natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Generaladvokat W. Van Gerven fremsatte forslag til afgørelse for Domstolens plenum den 26. januar 1993.
The fact that Member States might choose among different solutions in order to achieve the objective pursued by the directive depending on the situations which might arise, could not result in an individual's being prevented from relying on Article 6 in a situation like the one in the main proceedings in which the national authorities had no degree of discretion of applying the chosen solution.
Han foreslog heri følgende besvarelse af de præjudicielle spørgsmål:
The Court ruled as follows:
Såfremt en person, der har været udsat for forskelsbehandling i strid med direktiv 76/207/EØF, i henhold til en medlemsstats nationale lovgivning kan kræve erstatning ved domstolene i den anledning, tilsidesætter medlemsstaten ikke på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin nødvendigvis sin forpligtelse til at gennemføre direktivets artikel 6, når der efter dens nationale lovgivning gælder en øverste grænse for erstatningsbeløbets størrelse.
The interpretation of Article 6 of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions must be that reparation of the damage sustained by a person injured as a result of discriminatory dismissal may not be limited to an upper limit fixed a priori and by the absence of interest intended to compensate for the loss sustained by the recipient of the compensation as a result of the effluxion of time until the capital sum awarded is actually paid.
Ved stævning indgivet den 25. oktober 1991 havde Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til Traktatens artikel 95 ved administrativt eller ved lov at indføre og anvende bestemmelser, jf. artikel 414 i den franske toldlov, hvorefter overtrædelser af reglerne om merværdiafgift i forbindelse med indførsel fra en anden medlemsstat medfører strengere sanktioner end dem, der er fastsat for tilsvarende overtrædelser vedrørende transaktioner, der foretages inden for landets grænser.
A person who has been injured as a result of discriminatory dismissal may rely on provisions of Article 6 of the directive as against an authority of the State acting in its capacity as an employer in order to set aside a national provision which imposes limits on the amount of damages recoverable by way of compensation.^.
Sagen blev anlagt som følge af en sag mellem en belgisk statsborger, Patron, og det franske toldvæsen.
Mr Advocate General Van Gerven delivered his opinion at the sitting of the Court on 26 January 1993
Ved skrivelse af 27. april 1989 meddelte Kommissionen den franske regering, at den anså de sanktioner, som var fastsat i den franske toldlovs artikel 414, for at stride mod bestemmelserne i Traktatens artikel 95 på to punkter. For det første var sanktionerne strengere end de sanktioner, som tages i anvendelse over for overtrædelser vedrørende transaktioner, der foretages inden for landets grænser, og denne forskel stod ikke i rimeligt forhold til forskellen mellem de to grupper overtrædelser.
If it should appear that the national legislation of a Member State does not embody an adequate system of sanctions, as is required by the purpose of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 and Article 6 thereof, a person who is a victim of discrimination prohibited by the directive is entitled to rely directly on Article 6 of that directive in any event as against a public body of that Member State.
Med hensyn til Kommissionens klagepunkt om, at sanktionerne var uforholdsmæssige, bemærkede Domstolen, at medlemsstaterne ikke har pligt til at fastsætte ensartede bestemmelser for de to typer af overtrædelser, når de ikke kan opdages med samme lethed.
Where a Member State's national legislation provides for the payment of compensation as one remedy available by judicial process to a person who has been subjected to unlawful discrimination of a kind prohibited by Council Directive 76/207/EEC, in the present state of Community law the Member State is not automatically guilty of a failure to implement Article 6 of the directive by reason of the imposition by the national legislation of an upper limit.
Domstolen tilføjede, at den større eller mindre vanskelighed, hvormed en overtrædelse kan opdages, dog ikke kan begrunde, at de sanktioner, der bringes i anvendelse over for de to grupper af overtrædelser med hensyn til strenghed, står i åbenbart misforhold til hinanden.
However, such an upper limit is incompatible with Article 6 of Directive 76/207/EEC if it has the result that the compensation -taking account of the most important components of compensation, including compensatory interest - is not adequate in relation to the damage sustained.
Med hensyn til Kommissionens andet klagepunkt understregede Domstolen, at en ordning, hvorefter bødens størrelse afhænger af genstandens værdi, må formodes ikke at tage hensyn til den resterende del af den merværdiafgift, som er betalt i udførselsmedlemsstaten.
As a result of the requirement for judicial protection laid down in Article 6 of Directive 76/207/EEC, which may be relied upon directly by individuals, legal interest is due in the event of an appeal or some other legal remedy as from the date of the judgment in which the first court determined the amount of the damage sustained in so far as that judgment is subsequently definitively confirmed.^
Den Franske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til Traktatens artikel 95, ved i medfør af den franske toldlovs artikel 414 at indføre og anvende en ordning, hvorefter overtrædelser af reglerne om merværdiafgift i forbindelse med indførsel fra en anden medlemsstat medfører strengere sanktioner end efter den ordning, som gælder for til svarende transaktioner, der foretages inden for landets grænser.
That by introducing and applying, under Article 414 of the French Customs Code, a system of penalties for offences connected with VAT due on the importation from another Member State, which is severer than that provided for offences in relation to VAT concerning domestic transactions, the French Republic has failed to fulfil its obligations under Article 95 of the Treaty;
Ved kendelse af 31. oktober 1992, indgået til Domstolen 18. november s.a., havde Verwaltungsgericht Neustadt a.d. Weinstrasse stillet et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 11 i Rådets forordning (EØF) nr. 823/87.
By order of 31 October 1991, which was received at the Court on 18 November 1991, the Verwaltungsgericht Neustadt an der Weinstrasse referred a question to the Court for a preliminary ruling on the interpretation of Article 11 of Council Regulation (EEC) No 823/87. "
Spørgsmålet var blevet rejst under en sag vedrørende Kuhn's ansøgning om et offentligt kontrolnummer for en mængde vin, han havde produceret, hvilket ville give ham ret til at markedsføre denne mængde som kvalitetsvin.
That question was raised in proceedings relating to the allocation claimed by Mr Kuhn for a quantity of wine which is produced of an official inspection number giving him the right to market the wine as a quality wine.
"Artikel 11 i Rådets forordning (EØF) nr. 823/87 af 16. marts 1987 om fastlæggelse af særlige regler for kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsområder skal fortolkes således, at vinmængder, som overskrider det af medlemsstaten fastsatte hektarudbytte, i intet tilfælde kan markedsføres som kvalitetsvin fra bestemte dyrkningsområder (kvbd)."
"Article 11 of Regulation No 823/87 of 16 March 1987 laying down special provisions relating to quality wines produced in specified regions may not be relied upon by the plaintiff in the main proceedings to claim a declaration of nullity of the provisions of the German law on wines on which an administrative measure is based refusing the
"Artikel 11 i forordning nr. 823/87 om fastlæggelse af særlige regler for kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsområder kan ikke påberåbes af sagsøgeren i hovedsagen med henblik på at få fastslået uanvendeligheden af den bestemmelse i den tyske vinlov, der har været hjemmel for den forvaltningsakt, som gav sagsøgeren afslag på kontrolnummer for den vin, som han havde produceret ud over det tilladte hektarudbytte."
"Article 11 of Regulation (EEC) No 823/87 laying down special provisions relating to quality wines produced in specified regions may not be relied upon by the plaintiff in the main proceedings for a declaration that the provision of the German wine law on which the administrative measure refusing the plaintiff an inspection number in respect of the wine which he had produced in excess of the authorized yield per hectare was inapplicable.^
Sag C-9/92: Kommissionen mod Den Hellenske Republik
Case C-9/92 Commission ν Hellenic
2.8.1993 "Traktatbrud - afgiftsfritagelse ved midlertidig og endelig indførsel af transportmidler - direktiv 83/182/EØF, 83/183/EØF og 73/148/EØF" (Domstolens plenum)
(Failure of a State to fulfil obligations - Tax exemptions applicable to temporary and permanent imports of transport means - Directives 83/182/EEC, 83/183/EEC and 73/148/EEC) (Full Court)
Ved stævning indleveret den 8. januar 1992 havde Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det blev fastslået, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØF-Traktaten, idet den har indført og anvendt en ordning om midlertidig og endelig indførsel af transportmidler, der er uforenelig med bestemmelserne i Rådets direktiv 83/182/EØF og 83/183/EØF og med bestemmelserne i direktiv 73/148/EØF.
By application lodged on 8 January 1992 the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that by adopting and applying a system of temporary and permanent importation of means of transport incompatible with Council Directives 83/182/EEC and 83/183/EEC and also wi^h Directive 73/148/EEC, the Hellenic Republic had failed to fulfil its obligations under the EEC Treaty.
Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØF-Traktaten, idet den ikke har vedtaget de bestemmelser, der er nødvendige med henblik på gennemførelsen i national ret af bestemmelserne i artikel 7 i Rådets direktiv 83/182/EØF af 28. marts 1983 om afgiftsfritagelse inden for Fællesskabet ved midlertidig indførsel af visse transportmidler og i artikel 6 i Rådets direktiv 83/183/EØF af 28. marts 1983 om afgiftsfritagelse ved privatpersoners endelige indførsel af personlige ejendele fra en medlemsstat; anlægger en anden definition af begrebet "sædvanligt opholdssted" end definitionen i ovennævnte bestemmelser; som betingelse for at indrømme afgiftsfritagelse ved endelig indførsel kræver mindst to års ophold i en anden medlemsstat, hvilket er i strid med artikel 6, stk. 1, i direktiv 83/183; forlanger fremlagt en opholdstilladelse for fem år som bevis for overflytning af det sædvanlige opholdssted, hvilket er i strid med artikel 6, stk. 2 og 3, i direktiv 83/183; har fastsat en frist på ti dage for genudførsel af et køretøj, der er udlejet som fastsat i artikel 3, litra
by failing to adopt the provisions necessary to transpose into national law Article 7 of Council Directive 83/182/EEC of 28 March 1983 on tax exemptions within the Community for certain means of transport temporarily imported into one Member State from another, and Article 6 of Council Directive 83/183/EEC of 28 March 1983 on tax exemptions applicable to permanent imports from a Member State of the personal property of individuals;
Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger."
The remainder of the application is dismissed; The Hellenic Republic is ordered to pay the costs.^
Generaladvokat G.Tesauro fremsat forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 21. april 1993.
Mr Advocate General Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Court on 21 April 1993.
at der blev givet sagsøgeren medhold i klagepunkterne vedrørende definitionen og fastsættelsen af begrebet sædvanligt opholdssted i henhold til artikel 7, stk. 1, i direktiv 83/182/EØF og artikel 6, stk. 1, i direktiv 83/183/EØF, klagepunktet vedrørende fastsættelsen af en maksimumsfrist på 10 dage for reeksporten af køretøjer tilhørende udlejningsvirksomheder med hjemsted i Fællesskabet,
Declare well founded: the complaints concerning the definition and determination of normal residence within the meaning of Article 7(1) of Directive 83/182/EEC and Article 6(1) of Directive 83/183/EEC; the complaint concerning the fixing of a maximum period of ten days for the re-exportation of vehicles belonging to hire firms with their registered in the Community;
at sagsøgte blev frifundet for så vidt angår de øvrige klage punkter, og
Order the parties to bear their own costs since each has been partially unsuccessful.^
Præjudiciel "Social sikring af vandrende arbejdstagere - ligebehandling - overenskomst mellem en medlemsstat og et tredjeland" (Domstolens plenum)
(Social security for migrant workers - Equal treatment - Convention between a Member State and a non-Member country) (Full Court)
Ved kendelse af 28. august 1991, indgået til Domstolen den 28. januar 1992, havde Bundessozialgericht forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af EØF-Traktatens artikel 7 og af artikel 1, litra j), og artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 som kodificeret i Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83.
By order of 28 August 1991, which was received at the Court on 28 January 1992, the Bundessozialgericht referred two questions to the Court for a preliminary ruling on the interpretation of Article 7 of the EEC Treaty and Articles l(j) and 3(1) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 as codified by Council Regulation (EEC) No 2001/83.
Maria Grana-Novoa, der er spansk statsborger, har aldrig arbejdet i sit hjemland.
Mrs Grana-Novoa, a Spanish national, had never worked in her country of origin.
Hun har derimod udøvet en beskæftigelse, i kraft af hvilken hun har været omfattet af en tvungen social forsikringsordning, først i Schweiz fra december 1970 til juni 1975 og derefter i Forbundsrepublikken Tyskland fra februar 1979 til oktober 1982.
She had however worked under a compulsory social insurance scheme first of all in Switzerland from December 1970 to June 1975 and then in the Federal Republic of Germany from February 1979 to October 1982.
I Tyskland blev hun siden uarbejdsdygtig og ansøgte derfor i august 1983 om invalidepension. Landesversicherungsanstalt Hessen afviste imidlertid
When she became permanently unfit to work in Germany Mrs Grana-Novoa claimed in August 1983 an invalidity pension.
Det var ubestridt, at Maria Grana-Novoa ikke i henhold til tysk ret alene havde krav på invalidepension, men at hun kunne få udbetalt en sådan pension i Forbundsrepublikken, såfremt der også blev taget hensyn til de fori kringsperi oder, hun havde tilbagelagt i Schweiz.
According to the German courts, an exclusion clause in the final protocol to the German-Swiss Convention precluded Mrs Grana-Novoa from aggregating her rights under the German/Swiss and German/Spanish Conventions.
For de tyske domstole påberåbte Maria Grana-Novoa sig herefter bestemmelserne i to bilaterale overenskomster om social sikring, sammenholdt med hinanden, nemlig overenskomsten mellem Forbundsrepublikken og Schweiz og overenskomsten mellem Forbundsrepublikken og Kongeriget Spanien.
Mrs Grana-Novoa brought an action before the Bundessozialgericht which queried whether since 1 January 1986 when the Kingdom of Spain joined the European Communities, the Community principle of prohibition of discrimination on grounds of nationality precluded the application of an exclusion clause such as that contained in the German/Swiss Convention inasmuch as there was a risk of impeding the free movement of nationals from other Member States in the Member State which was a party to that Convention.
Domstolen bemærkede, at det følger af bestemmelserne i forordning nr. 1408/71, at for så vidt angår internationale overenskomster om social sikring er kun de overenskomster omfattet af forordningens anvendelsesområde, hvor mindst to medlemsstater er kontraherende parter, og at forordningen med hensyn til overenskomster, der er indgået med et eller flere tredjelande, kun finder anvendelse i det omfang de berører forholdet mellem medlemsstater.
The Court stated that as regards international conventions on social security the provisions of Regulation 1408/71 extended only to conventions to which at least two Member States were contracting parties and that in the case of conventions between one or more non-Member States the regulation applied only in so far as relations between Member States were affected.
Derimod er der ingen bestemmelse i forordningen, som omhandler overenskomster indgået mellem en enkelt medlemsstat og et eller flere tredjelande, hverken for så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt og i hvilket omfang den i henhold til forordningen gældende ordning skal træde i stedet for overenskomsten, eller for så vidt angår spørgsmålet om anvendelse af ligebehandlingsprincippet.
On the other hand no provision of the regulation covered conventions between a single Member State and one or more non-Member States, or the question whether and to what extent the system of the regulation had to be adopted or the question of the application of the principle of equal treatment.
Det måtte derfor fastslås, at det er tilsigtet, at sådanne overenskomster ikke falder ind under forordningens anvendelsesområde. område.
The Court found accordingly that the regulation did not cover such conventions.
Det i forordningen omhandlede begreb "lovgivning" kunne herefter ikke antages at omfatte overenskomster om social sikring mellem en enkelt medlemsstat og et tredjeland som den, der omtvistes i den sag, der verserer for den forelæggende retsinstans.
In those circumstances the definition of "legislation^, within the meaning of the regulation could not cover conventions on social security concluded between a single Member State and a non-Member State such as those at issue before the national court.
Domstolen tilføjede, at denne fortolkning ikke berøres af, at en sådan overenskomst er blevet inkorporeret i visse medlemsstaters interne retsordener i form af bestemmelser med lovskraft, og at overenskomsten således er en del af deres nationale ret. Forordningens rækkevidde må være
The Court found first that the interpretation was not affected by the fact that the convention was transposed in the form of a law into the legal system of certain Member States and was thus part of their national law.
- 18 - den samme i alle medlemsstater, således at det sikres, at den anvendes ensartet i hele Fællesskabet, og den kan derfor ikke afhænge af, hvorledes de internationale overenskomster om social sikring, de forskellige medlemsstater har indgået, er blevet inkorporeret i deres interne retsordener.
The scope of the regulation had to be the same in all Member States in order to ensure its uniform application throughout the Community and could not therefore depend on the method of transposition into the legal system of the various Member States of international conventions on social security which they had concluded.
"Artikel 3, stk. 1, og artikel 1, litra j), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som kodificeret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, skal fortolkes således, at det i de nævnte artikler omhandlede begreb "lovgivning" ikke omfatter bestemmelser i internationale overenskomster om social sikring, der er indgået mellem en enkelt medlemsstat og et tredjeland.
"Article 3(1) and Article l(j) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community as codified by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983 must be interpreted as meaning that the definition of 'legislation' referred to by those articles does not cover the provisions of international conventions on social security concluded between a single Member State and a non-Member State.
Denne fortolkning berøres ikke af, at sådanne overenskomster er inkorporeret i den pågældende medlemsstats interne retsorden i form af bestemmelser med lovskraft."
That interpretation is not affected by the fact that the conventions have been integrated as statute law into the domestic legal order of the Member State concerned.^.
Generaladvokat W. Van Gerven fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 28. april 1993.
Mr Advocate General Van Gerven delivered his opinion at the sitting of the Court on 28 April 1993.
En bilateral overenskomst indgået mellem en medlemsstat og et tredjeland er ikke omfattet af begrebet 'lovgivning' som omhandlet i artikel 1, litra j), i forordning nr. 1408/71, selv om den som lov er blevet en del af den pågældende medlemsstats interne retsorden.
A bilateral convention concluded between a Member State and a non-Member country does not fall within the definition of 'legislation' within the meaning of Article l(j) of Regulation No 1408/71 even if as a law it has become an integral part of the domestic legal system of the Member State concerned;
I betragtning af svaret på det første spørgsmål er det ikke nødvendigt at besvare det andet spørgsmål."
In view of the answer to the first question the second question does not call for a reply. '±
"Traktatbrud - indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter -undtagelse" (Domstolens plenum)
(Failure of a Member State to fulfil obligations - Procedures for the award of public works contracts - Derogation) (Full Court)
Ved stævning indleveret den 1. april 1992 havde Kommissionen anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik havde undladt at opfylde sine forpligtelser i medfør af Rådets direktiv 71/305/EØF, idet den havde undladt at tilstille Kontoret for De Europæiske Fællesskabers Officielle Publikationer en licitationsbekendtgørelse vedrørende bygningen af et lavinedige i Colle Isarco/Brennero.
By application lodged at the Court on 1 April 1992 the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by omitting to send to the Office for Official Publications of the European Communities a contract notice for the construction of an avalanche barrier in the district of Colle Isarco/Brennero for publication in the Official Journal of the European Communities, the Italian Republic had failed to fulfil its obligations under Council Directive 71/305/EEC.
Den Italienske Republik har undladt at opfylde sine forpligtelser i medfør af Rådets direktiv 71/305/EØF af 26. juli 1971 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåeisen af offentlige bygge- og anlægskontrakter, idet den
By omitting to send to the Office for Official Publications of the European Communities a contract notice for the construction of an avalanche barrier in the district of Colle Isarco/Brennero for publication in the Official Journal of the European Communities, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Council Directive 71/305/EEC of 26 July 1971 concerning the co-ordination of procedures for the award of public works contracts.
Generaladvokat C. Gulmann fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet den 12. mai 1993.
Mr Advocate General Gulmann delivered his opinion at the sitting of the Court on 12 May 1993.