natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det præjudicielle spørgsmål vedrørte alene spørgsmålet om, hvorvidt forsikringsperioder, der er tilbagelagt i en anden medlemsstat, efter forordning nr. 1408/71 kan tages i betragtning ved fastlæggelsen af alderspensionens sats og dog lades ude af betragtning ved beregningen af dennes størrelse.
The preliminary question was solely concerned with the point whether, having regard to Regulation No 1408/71, periods of insurance completed in another Member State could be taken into account in determining the rate of the oldage pension but could be disregarded in calculating its amount.
Vedrørende den påståede forskelsbehandling af arbejdstagere, der har haft samtlige deres forsikringsperioder i Frankrig, og arbejdstagere, der foruden forsikringsperioder i Frankrig har tilbagelagt forsikringsperioder i en anden medlemsstat, bemærkede Domstolen, at tvisten i hovedsagen ikke vedrørte det forhold, at McLachlan ikke kunne opnå ydelser i henhold til arbejdsløshedsforsikringen, men derimod beregningen af hans alderspensionsrettigheder i henhold til den franske ordning.
As regards the alleged discrimination between workers who had completed periods of insurance in France only and those who had also completed periods of insurance in another Member State, the Court noted that the main proceedings related not to Mr McLachlan's exclusion from the unemployment insurance system, but to the calculation of his entitlement to an oldage pension under the French scheme.
Domstolen udtalte, at McLachlan ikke på det tidspunkt, hvor han anmodede om at få udbetalt pension, opfyldte betingelserne i samtlige de medlemsstaters lovgivninger, i hvilke han havde tilbagelagt forsikringsperioder, idet han ikke var fyldt 65 år, jf. kravet herom i Det Forenede Kongeriges lovgivning, hvorfor sagen var omfattet af artikel 49 i forordning nr. 1408/71.
In view of the fact that when Mr McLachlan requested payment of his pension, he did not satisfy the conditions laid down by all the legislation under which he had completed periods of insurance, since he had not reached the age of 65 years required by the legislation of the United Kingdom, the present case came under Article 49 of Regulation No 1408/71.
Den påståede forskelsbehandling skulle bestå i, at de franske institutioner ved beregningen af størrelsen af den pension, de skal udbetale, ikke tager hensyn til de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i Det Forenede Kongerige, selv om de ville have taget hensyn til dem, hvis de var tilbagelagt i Frankrig.
The alleged discrimination was said to consist in the fact that the French institutions failed to take into account the periods of insurance completed in the United Kingdom in calculating the amount of the pension payable by them, whereas they would have taken those periods into consideration if they had been completed in France.
Denne bestemmelse henviser til den nationale lovgivning, hvis betingelser er opfyldt
That provision referred to the national legislation whose conditions were satisfied.
Domstolen bemærkede, at dette forhold bygger på selve systemet i forordning nr. 1408/71, der har ladet selvstændige ordninger bestå, der hjemler bestemte krav mod bestemte institutioner, over for hvilke den ydelsesberettigede har direkte rettigheder.
The failure to take those periods into account was inherent in the system under Regulation No 1408/71, which allowed different schemes to continue to exist, creating different claims on different institutions against which the claimant possessed direct rights.
Ifølge denne artikel er det ved beregningen af pensionens beløb udelukket efter vedkommende nationale lovgivning at tage hensyn til de perioder, der er tilbagelagt i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, hvilket er i overensstemmelse med systemet i forordning nr. 1408/71, der har ladet selvstændige ordninger bestå, der hjemler bestemte krav mod bestemte institutioner, over for hvilke den ydelsesberettigede har direkte rettigheder.
The taking into account by that legislation of periods completed under the legislation of another Member State was excluded by that article as regards the calculation of the amount of the pension, in conformity with the system under Regulation No 1408/71, which allowed different schemes to continue to exist, creating different claims on different institutions against which the claimant possessed direct rights.
Disse ulemper ved opdelte ydelser, der i øvrigt begrænses i videst muligt omfang af visse bestemmelser i forordning nr. 1408/71, hænger nøje sammen med, at traktatens artikel 51 ikke har til formål at indføre en fælles socialsikringsordning, men alene at tilvejebringe en samordning af medlemsstaternes socialsikringsordninger.
The disadvantages resulting from the splitting of benefits, which were in any case limited as far as possible by certain provisions of Regulation No 1408/71, were inherent in the fact that Article 51 of the Treaty was not designed to organize a common social security system but merely to lay down rules for the coordination of the social security schemes of the Member States.
Imidlertid er det ikke efter artikel 49 udelukket, at lovgivningen i en medlemsstat hvis betingelser er opfyldt, for så vidt angår erhvervelsen af ret til alderspension og fastlæggelsen af pensionssatsen medregner de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i henhold til en anden medlemsstats lovgivning
However, Article 49 did not preclude the legislation of a Member State whose conditions were satisfied from taking periods of insurance completed under the legislation of another Member State into account for the purposes of the acquisition of the right to an oldage pension and for determining the rate of that pension.
På baggrund heraf kunne ifølge Domstolen undladelsen af ved beregningen af pensionens størrelse at medregne de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, ikke udgøre en overtrædelse af det principielle forbud mod forskelsbehandling, der for så vidt angår
In those circumstances, the failure to take periods of insurance completed under the legislation of another Member State into account in calculating the amount of the pension could
forordning nr. 1408/71 er bragt til udtryk i forordningens artikel 3.
not infringe the principle of non-discrimination, which in the context of Regulation No 1408/71 finds expression in Article 3.
Generaladvokat C. O. Lenz fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Første Afdeling) den 24. marts 1994.
Advocate General Lenz delivered his Opinion at the siltinc of the First Chamber on 24 March 1994.
Han foreslog heri følgende besvarelse:
He proposed that the Court should rule as follows :
1, i forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 skal fortolkes således, at den kompetente institution i et tilfælde som det i hovedsagen omhandlede ved sin beregning af pensionen for så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt der er erhvervet ret til en selvstændig ydelse, ikke skal medregne perioder tilbagelagt i en anden medlemsstat Foreligger der ingen ret til en selvstændig ydelse, skal der ved afgørelsen af, hvorvidt der er erhvervet nogen ret — samt i forbindelse med den sammenlignende beregning i henhold til artikel 46 (stk. 1, andet afsnit, som tidligere affattet, og stk. 3, som nu affattet) — ske medregning af perioder tilbagelagt i en anden medlemsstat.
If there is no right to an independent benefit, the periods completed in another Member Slat are taken into account for the acquisition of a right, as also for the comparative calculation under Article 46 (second subparagraph of paragraph 1 in the former version, paragraph 3 in the present version).
Ved fastsættelsen af størrelsen if åenforholdsmæssigt beregnedeydehe skal der dog ikke tages hensyn til sådanne perioder.
Those periods are disregarded, however, for the calculation of the amount of the proportionate benefit.
Det er alene det beløb, der følger af de nævnte to beregninger, som er det mest fordelagtige for ansøgeren, der herefter skal lægges til grund.«
Of the two calculations, only that which is ore favourable to the person concerned is taken into account in the further procedure.'
»Direktiv 79/7/EØF — tillæg til alderdomsydelser for ægtefælle over for hvem der består forsørgerpligt« (Femte Afdeling)
By order of 27 November 1992, received at the Court on 18 December 1992, the Social Security Commissioner referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Article 7(1 )(d) of Council Directive 79/7/EEC.
Ved kendelse af 27. november 1992, indgået til Domstolen den 18. december s.a., havde Social Security Commissioner stillet tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 7, stk 1, litra d), i Rådets direktiv 79/7/EØF.
Slates could exclude from the scope of the directive only the grant of increases in benefit for 'a dependent wife' so that the schemes which, like that in force in the United Kingdom since 1984, provided for increases for both husbands and wives, but on different conditions, involved discrimination which was not covered by the derogation provided for in Article 7 of the directive.
Disse spørgsmål var blevet rejst under en tvist mellem Elizabeth Bramhill og Chief Adjudication Officer vedrørende et afslag på at udbetale et tillæg til alderspension for ægtefælle, over for hvem der består forsørgerpligt.
Those questions had been referred in proceedings between Mrs Elizabeth Bramhill and the Chief Adjudication Officer concerning a decision not to pay an increase in retirement pension in respect of a dependent spouse.
ordlyden af direktivets artikel 7, stk. 1, litra d), at medlemsstaterne fra direktivets anvendelsesområde kun kunne udelukke tildeling af tillæg til ydelser for »hustru, over for hvem der består forsørgerpligt«, således at de ordninger, der som den, der har været gældende i Det Forenede Kongerige siden 1984, bestemte, at der skulle gives tillæg til begge ægtefæller, men på forskellige betingelser, indeholdt en forskelsbehandling, som ikke var dækket af undtagelsen i direktivets artikel 7.
Mrs Bramhill further submitted that this interpretation was confirmed by the fact that, in contrast to the latter provision, the third indent of Article 4(1) of the directive laid down the general principle that all discrimination on grounds of sex was prohibited as regards the calculation of benefits, including increases due in respect of a 'spouse' and for dependants.
Bramhill, der var britisk statsborger, ophørte med at arbejde fra 1. juni 1990 efter at være fyldt 60 år.
Mrs Bramhill, a United Kingdom national, ceased working on 1 June 1990, having reached the age of 60.
Nogle måneder forinden havde hun først ansøgt om alderspension fra sit fyldte 60. år og dernæst om et tillæg til denne for sin ægtefælle, over for hvem der består forsørgerpligt
Some months earlier, she had claimed a retirement pension payable from her 60th birthday, and later claimed an increase in that pension in respect of her dependent husband.
Domstolen fandt, at denne argumentation ikke kunne lægges til grund.
That argument could not be accepted by the Court.
Som det fremgik af direktivets titel og yderligere præciseredes i artikel 1, tilsigtede direktivet gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring.
As its title indicated and Article 1 explained, the purpose of the directive was the progressive implementation of the principle of equal treatment for men and women in matters of social security.
Ansøgningen om tillæg blev afslået med den begrundelse, at hun ikke opfyldte betingelserne for at opnå et sådant tillæg i Section 45A i Social Security Act 1975, som var blevet indsat ved Health and Social Security Act 1984, og som bestemte, at tildeling af det omtvistede tillæg bla. er betinget af, at udbetalingen af den pågældendes alderspension begyndte umiddelbart efter en periode, for hvilken vedkommende var berettiget til et tillæg til ydelser ved arbejdsløshed, sygdom eller invaliditet for ægtefælle, over for hvem der består forsørgerpligt.
Mrs Bramhill's claim for an increase was disallowed on the ground that she did noi satisfy the conditions of entitlement to such increase laid down by Section 45A of the Social Security Act 1975, which was introduced by the Health and Social Security Act 1984, which provides that such increase is to be granted only on condition, in particular, that the claimant's retirement pension began immediately upon the termination of a period for which she was entitled to an increase in unemployment benefit, sickness benefit or invalidity pension in respect of adult dependants.
Bramhill befandt sig imidlertid ikke i en sådan situation.
However, Mrs Bramhill was not in such a situation.
En fortolkning af direktivet som den af Bramhill hævdede var derfor uforenelig med dette formål og risikerede at bringe gennemførelsen af det nævnte princip i fare, idet den ville føre til, at en medlemsstat med hensyn til ydelser, som den havde undtaget fra direktivets anvendelsesområde i henhold til artikel 7, stk 1, litra d), ikke længere ville kunne anvende undtagelsen i denne bestemmelse, såfremt den traf en foranstaltning, der som den i tvisten i hovedsagen omhandlede bevirkede, at rækkevidden af en ulige behandling på grundlag af køn blev begrænset
To interpret the directive in the way contended for by Mrs Bramhill, which would mean that in the case of benefits which a Member State has excluded from the scope of the directive pursuant to Article 7(l)(d) it could no longer rely on the derogation provided for by that provision if it adopted a measure which, like that in question in the main proceedings, had the effect of reducing the extent of unequal treatment based on sex, would therefore be incompatible with the purpose of the directive and would be likely to jeopardize the implementation of the aforesaid principle of equal treatment.
Med sine spørgsmål ønskede den forelæggende ret i det væsentlige oplyst, om artikel 7, stk 1, litra d), i direktiv 79/7 var til hinder for, at en medlemsstat, som havde forbeholdt mænd tildeling af tillæg til langvarige alderdomsydelser til ægtefæller, over for hvem der bestod forsørgerpligt, men alene afskaffede denne forskelsbehandling med hensyn til kvinder, som opfyldte visse betingelser.
The essence of the questions put by the Social Security Commissioner was whether Article 7(l)(d) of Directive 79/7 precluded a Member State which provided for increases in long-term oldage benefits in respect of a dependent spouse to be granted only to men from abolishing that discrimination solely with regard to women who fulfil certain conditions.
Heraf fulgte, at den omtvistede forskelsbehandling var omfattet af den nævnte undtagelse i direktivet
According to the claimant in the main proceedings, it followed from the wording of Article 7(l)(d) of the directive that Member
Ifølge sagsøgeren i hovedsagen fremgik det af
The Court ruled as follows:
»Artikel 7, sik 1, litra d), i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring er ikke til hinder for, at en medlemsstat, som har forbeholdt mænd tildeling af tillæg til langvarige alderdomsydelser til ægtefæller, overfor hvem der består forsørgerpligt, alene afskaffer denne forskelsbehandling med hensyn til kvinder, som opfylder visse betingelser.«
'Article 7(l)(d) of Council Directive 79/7/EEC of 19 December 1978 on the progressive implementation of the principle of equal treatment for men and women in matters of social security does not preclude a Member Slate which provided for increases in long-term oldage benefits in respect of a dependent spouse to be granted only to men from abolishing that discrimination solely with regard to women who fulfil certain conditions.'
Generaladvokat G O. Lenz fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 14. april 1994.
Advocate General Lenz delivered his Opinion at the silling of the Fifth Chamber on 14 April 1994.
Han foreslog følgende afgørelse:
He proposed that the Court should rule as follows :
»Direktivets artikel 7, stk. 1, litra d), skal fortolkes således, at det omfatter bestemmelser af en art som bestemmelserne i Section 45 og 45A i Social Security Act, for så vidt de udvider kredsen af berettigede til en gruppe kvinder, selv hvis kriterierne for bestemmelse af denne persongruppe fremstår som en supplerende betingelse, der stilles for kvinder.
'Article 7(l)(d) of Directive 79/7 is to be interpreted as covering provisions such as those in sections 45 and 45A of the Social Security Act in so far as they extend the category of entitled persons to include a group of women, even if the criteria for determining that group turn out to be an additional condition of entitlement for women.
Proportionalitetsprincippet finder ikke anvendelse under de beskrevne omstændigheder.«
In the circumstances, the proportionality principle docs not have to be applied.'
Præjudiciel »Annullationssøgsmål — betingelser for antagelse af realitetsbehandling — antidumpingtold — lommetændere« (Sjette Afdeling)) for så vidt som disse bestemmelser berørte selskabet
(Actions for annulment — Conditions of admissibility -Anti-dumping (Sixth Chamber)
Gao Yao, Hongkong, var et selskab oprettet den 22. april 1987 i henhold til de i Hongkong gældende lovbestemmelser.
The complaint identified as one of the producers Gao Yao, an undertaking established in the People's Republic of China (hereinafter 'Gao Yao China').
Ved stævning indleveret den 11. marts 1992 havde Gao Yao (Hongkong) Hua Fa Industrial Co. Ltd, Hongkong, (herefter benævnt »Gao Yao, Hongkong«) anlagt sag med påstand om amodiation af artikel 1, 2 og 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 3433/91 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af lommetændere med fyrsten, med gas som brændstof, ikke til genopfyldning, med oprindelse i Japan, Den Kinesiske Folkerepublik, Republikken Korea og Thailand og om endelig opkrævning af den midlertidige antidumpingtold,
By application lodged on 11 March 1992, Gao Yao (Hong Kong) Hua Fa Industrial Co. Ltd, which is established in Hong Kong (hereinafter 'Gao Yao Hong Kong'), brought an action seeking the annulment of Articles 1, 2 and 3 of Council Regulation (EEC) No 3433/91 imposing a definitive anti-dumping duty on imports of gasfuelled, non-refillable pocket flint lighters originating in Japan, the People's Republic of China, the Republic of Korea and Thailand and definitively collecting the provisional anti­dumping duty, in so far as they related to that company.
I november 1989 var der indgivet klage af Fédération européenne des fabricants de briquets, der anmodede om, at der blev indledt antidumpingprocedure over for import til Fællesskabet af lommetændere med fyrsten, med
On 7 April 1990 the Commission announced the initiation of a proceeding, as provided for in Council Regulation (EEC) No 2423/88 on protection against dumped or subsidized imports from countries not members of the European
Klagen var særligt rettet mod virksomheden Gao Yao, Den Kinesiske Folkerepublik, (herefter benævnt »Gao Yao, Kina«) som producent.
Economie Community. One of the questionnaires was sent to Gao Yao Hua Fa Industrial, Guangdong, People's Republic of China.
Selv om forordningerne om indførelse af antidumpingtold i forhold til betingelserne i traktatens artikel 173, stk 2, altså efter deres art og rækkevidde efter Domstolens opfattelse måtte siges at være almengyldige, idet de finder anvendelse på de pågældende erhvervsdrivende i al almindelighed, fandtes det ikke at kunne udelukkes, at bestemmelserne deri kunne berøre visse erhvervsdrivende individuelt.
Article 173 of the Treaty, regulations imposing anti-dumping duties were in fact, as regards their nature and their scope, of a legislative character, in that they applied to all the economic operators concerned taken as a whole, their provisions might none the less be of individual concern to certain economic operators.
Den 7. april 1990 bekendtgjorde Kommissionen, at den havde indledt den i Rådets forordning (EØF) nr. 2423/88 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, omhandlede procedure.
The Commission received a reply to the questionnaire in which the aforesaid undertaking gave information on its structure and activities.
I meddelelsen om indledning af proceduren opfordrede Kommissionen de interesserede parter til at tilkendegive deres mening, specielt ved at besvare et spørgeskema vedrørende antidumping.
It also stated its address in the People's Republic of China and specified that it had a 'sales office' in Hong Kong.
Et af disse spørgeskemaer blev fremsendt til virksomheden Gao Yao Hua Fa Industrial, Guangdong, Den Kinesiske Folkerepublik
The reply to the questionnaire asked for correspondence to be directed for ease of communication to the representative office in Hong Kong.
Domstolen havde tidligere anerkendt, at dette i almindelighed var tilfældet for producent- og eksportvirksomheder, der kan godtgøre, at Kommissionens eller Rådets retsakter retter sig til dem, eller som er berørt af de forudgående akter, samt importører, hvis videresalgspris for de pågældende varer anvendes til fastsættelse af eksportprisen.
The Court had held that generally this was the case with producers and exporters who established that they were identified in the measures adopted by the Commission or the Council or were concerned by the preliminary measures, and with importers whose resale prices for the goods in question were used for determining the export price.
Domstolen bemærkede, at sagsøgeren ikke var berørt af de forberedende akter, idet det var et selskab, der var oprettet i Hongkong, og som Fællesskabet ikke havde pålagt at betale antidumpingtold, og som ikke var omfattet af undersøgelsen.
The applicant was not concerned by the preliminary measures, since it was a company established in Hong Kong on which anti-dumping duties were not imposed by the Community and which was not the target of the investigation.
Kommissionen modtog en besvarelse af dette spørgeskema, hvori ovennævnte virksomhed oplyste om sin struktur og sin produktion. Den angav endvidere sin adresse i Den Kinesiske Folkerepublik og oplyste samtidig, at den havde et »Sales Office« (dvs. et salgskontor! i Hongkong.
On 19 June 1991, at a hearing before the Commission, the applicant argued that Gao Yao China could not be regarded as an exporter since all the lighters manufactured in China and sold by Gao Yao Hong Kong are exported from Hong Kong, which is a country with a market economy.
I besvarelsen af spørgeskemaet anmodede virksomheden om, at korrespondance for nemheds skyld blev stilet til Representative Office i Hongkong.
According to the applicant, the normal value should therefore be the comparable price actually paid for a like product on the domestic market of the country of export, namely Hong Kong.
Domstolen bemærkede ligeledes, at ifølge sagsøgerens eget udsagn havde selskabet optrådt som et rent forsendelseskontor placeret i Hongkong for at lette korrespondancen mellem Kommissionens tjenestegrene og Gao Yao, Kina.
Moreover, according to its own statements, the applicant intervened merely as a channel of transmission in Hong Kong set up to facilitate correspondence between the Commission and Gao Yao China.
Sagsøgeren havde således besvaret Kommissionens spørgeskema som repræsentant for denne virksomhed.
Thus the applicant replied to the Commission's questionnaire as a representative of that undertaking.
Den 19. juni 1991 gjorde sagsøgeren under et møde med Kommissionen gældende, at Gao Yao, Kina, ikke kunne anses for eksportør, eftersom alle lommetændere, der fremstilles i Kina og sælges af Gao Yao, Hongkong, eksporteredes fra Hongkong, der var et land med markedsøkonomi.
On 28 October 1991 the Commission submitted to the Council a proposal for a regulation imposing an anti-dumping duly of 16.9% on products originating in the People's Republic of China. That rate was in fact used in Regulation No 3433/91.