natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Selv om det var bevist, at havnene konkunerer på det samme geografiske marked, hvilket formodes i forelæggelseskendelsen, er det dog vanskeligt at erkende de respektive virkninger af en eventuel aftale, for så vidt som eksklusive rettigheder er tildelt i hver enkelt af de pågældende havne, og for så vidt som der således ikke findes nogen potentiel konkurrent til den lokale gruppe fortøjningsarbejdere. Følgelig fremgår det ikke af
It is evident from the file on the case in the main proceedings that mooring operations are of general economic interest, such interest having special characteristics, in relation to those of other economic activities, which is capable of bringing them within the scope of Article 90(2)
Hvad angår spørgsmålet, om der eventuelt foreligger en hindring for den frie udveksling af
Moreover, even if it were shown that the ports compete with each other in a single geographical
tjenesteydelser påsø transportområdet, bemærkes, at fortøjningstjenesten er en maritimt-teknisk tjenesteydelse, der er væsentlig for at opretholde sikkerheden i havnene, der frembyder en offentlig tjenestes kendetegn (fuldstændighed, kontinuitet, opfyldelse af almenhedens behov, regulering og tilsyn ved en offentlig myndighed).
other hand, in the port of La Spezia, all operators of vessels whose gross tonnage exceeds 500 must have recourse to the services of the La Spezia mooring group. A company such as Corsica Ferries, which operates car-ferries, is therefore subject to the same obligation to use the mooring services as Italian transport companies using vessels of equivalent size.
Med forbehold af, at pristillægget i forhold til den faktiske udgift ved ydelsen reelt svarer til den ekstra omkostning, der følger af opretholdelsen af en fuldstændig fortøjningstjeneste, kan forpligtelsen til at anvende en lokal fortøjningstjeneste, selv om den kunne genere eller hindre den frie udveksling af tjenesteydelser på søtransportområdet, følgelig være begrundet i henhold til EF-traktatens artikel 56 af hensyn til den offentlige sikkerhed, der påberåbes af grupperne af fortøjningsarbejdere, og på grundlag af hvilke der på nationalt plan er vedtaget bestemmelser om fortøjning.
market, which is presumed to be the case in the order for reference, it remains difficult to discern the restrictive effects of any agreement, inasmuch as exclusive rights are granted in each of the ports concerned and there is therefore no potential competitor to the local mooring group. Consequently, it is not evident from the file on the case in the main proceedings that there is an agreement between undertakings the purpose or effect of which is to restrict competition.
»1) EF-traktatens artikel 30 er ikke til hinder for bestemmelser i en medlemsstat som de i sagen omhandlede, som pålægger søtransportvirksomheder, der er etableret i andre medlemsstater, hvis fartøjer besejler havnene i den første medlemsstat, at benytte tjenesteydelser, der ydes af grupper af fortøjningsarbejdere med eksklusive rettigheder, idet ydelserne betales med en højere takst end den faktiske omkostning ved den præsterede tjenesteydelse.
As a preliminary point it should be noted that, as far as any impediment to the freedom to provide mooring services is concerned, reference need merely be made to the Court's reasoning, earlier in this judgment, regarding the application of the derogation from the rules of the Treaty which is provided for in Article 90(2) of the Treaty, to conclude that such an impediment, if it exists, is not contrary to Article 59 of the Treaty since the conditions for application of Article 90(2) are satisfied.
Bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 4055/86 af 22. december 1986 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser på søtransportområdet og traktatens artikel 59 er ikke til hinder for bestemmelser i en medlemsstat som de i sagen omhandlede, der foreskriver, at søtransportvirksomheder, der er etableret i andre medlemsstater, når deres fartøjer besejler havnene i den første medlemsstat, skal anvende de tjenesteydelser mod vederlag, der udføres af lokale grupper af fortøjningsarbejdere med eksklusive rettigheder.
With regard to the possible existence of a restriction on freedom to provide maritime transport services, it must be observed that the mooring service constitutes a technical nautical service which is essential to the maintenance of safety in port waters and has the characteristics of a public service (universality, continuity, satisfaction of public-interest requirements, regulation and supervision by the public authorities).
Sådanne bestemmelser er, selv om de udgør en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser på søtransportområdet, begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed i EF-traktatens artikel 56's forstand*
Accordingly, provided that the price supplement in relation to the actual cost of the service does indeed correspond to the additional cost occasioned by the need to maintain a universal mooring service, the requirement to have recourse to a local mooring service, even if it were capable of constituting a hindrance or impediment to freedom to provide maritime transport services, could be justified, under Article 56 of the EC Treaty, by the considerations of public security relied on by the mooring groups, on the basis of which the national legislation on mooring was adopted.
Rådets forordning (EØF) nr. 4055/86 af 22. december 1986, sammenholdt med uaktatens artikel 59, er ikke til hinder for, at en medlemsstat fastsætter bestemmelser, hvorefter søtransportvirksomheder, hvis fartøjer ankommer til dens havne, uanset i hvilken medlemsstat virksomheden er etableret, skal benytte en fortøjningstjeneste, der udføres af virksomheder, der i de pågældende havne har eneret.
The combined provisions of Articles 5, 85, 86 and 90(1) of the EC Treaty do not preclude legislation of a Member State, such as that at issue in this case, which confers on undertakings established in that State an exclusive right to provide a mooring service, which requires the service to be used at a price which, in addition to the actual cost of the service provided, includes a supplement to cover maintenance of a universal mooring service, and which provides for tariffs that vary from one port to another in order to take into account each port's particular characteristics.
En medlemsstat, der overdrager en virksomhed en eneret på at varetage fortøjningsarbejdet på et marked, der betragtes som en væsentlig del af det fælles marked, og anvender obligatoriske takster, der eventuelt ikke står i et rimeligt forhold til den faktiske omkostning ved de leverede ydelser, tilsidesætter ikke traktatens artikel 86, sammenholdt med artikel 90, stk 1, da der ikke er tale om et kvalificeret misbrug, og medlemsstaten tilsidesætter navnlig ikke de nævnte bestemmelser allerede af den grund, at taksterne omfatter et beløb, der antages at dække udgiften til en fortøjningstjeneste, der er til rådighed i hele landet.
The provisions of Council Regulation (EEC) No 4055/86 of 22 December 1986 applying the principle of freedom to provide services to maritime transport between Member States and between Member States and third countries and Article 59 of the EC Treaty do not preclude legislation of a Member State, such as that at issue in this case, which requires shipping companies established in another Member State, when their vessels make port stops in the first Member State, to have recourse to the services which local mooring groups holding exclusive concessions supply for a charge. Such legislation, even if it constituted an impediment to freedom to provide maritime transport services, would, in fact, be justified by considerations of public security within the meaning of Article 56 of the EC Treaty.'
I mangel af præcise oplysninger fra den forelæggende ret kan det tredje spørgsmål ikke besvares, for så vidt som det herved ønskes oplyst, om traktatens artikel 85, sammenholdt med artikel 5, er tilsidesat.«
Advocate General N. Fennelly delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 22 January 1998.
Sag C-43/96 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Franske Republik Fiskale bestemmelser
He recommended that the Court answer the questions referred by the Tribunale di Genova as follows:
»Traktatbrudssøgsmål - Rådets sjette direktiv 77/388/EØF - artikel 17, stk 2 og 6 -fradragsret — undtagelser i henhold til nationale regler vedtaget forud for sjette direktiv* (Sjette Afdeling) om, at det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af
(2) Council Regulation (EEC) No 4055/86 of 22 December 1986 in conjunction with Article 59 of the Treaty does not preclude a Member State from imposing a requirement on all shipping companies, regardless of their Member State of establishment, whose ships call at its ports to use mooring services provided by holders of exclusive concessions at those ports;
Ved stævning, indleveret til Domstolen den 14. februar 1996, har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand
(3) A Member State which confers on an undertaking an exclusive right to provide mooring services on a market found to constitute a substantial part of the common market and to charge obligatory tariffs which may not be commensurate with the actual cost of providing the services, does not infringe Article 86, read in conjunction with Article 90(1), of the Treaty, in the absence of specified abuse and, in particular, does not do so merely because the tariffs include an element designed to cover the costs of a universally available nationwide mooring service;
kun sådanne udgifter, som en afgiftspligtig afholder til goder og tjenesteydelser, som ikke er absolut nødvendige for udøvelsen af hans virksomhed.
(4) In the absence of specific findings by the national court, it is not possible to provide an answer to the third question in so far as it relates to an infringement of Article 85, read in conjunction with Article 5, of the Treaty.
Formålet med denne undtagelsesmulighed er at undgå, at en afgiftspligtig i sidste ende kan anvende ikkeafgiftsbelagte goder og tjenesteydelser til personligt forbrug.
Case C-43/96 Commission of the European Communities ν French Republic Taxation
17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (herefter »sjette direktiv«), navnlig bestemmelserne i artikel 17, stk. 2, idet Den Franske Republik har opretholdt lovbestemmelser, hvorefter merværdiafgift (herefter »moms«) på transportmidler, der er selve genstanden for den afgiftspligtiges virksomhed, ikke kan fradrages.
'Failure to fulfil obligations — Sixth Council Directive 77I388/EEC —Article 17(2) and (6) — Right to deduct VAT — Exclusions provided for by national rules predating the Sixth Directive' (Sixth Chamber)
Til støtte for sine påstande har Kommissionen anført, at det er i strid med sjette direktivs artikel 17, stk. 2, at der efter fransk lovgivning ikke indrømmes fradragsret for moms for goder, der er selve redskabet eller genstanden for den afgiftspligtiges virksomhed.
By application lodged at the Court Registry on 14 February 1996, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by maintaining in force legislation which denies taxable persons the right to deduct value added tax (VAT) on means of transport which constitute the very tool of their trade, the French Republic has failed to fulfil its obligations under the Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (hereinafter 'the Sixth Directive'), and in particular Article 17(2) thereof.
Det bemærkes i denne forbindelse, at Rådet i henhold til artikel 17, stk 6, første afsnit, 1. pkt., fastsætter de udgifter, der ikke giver ret til fradrag i momsen.
According to the Commission, however, the exclusion of the right to deduct provided for by Article 17(6) of the Sixth Directive relates only to expenditure which is not strictly business expenditure.
I 2. pkt. anføres, at »Under alle omstændigheder giver udgifter, der ikke er af streng erhvervsmæssig karakter... ikke adgang til fradrag«.
Thus, the only expenditure liable to be excluded from the right to deduct is that incurred by a taxable person on goods and services which are not absolutely essential for the operation of his business.
Det fremgår bl.a. af 2. pkt., at de regler, Rådet skal fastsætte, ikke på forhånd er begrænset til kun at kunne omfatte udgifter, der ikke er af streng erhvervsmæssig karakter.
That possibility is designed to prevent a taxable person from being able to obtain for his own final use goods and services which have not been taxed.
Ifølge Kommissionen fremgår det ganske vist udtrykkeligt af direktivets artikel 17, stk. 6, at medlemsstaterne kan opretholde bestemmelser, hvorefter der ikke indrømmes fradragsret, og som er vedtaget forud for sjette direktivs ikrafttræden.
That interpretation cannot be accepted, as it is not consistent with the wording of Article 17(6) of the Sixth Directive.
Imidlertid angår de undtagelser fra fradragsretten, som kan fastsættes i henhold til sjette direktivs artikel 17, stk. 6, efter Kommissionens opfattelse kun udgifter, der ikke er af streng erhvervsmæssig karakter. De udgifter, der kan undtages fra fradragsretten, er således
In support of its application, the Commission claims that the exclusion, provided for by French law, of the right to deduct VAT on goods which constitute the very tool or object of a taxable person's trade is contrary to Article 17(2) of the Sixth Directive.
Det er derfor klart, at udtrykket »alle de undtagelser«, der anvendes i artikel 17, stk 6, andet afsnit, også omfatter udgifter, som har en streng erhvervsmæssig karakter.
Admittedly, the second subparagraph of Article 17(6) of the directive expressly authorises
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger.
The first subparagraph of Article 17(6) of the Sixth Directive provides that the Council is to decide what expenditure is not eligible for a deduction of VAT.
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet ("Sjette Afdeling") den 13. november
The next sentence states that Value added tax shall in no circumstances be deductible on expenditure which is not strictly business expenditure'.
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger.«
In those circumstances, the expression 'all the exclusions', used in the second subparagraph of
Præjudiciel »Rådets direktiv 85/337/EØF (Sjette Afdeling)
Orders the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland to bear its own costs.'
Ved kendelse af 12. marts 1996 har Nederlandenes Raad van State forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (herefter »direktivet«).
Advocate General EG. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 13 November 1997.
Der var ikke forud for godkendelsen af disse planer blevet foretaget en miljøvurdering i overensstemmelse med direktivet.
He was of the opinion that the Court should:
Dispositionsplanen »Ruigoord 1984«, som blev vedtaget af kommunalbestyrelsen for Haarlemmerliede og Spaarnwoude den 25. september 1984, udlagde størstedelen af det pågældende areal til rekreative formål.
Case C-81/96 (Unrevised text) Burgemeester en wethouders van Haarlemmerliede en Spaarnwoude and Others ν Gedeputeerde Staten van Noord-Holland Environment and consumers
Det fremgår af sagen, at dispositionsplanen »Ruigoord 1992« vedrører et areal på ca. 6,5 km2, på hvilket der i første række påtænkes anlagt en havn og et industriområde i tilslutning til Amsterdams vestlige havneområde, der ligger øst for det pågældende areal.
Preliminary ruling 'Council Directive 85/337¡EEC — New consent for a zoning plan' (Sixth Chamber)
Ifølge direktivets artikel 12, stk 1, skulle medlemsstaterne træffe de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet inden tre år fra dets meddelelse. Da direktivet
By order of 12 March 1996, the Nederlandse Raad van State referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Council Directive 85/337/EEC
— blev meddelt medlemsstaterne den 3. juli 1985, udløb denne frist den 3. juli 1988.
of 27 June 1985 on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment (hereinafter 'the directive').
— der ikke inden tilladelsen var blevet foretaget en miljøvurdering i overensstemmelse med direktivet, og tilladelsen ikke er blevet anvendt, og
The action was based on the fact that the plan had been authorised without an environmental assessment having been made as required by the directive.
— der efter den 3. juli 1988 formelt er blevet indledt en ny procedure med henblik på tilladelse.
The file indicates that 'Ruigoord 1992' concerns an area of approximately 6.5 km2 on which there
Direktivet blev bl.a. gennemført i nederlandsk ret ved Besluit milieu-effectrapportage af 20. maj 1987 (bekendtgørelse om miljøvurdering, herefter »BMV-bekendtgørelsen«).
Article 9(2) of the EAO provides, however, that an environmental impact assessment report is not obligatory where an 'activity' within the meaning of the order has already been incorporated in a current structural, zoning or regional plan.
Bekendtgørelsen angiver de projekter (benævnt »aktiviteter«), som kræver en miljøundersøgelse.
is to be built, primarily, a port and an industrial zone extending from the western port zone of Amsterdam, which lies east of the area in question.
Med henblik på besvarelsen af den nationale rets spørgsmål bemærkes — i overensstemmelse med Domstolens praksis — at direktivet ikke indeholder noget grundlag for en fortolkning, hvorefter det er tilladt medlemsstaterne at fritage projekter, hvis godkendelsesprocedure er påbegyndt efter den 3. juli 1988, fra forpligtelsen til at vurdere deres indvirkninger på miljøet.
The national court has found that there was no obligation under the EAO to make the environmental impact assessment which should in principle have preceded the plan at issue because the latter had been included in earlier development plans.
Heraf følger, at for sådanne projekter skal det i direktivets artikel 2, stk 1, formulerede princip
Since it was in doubt as to the compatibility of those rules with the directive, the Nederlandse Raad van State stayed the proceedings and referred a question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
BMVs artikel 9, stk. 2, bestemmer imidlertid, at der ikke består forpligtelse til at foretage en vurdering af indvirkningen på miljøet i de tilfælde, hvor en »aktivitet« i bekendtgørelsens forstand allerede er optaget i en gældende strukturforbedrings- eller dispositionsplan eller i en gældende regional udviklingsplan.
The projects featured in the plan were already contained in the 'Landelijk Gebied 1968' zoning plan and in the regional plans known as 'Amsterdam-Noordzeekanaalgebied 1979' and 'Amsterdam-Noordzeekanaalgebied 1987', the implementation of which never progressed further than raising a portion of the perimeter by sand in the late 1960s.
— hvorefter projekter, der kan få væsentlig indvirkning på miljøet, skal undergives en vurdering af denne indvirkning — overholdes.
The question asks essentially whether the directive is to be interpreted as permitting Member States to waive the obligations concerning environmental impact assessments in the case of projects listed in Annex I where:
Den nationale ret har bemærket, at det følger af BMV-bekendtgørelsen, at den vurdering af indvirkningen på miljøet, som principielt skulle have været foretaget inden den omtvistede plan, ikke var obligatorisk, eftersom den var overtaget fra tidligere dispositionsplaner.
— the projects have already been the subject of a consent granted prior to 3 July 1988, the date by which the directive was to have been transposed into national law,
Da Raad van State nærer tvivl om disse bestemmelsers forenelighed med direktivet, har den udsat sagen og forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål.
The 'Ruigoord 1984' plan drawn up by the Haarlemmerliede en Spaarnwoude Municipal Council on 25 September 1984 designated most of the area in question as being for recreational purposes.
Da direktivet ikke indeholder nogen overgangsbestemmelse vedrørende de projekter, med hensyn til hvilke der er blevet indledt en procedure om tilladelse inden den 3. juli 1988, som stadig verserer på denne dato, har Domstolen imidlertid fastslået, at det nævnte princip ikke finder anvendelse i de tilfælde, hvor tidspunktet for den formelle indgivelse af ansøgningen om tilladelse med hensyn til et projekt ligger før den 3. juli 1988.
the consent was not preceded by an environmental assessment in accordance with the requirements of the directive and no use was made of it,
Omstændighederne i sagen angår imidlertid ikke en procedure om tilladelse vedrørende et projekt omfattet af vurderingskravet, som formelt er
— a fresh consent procedure was formally initiated after 3 July 1988.
Med dette spørgsmål spørger den nationale ret nærmere bestemt, om direktivet skal fortolkes således, at det tillader en medlemsstat at fritage for forpligtelserne med hensyn til vurderingen af indvirkningen på miljøet af de projekter, der er anført i direktivets bilag I, når
Article 12(1) of the directive requires the Member States to take the measures necessary to comply with the directive within three years of its notification. Since the directive was notified to the Member States on 3 July 1985, that period expired on 3 July 1988.
blevet indledt inden den 3. juli 1988, og som stadig verserede på dette tidspunkt.
However, the circumstances of this case do not concern a consent procedure for a project which is subject to an assessment, which was formally initiated before 3 July 1988, and which was still in progress on that date.
Derimod er der tale om en ansøgning indgivet efter den 3. juli 1988, hvorved der søges opnået en ny tilladelse til et projekt af den type, der er anført i direktivets bilag I, og som gentager dispositioner ifølge et projekt, som flere år, endog årtier tidligere, var genstand for en tilladelse, uden at der blev foretaget en miljøundersøgelse i overensstemmelse med direktivet.
On the contrary, it concerns an application made after 3 July 1988 seeking fresh consent for a project listed in Annex I of the directive and incorporating the development provided for in a project for which consent was obtained years or even decades previously, without any environmental assessment being made in accordance with the requirements of the directive.
Imidlertid er proceduren til gennemførelse af det pågældende projekt, ved hvilket byghenen er en offentlig myndighed, praktisk taget ikke blevet påbegyndt.
Despite that, scarcely any progress was made in implementing the project, the developer for which is a public authority.
•Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet skal fortolkes således, at det ikke tillader en medlemsstat at fritage for forpligtelserne med hensyn til vurderingen af indvirkningen på miljøet af de projekter, der er anført i direktivets bilag I, når
'Council Directive 85/337/EEC of 27 June 1985 on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment is to be interpreted as not permitting Member States to waive the obligations regarding environmental assessments in the case of projects listed in Annex I of the directive where
— der ikke inden tilladelsen var blevet foretaget en miljøvurdering i overensstemmelse med direktivet, og tilladelsen ikke er blevet anvendt, og
— the consent was not preceded by an environmental assessment in accordance with the requirements of the directive and no use was made of it, and
— der efter den 3. juli 1988 formelt er blevet indledt en ny procedure med henblik på tilladelse.*
— a fresh consent procedure was formally initiated after 3 July 1988.'