natgillin/translations-raw huggingface dataset:
... retten til kontradiktion kræver, at den pågældende virksomhed under den admini­strative procedure sættes i stand til at tage stilling dels til, om de fremførte faktiske forhold og andre omstændigheder virkeligt foreligger og hvilken betydning, de da har, dels til de dokumenter, som Kommissionen påberåber sig til støtte for, at der fo­religger en overtrædelse af traktatens [konkurrenceregler].«
... in order to respect the principle of the right to be heard the undertakings concerned must have been afforded the opportunity during the administrative procedure to make known their views on the truth and relevance of the facts and circumstances al­leged and on the documents used by the Commission to support its claim that there has been an infringement of [the competition rules of the Treaty]."
Jfr. tilsvarende: Dom af 29. oktober 1980, foren, sager 209­215 og 218/78, Van Landewyck/'Kom­missionen, Sml.
See also: Judgment of 29 October 1980, Joined Cases 209 to 215 and 218/78, Van Landewyck ν Commhsion, [1980] ECR 3125, 3237 (Opinion: Warner, p. 3286).
') Kommissionens forordning nr. 99/63/EØF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Rådets forordning nr. 17 (EFT 1963­1964, s. 42).
Regulation No 99/63/EEC of the Commission of 25 July 1963 on the hearings provided for in Article 19(1) and (2) of Council Regulation No 17 (Official Journal, English Special Edition 1963­64, p. 47).
Udsendebe 1/mans 1983
Issue 1/March ¡983
EØF ­ KONKURRENCE ­ REGLERNES HÅNDHÆVELSE
EEC ­ COMPETITION ­ APPLICATION OF THE RULES infringement or for a declaration that a course of conduct is unlawful.
Den kontrolundersøgelse, der har hjemmel i artikel 14 i fo­rordning nr. 17, har derimod alene til formål at skaffe Kommissionen adgang til de nødvendige bevisligheder for at kontrollere rigtigheden og rækkevidden af en be­stemt faktisk eller retlig situation.
On the other hand, the sole objective of the investigation procedure referred to in Article 14 of Regulation No 17 is to enable the Commission to gather the necessary information to check the actual existence and scope of a given factual and legal situation.
En beslutning om kontrolundersøgelse i henhold til artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17, tilhører ikke den gruppe af beslutninger, som Kommissionen i medfør af forordningens artikel 19, stk. 1, ikke kan træffe uden først at have givet de pågældende mulighed for at udøve deres ret til kontradiktion.
Thus a dedsion ordering an investigation under Article 14(3) of Regulation No 17 is not included by Article 19(1) ofthat regulation amongst the dedsions which the Com­mission may not take without giving those concerned a proper hearing.
Tredjemands ret til i henhold til artikel 19, stk. 2, i forordning nr. 17 at udtale sig tilgodeses, når Kommissionen giver vedkommende lejlighed til at fremsætte sine synspunkter skriftligt, idet Kommissionen ikke har pligt til efterfølgende at give ved­kommende ret til at udtale sig mundtligt.
The right of third parties to be heard pursuant to Article 19 (2) of Regulation No 17 is observed when the Commission affords them an opportunity of making known their views in writing; it is not bound to grant them an oral hearing.
Dom af 29. oktober 1980: foren, sager 209­215 og 218/78, Van Landewyck/Kom­missionen, Sml.
Judgment of 29 October 1980, Joined Cases 209 to 215 and 218/78, Van Landewyck ν Commhsion, [1980] ECR 3125, cf. p.
1980, s. 3125, jfr. s. 3232 (Forslag: Reischl, s. 3286).
3232 (Opinion: Reischl, p. 3286).
For at et sådant forslag kan tillægges virkning, skal de pågældende forinden have sendt Kommissionen deres skriftlige svar på meddelelsen om klagepunkter.
In order to consti­tute a valid proposal it is necessary that the undertaking or association concerned should have submitted to the Commission a written reply to the statement of objec­tions.
Dom af 29. oktober 1980: foren, sager 209­215 og 218/78, Van Landewyck/Kom­missionen, Sml. 1980, s. 3125, jfr. s. 3233 f.
Judgment of 29 October 1980, Joined Cases 209 to 215 and 218/78, Van Landewyck ν Commhsion, [1980] ECR 3125, cf. p.
Der er intet til hinder for, at Kommissionen ved en enkelt beslutning træffer afgø­relse vedrørende én og samme overtrædelse, som er genstand for flere på hinanden følgende klager, der er indgivet under én og samme procedure.
There is nothing to prevent the Commission from ruling in a single decision on one and the same infringement which is the subject of several successive complaints lodged during the same proceedings.
Den omstændighed, at Kommissionen har afslået at give dem indsigt i sagsakterne, kan imidlertid ikke påberåbes til støtte for annullationspåstanden, idet de anmodninger om at få indsigt i sagsakterne, som er fremsat efter vedtagelsen af beslutningen, ikke har kunnet have indvirkning på den administrative procedures forløb.«
Β — 7.3.2.6 the administrative file cannot be relied upon to obtain annulment of the dedsion since requests for discovery of the file made after the dedsion was taken cannot have had any effect upon the course of the administrative proceedings."
Dom af 29. oktober 1980: foren, sager 209­215 og 218/78, Van Landewyck/Kom­missionen, Sml. 1980, s. 3125, 3237 (Forslag: Reischl, s. 3286).
Judgment of 29 October 1980, Joined Cases 209 to 215 and 218/78, Van Landewyck ν Commhsion, [1980] ECR 3125, 3237 (Opinion: Reischl, p.3286).
Kommissionen skal nemlig tage hensyn til resulta­tet af den administrative procedure, hvis det drejer sig om at frafalde klagepunkter, der viser sig ikke at være tilstrækkeligt begrundede, eller hvis det drejer sig om, såvel faktisk som retligt, at tilrettelægge og supplere argumentationen til støtte for de klage­punkter, som den opretholder.
In fact the Commission must take into account the factors emerging from the administrative procedure in order either to abandon such objections as have been shown to be unfounded or to supplement and redraft its arguments both in fact and in law in support of the objections which it maintains.
Sidstnævnte mulighed er ikke i strid med den i arti­kel 4 i forordning nr. 99/63 hjemlede ret til forsvar.«
This latter possibility does not conflict with the principle of the rights of the defence protected by Article 4 of Regulation No 99/63."
Dom af 29. oktober 1980: foren, sager 209­215 og 218/78, Van Landewyck/Kom­missionen, Sml. 1980, s. 3125, 3245 (Forslag: Reischl, s. 3286).
Judgment of 29 October 1980, Joined Cases 209 to 215 and 218/78, Van Landewyck ν Commhsion, [1980] ECR 3125, 3245 (Opinion: Reischl, p.3286).
Artikel 20 giver de virksomheder, hos hvilke der indhentes oplysninger, sikkerhed for, at deres interesser på grund af Kommissionens tavshedspligt ikke bringes i fare, og bestemmelsen giver således Kommissionen mulighed for i så vidt omfang som muligt [under sin kontrolvirksomhed] at indsamle de oplysninger, der er nødvendige for, at den kan udføre sine opgaver i medfør af traktatens artikler 85 og 86, uden at virksomhederne kan gøre indsigelse herimod, men bestemmelsen giver dog ikke Kommissionen hjemmel til, til skade for den pågældende virkskomhed, gennem en procedure ifølge forordning nr. 17 at gøre faktiske forhold, andre omstændigheder eller dokumenter, som den ikke mener at kunne afsløre, gældende mod den pågæl­dende virksomhed, såfremt nægtelsen af at foretage denne afsløring påvirker virk­somhedens mulighed for på rimelig måde at udtale sig om eksistensen eller betydnin­gen af disse omstændigheder, om disse dokumenter eller om de konklusioner, Kom­missionen drager deraf.
The said Article 20 by providing undertakings from whom information has been ob­tained with a guarantee that their interests which are closely connected with observ­ance of professional secrecy, are not jeopardized, enables the Commission to collect on the widest possible scale the requisite data for the fulfilment of [its supervisory task] without the undertakings being able to prevent it from doing so, but it does not nevertheless allow it to use, to the detriment of the undertakings involved in a pro­ceeding referred to in Regulation No 17, facts, circumstances or documents which it cannot in its view disclose if such a refusal of disclosure adversely affects that under­taking's opportunity to make known effectively its views on the truth or implications of those circumstances, on those documents or again on the conclusions drawn by the Commission from them.
Hvis mangler af denne art imidlertid faktisk afhjælpes under sagens behandling for Domstolen, medfører de ikke nødvendigvis, at den anfægtede beslutning skal ophæ­ves, for så vidt retten til kontradiktion ikke berøres af denne efterfølgende afhjælp­ning.«
However if such irregularities have in fact been put right during the proceedings be­fore the Court they do not necessarily lead to the annulment of the contested dedsion in so far as remedying them at a later stage has not affected the right to be heard."
»... oplysninger, som har karakter af forretningshemmeligheder, og som ved at blive meddelt en erhvervssammenslutning af dennes medlemmer mister denne karak­ter mellem medlemmerne, [mister ikke] deres fortrolige karakter i forhold til tredje­mand.
"... information in the nature of a trade secret given to a trade or professional as­sociation by its members and thus having lost its confidential nature vis­à­vis them does not lose it with regard to third parties.
Såfremt erhvervssammenslutningen meddeler Kommissionen sådanne oplys­ninger i forbindelse med en procedure i henhold til forordning nr. 17/62, kan Kom­missionen ikke påberåbe sig bestemmelserne i samme forordnings artikler 19 og 20 til støtte for at meddele oplysninger til en tredjemand, der optræder som klager.
Where such an assodation forwards such information to the Commission in proceedings commenced under Regulation No 17, the Commission cannot rely on the provisions of Articles 19 and 20 ofthat regulation to justify passing on the information to third parties who are making complaints.
Arti­kel 19, stk. 2, giver kun den, der har indgivet klage, ret til at blive hørt og ikke krav på at modtage fortrolige oplysninger.
Ar­ticle 19 (2) gives the latter a right to be heard and not a right to receive confidential in­formation.
[Den urigtige fremgangsmåde i form af krænkelse af tavshedspligten ville kun med­føre] hel eller delvis annullation af beslutningen, hvis det blev godtgjort, at denne kunne have fået et andet indhold, hvis fejlen ikke var begået.«
Nevertheless [a procedural irregularity in the form of disclosure of a trade secret] would involve the annulment in whole or in part of the dedsion only if it were shown that in the absence of such irregularity the contested dedsion might have been differ­ent."
Dom af 29. oktober 1980: foren, sager 209­215 og 218/78, Van Landewyck/Kom­missionen, Sml. 1980, s. 3125, 3239 (Forslag: Reischl, s. 3286).
Judgment of 29 October 1980, Joined Cases 209 to 215 and 218/78, Van Landewyk ν Commhsion, [1980] ECR 3125, 3239 (Opinion: Reischl, p.3286).
Β — 7.3.2.1, nr. 1 og 3 Β — 20.5, nr. 10 og 11
Β — 7.3.2.1, Nos 1 and 3 Β ­20.5, Nos 10 and 11
En sådan skrivelse, hvori Kommissionen udelukkende på grundlag af de forhold, den har kendskab til, som afslutning på sin undersøgelse tilkendegiver sin opfattelse, er ikke til hinder for, at de nationale retter, for hvilke de pågældende aftalers uforenelighed med artikel 85 gøres gældende, på grundlag af de foreliggende om­stændigheder anlægger en anden vurdering af de pågældende aftaler.
Such a letter does not have the result of preventing national courts before which the agreements in question are alleged to be incompatible with Article 85 of the Treaty from reaching a different finding as regards the agreements on the basis of the infor­mation available to them.
Selv om den i en sådan skrivelse tilkendegivne opfattelse ikke binder de nationale retter, udgør den dog et moment, som disse kan inddrage i deres bedømmelse af, om de pågæl­dende aftaler eller den pågældende adfærd strider mod artikel 85.
Whilst it does not bind the national courts, the opinion transmitted in such a letter nevertheless constitutes a factor which the national courts may take into account in examining whether the agreements or conduct in question are in accordance with the provisions of Article 85.
Domme af 10. juli 1980: — foren, sager 253/78 og 1­3/79, Procureur de la République/Giry og Guerlain, Sml. 1980, s. 2327, jfr. s. 2373 f.
Judgments of 10 July 1980: — Joined Cases 253/78 and 1 to 3/79, Procureur de la République ν í7iry and Guerlain, [1980] ECR 2327, cf. p.
1980, s. 2481, jfr. s. 2499 (Forslag: Reischl, s. 2502) og — sag 99/79, Lancôme/Etos, Sml.
— Case 37/79, Anne Marty ν Estée Lauder, [1980] ECR 2481, cf. p. 2499 (Opin­ion: Reischl, p. 2502)
Dom af 29. oktober 1980: foren, sager 209­215 og 218/78, Van Landewyck/Kom­missionen, Sml. 1980, s. 3125, 3247 (Forslag: Reischl, s. 3286).
Judgment of 29 October 1980, Joined Cases 209 to 215 and 218/78, Van Landewyck ν Commhsion, [1980] ECR 3125, 3247 (Opinion: Reischl, p.3286).
Overtrædeber begået »forsætligt eller uagtsomt« 2. Bødeudmåling 3.
Infringement committed "deliberately or through negligence" 2.
Valutaspørgsmål
Currency
Det må afvises, at begreberne »dominerende stilling« og »misbrug« skulle være så generelle og ubestemte, at Kommissionen som følge heraf er afskåret fra at pålægge bøder for overtrædelse af traktatens artikel 86 før disse begreber er blevet konkretise­ret gennem administrativ praksis og retspraksis.
It is impossible to uphold the argument that because of the alleged general nature and imprecision of the concepts "dominant position" and "abuse" of such a position, the Commission may only impose fines for infringing Article 86 of the Treaty after these concepts have been given a specific meaning either by administrative practice or by case­law.
En sådan differentiering er ikke en krænkelse af diskrimineringsforbudet.
Such a distinction does not constitute an infringement of the principle of non­discrimination.
Dom af 12. juli 1979: foren, sager 32, 36­82/78, BMW/Kommissionen, Sml. 1979, s. 2435, jfr. s. 2482 (Forslag: Warner, s. 2484).
Judgment of 12 July 1979, Joined Cases 32 and 36 to 82/78, BMW ν Commission, [1979] ECR 2435, cf. p.2482 (Opinion: Warner, p. 2484).
Overtrædelser begået »forsætligt eller uagtsomt«
Infringement committed "deliberately or through negligence"
Herefter er det uden betydning, om sagsøger havde kendskab til, at der forelå en overtrædelse af forbudet i artikel 85.
Consequently, it is of little relevance to establish whether the applicant knew that it was infringing the prohibition contained in Article 85.
Den udtalelse fra en advokat, som sagsøger påberåber sig, kan ikke undskylde denne.
In this connexion the opinion of a legal adviser, on which it relies, is not a mitigating factor.
Det må således antages, at de i traktaten forbudte handlinger er begået forsætligt og i strid med traktatens bestemmelser.«
It must thus be held that the acts prohibited by the Treaty were undertaken intention­ally..."
Dom af 1. februar 1978: sag 19/77, Miller/Kommissionen, Sml. 1978, s. 131, 151 (Forslag: Warner, s. 153).
Judgment of 1 February 1978, Case 19/77, Miller ν Commhsion, [1978] ECR 131,152 (Opinion: Warner, p. 154).
Jfr. tilsvarende: Dom af 12. juli 1979: foren, sager 32, 36­82/78, BMW/Kommbsionen, Sml. 1979, s. 2435, 2479 f. (Forslag: Warner, s. 2484).
See also: Judgment of 12 July 1979, Joined Cases 32 and 36 to 82/78, BMW ν Commhsion, [1979] ECR 2435, 2479 (Opinion: Warner, p. 2484).
UBC har ved at indføre et handelssystem, der indebar en koordination af forbudet mod at sælge grønne bananer, af diskriminerende priser og af mindre leverancer end svarende til de afgivne ordrer, alt sammen med henblik på at fremkalde en effektiv opdeling af de nationale markeder, truffet sådanne foranstaltninger, som selskabet vidste eller burde vide var i strid med forbudet i traktatens artikel 86.
UBC, by setting up a commercial system combining the prohibition of the sale of ba­nanas while still green, discriminatory prices, deliveries less than the amounts or­dered, all of which was to end in strict partitioning of national markets, adopted measures which it knew or ought to have known contravened the prohibition set out in Article 86 of the Treaty.
Kommissionen har følgelig med rette konstateret, at UBC har begået disse overtræ­delser, og at UBC i det mindste har udvist uagtsomhed.«
The Commission therefore had good reason to find that UBC's infringements were at the very least negligent."
1978, s. 1391, 1418 (Forslag: Capotorti, s. 1420) og — dom af 13. februar 1979: sag 85/76, Hoffmann­La Roche/Kommissionen, Sml.
— Judgment of 13 February 1979, Case 85/76, Hoffmann-La Roche ν Commh­sion, [1979] ECR 461, 556 (Opinion: Reischl, p. 562).
1. »... eksportforbudsklausulerne [er] en form for konkurrencebegrænsning, som i kraft af deres beskaffenhed i sig selv bringer samhandelen mellem medlemsstater i fare.
1. "...the clauses prohibiting exports constitute a form of restriction on competition which by its very nature jeopardizes trade between Member States.
Kommissionen [kan derfor anse sådanne overtrædelser for at være af] en vis grov ka­rakter og [kan] inden for rammerne af artikel 15 i forordning nr. 17 ... tage hensyn hertil.«
Consequently, the Commission was entitled to consider that the infringements which it found were of a certain gravity and to take this into account with regard to the provisions of Article 15 of Regulation No 17."
Dom af 1. februar 1978: sag 19/77, Mitter/Kommissionen, Sml. 1978, s. 131, 152 (Forslag: Warner, s. 153).
Judgment of 1 February 1978, Case 19/77, Miller ν Commhsion, [1978] ECR 131,152 (Opinion: Warner, p. 154).
Et anbringende om, at bøden efter sin størrelse er en yderst hård sanktion mod den pågældende virksomhed, kan ikke tages i betragtning, når virksomheden hindrer efterprøvelse af anbringendet ved at nægte at fremlægge sine regnskaber.
The claim that the amount of the fine is extremely burdensome for the undertak­ing concerned cannot be taken into consideration where the undertaking has pre­vented verification of that claim by refusing to produce its accounts.
Dom af 1. februar 1978: sag 19/77, Miller/Kommissionen, Sml. 1978, s. 131, jfr. s. 152 (Forslag: Warner, s. 153).
Judgment of 1 February 1978, Case 19/77, Miller ν Commhsion, [1978] ECR 131, cf. p.
Med hensyn til varigheden ... [gælder, at] selv om de faktiske omstændigheder har foreligget siden den 24. januar 1963, indtraf retskrænkelsen først fra 1. januar 1973, den dato, da Det forenede Kongerige tiltrådte fællesmarkedet.
[Concerning the duration of the infringement] although it is true that the facts date from 24 January 1963 the infringement only materialized as from 1 January 1973, the date of the accession of the United Kingdom to the common market.
Perioden mellem den af Kommissionen til grund lagte dato — september 1972 — og den reelle dato for overtrædelsens begyndelse — 1. januar 1973 — er så kort, at der kan ses bort fra den ved bedømmelsen af bødens størrelse.
... the inconsiderable difference between September 1972, the date taken by the Commission, and 1 January 1973, the date when the infringement actually began, leads to the view that it should have no effect on the fixing of the amount of the fine.
Med hensyn til grovheden skal det anføres, at sagsøgerne siden hen ikke ændrede... adfærd, men yderligere [anlagde tre sager] ved nederlandske retter, selv om sagsø­gerne allerede var blevet gjort opmærksom på Rom­traktatens konkurrenceregler.
As far as concerns its gravity it must be borne in mind that the applicant continued afterwards to engage in this course of conduct by making applications on three other occasions to the Netherlands courts, even though its attention had been drawn to the rules of competition laid down by the Treaty of Rome.
Endvidere har Theal's adfærd fremkaldt helt åbenbare konkurrencebegrænsninger i strid med et af traktatens grundlæggende formål, at gennemføre et enhedsmarked inden for Fællesskabet.
Furthermore Theal's actions have led to clear restrictions of competition which con­travene one of the fundamental objectives of the Treaty, namely to establish a single market in the Community.
Det må imidlertid tages i betragtning, at de omhandlede produkter efter deres art kun udgør en ringe del af brugernes udgifter.
However, account must be taken of the fact that the products in question, owing to their nature, represent only a small item of consumers' expenditure.
Selv om Theal's adfærd har bidraget til at ophæve konkurrencen mellem produkter af samme mærke, har brugerne herved ikke lidt et alvorligt tab, når henses til produk­tets pris og dets relative ringe betydning for den normale bruger.
Although Theal's conduct has contributed to eliminating competition between prod­ucts of the same brand, the loss to the consumer has not been serious in view of the
EØF ­ KONKURRENCE ­ REGLERNES HÅNDHÆVELSE
EEC - COMPETITION - APPLICATION OF THE RULES price of the product in question and its relatively small importance to the ordinary consumer.
Når henses til det anførte, forekommer den af Kommissionen pålagte bøde... for... overtrædelse af artikel 85, stk. 1, ikke at stå i noget misforhold til overtrædelsens grovhed og varighed.«
In the light of these considerations the fine ... imposed by the Commission for the infringement of Article 85 (1) by Theal does not seem to be out of proportion to its gravity and duration."
Dom af 20. juni 1978: sag 28/77, Tepea/Kommissionen, Sml. 1978, s. 1391, 1417 f. (Forslag: Capotorti, s. 1420).
Judgment of 20 June 1978, Case 28/77, Tepea ν Commhsion, [1978] ECR 1391, 1418 (Opinion: Capotorti, p. 1421).
Om kravet om at tage hensyn til overtrædelsens grovhed og varighed ved bødens ud­måling se tillige: — dom af 14. februar 1978: sag 27/76, United Brands/Kommissionen, Sml. 1978, s. 207, 313 (Forslag: Mayras, s. 317). ­ dom af 12. juli 1979: foren, sager 32, 36­82/78, BMW/Kommissionen, Sml. 1979, s. 2435, 2480 (Forslag: Warner, s. 2484).
Concerning the need to take into consideration the gravity and duration of the in­fringement in determining the amount of the fine, see also: — Judgment of 14 February 1978, Case 27/76, United Brands ν Commission, [1978] ECR 207, 308 (Opinion: Mayras, p.312) — Judgment of 12 July 1979, Case 32 and 36 to 82/78, BMW ν Commhsion, [1979] ECR 2435, 2480 (Opinion: Warner, p. 2484).
Dom af 20. juni 1978: sag 28/77, Tepea/'Kommissionen, Sml. 1978, s. 1391, jfr. s. 1418 f. (Forslag: Capotorti, s. 1420).
Judgment of 20 June 1978, Case 28/77, Tepea ν Commission, [1978] ECR 1391, cf. p. 1420 (Opinion: Capotorti, p. 1421).
Domstolen kan nedsætte en bøde, der er pålagt en virksomhed, som har misbrugt sin dominerende stilling, ved dels at tage hensyn til, at det under sagens behandling har vist sig, at der foreligger fejl fra Kommissionens side med hensyn til vurderingen af den dominerende stilling, dels til at virksomheden under den administrative pro­cedure har erklæret sig rede til at ændre de omstridte kontrakter og rent faktisk har ændret dem i samråd med Kommissionen.
The Court may reduce the fine imposed upon an undertaking for abusing its dom­inant position, on the grounds that, first, the preparatory inquiry has revealed mis­takes by the Commission in its evaluation of the dominant position and, secondly, as early as the stage of the administrative procedure the undertaking stated that it was ready to amend the contracts at issue and has in fact amended them in conjunction with the Commission.
1979, s. 461, jfr. s. 557 (Forslag: Reischl, s. 562).
557 (Opinion: Reischl, p. 559).
Artikel 15 i forordning nr. 17 indeholder intet til støtte for, at Kommissionen og Domstolen er forpligtet til at angive en bøde i RE eller henvise til et beløb, som er anført i RE. Da RE ikke er en betalingsvaluta, må Kommissionen og Domstolen nødvendigvis fastsætte bøden i national valuta.
Nevertheless there is nothing in the wording of Article 15 of Regulation No 17 which justifies the conclusion that the Commission and the Court are bound to express the amount of a fine in units of account or with reference to a sum expressed in units of account Since the unit of account is not a currency in which payment is made, the Commission and the Court are of necessity bound to fix the amount of the fine in na­tional currency.