natgillin/translations-raw huggingface dataset:
VAT and Duties Tribunal ønsker med sine spørgsmål, som må undersøges under ét, nærmere bestemt oplyst, hvordan den afgiftspligtige fortjenstmargen efter sjette direktivs artikel 26 skal beregnes, når en erhvervsdrivende, som er omfattet af bestemmelserne i denne artikel, mod betaling af et fast beløb udfører transaktioner, som dels består af egne ydelser, dels af ydelser købt hos andre.
amount and deduction of input tax would, by reason of the multiplicity of services and the places in which they are provided, entail practical difficulties for those undertakings of such a nature as to obstruct their operations. In order to adapt the applicable rules to the specific nature of such operations, the Community legislature set up a special VAT scheme in Article 26(2), (3) and (4) of the Sixth Directive.
En fortolkning, hvorefter sjette direktivs artikel 26 kun fandt anvendelse på erhvervsdrivende, som er rejsebureauer og personer, der organiserer turistrejser, i disse udtryks sædvanlige betydning, ville bevirke, at de samme ydelser henhørte under forskellige bestemmelser, alt efter hvilken kategori den erhvervsdrivende formelt tilhørte.
Those questions were raised in proceedings in which Mr Madgett and Mr Baldwin are in disagreement with the Commissioners of Customs and Excise as to whether the special scheme under Article 26 of the Sixth Directive applies to them by reason of the fact that they offer travel packages to their customers in the context of their hotel business.
Det må undersøges, om artikel 26 - når pakkerejserne består af blandede ydelser — kun finder anvendelse på de ydelser, der er købt hos tredjemand, eller på alle ydelserne.
Although the principal reason for the special margin scheme under Article 26 of the Sixth Directive is the existence of problems in connection with travel services which include elements in more than one Member State, the wording of that provision is such that it applies also to supplies of services within a single Member State.
Dernæst må det undersøges, efter hvilken metode den del af pakkerejsen, der vedrører egne ydelser, skal beregnes.
By order of the President of the Court of 11 December 1997, the two cases were joined for the purposes of the oral procedure and the judgment.
Det må derfor fastslås, at ordningen i sjette direktivs artikel 26 finder anvendelse på erhvervsdrivende, som organiserer turistrejser i eget navn, og som lader afgiftspligtige tredjemænd levere de tjenesteydelser, der sædvanligvis er forbundet med denne form for virksomhed, selv om de erhvervsdrivende ikke formelt har status som rejsebureauer eller personer, der organiserer turistrejser.
To interpret Article 26 of the Sixth Directive as applying solely to traders who are travel agents or tour operators within the normal meaning of those terms would mean that identical services would come under different provisions depending on the formal classification of the trader.
Domstolen har fastslået, at særordningen i sjette direktivs artikel 26 udelukkende finder anvendelse på ydelser købt hos tredjemand.
It must therefore be held that the scheme under Article 26 of the Sixth Directive applies to traders who organise travel or tour packages in their own name and entrust other taxable persons with the supply of the services generally associated with that kind of activity, even if they are not, formally speaking, travel agents or tour operators.
Det er almindeligt, at erhvervsdrivende, som f.eks. hotelejere, der leverer tjenesteydelser, som sædvanligvis er forbundet med rejser, anvender ydelser købt hos tredjemand, og at disse ydelser dels i forhold til indkvarteringen udgør en mindre del af pakkerejsens pris, dels henhører under de opgaver, som traditionelt udføres af sådanne erhvervsdrivende.
By its questions, which should be examined together, the High Court essentially asks whether Article 26 of the Sixth Directive on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (hereinafter 'the Sixth Directive') applies to a hotelier who, in return for a package price, offers his guests, in addition to accommodation, return transport between distant pick-up points and the hotel and an excursion by coach during their stay at the hotel, those transport services being bought in from third parties.
Sjette direktivs artikel 26 fastlægger ikke kriterier, hvorefter fortjenstmargenen for ydelser købt hos tredjemand kan udskilles fra det beløb, der vedrører egne ydelser.
Traders such as hoteliers who provide services habitually associated with travel frequently make use of services bought in from third parties which take up a small proportion of the package price compared to the accommodation and are among the tasks traditionally entrusted to such traders.
De ydelser, der er købt hos tredjemand, under disse omstændigheder er rene biydelser i forhold til de egne ydelser, og at den erhvervsdrivende ikke skal pålægges afgift efter sjette direktivs artikel 26.
Mr Madgett and Mr Baldwin submit that for a trader to be subject to the special scheme under Article 26 of the Sixth Directive, he must be either a 'travel agent' or a 'tour operator'.
Det bemærkes, at sjette direktivs artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a), bestemmer, at beskatningsgrundlaget for momsen for de fleste tjenesteydelser er den samlede modværdi, som modtages for den udførte ydelse.
The services bought in from third parties remain purely ancillary in relation to the inhouse services, and the trader should not be taxed under Article 26 of the Sixth Directive.
En fast pris, der både omfatter ydelser købt hos tredjemand — og derfor omfattet af artikel 26 -og egne ydelser — som ikke er omfattet af denne bestemmelse - bevirker, at modværdien i den forstand, hvori udtrykket anvendes i sjette direktivs artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a), ikke kan anvendes som beskatningsgrundlag for egne ydelser leveret i forbindelse med pakkerejsen.
Where, however, a hotelier habitually offers his customers, in addition to accommodation, services which go beyond the tasks traditionally entrusted to hoteliers, and which cannot be carried out without a substantial effect on the package price charged, such as travel to the hotel
Når en hotelejer sædvanligvis, ud over indkvarteringen, tilbyder sine gæster ydelser, der ligger uden for hotelejernes traditionelle opgaver som f.eks. transporten til hotellet fra fjerntliggende opsamlingssteder og hvis udførelse ikke kan undgå at have mærkbare følger for den faste pris, der anvendes, kan sådanne ydelser ikke betragtes som tjenesteydelser, der er rene biydelser.
The services provided by travel agents and tour operators most frequently consist of multiple services, in particular transport and accommodation, supplied either within or outside the territory of the Member State in which the undertaking has established its business or has a fixed establishment.
De af VAT and Duties Tribunal forelagte spørgsmål
The application of the normal rules on place of taxation, taxable
del af pakkerejsen, der vedrører egne ydelser. Der er to mulige metoder, hvoraf den ene bygger på de faktiske omkostninger, og den anden bygger på markedsprisen.
from distant pick-up points, such services are not to be equated with purely ancillary services.
Det kan, når henses til, at det i det foreliggende tilfælde står fast, at momsen i princippet bliver den samme, hvad enten beregningen af momsen på grundlag af fortjenstmargenen for ydelser købt hos tredjemand sker efter den ene eller den anden metode - ikke forlanges, at en erhvervsdrivende skal beregne, hvilken del af pakkerejsen der svarer til hans egen ydelse, efter princippet om faste omkostninger, når denne del kan udskilles af pakkerejsen på grundlag af markedsprisen for ydelser, der svarer til dem, som indgår i pakkerejsen.
comprising both bought-in and inhouse services, does not define any criteria by which the margin on bought-in services may be identified in distinction to the margin on inhouse services.
Det hedder i domskonklusionen:
The questions referred by the VAT and Duties Tribunal
•1) Artikel 26 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag finder anvendelse på en hotelejer, som — mod betaling af et fast beløb — ud over indkvartering sædvanligvis tilbyder sine gæster transport frem og tilbage mellem hotellet og visse fjerntliggende opsamlingssteder og en udflugt med bus under opholdet, således at transportydelserne købes af tredjemand
It should be noted that Article HA(l)(a) of the Sixth Directive states that the taxable amount for VAT consists, in respect of most services, of everything which constitutes the consideration for the service.
Artikel 26 i sjette direktiv 77/388 skal fortolkes således, at når en erhvervsdrivende, som er omfattet af bestemmelserne i denne artikel, mod betaling af et fast beløb udfører transaktioner, som dels beslår af ydelser leveret af ham selv, deh af ydelser leveret af andre afgiftspligtige personer, finder den ordning med hensyn til momsen, der er fastsat i denne bestemmelse, udelukkende anvendelse på tjenesteydelser leveret af tredjemand Det kan ikke forlanges, at en erhvervsdrivende skal beregne, hvilken del af pakkerejsen der svarer til hans egen ydelse, efter princippet om faste omkostninger, når denne del kan udskilles af pakkerejsen på grundlag af markedsprisen for ydelser, der svarer til dem, som indgår i pakkerejsen. *
The existence of a package price covering both services bought in from third parties - and so covered by Article 26 — and inhouse services -not covered by that provision - that the consideration within the meaning of Article HA(l)(a) of the Sixth Directive cannot be used as the taxable amount for the inhouse services which are provided as part of the package.
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 30. april 1998.
It must be determined whether, where packages are made up of mixed services, Article 26 applies only to the services bought in from third parties, or to all the services.
Han foreslog at svare således:
There are two possible methods, the other based on market value.
»1) Artikel 26 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om afsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at udtrykkene 'rejsebureau' eller 'person, der organiserer turistrejser' finder anvendelse på en erhvervsdrivende, der, skønt hans nationale ret ikke anerkender ham som sådan, sædvanligvis i eget navn over for den rejsende organiserer rejser eller turistrejser og hertil anvender tjenesteydelser, der præsteres direkte til den rejsende af afgiftspligtige tredjemænd.
Bearing in mind that it is common ground in the present case that calculation of the VAT on the margin for the bought-in services by using one alternative or the other in principle gives the same figure for VAT — a trader may not be required to calculate the part of the package corresponding to the inhouse services by the actual cost method where it is possible to identify that part of the package on the basis of the market value of services similar to those which form part of the package.
Det tilkommer den nationale ret at afgøre tvisten i hovedsagen på grundlag af svaret på det første spørgsmål.«
He proposed the following answer to the questions referred by the High Court of Justice, Queen's Bench Division:
»Når en erhvervsdrivende, der er omfattet af bestemmelserne i artikel 26 i det sjette direktiv 77/388, mod betaling af en fast pris udfører transaktioner, der er sammensat af tjenesteydelser, der dels udføres af ham selv, dels af andre afgiftspligtige personer, kan den i artikel 26 fastsatte momsordning kun anvendes på de sidstnævnte, for så vidt disse direkte kommer den rejsende til gode.
Article 26 of the Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment, must be interpreted as meaning that the terms 'travel agent' and 'tour operator' apply to a trader who, although not recognised as a travel agent or tour operator by his national law, habitually arranges travel or tours, dealing with the traveller in his own name and making use of services supplied directly to the traveller by third parties.
Den fortjenstmargen, som udgør beskatningsgrundlaget i henhold til artikel 26, stk. 2, i det sjette direktiv 77/388, opnås ved at foretage en fordeling af den faste pris uden afgift mellem de egne ydelser og de ydelser, der udføres af andre afgiftspligtige personer, på grundlag af markedsværdien af de egne ydelser.«
Where the services which the traveller receives are supplied partly by other taxable persons and partly by the trader himself, the trader may not be regarded as a 'travel agent' or 'tour operator' within the meaning of Article 26 if the services supplied directly by third parties are ancillary in relation to the other services.
Præjudiciel »Begrebet national ret — landbrug betingelser for ydelse* (Femte Afdeling)
It is for the national court to decide the main proceedings on the basis of the answer to Question 1.
Domstolens præsident har ved kendelse af 4. november 1997 forenet de to sager med henblik på den mundtlige forhandling og dommen.
He proposed the following answer to the questions referred by the Value Added Tax Tribunal:
Ved beslutninger af 9. januar (sag C-9/97) og 12. marts 1997 (sag C-118/97) har maaseutuelinkeinojen valituslautakunta forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 17 og 18 i Rådets forordning (EØF) nr. 2328/91 af 15. juli 1991 og af artikel 1 i Rådets direktiv 75/268/EØF af 28. april 1975.
Where a trader who comes under the provisions of Article 26 of the Sixth Directive 77/388 carries out, in return for payment of a package price, operations which consist of services supplied partly by himself and partly by other taxable persons, the VAT scheme provided for in Article 26 may be applied only to the latter, in so far as they are of direct benefit to the traveller.
Den forelæggende ret spørger nærmere bestemt, om forordning nr. 2328/91 om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet samt direktiv 75/268 om landbrug i bjergområder og i visse ugunstigt stillede områder er til hinder for at tildele udligningsgodtgørelse til en landbruger, når denne ikke bor varigt på sin bedrift.
The margin which constitutes the taxable amount within the meaning of Article 26(2) of the Sixth Directive is to be obtained by apportioning the package price, exclusive of tax, between the inhouse services and the services bought in from other taxable persons on the basis of the market value of the inhouse services.
Disse spørgsmål er blevet forelagt under to sager, der er indbragt henholdsvis af Raija-Liisa Jokela og af Laura Pitkäranta ved sin værge Anna Pitkäranta vedrørende den administrative myndigheds afslag på at tildele dem en udligningsgodtgørelse, som skal afhjælpe den ulempe, der er forbundet med at drive landbrugsvirksomhed i ugunstigt stillede landbrugsområder.
Joined Cases C-9/97 and C-118/97 Raija-Liisa Jokela and Laura Pitkäranta Agriculture
Det bemærkes, at artikel 18, stk. 3, i forordning nr. 2328/91 udtrykkeligt bemyndiger medlemsstaterne til at fastsætte supplerende eller indskrænkende betingelser for ydelse af udligningsgodtgørelse.
Preliminary ruling (Definition of national court or tribunal — Agriculture — Compensatory permanent natural handicaps — Conditions for granting the allowance)
Det anføres i den femte betragtning til direktiv 75/268, at den støtteordning, som skal indføres, skal modvirke »den stadige formindskelse af landbrugsindkomsterne« og »tilstedeværelsen af særligt vanskelige arbejdsvilkår« i de ugunstigt stillede områder.
By orders of 9 January 1997 (Case C-9/97) and 12 March 1997 (Case C-118/97), the Maaseutuelinkeinojen Valituslautakunta (Rural Businesses Appeals Board) referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Articles 17 and 18 of Council Regulation (EEC) No 2328/91 of 15 July 1991, and Article 1 of Council Directive 75/268/EEC of 28 April 1975.
Det fremgår af disse bestemmelser, at EF-bestemmelserne i det væsentlige har til formål at støtte fortsættelsen af landbrugsvirksomhed i områder, hvor den — uden denne støtte - ville blive bragt i fare med alle de negative konsekvenser, som dette ville have for opretholdelsen af befolkningen og for de pågældende områders levedygtighed.
It is apparent from those provisions that, the objective of the Community rules is essentially to support the continuation of farming in areas where it would be jeopardised without such support, with all the adverse consequences which that would involve for population levels and conservation in the areas concerned.
Ifølge Domstolen har den pågældende støtteordning ligeledes til formål at sikre opretholdelsen af et befolkningsminimum i visse ugunstigt stillede områder.
By contrast, the objective of maintaining population levels, to which the continuation of farming undoubtedly contributes, cannot of itself imply a requirement of permanent residence.
Det følger heraf, at de betingelser vedrørende bopælskravet, som ifølge den finske ordning skal være opfyldt for at kunne oppebære udligningsgodtgørelsen, er omfattet af formål, som forfølges med støtteordningen, og således falder inden for grænserne af medlemsstaternes skøn i henhold til artikel 18, stk. 3, i forordning nr. 2328/91, for så vidt som de bidrager til opretholdelsen af et befolkningsminimum, der er en forudsætning for opretholdelse af væsentlige tjenesteydelser for befolkningen i områder, der i modsat fald ville være truet af affolkning.
Those questions were raised in proceedings brought respectively by Mrs Jokela and by Laura Pitkäranta, represented by her guardian Anne Pitkäranta, concerning the refusal of the administrative authorities to grant them a compensatory allowance intended to offset the handicap caused by farming in lessfavoured agricultural areas.
I modsætning hertil kan det befolkningspolitiske mål, hvis virkeliggørelse fortsættelsen af landbrugsvirksomhed ganske vist tilsigter at bidrage til, derimod ikke i sig selv indebære en forpligtelse til at have varig bopæl.
By order of the President of the Court of 4 November 1997, the two cases were joined for the purposes of the oral procedure and judgment.
Det første spørgsmåls andet led, litra a) og b)
The first part of the first question
Den landbruger, som er bosiddende i Finland mere end 12 km fra sin bedrift, sig i samme situation som den person, der er bosat i en anden medlemsstat, idet begge for at kunne oppebære udligningsgodtgørelsen skal opfylde de særlige betingelser.
The national court asks next whether it is contrary to Community law, in particular the principles of equal treatment and legal certainty, to apply national legislation such as that in issue in the main proceedings.
Den nationale ret spørger dernæst, om fællesskabsretten, og navnlig princippet om ligebehandling og retssikkerhedsprincippet, er til hinder for anvendelse af en national ordning
The national court wishes to know, in substance, whether it is contrary to Regulation 2328/91 on improving the efficiency of agricultural structures or Directive 75/268 on mountain and hill farming and farming in certain lessfavoured areas to grant a compensatory allowance to a farmer whose home is not on the farm.
Det hedder i domskonklusionen:
The general residence requirement
•1) Artikel 17 og 18 i Rådets forordning (EØF) nr. 2328/91 af 15. juli 1991 om forbedring af landbrugsstrukturernes effektivitet og artikel 1 i Rådets direktiv 75/268/EØF af 28. april 1975 om landbrug i bjergområder og i visse ugunstigt stillede områder er ikke til hinder for at tildele udligningsgodtgørelse for varige naturbetingede ulemper til en landbruger, når denne ikke bor varigt på sin bedrift.
It must be noted that Article 18 of Regulation No 2328/91 simply states that the persons eligible for the compensatory allowance are 'farmers ... who undertake to pursue a farming activity in accordance with the aims of Article 1 of Directive 75/268/EEC', which itself refers to 'the continuation of farming, thereby maintaining a minimum population level or conserving the countryside in certain lessfavoured areas'.
Hverken ligebehandlingsprincippet eller retssikkerhedsprincippet er til hinder f or, at det kræves af den landbruger, som ansøger om udligningsgodtgørelse, og som bor uden for bedriften i mere end 12 fan's vejafstand fra bedriftens økonomiske centrum, at han selv varetager dennes drift og erhverver mindst 50% af sin indkomst fra landbrugsvirksomhed eller hermed ligestillet virksomhed, og at der desuden skal godtgøres at foreligge særlige grunde.*
According to the Court, the system of aid in question is also intended to help maintain a minimum population level in certain lessfavoured areas. It follows that the detailed rules governing the residence requirement laid down in the Finnish legislation for eligibility for the compensatory allowance fall within the objectives pursued by the system of aid and, consequently, within the limits of the discretion left to the Member States by Article 18(3) of Regulation
Generaladvokat J. Mischo fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 24. marts 1998.
No 2328/91, in so far as they help maintain a minimum level of population which, is necessary for the maintenance of essential services for the inhabitants of areas which would otherwise be threatened by rural exodus.
Medlemsstaterne kan fastsætte yderligere eller begrænsende betingelser for tildeling af udligningsgodtgørelsen, f.eks. at landbrugeren erhverver en vis del af sin samlede indkomst fra bedriftsvirksomheden, og at bedriften drives af landbrugeren selv, såfremt støttemodtageren bor uden for bedriftens område, hvilket hverken strider mod princippet om ligebehandling af landbrugere eller det hermed forbundne forbud mod forskelsbehandling, eller mod proportionalitetsprincippet eller et andet fællesskabsretligt princip.
It is not contrary to Articles 17 and 18 of Council Regulation (EEC) No 2328/91 of 15 July 1991 on improving the efficiency of agricultural structures or to Article 1 of Council Directive 75/268/EEC of 28 April 1975 on mountain and hill farming and farming in certain lessfavoured areas to grant a compensatory allowance for permanent natural handicaps to a farmer whose home is not on the farm.
Da medlemsstaten kan fastsætte yderligere eller begrænsende betingelser for tildeling af udligningsgodtgørelser, kan den også af særlige grunde fastsætte mindre strenge betingelser, end dem, som gælder generelt, hvilket ikke strider mod retssikkerhedsprincippet, som skal overholdes inden for fællesskabsretten.
It is not contrary either to the principle of equal treatment or to that of legal certainty for a farmer claiming the compensatory allowance who does not tive on his farm but more than 12 kilometres by road from its operational centre to be required to work the farm himself, to derive at least 50% of his income from farming or similar activities and, in addition, to establish the existence of special grounds:
Disse principper og artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 2328/91 er dog til hinder for, at ingen anden person under disse omstændigheder kan opnå godtgørelsen, når landbrugsbedriften fortsat drives og gården fortsat bebos.«
'(1) It is compatible with the aims of Articles 17 and 18 of Council Regulation (EEC) No 2328/91 on improving the efficiency of agricultural structures and Article 1 of Council Directive 75/268/EEC on mountain and hill farming and farming in certain lessfavoured areas for a compensatory allowance for natural handicaps to be granted to a farmer if he does not live on a farm owned or controlled by him in Finland in a lessfavoured area within the meaning of the said directive, but lives for most of the year outside the said area.