natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Præjudiciel — Pretura circondariale di Roma, Afdelingen i Tivoli — fortolkning af fællesskabsretten og navnlig af Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald (som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18.3.1991) på baggrund af opretholdelsen efter fristen for direktivets gennemførelse af ældre nationale straffebestemmelser
Preliminary ruling — Pretura circondariale di Roma, sezione distaccata di Tivoli — Interpretation of Community law, and, in particular, Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975 on waste, as amended by Council Directive 91/156/EEC of 18 March 1991 with regard to the retention of previous criminal legislation beyond the time-limit for transposition of the directive
Delvis annullation af Kommissionens forordning (EF) 1107/96 af 12. juni 1996 om registrering af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser efter proceduren i artikel 17 i Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 - annullation af registreringen af feta som beskyttet oprindelsesbetegnelse
Partial annulment of Commission Regulation No 1107/96 of 12 June 1996 on the registration of geographical indications and designations of origin under the procedure laid down in Art. 17 of Council Regulation (EEC) No 2081/92 -Protected designation of origin 'Feta'
Præjudiciel — Bristol Social Security Appeal Tribunal — fortolkning af artikel 4, stk. 2 a, og artikel 10 a i Rådets forordning nr. 1408/71 af 14. juni 1971 som ændret ved Rådets forordning nr. 1247/92 af 30. april 1992 - spørgsmålet om, hvorvidt »Attendance Allowance« er en ydelse ved invaliditet (artikel 4, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1408/71) eller en særlig ikkebidragspligtig ydelse (artikel 10 a i forordning nr. 1408/71) — ret til at eksportere »Attendance Allowance« efter de ved forordning nr. 1247/92 indførte ændringer
Preliminary ruling - Verwaltungsgericht Schleswig - Interpretation and validity of Art. 9(2) of Commission Regulation (EEC) No 3887/92 of 23 December 1992 laying down detailed rules for applying the integrated administration and control system for certain Community aid schemes - Complete loss of aid in the event of an inaccurate declaration (even in cases of minor negligence) - Principle of proportionality
Præjudiciel - Verwaltungsgericht — Schleswig — fortolkningen og gyldigheden af artikel 9, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3887/92 af 23. december 1992 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger — fuldstændig fortabelse af en støtte i tilfælde af en urigtig angivelse (herunder det tilfælde, hvor der er handlet simpelt uagtsomt) — proportionalitetsprincippet
Preliminary ruling — Bristol Social Security Appeal Tribunal — Interpretation of Art. 4(2a) and 10a of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community, as amended by Council Regulation (EEC) No 1247/92 of 30 April 1992 - Classification of the 'attendance allowance' as an invalidity benefit (Art. 4(l)(b) of Regulation No 1408/71) or as a special non-contributory cash benefit (Article 10a of Regulation 1408/71) - Right to export the attendance allowance after the amendments made by Regulation No 1247/92
Afdelingernes sammensætning ved Domstolen for retsåret 1996-1997
Composition of the Chambers of the Court of Justice for the leeal year 1996/1997
De Europæiske Fællesskabers Domstol har udpeget afdelingsformændene for de seks afdelinger og har fastsat afdelingernes sammensætning for perioden fra 7. oktober 1996 til 6. oktober 1997.
The Court of Justice of the European Communities has designated the Presidents of its six Chambers and allocated Judges to those Chambers for the period from 7 October 1996 to 6 October 1997.
Afdelingsformand: Sevón dommere: Edward, Jann og Wathelet
Mr SEVON, President of the Chamber, Messrs EDWARD, JANN and WATHELET, Judges.
Afdelingsformand: Mancini dommere: Hirsch og Schintgen
Mr MANCINI, President of the Chamber, Messrs HIRSCH and SCHINTGEN, Judges.
Afdelingsformand: Moitinho de Almeida dommere: Gulmann og Puissochet
Mr MOITINHO DE ALMEIDA, President of the Chamber, Messrs GULMANN and PUISSOCHET, Judges.
Afdelingsformand: Murray dommere: Kakouris, Kapteyn og Ragnemalm
Mr MURRAY, President of the Chamber, Messrs KAKOURIS, KAPTEYN and RAGNEMALM, Judges.
Afdelingsformand: Moitinho de Almeida dommere: Sevón, Gulmann, Edward, Puissochet, Jann og Wathelet
Mr MOITINHO DE ALMEIDA, President of the Chamber, Messrs SEVÓN, GULMANN, EDWARD, PUISSOCHET, JANN and WATHELET, Judges.
Afdelingsformand: Mancini dommere: Murray, Kakouris, Kapteyn, Hirsch, Ragnemalm og Schintgen
Mr MANCINI, President of the Chamber, Messrs MURRAY, KAKOURIS, KAPTEYN, HIRSCH, RAGNEMALM and
Arbejdet ved De Europæiske Fællesskabers Domstol og ved Retten i Første Instans på finsk og svensk
PROCEEDINGS OF THE COURT OF JUSTICE AND THE COURT OF FIRST INSTANCE IN FINNISH AND SWEDISH
Domstolen har den glæde at kunne meddele læserne af nærværende meddelelse, at den nu er tilgængelig på finsk og på svensk fra nr. 22/96 (ugen fra den 9. til den 13. september 1996).
The Court of Justice is pleased to inform readers that the Proceedings are available in Finnish and Swedish as from Number 22/96 (Week from 9 to 13 September 1996).
Ønskes der et abonnement, bedes vedlagte formular udfyldt og indsendt til:
Any person wishing to subscribe is asked to fill in the form below and send it to:
- sammenslutning/organisation - advokatkontor - bibliotek - virksomhed - institution mv. * under Fællesskabet * statslig * andet - retsinstans - presse - universitet
Lawyer Library Company Institution: * Community * Governmental * Other Court Press University Other (please state):
- andet3
(d a te
Sæt kryds
(signature)
Angiv nærmere oplysninger
For statistical purposes; please tick where appropriate
Denne publikation udarbejdes af Domstolens Informationstjeneste (L-2925 Luxembourg) med henblik pä en hurtig orientering om arbejdet ved Domstolen og Retten i Første Instans.
This bulletin is issued by the Court's Information Service (L-2925 Luxembourg) to provide rapid information on the work of the Court.
Originalsprog: fransk Redaktionen afsluttet den 7.10.1996 Katalognr.: DX-AC-96-025-DA-C
Original version: French Completed on 10.10.1996 Catalogue No: DX-AC-9fr*25-EN-C
Ugen 7. - 11. oktober 1996
7 to 11 October 1996 n° 26/96
Forenede sager T-24/93, Τ-25/93, Τ-26/93 og Τ-28/93 Compagnie Maritime Belge SA m.fl. / Kommissionen Konkurrence
Ingrid Hoever and Iris Zachow v Land Nordrhein-Westfalen Freedom of movement for persons
Forenede sager C-178/94, C-179/94, C-188/94, C189/94 og C-190/94 Erich Dillenkofer m.fl. / Forbundsrepublikken Tyskland Regler for institutionerne
Joined Cases C-178/94, C-179/94, C-188/94, C189/94 and C-190/94 Erich Dillenkofer and Others ν Federal Republic of Germany Law governing the institutions
8. oktober 1996 manglende
8 October 1996 tours — Non-reparation)
Præjudiciel »Direktiv 90/314/EØF om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure gennemførelse — medlemsstatens erstatningsansvar og erstatningspligt* (Domstolens plenum)
Preliminary ruling (Directive 90/314/EEC on package travel, package holidays and package transposition — Liability of the Member State and its obligation to make (Full Court) reparation of damage caused by a breach of Community law for which a Member State can be held responsible.
Med henblik på besvarelsen af disse spørgsmål skal der indledningsvis erindres om Domstolens praksis vedrørende retten til erstatning for tab, der er forvoldt borgerne ved overtrædelser af fællesskabsretten, som må tilregnes en medlemsstat.
By orders of 6 June 1994, received at the Court on 28 June 1994 in Cases C­178/94 and C­179/94 and on 1 July 1994 in Cases C­188/94, C­189/94 and C­190/94, the Landgericht Bonn referred to the Court for a preliminary ruling 12 questions on the interpretation of Council Directive 90/314/EEC of 13 June 1990 (hereinafter 'the Directive').
Ved kendelser af 6. juni 1994, indgået til Domstolen den 29. juni 1994 i sag C-178/94 og C-179/94 og den 1. juli 1994 i sag C-188/94, C189/94 og C-190/94, har Landgericht Bonn forelagt Domstolen tolv præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 90/314/EØF af 13. juni 1990 (herefter »direktivet«).
The Court has held that the principle of State liability for loss and damage caused to individuals as a result of breaches of Community law for which the State can be held responsible is inherent in the system of the Treaty (Francovich, Brasserie du Pêcheur and Factortame, British Telecommunications, Hedley Lomas.
Spørgsmålene er blevet stillet under erstatningssager, som henholdsvis Erich Dillenkofer, Christian Erdmann, Hans-Jürgen Schulte, Anke Heuer og Werner, Torsten og Ursula Knor har anlagt mod Forbundsrepublikken Tyskland på grund af de tab, de har lidt som følge af, at direktivet ikke blev gennemført inden for den fastsatte frist.
The questions have been raised in the course of actions for compensation which Erich Dillenkofer, Christian Erdmann, Hans­Jürgen Schulte, Anke Heuer, and Werner, Torsten and Ursula Knor (hereinafter 'the plaintiffs') have brought against the Federal Republic of Germany for damage they suffered because the Directive was not transposed within the prescribed period.
Betingelserne for statens ansvar (spørgsmål 8,9, 10, 11 og 12)
Conditions under which a Member State incurs liability (Questions 8, 9, 10, 11 and 12)
Domstolen har endvidere fastslået, at betingelserne for, at der kan kræves erstatning på grundlag af princippet om statens ansvar, afhænger af karakteren af den tilsidesættelse af fællesskabsretten, der har forvoldt tabet.
When the Court held that the conditions under which State liability gives rise to a right to reparation depended on the nature of the breach of Community law causing the damage, that meant that those conditions are to be applied according to each type of situation.
Med disse spørgsmål ønsker den nationale retsinstans i det væsentlige oplyst, om manglende gennemførelse af et direktiv inden for den fastsatte frist i sig selv er tilstrækkelig til at give de skadelidte ret til erstatning, eller om der også må tages andre betingelser i betragtning.
On the one hand, a breach of Community law is sufficiently serious if a Community institution or a Member State, in the exercise of its rule­making powers, manifestly and gravely disregards the limits on those powers.
at bedømmelsen af, om disse betingelser er opfyldt, afhænger af hver type situation.
On the other hand, if, at the time when it committed the
Den tyske regering og regeringen for Det Forenede Kongerige kan ikke fremsætte den indvending, at direktivet, som er udstedt på grundlag af traktatens artikel 100 A, i det væsentlige tilsigter at sikre den frie udveksling af tjenesteydelser, og — mere generelt — den frie konkurrence.
The crux of these questions is whether a failure to transpose a directive within the prescribed period is sufficient per se to afford individuals who have suffered injury a right to reparation or whether other conditions must also be taken into consideration.
Spørgsmålet om, hvorvidt der tillægges borgerne rettigheder, hvis indhold kan fastslås med tilstrækkelig bestemthed (spørgsmål 1 og 2)
In order to reply to those questions, reference must first be made to the Court's case­law on the individual's right to
bestemte, klare regler, der opfylder kravet om retssikkerhed.
money paid over and for the repatriation of the consumer in the event of insolvency.
Det må dernæst undersøges, om indholdet af de omhandlede rettigheder kan fastslås alene på grundlag af direktivets bestemmelser.
Since the purpose of such security is to protect consumers against the financial risks arising from the insolvency of package travel organizers, the Community legislature has placed operators under an obligation to offer sufficient evidence of such security in order to protect consumers against those risks.
Det må dernæst fastslås, at artikel 9 forpligtede medlemsstaterne til at træffe alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre den fulde virkning af direktivets bestemmelser og dermed at sikre, at det mål, der tilsigtes med direktivet, nås, idet den bestemmer, at medlemsstaterne skulle træffe de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet senest den 31. december 1992.
So where, as in Francovich, a Member State fails, in breach of the third paragraph of Article 189 of the Treaty, to take any of the measures necessary to achieve the result prescribed by a directive within the period it lays down, that Member State manifestly and gravely disregards the limits on its discretion.
Heraf følger, at gennemførelsen af artikel 7 ikke ville have været fuldstændig, hvis den nationale lovgiver inden fristens udløb blot havde skabt de nødvendige lovgivningsmæssige rammer for retligt at forpligte rejsearrangøren til at godtgøre, at han har truffet foranstaltninger til at stille garanti.
In that connection, the German and United Kingdom Governments' argument that the Directive, which is based on Article 100a of the Treaty, is aimed essentially at ensuring freedom to provide services and, more generally, freedom of competition cannot be valid.
I den forbindelse må det konstateres, at det med tilstrækkelig bestemthed kan fastslås, at indehaverne af de rettigheder, artikel 7 indebærer, er forbrugerne som defineret i direktivets artikel 2.
First, the recitals in the preamble to the Directive repeatedly refer to the purpose of protecting consumers.
De består i garanti for tilbagebetaling af beløb, deltagerne i pakkerejser har erlagt, og hjemtransport i tilfælde af rejsearrangørens insolvens eller konkurs.
Secondly, the fact that the Directive is intended to assure other objectives cannot preclude its provisions from also having the aim of protecting consumers.
Under disse omstændigheder må det lægges til grund, at direktivets artikel 7 har til formål at tillægge borgerne rettigheder, hvis indhold kan fastslås med tilstrækkelig bestemthed.
In particular, reparation of that loss and damage cannot depend on a prior finding by the Court of an infringement of Community law attributable to the State, nor on the existence of intentional fault or negligence on the part of the organ of the State to which the infringement is attributable.
Med det femte spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om beskyttelsesformålet med direktivets artikel 7 er opfyldt, når en medlemsstat tillader rejsearrangøren at kræve et acontobeløb på indtil 10% af rejsens pris, dog højst 500 DM, før der til kunden udleveres dokumenter, som den forelæggende ret betegner som »værdibærende dokumenter«, dvs. dokumenter, der giver forbrugeren ret til forskellige tjenesteydelser, der indgår i pakkerejsen (fra flyselskaber eller hoteller).
Similarly, the German and United Kingdom Governments' argument that the actual wording of Article 7 shows that this provision simply requires package travel organizers to provide sufficient evidence of security and that its lack of reference to any right of consumers to such security indicates that such a right is only an indirect and derived right must be rejected.
Det er nemlig uden betydning, at staten kan vælge mellem en lang række midler med henblik på at nå det mål, der tilsigtes med et direktiv, når direktivet har til formål at tillægge borgerne rettigheder, hvis indhold kan fastslås med tilstrækkelig bestemthed.
Grant to individuals of rights whose content is sufficiently identifiable (Questions 1 and 2)
Spørgsmålet om, hvilke foranstaltninger der er nødvendige for at sikre en korrekt gennemførelse af direktivet (spørgsmål 3, 4, 5, 6 og 7)
Indeed, the obligation laid down in Article 7 would be pointless in the absence of security actually enabling money paid over to be refunded or the consumer to be repatriated, should occasion arise.
Retten ønsker med dette spørgsmål i det væsentlige oplyst, om den nationale lovgivning opfylder artikel 7, for så vidt som den lader forbrugeren bære risikoen med hensyn til det nævnte acontobeløb, således at dette ikke er dækket af den i bestemmelsen omhandlede garanti.
The next point to be examined is whether the content of the rights in question are identifiable on the basis of the provisions of the Directive alone.
Med det tredje og det fjerde spørgsmål anmoder den nationale retsinstans i det væsentlige Domstolen om nærmere at angive, hvilke »nødvendige foranstaltninger«, medlemsstaterne skulle træffe for at overholde direktivets artikel 9.
According to the actual wording of Article 7, this provision prescribes, as the result of its implementation, an obligation for the organizer to have sufficient security for the refund of
Direktivets artikel 7 har til formål at beskytte forbrugeren mod de i denne bestemmelse angivne risici, der skyldes rejsearrangørens insolvens eller konkurs.
The persons having rights under Article 7 are sufficiently identified as consumers, as defined by Article 2 of the Directive.
Direktivet giver heller ikke noget grundlag for en sådan begrænsning af de rettigheder, artikel 7 sikrer.
The same holds true of the content of those rights.
Indledningsvis skal det understreges, at bestemmelserne i et direktiv efter Domstolens faste praksis skal gennemføres ved udstedelsen af utvivlsomt bindende regler, som konkret udgør
Those rights consist in a guarantee that money paid over by
Det syvende spørgsmål risikoen for rejsearrangørens insolvens og konkurs i relation til det tilladte acontobeløb, dels, når forbrugeren har modtaget værdibærende dokumenter, lader ham bære risikoen for, at den, der faktisk leverer tjenesteydelserne, ikke respekterer dokumenterne, eller bliver insolvent
By this question the national court is seeking to ascertain in substance whether it is in conformity with Article 7 for the national legislature to make the consumer bear the risk relating to such a deposit so that the deposit is left uncovered by the security mentioned in that provision.
Det sjette spørgsmål
The measures necessary for proper transposition of the Directive (Questions 3, 4, 5, 6 and 7)
Med den anden del af det syvende spørgsmål ønsker den nationale retsinstans oplyst, om de garantier, rejsearrangørerne i henhold til direktivets artikel 7 skal »godtgøre«, at de stiller, også mangler, hvis de rejsende ved betaling af rejsens pris er i besiddelse af værdibærende dokumenter.
It would be contrary to that purpose to limit that protection by leaving any deposit payment uncovered by the security for a refund or repatriation. The Directive contains no basis for any such limitation of the rights guaranteed by Article 7.
Med det sjette spørgsmål ønsker den nationale retsinstans oplyst om medlemsstaterne ifølge direktivet er forpligtet til at træffe særlige foranstaltninger til at forebygge egen forsømmelighed hos deltagere i pakkerejser.
Question 7
Ifølge den tyske regering mangler den ved artikel 7 sikrede beskyttelse ikke, hvis den rejsende er i besiddelse af dokumenter, der sikrer et direkte krav på den, der faktisk leverer tjenesteydelserne (flyselskabet eller hotellet).
First of all, according to settled case-law, the provisions of a directive must be implemented with unquestionable binding force and with the specificity, precision and clarity required in order to satisfy the requirement of legal certainty.
Dernæst kan den nationale retsinstans altid ved afgørelsen af, hvilket tab der skal erstattes, undersøge, om den skadelidte på passende måde har søgt at undgå skaden eller begrænse dens omfang.
According to the German Government, the protection guaranteed by Article 7 is not lacking if the traveller has documents guaranteeing a direct right against the actual provider of services (the airline company or the hotelier).
I den første del af det syvende spørgsmål anmoder den forelæggende ret Domstolen om at oplyse, om Forbundsrepublikken Tyskland under hensyn til Bundesgerichtshofs »Vorkasse«-dom kunne undlade at gennemføre direktivets artikel 7.
It follows that Article 7 would not have been fully implemented if, within the prescribed period, the national legislature had done no more than adopt the necessary legal framework for requiring organizers by law to provide sufficient evidence of security.
Eftersom artikel 7 har til formål at beskytte forbrugeren mod de i denne bestemmelse angivne risici, der skyldes rejsearrangørens insolvens eller konkurs, kan en dom som Bundesgerichtshofs »Vorkasse«-dom ikke opfylde direktivets krav, for så vidt som den dels lader forbrugeren bære
That argument cannot be accepted. The protection which Article 7 guarantees to consumers could be impaired if they were made to enforce credit vouchers against third parties who are not, in any event, required to honour them and who are likewise themselves exposed to the risks consequent on insolvency.
Det mål, der tilsigtes med artikel 7 i Rådets direktiv 90/314/EØF af 13. juni 1990 om pakkerejser, herunder pakkeferier ogpakketure, indebærer, at der tillægges deltagere i en pakkerejse ret til garanti for tilbagebetating af erlagte beløb og for hjemtransport i tilfælde af insolvens eller konkurs hos arrangøren af pakkerejsen og/eller formidleren, der er part i kontrakten, og at indholdet af denne ret kan fastslås med tilstrækkelig bestemthed
In Question 7(a) the national court asks whether the Federal Republic of Germany could have omitted altogether to transpose Article 7 of the Directive in view of the Bundesgerichtshofs 'advance payment' judgment.
For at overholde artikel 9 i direktiv 90/314 skulle medlemsstaten inden for den fastsatte frist have truffet alle de nødvendige foranstaltninger til fra den 1. januar 1993 at sikre borgerne en effektiv beskyttelse mod risikoen for insolvens og konkurs hos arrangøren af pakkerejsen og/eller formidleren, der er part i kontrakten.
First, neither the objective of the Directive nor its specific provisions require the Member States to adopt specific provisions in relation to Article 7 to protect package travellers from their own negligence.
Når en medlemsstat tillader arrangøren af pakkerejsen og/eller formidleren, der er part i kontrakten, at kræve et acontobeløb på indtil 10% af rejsens pris, dog højst 500 DM, er beskyttebesformålet med direktivets artikel 7 kun opfyldt, såfremt der også stilles garanti for tilbagebetalingen af acontobeløbet i tuf ælde af insolvens eller konkurs hos arrangøren af pakkerejsen og/eller formidleren, der er part i kontrakten.
Secondly, according to the Court's case-law, in determining the loss or damage for which reparation may be granted, the national court may always inquire whether the injured person showed reasonable care so as to avoid the loss or damage or to mitigate it.
Artikel 7 i direktiv 90/314 skal fortolkes således, deb at de garantier, arrangøren af pakkerejsen og/eller formidleren, der er part i kontrakten, skal 'godtgøre', at de stiller, også mangler, hvis de rejsende ved betaling af rejsens pris er i besiddelse af værdibærende dokumenter, deb at Forbundsrepublikken Tyskland ikke under hensyn til Bundesgerichtshofs 'Vorkasse'-dom af 12. marts 1987 kunne undlade at gennemføre direktivet
Since the aim of Article 7 is to protect the consumer against the risks, set out in that provision, arising from the organizer's insolvency, a judgment such as the Bundesgerichtshofs 'advance payment' judgment cannot satisfy the requirements of the Directive if it requires the consumer to bear the risk of the organizer's insolvency as regards the deposit required and also the risk that, when the consumer has received documents of value, the actual provider of the services might not honour them or might become insolvent.