiddelse af et basisbevis i henhold til artikel 3 for at kunne påbegynde den særUge uddannelse til alment praktiserende læge, men blot stiller krav herom på tidspunktet for udstedelsen af eksamensbeviset, certifikatet eUer et andet kvalifikationsbevis for den særUge uddannelse til alment praktiserende læge, og i betragtning af, at dette krav er et minimumskrav, kan medlemsstaterne efter direktiv 93/16 selv frit bestemme, om lægen på et tidligere tidspunkt skal være i besiddelse af et basisbevis i henhold til artikel 3.
Since Directive 93/16 does not make possession of a basic diploma referred to in Article 3 a precondition for commencing specific training in general medical practice but only imposes that requirement when the diploma, certificate, or other evidence of formal training in specific general medical practice is awarded, and since that is a minimum requirement, Directive 93/16 leaves the Member States free to decide whether the trainee must already hold the basic diploma referred to in Article 3 at an earlier stage.
Uddannelsen til alment praktiserende læge indebærer ikke, at den pågældende udøver uafhængig virksomhed som læge med den hertil knyttede beføjelse til at stille en diagnose og foreskrive en behandling. Artikel 31, stk. 1, Utra d), kræver blot, at den pågældende deltager i opgaver, som påhviler fuldt kvalificerede læger.
Training in general medical practice does not involve the exercise of the profession of doctor in an independent manner, with the attendant freedom to make diagnoses and prescribe treatment; indeed, Article 31(l)(d) merely requires participation in the activities of a fully qualified medical practitioner.
Hvad angår artikel 31, stk. 1, Utra b), i direktiv 93/16, foreskriver denne, at uddannelsen skal gennemføres »under tilsyn af de kompetente myndigheder eUer organer«.
As for Article 31(l)(b) of Directive 93/16, it provides that the
Efter karakteren af de opgaver, som lægen skal udføre under den særlige uddannelse til alment praktiserende læge i henhold tü artikel 31, stk 1, Utra d), i direktiv 93/16, er det ikke nogen ubetinget forudsætning, at den pågældende har erhvervet et eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis i henhold til direktivets artikel 3, før han påbegynder denne uddannelse.
The nature of the activities which a trainee must pursue in the course of his specific training in general medical practice in implementation of Article 31(l)(d) of Directive 93/16 does not necessarily imply that he should have obtained a diploma, certificate or other evidence of f ormai qualifications referred to in Article 3 before starting such training.
Det tilkommer medlemsstaterne at afgøre, om ogi hvilket omfang deltagelsen for en læge, som er uddannet til alment praktiserende læge, i de faglige arbejds- og ansvarsopgaver, der påhviler de personer, som han arbejder sammen med under sin uddannelse, forudsætter, at han er i besiddelse af et eksamensbevis, certifikat euer andet kvalifikationsbevis i henhold tü nævnte direktivs artikel 3.*
It is for the Member States to determine whether, and if so to what extent, the participation of a person undergoing training in general medical practice in the professional activities and responsibilities of the persons with whom he works in the course of his training means that he should hold the diploma, certificate or other evidence of formal qualifications referred to in Article 3 of mat Directive.'
Præjudiciel »Socialpolitik — beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens — direktiv 80/987/EØF — artikel 4 — direkte virkning — muligheden for anvendelse på borgerne af nationale bestemmelser, som fastsætter et loft over garantien for betaling i tilfælde af manglende underretning til Kommissionen* (Sjette Afdeling)
Preliminary ruling (Social policy — Protection of employees in the event of the insolvency of their employer — Directive 80/987/EEC — Article 4 — Direct effect — Whether national provisions fixing the ceiling for the guarantee of payment may be relied upon against individuals where the Commission has not been informed) (Sixth Chamber)
Ved dom af 27. januar 1995, berigtiget ved dom af 31. maj 1995 har Cour d'appel de Douai forelagt to spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 (herefter »direktivet«).
By a judgment of 27 January 1995, rectified by a further judgment of 31 May 1995, the Cour d'Appel (Court of Appeal), Douai, referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Council Directive 80/987/EEC of 20 October 1980 (hereinafter 'the directive").
Desuden vil en ændring af de præjudicielle spørgsmåls indhold være uforenelig med Domstolens opgaver i henhold til traktatens artikel 177 og med Domstolens forpligtelse til at give medlemsstaternes regeringer samt andre berørte parter mulighed for at afgive indlæg i henhold til artikel 20 i EF-statutten for Domstolen, når henses til, at det i henhold til denne bestemmelse kun er forelæggelsesbeslutningerne, der meddeles de pågældende parter.
In those circumstances, it is for the national court to verify whether new information presented in the course of the proceedings before the Court of Justice are useful, or indeed necessary, in resolving the dispute in the main proceedings.
Den nationale ret ønsker med sit andet spørgsmål, som bør behandles først, nærmere bestemt at få oplyst, om direktivets artikel 4, stk. 3, og artikel 11 er til hinder for anvendelsen af sådanne bestemmelser som artikel D 143-2 i den franske code du travail, som fastsætter et loft over garantien for betaling af arbejdstagernes tilgodehavender, når medlemsstaten har undladt at underrette Kommissionen om fremgangsmåderne ved fastsættelse af loftet
By its second question, which it is appropriate to examine first, the national court is essentially asking whether Articles 4(3) and 11 of the Directive preclude the application of provisions such as Article D 143­2 of the French Code du Travail, setting a ceiling on the payment guarantee in respect of employees' outstanding claims, where the Member State has failed to inform the Commission of the methods used to set that ceiling.
Det påhviler under disse omstændigheder den nationale ret at bedømme, om de nye forhold, der er fremkommet under retsforhandlingerne ved Domstolen, er nyttige, eUer nødvendige for at afgøre tvisten i hovedsagen.
As for the answer to be given to the second question, it should first be pointed out that the second subparagraph of Article 4(3) of the Directive requires Member States which have set a ceiling to the liability for employees' outstanding claims, as the preceding subparagraph authorises them to do, to inform the Commission of the methods used to set that ceiling.
Med hensyn til besvarelsen af det andet spørgsmål bemærkes først, at direktivets artikel 4, stk. 3, andet afsnit, pålægger de medlemsstater, som i henhold til bestemmelsens foregående afsnit har fastsat et loft over garantien for betaling af arbejdstagernes tilgodehavender, en forpligtelse til at underrette Kommissionen om fremgangsmåderne ved fastsættelse af loftet.
However, that provision does not imply that the duty to inform the Commission gives rise to a Community procedure for monitoring the methods chosen by the Member State, or that Member States' exercise of the option to set a ceiling is subject to the express or implied agreement of the Commission.
Det bemærkes, at ifølge traktatens artikel 177, som er baseret på en klar adskillelse meUem de nationale retters og Domstolens funktioner, henhører bedømmelsen af de faktiske omstændigheder under den nationale rets kompetence.
It should be borne in mind that, in proceedings under Article 177 of the Treaty, which is based on a clear separation of functions between the national courts and the Court of Justice, any assessment of the facts in the case is a matter for the national court.
Domstolen har således alene kompetence til at træffe afgørelse vedrørende fortolkningen og gyldigheden af en EF-forskrift på grundlag af de faktiske omstændigheder, sådan som de er beskrevet af den nationale ret.
Moreover, neither the wording nor the purpose of the provision in question provides justification for the view that Member States' non­compliance with their obligation to give prior notice in itself renders the ceilings thus adopted unlawful.
bekendt med, om medlemsstaterne har udnyttet den i artikel 4, stk. 3, første afsnit, angivne mulighed, og i givet fald, hvorledes.
It is therefore apparent that the purpose of the obligation to give notice laid down in the second subparagraph of Article 4(3) is simply to inform the Commission whether Member States have exercised the option referred to in the preceding subparagraph and, if so, in what manner.
Det fremgår imidlertid ikke af denne bestemmelse, at forpligtelsen til underretning medfører, at Fællesskabet gennemfører en kontrolprocedure med hensyn til de fremgangsmåder, som medlemsstaten har fulgt, eUer at medlemsstaternes udnyttelse af muligheden for at fastsætte et loft er underordnet en udtrykkelig eUer stiltiende godkendelse fra Kommissionens side.
administrative provisions which they adopt in the field governed by the Directive, it is clear from that provision that it concerns relations between the Member States and the Commission and confers no right upon individuals which could be infringed in the event of a breach by a Member State of the obligation to give prior notice to the Commission of the methods used to set the ceiling referred to in Article 4(3).
Det fremgår således, at formålet med forpligtelsen til underretning i artikel 4, stk. 3, andet afsnit, alene er, at Kommissionen kan blive
As for Article 11(2) of the Directive, which requires Member States to communicate to the Commission the texts of the laws, regulations and
»Artikel 4, stic 3, og artikel 11 i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens er ikke tü hinder for anvendelsen af bestemmelser, som fastsætter et loft over garantien for betaling af arbejdstagernes tilgodehavender, når medlemsstaten har undladt at underrette Kommissionen om fremgangsmåderne ved fastsættelse af loftet.*
'Articles 4(3) and 11 of Council Directive 80/987/EEC of 20 October 1980 on the approximation of the laws of the Member States relating to the protection of employees in the event of the insolvency of their employer do not preclude the application of provisions setting a ceiling on the payment guarantee in respect of employees' outstanding claims, where the Member State has failed to inform the Commission of the methods used to set that ceiling.'
Generaladvokat G. Cosmas fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet f Sjette Afdeling) den 21. november 1996.
Advocate General G. Cosmas delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 21 November 1996.
»1) Artikel 4 i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 indeholder en præcis og ubetinget forpligtelse for medlemsstaterne til under alle omstændighederne at sikre arbejdstagerne den mininimumsgaranti, der følger af artikel 4, stk. 1 og 2, og som består i betaling af tilgodehavender for løn i tufælde af skyldnerens insolvens, når de blandt de beregningsmåder, der er fastsat i stk. 2, har valgt den, der er mindst byrdefuld for den nationale garantiinstituion.
Article 4 of Council Directive 80/987/EEC of 20 October 1980 on the approximation of the laws of the Member States relating to the protection of employees in the event of the insolvency of their employer lays down a precise and unconditional obligation for Member States to guarantee that employees are paid at the very least the minimum amount of their outstanding claims resulting from the insolvency of their employer, as provided for in paragraphs 1 and 2 of that Article, having chosen from the methods of calculation provided for in paragraph 2, the one that entails the least liability for the national guarantee institution.
Bestemmelserne i artikel 4, stk. 3, i Rådets direktiv 80/987/EØF af 20. oktober 1980 har ikke direkte virkning i national ret i den forstand, at de begrænser arbejdstagernes rettigheder i henhold til andre bestemmelser i direktivet.
The provisions of Article 4 (3) of the abovementioned Directive 80/987 are not in themselves directly applicable in national law, in the sense of limiting the rights of employees resulting from the other provisions of the Directive.