natgillin/translations-raw huggingface dataset:
»Appel — tjenestemænd — ytringsfrihed over for overordnede — loyalitetspligt og den værdighed, stillingen kræver — disciplinær sanktion — indplacering på lavere løntrin«
(Appeal — Officials — Freedom of expression in relation to hierarchical superiors — Duty of loyalty and obligation to uphold the dignity of the service — Disciplinary measure — Relegation in step)
Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Mischo fremsat den 10. juni 1999
Opinion of Advocate General Mischo delivered on 10 June 1999 Judgment of the Court (Second Chamber), 16 December 1999
Appel — anbringender — Domstolens efterprøvelse af den retlige kvalifikation af de faktiske omstændigheder — lovligt
Appeals — Pleas in law — Review by the Court of the legal nature of the facts — Whether permissible
Tjenestemænd — rettigheder og forpligtelser — ytringsfrihed — hensyntagen hertil uanset loyalitetsforpligtelsen over for Fællesskaberne — tjenestemandens bemærknin­ger til sin bedømmelsesrapport
Officials — Rights and obligations — Freedom of expression — Observance, despite the obligation of allegiance to the Communities — Official's comments on staff report (Staff Regulations, Art. 43, second para.)
Appel — anbringender — præmisser i en dom i strid med fællesskabsretten — domskonklusion baseret på andre retlige grunde — forkastelse
Appeals — Pleas in law — Grounds of a judgment vitiated by an infringement of Community law — Operative part well founded on other legal grounds — Dismissal
Når Retten har fastslået eller vurderet de faktiske omstændigheder, har Dom­stolen ifølge EF­traktatens artikel 168 A (nu artikel 225 EF) kompetence til at efterprøve den retlige kvalifikation af disse omstændigheder og af de retlige konklusioner, som Retten har draget deraf.
Where the Court of First Instance has found or assessed facts, the Court of Justice has jurisdiction under Arti­cle 168a of the EC Treaty (now Arti­cle 225 EC) to review the legal nature of those facts and the legal conse­quences thereof as determined by the Court of First Instance.
Selv om det er lovligt at undergive tjenestemænd en pligt til tilbageholden­hed — hvilken pligt i øvrigt udtryk­keligt er fastsat i vedtægtens artikel 12 og 21 — må denne pligt ikke fortolkes rigoristisk, når en tjenestemand udnyt­ter sin ret efter vedtægtens artikel 43, stk. 2.
Therefore, whilst it would seem to be legitimate to require officials to show discretion, as indeed they are expressly required by Articles 12 and 21 of the Staff Regulations to do, that require­ment is not to be narrowly construed in respect of an official exercising his right under the second paragraph of Article 43 of the Staff Regulations.
Pligten til tilbageholdenhed kan derfor alene anses for tilsidesat, når tjenestemanden anvender groft kræn­kende udtryk eller udtryk, som udgør et groft angreb på den respekt, som tilkommer bedømmeren.
Accordingly, an official cannot be con­sidered to have failed to meet that requirement unless he uses seriously insulting language or language which seriously undermines the respect due to the reporting officer.
Den loyalitetsforpligtelse over for Fæl­lesskaberne, som påhviler tjenestemæn­dene ifølge vedtægten, må ikke fortol­kes således, at den kommer i modstrid med ytringsfriheden.
The obligation of allegiance to the Communities imposed on officials in the Staff Regulations cannot be inter­preted in such a way as to conflict with the right to freedom of expression.
Respekten for denne ret er navnlig vigtig, når en tjenestemand udnytter sin adgang efter vedtægtens artikel 43, stk. 2, til at tilføje de bemærkninger vedrørende den ham meddelte bedøm­melse, som han finder nødvendige.
Observance of that right is particularly important where an official is exercis­ing his right under the second para­graph of Article 43 of the Staff Reg­ulations to make any comments he considers relevant on a staff report communicated to him.
Selv om præmisserne til en dom afsagt af Retten strider mod fællesskabsret­ten, skal appellen forkastes, når doms­konklusionen fremgår at være baseret på andre retlige grunde.
Where the grounds of a judgment of the Court of First Instance disclose an infringement of Community law but the operative part of the judgment is shown to be well founded on other legal grounds, the appeal must be dismissed.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT JEAN MISCHO fremsat den 10. juni 1999 *
OPINION OF ADVOCATE GENERAL MISCHO delivered on 10 June 1999 * tion" Directorate sent her a "draft staff report".
Den foreliggende appel er indgivet af Det Økonomiske og Sociale Udvalg (herefter »ØSU«) til prøvelse af dommen afsagt den 17. februar 1998 af Retten i Første Instans (herefter »Retten«) i sagen E. mod ØSU1, hvorved Retten annullerede en disciplinær sanktion, der bestod i en indplacering på et lavere løntrin (en nedgang på tre løntrin), og som blev pålagt fru E., der på davæ­rende tidspunkt var tjenestemand i løn­klasse C3, femte løntrin. Afgørelsen herom var blevet truffet af ØSU's ansættelsesmyn­dighed den 18. januar 1996.
The appeal before us has been brought by the Economic and Social Committee against the judgment of 17 February 1998 of the Court of First Instance in Case Ε ν Economic and Social Committee of the European Communities,1annulling a dis­ciplinary measure of 18 January 1996 con­sisting of a relegation by three steps, imposed on E, at that time an official in Grade C 3, Step 5, by a decision of the Economic and Social Committee appoint­ing authority ('the appointing authority').
Ved skrivelse af 7. december 1994 fremsendte sagsøgeren en række ind­vendinger mod den foreslåede bedøm­melse.
By letter of 7 December 1994, the applicant raised objections to the draft staff report.
Ved skrivelse af 16. december 1994 returnerede hun forslaget til bedømmelsesrapporten til bedømme­ren med følgende bemærkninger:
By letter of 16 December 1994, she returned the staff report to the reporting officer with the following comments:
De faktiske omstændigheder, for hvilke der blev pålagt en sanktion ved denne afgørelse, er gengivet på følgende måde i den anfægtede dom.
The contested judgment sets out as follows the facts which that decision sought to penalise:
»4 Som led i proceduren for udfærdigelsen af sagsøgerens bedømmelsesrapport for perioden mellem den 1. september 1992 og den 31. august 1994 tilsendte sagsøgerens tidligere generaldirektør i Direktoratet for Kommunikation den
"I would like to do proper secretary's work, which I have never been able to do at the ESC, since I started work in 1986.
Mit kendskab til fransk er udmærket og kan ikke bedømmes af [bedømmeren], da dennes kendskab til fransk er utilstrækkeligt. Hans noter
'4 On 30 November 1994, in the context of the procedure for preparing her staff report for the period 1 September 1992 to 31 August 1994, the applicant's former director in the "Communica­
1 — Sag T­183/96, Sml. Pers.
1 — Case T­183/96 Ε ν ESC [1998] ECR I­A­67 and II­159.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MISCHO — SAG C­150/98 Ρ min afgang.
OPINION OF MR MISCHO — CASE C­150/98 Ρ
Denne note medførte, at min stilling blev slettet af fortegnelsen over tjenestegrenene.
28 March 1994 demanding that I be dismissed and leading to my post being removed from the list of posts.
var således fuld af stavefejl, og han var nødt til at omredigere dem flere gange på grund af den tvivl, en række for­muleringer efterlod ...
that language is insufficient. His mem­oranda were full of spelling mistakes and he had to rewrite them several times because of his uncertainties in drafting. ...
Siden jeg blev placeret ved Direktoratet for Kommunikation, har [bedømme­ren] trængt mig ud i en marginal position og har aldrig givet mig noget arbejde som sekretær.
The staff report drawn up by [the reporting officer] constitutes an abu­sive and defamatory personal attack full of false allegations ...".
Den bedømmelsesrapport, som [bedømmeren] har udfærdiget, udgør et personligt, uberettiget og ærekræn­kende angreb på mig, som er fuld af falske påstande ...'
Since I was first assigned to the Com­munication Directorate, [the reporting officer] marginalised me and never allocated me any secretarial work.
Når han ved sjældne lejligheder over­hovedet gav mig noget arbejde, bestod det i at fotokopiere, sende en fax og søge et dokument i dokumentations­afdelingen. Kun i visse enkelttilfælde dikterede han mig nogle tekster, som jeg skulle skrive på maskine på spansk eller fransk ...
On the rare occasions when he assigned me a task to perform, it was to make photocopies, send a fax or go to the documentation section to ask for a document.
Den 9. januar 1995 anerkendte sag­søgeren modtagelsen af den endelige bedømmelsesrapport, som bedømme­ren havde udfærdiget den 20. decem­ber 1994.
On 9 January 1995, the applicant acknowledged receipt of the definitive staff report, adopted by the reporting officer on 20 December 1994.
Rapporten var ledsaget af en note, hvori bedømmeren beklagede de bemærkninger, sagsøgeren havde frem­sat i sin skrivelse af 16. december 1994. Nederst på noten var følgende angivet: Tilsendt den 21.12.1994: på ferie; tilsendt den 4.1.1995: på ferie; tilsendt den 5.1.1995: på ferie; tilsendt den 6.1.1995: på ferie'.
A mem­orandum accompanied the report, in which the reporting officer deplored the views which the applicant expressed in her letter of 16 December 1994.
Sagsøgeren anfægtede noten ved skrivelse af 10. januar 1995 til bedømmeren, med kopi til anden bedømmer, og sagsøge­ren gentog heri de bemærkninger, som er nævnt ovenfor, og tilføjede følgende:
The applicant replied to this memorandum by a memorandum of 10 January 1995 to the reporting officer, with a copy for the appellate reporting officer, in which she set out again her above­cited com­ments and, for the rest, stated as follows:
På grund af de ovenfor nævnte forhold har [bedømmeren] intet reelt grundlag for den af ham foretagne vurdering.
Given the above considerations, [the reporting officer] has no grounds to substantiate his assessment.
Hvorledes og efter hvilke kriterier skulle han dog kunne bedømme et arbejde, som han aldrig har givet mig, som han ikke selv kender, og som ikke findes i Direktoratet for Kommunika­tion, da dette er et kunstigt og tomt direktorat uden noget indhold og nogen funktioner?
How and according to what criteria can he judge work which he never gave me, which he himself is not familiar with and which does not exist at the Commu­nication Directorate, since it is an artificial directorate, devoid of sub­stance or role ?
Inden for den periode, hvor jeg har været ansat ved direktoratet, har jeg været udsat for en forhånelse af [bedømmeren], idet han bag min ryg sendte hr. [X] en vanærende note den 28. marts 1994, hvori han krævede
During the period when I was assigned to the Directorate I was the victim of insults on the part of [the reporting officer]; unbeknown to me he sent a defamatory note to Mr [X] on
'Jeg skal bede Dem om ikke at tage hensyn til bemærkningerne om min ferie, da denne ikke vedkommer Dem og ikke henhører under Deres kompe­tence.
"I would be grateful if you would refrain from taking note of my leave, since it does not concern you and is not within your competence.
Efter vedtægtens artikel 57 har tjene stemanden ret til en årlig ferie med den overordnedes godkendelse. De er imidlertid utvivlsomt ikke den overordnede for mit vedkommende.
Article 57 of the Staff Regulations entitles an official to annual leave authorised by that official's superior.
Hold Dem inden for grænserne af Deres kompetence. tence.
On 29 March 1995, the appointing authority resolved that the matter should be heard by the Disciplinary Board.
Den 9. november 1995 vedtog Disciplinærrådet en udtalelse, hvori det foreslog, at sagsøgerens avancement til et højere løntrin midlertidigt blev suspenderet.
On 9 November 1995, the Disciplinary Board issued an opinion in which it recommended that deferment of advancement to a higher step should be imposed on the applicant.
Denne udtalelse blev med delt sagsøgeren den 30. november 1995, og den 18. december 1995 blev hun hørt på ny.
This opinion was communicated to the applicant on 30 November 1995, and on 18 December 1995 the applicant was heard again.
Det er en selvmodsigelse, når De taler om et regelmæssigt arbejde i Deres skrivelse af 20. december 1994 (punkt 4.a.3), da De aldrig har tildelt mig nogen arbejdsopgaver eller noget regelmæssigt hverv.
The fact that you refer, in your memorandum of 20 December 1994 (paragraph 4.a.3), to regular work is absurd, since you have never assigned to me either duties or any regular task.
Jeg er fra begyndelsen af min ansættelse blevet trængt ud i en marginal position og er uberettiget blevet erstattet af en maskinskriver fra den spanske pool, som efter Deres ordre ulovligt har tilegnet sig mit arbejde og min stilling ...'«
I was marginalised from the start of my assignment to the Directorate and unreasonably replaced by a typist from the Spanish pool who, on your instructions, took over my work and my job ..."'
Forløbet af den disciplinære procedure er beskrevet på følgende måde i Rettens dom:
The judgment sets out the course of the disciplinary proceedings as follows:
»7 Ved skrivelse af 21. februar 1995 mod tog sagsøgeren underretning om, at der var iværksat disciplinær forfølgning mod hende på grund af indholdet af hendes skrivelse af 10. januar 1995.
'7 By a memorandum of 21 February 1995, the applicant was informed that disciplinary proceedings had been commenced against her, as the result of the contents of her memorandum of 10 January 1995.
Sagsøgeren blev hørt den 6. marts
The applicant was heard on 6 March 1995.
10 Den 18. januar 1996 besluttede ansættelsesmyndigheden at pålægge sagsøgeren en disciplinær sanktion for at have overtrådt vedtægtens artikel 12 og 21. Sanktionen bestod i en indplacering på et lavere løntrin, idet hendes løntrin blev nedsat fra lønklasse C3, 2. løntrin, til C3, 5. løntrin.
10 On 18 January 1996, the appointing authority decided to impose on the applicant, for infringement of Articles 12 and 21 of the Staff Regulations, the penalty of relegation in step, reducing her grade from Grade C 3, Step 5 to Grade C 3, Step 2, and to record this disciplinary measure on the applicant's personal file.
Der blev gjort bemærkning om denne sanktion i sag søgerens personlige aktmappe. I skrivelsen var der endvidere til godtgørelse af, at den sagsøgeren foreholdte adfærd havde en recidiverende karakter, nævnt visse handlemåder fra hendes side i 1991, 1992 og 1994, som var blevet anset for respektløse.
The decision also lists a series of instances of alleged behaviour by the applicant in the course of 1991, 1992 and 1994 which it regarded as lacking in respect, to illustrate the repeated nature of the conduct complained of in the case before it.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MISCHO — SAG C­150/98 Ρ
OPINION OF MR MISCHO — CASE C­150/98 Ρ
11 Det var angivet i afgørelsen, at den havde retsvirkning fra det tidspunkt, den blev meddelt sagsøgeren, men først ville have økonomisk virkning fra den 1. marts 1996.
11 The decision stated that it would take effect in law from the time it was communicated to the applicant, but that the financial consequences of the decision would be deferred until 29 February 1996.
12 Den 22. april 1996 indgav sagsøgeren en klage over sanktionen, som blev afvist ved skrivelse af 14. august 1996.«
12 On 22 April 1996, the applicant sub­mitted a complaint against the penalty. That complaint was rejected by a letter of 14 August 1996.'
Ved Retten fremførte fru E. fire anbring­ender, hvoraf det første var, at der forelå en formfejl, det andet, at der forelå en åbenbar retsvildfarelse og magtfordrejning, det tredje, at der var anlagt et åbenbart urigtigt skøn vedrørende de faktiske omstændighe­der, og det fjerde, at proportionalitetsprin­cippet var tilsidesat.
E relied on four pleas in law before the Court of First Instance, alleging, first, procedural irregularity, secondly, manifest errors of law and misuse of powers, thirdly, manifest errors of fact, and fourthly, failure to observe the principle of proportionality.
Retten frifandt Kommissionen for de første tre anbringender, men gav fru E. medhold i det fjerde anbringende af føl­gende grunde:
The Court of First Instance dismissed the first three pleas, but upheld the fourth, basing its decision on the following con­siderations:
59 Det forhold, som sagsøgeren kritiseres for i denne sag, er — som Retten har fastslået ovenfor — at hun ved udnyt­telsen af sin ret til at fremsætte sine bemærkninger vedrørende bedømmel­sesrapporten anvendte en tone og visse formuleringer, der ikke var forenelige med den værdighed, som stillingen krævede, og med den respekt, som institutionens overordnede havde krav på. Der er imidlertid ikke tale om en grov tilsidesættelse af disse forpligtel­ser.
59 In the present case, as the Court has found, ... the conduct attributable to the applicant is that when she used her right to communicate her observations on the staff report, she employed a tone and expressions which cannot be reconciled with the obligations relating to the dignity of the post and respect for the authorities of the institution.
Sagsøgeren anvendte således ikke en groft krænkende sprogbrug i den omtvistede skrivelse og begrundede de bebrejdelser, som hun rettede mod bedømmeren ved at redegøre for sin egen opfattelse af arbejdsforholdet til ham og sin dybe utilfredshed med det.
In the contested memorandum, the applicant did not use grossly insulting language and she gave reasons for her criticism of the reporting officer, setting out her own view of the working relationship she had with him and expressing her pro­found dissatisfaction with it.
Tilsidesættelsen af vedtægtens arti­kel 12 og 21 består derfor alene i, at sagsøgeren anvendte en utilbørlig og aggressiv tone og dermed ikke opfyldte kravene til sømmeligheden, således som hun i øvrigt selv erkendte i stæv­ningen.
The breach of Articles 12 and 21 of the Staff Regulations therefore lies solely in the applicant's extreme and aggressive choice of words and in what she herself acknowledged in her application to be her unseemly conduct.
»58 Det bemærkes dernæst, at det tilkom­mer den disciplinære myndighed at vælge en sanktion, som står i passende forhold til den påtalte adfærd, og at beslutningen herom skal træffes ud fra en generel vurdering af alle de konkrete forhold i sagen samt under hensyn til de foreliggende skærpende eller formil­dende omstændigheder.
'58 It should be pointed out, next, that it is for the disciplinary authority to choose the appropriate penalty, and that that authority must base its election on a comprehensive appraisal of all the particular facts and the aggravating or mitigating circumstances peculiar to the case.
Retten kan ikke sætte sin egen vurdering i stedet for den disciplinære myndigheds.
This Court is not entitled to substitute its judgment for that of the disciplinary authority.
60 Retten finder derfor, at det var åben­bart uforholdsmæssigt at pålægge sag­søgeren en disciplinær sanktion, som bestod i, at hun blev indplaceret flere
60 The Court finds that, in those circum­stances, it was manifestly dispropor­tionate to impose on her the penalty of relegation by several steps. That is a
Dette er nemlig en alvorlig sanktion, som sjældent pålægges tjenestemænd, og som, hvis sanktionen skal stå i passende forhold til de begåede handlinger, forudsætter, at den pågældende har begået betydeligt grovere handlinger end dem, der er omhandlet i den foreliggende sag.
Article 21 of the Staff Regulations applicable to officials and other ser vants of the European Communities ('the Staff Regulations'); serious measure which is rarely imposed on officials and which, in order to be proportionate, must correspond to facts much more serious than those of the present case.
— fejlagtig anvendelse af proportionalitetsprincippet og urigtig fortolkning af vedtægtens artikel 12 og 21.
— defects of reasoning in the contested judgment and misinterpretation of Article 86 and Article 87 of the Staff Regulations;
Som følge heraf annullerede Retten afgørelsen om pålæggelse af den disciplinære sanktion og tilpligtede ØSU at afholde sagens omkostninger.
The Court of First Instance therefore annulled the decision imposing a penalty and ordered the Economic and Social Committee to pay the costs of the proceedings. ings.
Den 17. april 1998 indgav ØSU appel til prøvelse af denne dom, hvori appellanten har nedlagt påstand om, at Rettens dom ophæves, at Domstolen træffer endelig afgørelse vedrørende tvisten — idet den giver ØSU medhold i de påstande, udvalget har nedlagt i første instans, således at det i det hele frifindes for fru E.'s søgsmål — at hver part betaler sine omkostninger, og at fru E. angives i dommen med sit fulde navn.
On 17 April 1998, the Economic and Social Committee lodged an appeal against that judgment, in which it requests the Court of Justice to set aside the judgment of the Court of First Instance, definitively to determine the dispute by upholding the ESC's contention at first instance that E's application should be dismissed, to order the parties to bear their own costs and to give E's full name in its judgment.
Jeg skal starte med gennemgangen af det første anbringende, hvorved ØSU har kritiseret Retten for i dommens præmis 59 at have fastslået, at overtrædelsen af vedtægtens artikel 12 og 21 »således alene består i, at indstævnte anvendte en aggressiv tone og dermed ... (tilsidesatte) kravene til almindelig sømmelighed«, selv om Retten selv antog, at denne overtrædelse vidnede om respektløshed.
I shall start by examining the first plea, by which the Economic and Social Committee criticises the Court of First Instance for finding, at paragraph 59 of its judgment, that the infringement of Article 12 and Article 21 of the Staff Regulations 'lies solely in the applicant's extreme and aggressive choice of words and [that she, therefore, demonstrated] unseemly con duct', whereas the Economic and Social Committee had found the infringement to consist of a lack of deference.
— fejlagtig kvalifikation' af de faktiske omstændigheders retlige karakter og urigtig fortolkning af artikel 12 og 21
— erroneous finding as to the legal classification to be attributed to the facts, and misinterpretation of Article 12 and
Dette er efter ØSU's opfattelse en retlig bedømmelse af de faktiske omstændighe-
In the submission of the ESC, that finding constitutes an assessment of the
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MISCHO — SAG C­150/98 Ρ der, som må være omfattet af Domstolens prøvelsesret i appelsager.
OPINION OF MR MISCHO — CASE C­150/98 Ρ legal nature of the facts and must be subject to review by the Court of Justice ruling on appeal.
følgende, og som ØSU i øvrigt selv har erkendt, ingenlunde knytter en bestemt sanktion til en bestemt adfærd.
ate a particular penalty with any particular conduct.
Det afgø­rende i denne sag er, at fru E. har udvist en bestemt handlemåde over for sine overord­nede — uanset om denne kvalificeres som respektløs, uhøflig eller usømmelig — og at Retten på ingen måde har draget realiteten af denne handlemåde i tvivl.
What is significant in E's case is the fact that, in her relations with her immediate superior, she engaged in a cer­tain form of conduct, whose occurrence the Court of First Instance never questioned, whether that conduct is classified as a lack of deference, a lack of courtesy or unseemly conduct.
Jeg er på dette punkt enig med ØSU, men kan i øvrigt ikke følge udvalget i dets anbringende, da det fremgår, at Retten i samme præmis 59 fastslog, at fru E. havde anvendt »en tone og visse formuleringer, der ikke var forenelige med den værdighed, som stillingen krævede, og med den respekt, som institutionens overordnede havde krav på«.
I am able to agree with it on this point, but cannot otherwise accept its ground of challenge since it appears that the Court of First Instance, also in paragraph 59, found that E used 'a tone and expressions which cannot be reconciled with the obligations relating to the dignity of the post and respect for the authorities of the institu­tion'.