natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Artikel 5, nr. 5 [kompetence i sager om driften af en filial, et agentur eller en lignende virksomhed]
Art. 5 (5) [Jurisdiction in disputes arising out of the operations of a branch, agency or other establishment]
Afdeling 3 — Kompetence i forsikringssager (artikel 7—artikel 12)
Section 3 — Jurisdiction in matters relating to insurance (Arts. 7 to 12)
Artikel 8 [kompetence i sager mod forsikringsgiveren]
Art. 8 [Jurisdiction in actions against the insurer]
Udsendelse l/februar 1981
Issue 1/Febntary 1981
Afdeling 4 — Kompetence ved visse former for kreditkøb og lån (artikel 13—artikel IS) Generelt
Section 5 — Exclusive jurisdiction (Art. 16)
Afdeling 5 — Enekompetence (artikel 16) Artikel 16, nr. 1 [kompetence i sager om fast ejendom]
Art. 16(1) [Jurisdiction in proceedings relating to immovable property]
Artikel 16, nr. 5 [kompetence i sagerom fuldbyrdelse af retsafgørelser]
Art. 16 (5) [Jurisdiction in proceedings concerned with the enforcement of judgments]
Afdeling 6 — Aftaler om kompetence (artikel 17—artikel 18)
Section 6 — Prorogation of jurisdiction (Arts. 17 and 18)
Artikel 17 [værnetingsaftaler]
Art. 17
Artikel 17, stk. 1 [betingelser og virkninger]
Art. 17, first para, [Conditions and effects]
Generelt. Bestemmelsens anvendelsesområde.
General; scope of the provision; content and effects of
Artikel 17, stk. 3 [aftale til fordel for én af parterne]
Art. 17, second para, [Agreement of no effect if contrary to a mandatory rule on jurisdiction] Art. 17, third para, [Agreement for the benefit of only one of the parties] Section 7 — Examination as to jurisdiction and admissibility (Arts.
Afdeling 7 — Prøvelse af kompetencen og af sagens antagelse til påkendelse (artikel 19—artikel 20) Artikel 20 [prøvelse af kompetencen og den rettidige forkyndelse]
Art. 20 [Examination as to jurisdiction and service of process in sufficient time]
Afdeling 8 — Litispendens og indbyrdes sammenhængende krav (artikel 21 — artikel 23) Artikel 21 [litispendens]
Section 8 — Lis pendens — Related actions (Arts. 21 to 23)
Afdeling 9 — Foreløbige, herunder sikrende retsmidler (artikel 24)
Section 9 — Provisional, including protective measures (Art. 24)
Afsnit III — Anerkendelse og fuldbyrdelse (artikel 25—artikel 49)
Title III — Recognition and enforcement (Arts. 25 to 49) General
Udsendelse 1/fehntar 79Λ7
Art. 25 [The term "judgment"] Section 1 — Recognition
Afdeling 1 — Anerkendelse (artikel 26—artikel 30) Artikel 26
26 to 30)
[princippet om anerkendelse uden anvendelse af en særlig fremgangsmåde; konstatering af anerkendelsen i bestemte tilfælde]
Art. 26 [Principle of recognition without special procedure; application for recognition; recognition as an incidental question]
Artikel 27, nr. 2 [beskyttelse af sagsøgte i udeblivelsestilfælde]
Art. 27 (2) [Safeguards for defendants where an appearance is not entered]
Artikel 27, nr. 3 [uforenelighed med en afgørelse i den stat, begæringen rettes til]
Art. 27 (3) [Judgment irreconcilable with a judgment in the State where recognition is sought]
Artikel 27, nr. 4 [afvigende afgørelse af et præjudicielt spørgsmål inden for familie- eller arveretten]
Art. 27 (4) [Conflicting decision on a preliminary question concerning family law, wills or succession]
Artikel 28 [efterprøvelse af kompetencen i særlige tilfæde]
Art. 28 [Examination as to jurisdiction in particular cases]
Artikel 30 [ordinær appel eller genoptagelse i domsstaten]
Art. 30 [Lodging of an ordinary appeal in the State in which the judgment was given]
Afdeling 2 — Fuldbyrdelse (artikel 31—artikel 45) Artikel 31 [meddelelse af fuldbyrdelsespåtegning]
Section 2 — Enforcement (Arts. 31 to 45) Art. 31 [Issue of the order for enforcement]
Artikel 34 [afgørelse om begæringen]
Art. 34 [Decision on the application]
Artikel 36 [anfægtelse af afgørelse om at tillade fuldbyrdelse ved appel eller genoptagelse]
Art. 36 [Appeal against an order for enforcement]
Artikel 38 [ordinær appel eller genoptagelse i domsstaten]
Art. 38 [Ordinary appeal lodged in the State in which judgment was given]
Afdeling 3 — Fælles bestemmelser (artikel 46—artikel 49) Artikel 46
Section 3 — Common provisions (Arts. 46 to 49) Art. 46
[fremlæggelse af en genpart af den udenlandske afgørelse; særligt bevis for forkyndelsen eller meddelelsen i forbindelse med udeblivelsesdomme] domme]
[Production of a copy of the foreign judgment; special proof of service in the case of judgments in default]
Artikel 47 [bevis for, at retsafgørelsen er eksigibel og er forkyndt; bevis for med delelse af fri proces]
Art. 47 [Proof of service and enforceability; proof of legal aid]
Artikel 48 [frist for tilvejebringelse af dokumenter; fremlæggelse af tilsvarende dokumenter; fritagelse for kravet]
Art. 48 [Time for production of documents; production of equivalent documents; dispensing with production]
Afsnit IV — Officielt bekræftede dokumenter og retsforlig (artikel 50-artikel 51)
Title IV — Authentic instruments and court settlements (Arts. 50 and 51)
Artikel 51 [fuldbyrdelse af retsforlig]
Art. 51 [Enforcement of court settlements]
Afsnit VII — Forholdet til andre konventioner (artikel 55—artikel 59)
Title VII — Relationship to other Conventions (Arts. 55 to 59)
Artikel 57 [konventioner vedrørende særlige retsområder]
Art. 57 [Conventions in relation to particular matters]
Artikel II [særlige bestemmelser om straffesager og om afgørelser vedrørende borgerlige retskrav i straffesager]
Art. II [Special provisions relating to criminal proceedings and to judgments given in civil matters by criminal courts]
Artikel IV [fremsendelse af inden- og udenretslige dokumenter]
Art. IV [Transmission of judicial and extrajudicial documents]
Protokol af 3. juni 1971 vedrørende Domstolens fortolkning af konventionen af 27. september 1968 om retternes kompe tence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager
Protocol of 3 June 1971 on the interpretation by the Court of Justice of the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters
Artikel 3 [forpligtelse og ret til at forelægge spørgsmål af betydning for afgørelsen] Artikel 5
Art. 5 [Applicability of the provisions on the procedure for preliminary rulings under the EEC Treaty]
Udsendelse l/februar 1981
Issue 1/February 1981
1968 - GENERELT
9. '%8 - GENERAL
Udsendelse 1/februar 1981
Issue 1/February 1981
1968 - ARTIKEL 1, STK. 1
1968 ­ ARTICLE 1 (I)
[borgerlige sager, herunder handelssager]
[Civil and commercial matters]
I-l.l — A 1 Dom af 14.10.1976, sag 29/76, LTU Lufttransportunternehmen GmbH & Co KG mod Eurocontrol (anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Düsseldorf) Sml. 1976, s. 1541 (Forslag til afgørelse fra generaladvokat G. Reischl, s. 1552) Anvendelsesområde — fortolkning af de begreber, der er anvendt til afgrænsning af anvendelsesområdet — »borgerlige sager, herunder handelssager« — retssager mellem offentlige myndigheder og private — konventionen fandt ikke anvendelse — betingelser
Scope — Interpretation of the terms used to define the scope of the Convention — "Civil and commercial matters" — Disputes between public authorities and persons governed by private law — Inapplicability of the Convention — Conditions
I denne sag havde den europæiske organisation til sikring af luftfarten (Eurocontrol) ved den kompetente tyske ret anmodet om fuldbyrdelse af en belgisk dom, hvorved LTU var blevet pålagt at betale visse beløb som afgift for benyttelse af Eurocontrol's anlæg og for tjenesteydelser.
The European Organization for the Safety of Air Navigation (Eurocontrol) applied to the appropriate German court for an order for the enforcement of a Belgian judgment ordering LTU to pay to it certain sums by way of charges imposed by Eurocontrol for the use of its equipment and services.
Under sagens behandling forelagde Oberlandesgericht Düsseldorf EF-Domstolen et spørgsmål om, hvorvidt fortolkningen af begrebet »borgerlige sa ger, herunder handelssager« i konventionens artikel 1, stk. 1, skal ske i henhold til rets reglerne i den stat, i hvilken sagen er blevet pådømt, eller efter retsreglerne i den stat, hvori der er indgivet begæring om fuldbyrdelsespåtegning.
In the context of those proceedings the Oberlan­desgericht Düsseldorf referred to the Court of Justice of the European Communities the question whether, for the purposes of interpreting the concept "civil and commercial matters" within the meaning of the first paragraph of Article 1 of the Convention, the law to be applied was the law of the State in which the judgment was given or the law of the State in which proceedings for an order for enforcement were instituted.
Domstolen anførte, at det ganske vist bestemmes i artikel 1, at konventionen finder an vendelse uanset domsmyndighedens art, og at konventionen ikke finder anvendelse på visse retsforhold, men at den i øvrigt ikke indeholder nærmere angivelser af betydningen af det omhandlede begreb.
The Court stated that, although Article 1 provides that the Convention shall apply whatever the nature of the court or tribunal to which the matter is referred and excludes certain matters from its area of application, it gives no further details as to the meaning of the concept in question. The Court went on to say:
Domstolen fortsatte: »Da denne artikel skal angive kon ventionens anvendelsesområde, er det — for i videst muligt omfang at sikre, at de rettigheder og forpligtelser, som konventionen medfører for de kontraherende stater og be rørte personer, bliver lige og ensartede — vigtigt, at udtrykkene i denne bestemmelse ikke fortolkes som værende en ren henvisning til den ene eller den anden af de berørte staters nationale ret. Artikel 1 præciserer, at konventionen finder anvendelse uanset
"As Article 1 serves to indicate the area of application of the Convention it is necessa­ry, in order to ensure, as far as possible, that the rights and obligations which derive from it for the Contracting States and the persons to whom it applies are equal and
(fortsat 1) domsmyndighedens art, og angiver herved, at begrebet borgerlige sager, herunder han­delssager, ikke kan fortolkes alene ud fra den kompetencefordeling mellem de forskel­lige retsinstanser, som findes i visse stater.
By providing that the Convention shall apply 'whatever the nature of the court or the tribunal' Article 1 shows that the concept 'civil and commercial matters' cannot be interpreted solely in the light of the division of jurisdiction between various types of courts existing in certain States.
Det omhandlede begreb må således betragtes som et selvstændigt begreb, der dels må fortolkes ud fra konventionens mål og opbyg­ning, og dels ud fra de almindelige principper, som kan udledes af de nationale retssyste­mer under ét.«
The concept in question must therefore be regarded as independent and must be interpreted by reference, first, to the objectives and scheme of the Convention and, secondly, to the general principles which stem from the corpus of the national legal systems."
På grundlag af denne fortolkning af begrebet anførte Domstolen endvidere, at visse af­gørelser i tvister mellem en offentlig myndighed og en privat ganske vist kan falde ind under konventionens anvendelsesområde, men at det forholder sig anderledes, når den offentlige myndighed fører sag i forbindelse med udøvelsen af en offentligretlig beføjel­se.
On the basis of that interpretation of the concept the Court of Justice further stated that although certain judgments given in actions between a public authority and a person governed by private law might fall within the area of application of the Convention, that was not so where the public authority acted in the exercise of its powers.
Dette er tilfældet, når en tvist drejer sig om opkrævning af afgifter, som en privat skal erlægge til et nationalt eller internationalt offentligt organ for benyttelse af dette organs anlæg og for dets tjenesteydelser, navnlig når denne benyttelse er tvungen og den eneste tilladte.
Such was the case in a dispute concerning the recovery of charges payable by a person governed by private law to a national or international body governed by public law for the use of equipment and services provided by such body, in particular where such use was obliga­tory and exclusive.
Domstolen besvarede det præjudicielle spørgsmål således:
Accordingly, the Court of Justice gave the following reply to the preliminary questions:
En afgørelse, der er afsagt i en tvist mellem en offentlig myndighed og en privat­person, hvor den offentlige myndighed har udøvet en offentligretlig beføjelse, falder uden for konventionens anvendelsesområde.«
A judgment given in an action between a public authority and a person governed by private law, in which the public authority has acted in the exercise of its powers, is excluded from the area of application of the Convention."
Den afgørelse, der i tilslutning til denne dom blev truffet i sagen for den nationale ret, er omtalt under I 56 — Β 2.
Note: For the decision given in the main action following the above judgment see 1-56 — Β 2.
Jfr. også nedenfor under 1­56 — Al.
See also 1-56 — A 1, infra.
1968 ­ ARTIKEL 1, STK. I
1968 ­ ARTICLE 1 (1)
I—1.1 — Bl Cour d'appel d'Aix­en­Provence, dom af 10.5.1974, firmaet Naturana mod Varenne, Recueil Dalloz­Sirey 1974, Jur., s. 760
I­l.l — Β 1 Cour d'Appel, Aix­en­Provence, Judgment of 10 May 1974, Naturana ν Varenne Recueil Dalloz­Sirey 1974, Jur., p. 760
Anvendelsesområde — tvister vedrørende en arbejdsaftale — konventionen fandt anven­delse
Scope — Disputes connected with a contract of employment — Convention held applicable
I denne sag, som førtes mellem en repræsentant og det tyske selskab, som han repræsen­terede i Frankrig, havde førsteinstansen, Conseil des Prud'hommes i Cannes, ikke givet det sagsøgte firma medhold i dets indsigelse om, at retten ikke havde kompetence til at behandle sagen.
In a dispute between an agent and a German company which he represented in France the court of first instance, the Conseil des Prud'hommes, Cannes, dismissed the German defendant's plea that the court had no jurisdiction, based on a clause contained in the basic contract conferring jurisdiction on the German courts.
Sagsøgte appellerede imidlertid afgørelsen og fik medhold.
The defendant's appeal against that decision succeeded.
Cour d'appel fastslog først, at kompetencespørgsmålet, uanset at kontrakten var indgået i 1967, måtte afgøres på grundlag af domskonventionen, da sag var anlagt efter konven­tionens ikrafttræden (artikel 54).
The Cour d'Appel held in the first place that notwithstanding that the contract in question was entered into in 1967 jurisdiction was governed by the Brussels Convention, since the proceedings were instituted after its entry into force (Article 54).
Retten anførte dernæst bl.a., at parterne under de fore­liggende omstændigheder i medfør af artikel 17 gyldigt kunne aftale, at de tyske retter skulle være kompetente; kun i de tilfælde, der er nævnt i artiklerne 12, 15 og 16, kunne en sådan aftale ikke træffes, og disse bestemmelser vedrører ikke arbejdsaftaler. Heller ikke præceptive nationale retsforskrifter kunne påberåbes til støtte for, at en sådan af­tale ikke skulle være gyldig.
The court went on to hold inter alia that in the event the parties were able effectively to agree under Arti­cle 17 that the German courts should have jurisdiction; such agreements were only ex­cluded in the cases of Articles 12, 15 and 16, which however did not concern contracts of employment.
Ifølge artikel 1 undtages bestemte retsforhold, som henreg­nes under »ordre public«, fra konventionens anvendelsesområde, men heller ikke her nævnes sager om arbejdsforhold.
Article 1 excluded certain fields affected by con­siderations of public policy from the scope of the Convention, but employment law was not mentioned in that provision.
I modsætning til det foreløbige udkast til konventio­nens tekst indeholder den endelige version ingen særregler for sager om arbejdsforhold, hvilket vil sige, at de almindelige bestemmelser finder anvendelse på sådanne sager.
Unlike the draft version of the Convention, the final text made no special provision for employment disputes, with the result that the general provisions were applicable in that regard.
Anvendelsesområde — tvister vedrørende en arbejdsaftale — konventionen fandt an­vendelse
Scope — Disputes arising out of a contract of employment — Convention held applicable
Kompetence — specielle kompetenceregler — opfyldelsesværneting — flere opfyldel­sessteder for forpligtelser ifølge en arbejdsaftale
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction of the courts for the place of per­formance — More than one place f or the performance of obligations arising under a contract of employment
Retten stadfæstede den indankede afgørelse, hvorved voldgiftsretten i tvister mellem ar­bejdsgivere og ansatte havde fundet, at den havde saglig og stedlig kompetence til at på­
The Cour Supérieure de Justice upheld the decision appealed against, whereby the Tri­bunal Arbitral pour les Contestations entre Patrons et Employés Privés had declared
1968 ­ ARTIKEL I, STK. 1
1968 ­ ARTICLE 1 (I)
(fortsat 1) dømme en mod et tysk selskab anlagt erstatningssag i anledning of ulovlig ophævelse af en arbejdsaftale.
(continued 1) itself to have jurisdiction rottone materiae ana rottone loci to entertain an action against a German company for compensation for the wrongful termination of a contract of employment.
Med hensyn til den saglige komptence anførte retten, at konventionens anvendelsesom­råde omfatter tvister vedrørende en arbejdsaftale, idet sager om arbejdsretlige forhold ikke nævnes blandt de retsområder, der ifølge konventionens artikel 1 ikke er omfattet af anvendelsesområdet.
With regard to jurisdiction ratione materiae the court held that the material scope of the Convention embraced disputes arising out of a contract of employment, since employ­ment law was not included in the list of excluded matters in Article 1.
Med hensyn til den stedlige kompetence lagde retten til grund, at opfyldelsesstedet, som omhandlet i konventionens artikel 5, nr. 1, såvel kan være den ansattes arbejdssted som det sted, hvor opfyldelse forlanges, eller hvor opfyldelse hæv­des at være sket på mangelfuld eller ufuldstændig måde; at der således fandtes flere op­fyldelsessteder måtte indebære, at sagsøgeren havde valget mellem flere værneting.
With regard to jurisdiction ratione loci it was said that the place of performance within the meaning of Article 5 ( 1 ) of the Convention could be both the place where the employee carried out his duties and the place of the required or allegedly unsatisfactory or incomplete perfor­mance; the existence of more than one place of performance meant that the plaintiff had a choice between several places in which to sue.
Anvendelsesområde — »borgerlige sager, herunder handelssager« — kvalifikationen fore­taget af retten i domsstaten — bindende virkning for retterne ifuldbyrdelsesstaten
Scope — "Civil and commercial matters" — Defined by the court of the State in which judgment was given — Binding upon the courts of the State in which enforcement is sought
Denne kendelse vedrørte fuldbyrdelse af en dom til betaling af trafikafgifter, som Eurocontrol havde opnået over et tysk luftfartsselskab ved handelsretten i Bruxelles.
The order relates to proceedings for the enforcement of a judgment of the Tribunal de Commerce, Brussels, requiring a German air­transport undertaking to pay route charges to Eurocontrol.
Bundesgerichtshof ophævede i overensstemmelse med rekvirentens påstand en kendel­se afsagt af Oberlandesgericht Düsseldorf den 24. marts 1975, hvorved begæringen om meddelelse af fuldbyrdelsespåtegning på den belgiske dom ikke blev taget til følge, og hjemviste sagen til Oberlandesgericht.
On appeal being brought by the applicant, the Bundesgerichtshof quashed a decision of the Oberlandesgericht Düsseldorf of 24 March 1975 dismissing an application for an order for the enforcement of the Belgian judgment, and referred the matter back to the Oberlandesgericht for a further decision.
Oberlandesgericht forelagde derpå De europæ­iske Fællesskabers Domstol et spørgsmål om fortolkningen af konventionens artikel 1. Domstolen besvarede spørgsmåletved dom af 14. oktober 1976 i sag 29/76 [jfr. ovenfor under I­l.l ­ A 1]
By an order of 16 Febru­ary 1976 the Oberlandesgericht referred to the Court of Justice of the European Commu­nities a question concerning the interpretation of Article 1 of the Convention, which was answered in the judgment of 14 October 1976 in Case 29/76 (see I­l.l —Al, supra).
Når retten i domsstaten havde fundet, at er forelå en borgerlig sag eller en handelssag, var de tyske domstole bundet af denne bedømmelse i fuldbyrdelsessagen.
If the court of the State in which the judgment was given had affirmed that the case before it was a civil or commercial matter, that finding must be accepted by the German courts in proceedings for the enforcement of the judgment.
Dette fulgte allerede af, at også Forbundsrepublikken gennem ratificerede folkeretlige overenskom­ster havde underkastet de tyske brugere af Eurocontrol værneting i Belgien, for så vidt angik gebyrkrav.
That was a consequence of the fact that by international treaties, which it had ratified, the Federal Republic of Germany had made German users of Eurocontrol subject to the jurisdiction of the Belgian courts in claims for payment of route charges.
Bundesgerichtshof anførte endvidere, at kun hvis den retlige kvalifika­tion i domsstaten blev lagt til grund, kunne den af de kontraherende stater tilstræbte størst mulige gennemslagskraft for konventionen opnås.
Furthermore, only by adopting the finding arrived at in the State in which the judgment was given could the Contracting States achieve their aim of applying the Convention as effectively as possible.
Udsendelse l/februar 1981
1/February1981
1968 ­ ARTIKEL 1, STK. 1
1968 ­ ARTICLE 1 (1)
(fortsat 1) ved hjælp af andre dokumenter, og idet et dateret, bekræftet modtagelsesbevis ifølge Haag­konventionens artikel 5 er tilstrækkeligt.
For proof of such service, as required by Article 47 (1) of the Brussels Convention, production of a certificate of service was not necessary, because under the domestic pro­cedural law of Germany proof could be furnished by means of other documents and under Article 5 of the Hague Convention a dated authenticated acknowledgment of re­ceipt was sufficient for that purpose.
Sagen hjemvistes til Oberlandesgericht, idet Bundesgerichtshof ikke selv kunne træffe bestemmelse om den udsættelse af afgørelsen iølge konventionens artikel 38, som rekvi­situs havde begæret.
The matter was referred back to the Oberlandesgericht because the Bundesgerichtshof could not itself decide to stay the proceedings in accordance with the respondent's application under Article 38 of the Convention.
I henhold til § 20, stk. 2, i den tyske gennemførelseslov kunne Bun­desgerichtshof ikke foretage den hertil nødvendige efterprøvelse af de faktiske omstæn­digheder.
Paragraph 20 (2) of the German Aus­führungsgesetz [implementing law] did not allow it to make the requisite findings of fact.
Anvendelsesområde — tvister vedrørende en arbejdsaftale — konventionen fandt anven­delse
Scope — Disputes arising out of a contract of employment — Convention held applicable
Retten fastslog, at den ikke havde kompetence til at pådømme en retssag, som førtes mel­lem en repræsentant og et tysk selskab, som han repræsenterede i Frankrig.
The court declared that it had no jurisdiction to entertain an action between an agent and a German company which he represented in France.
Da parterne i deres kontrakt havde aftalt, at sag skulle anlægges i Tübingen (Forbundsrepublikken Tyskland), var retterne i Tübingen enekompetente i medfør af domskonventionens arti­kel 17.
Since, in the contract governing their relationship, the parties had conferred jurisdiction upon the courts in Tübingen (Federal Republic of Germany), those courts had exclusive jurisdiction under Article 17 of the Brussels Convention.