natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Af det anførte fulgte, at artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 4055/86 forbyder en medlemsstat at anvende forskellige priser for samme lodstjenesteydelse, alt efter om en virksomhed - eventuelt en virksomhed, der er hjemmehørende i den pågældende medlemsstat - der udfører søtransport mellem denne medlemsstat og en anden medlemsstat, herved benytter et fartøj, der har tilladelse til cabotagesejlads, hvilken tilladelse kun gives til fartøjer, der fører den pågældende stats flag, eller et andet fartøj.
It follows that Article 1(1) of Regulation No 4055/86 prohibits a Member State from applying different tariffs for identical piloting services, depending on whether or not an undertaking, even one from that Member State, which provides maritime transport services between that Member State and another Member State operates a vessel authorized to engage in maritime cabotage, which is reserved to vessels flying the flag of that State.
Anvendelsen af forskellige priser kunne ifølge Domstolen ikke som lodsforeningen og den italienske regering havde gjort gældende anses for berettiget af grunde, der vedrører sikkerheden i søtrafikken, den nationale transportpolitik og beskyttelsen af miljøet.
The corporation and the Italian Government are wrong in attempting to justify the different tariffs on grounds of navigational safety, national transport policy or protection of the environment.
Konkurrenceregierne
The rules on competition
Den nationale ret ønskede dernæst en afgørelse af, om traktatens artikel 90, stk. 1, og artikel 86 forbyder en national myndighed at give en virksomhed, der har fået tillagt eneret til at præstere obligatorisk lodstjeneste i en væsentlig del af fællesmarkedet, adgang til at anvende forskellige priser over for søtransportvirksomhederne afhængigt af, om disse udfører transport mellem medlemsstater eller mellem havne på medlemsstatens område.
The national court essentially wished to know whether Articles 90(1) and 86 of the Treaty prohibit a national authority from enabling an undertaking which has the exclusive right of providing compulsory piloting services in a substantial part of the common market to apply different tariffs to maritime transport undertakings, depending on whether they operate transport services between Member States or between ports situated on national territory.
Domstolen bemærkede, at lodsforeningen af det offentlige havde fået tillagt eneret til at udføre obligatorisk lodstjeneste i Genova Havn.
The corporation had received from the public authorities the exclusive right to provide compulsory piloting services in the port of Genoa.
Ifølge Domstolen kan en virksomhed, som har et lovbestemt monopol på en væsentlig del af det fælles marked, anses for at indtage en dominerende stilling efter traktatens artikel 86.
An undertaking which has a legal monopoly in a substantial part of the common market may be regarded as occupying a dominant position within the meaning of Article 86 of the Treaty.
Det relevante marked var lodstjeneste i Genova Havn.
The market in question is that of piloting services in the port of Genoa.
Den blotte omstændighed, at der er skabt en sådan dominerende stilling ved tildeling af eksklusive rettigheder var ifølge Domstolen ikke i sig selv uforenelig med traktatens artikel 86.
The mere fact of creating a dominant position by granting exclusive rights is not in itself incompatible with Article 86 of the Treaty.
Imidlertid overtræder ifølge Domstolen en medlemsstat forbuddene i disse to bestemmelser, når den ved at godkende de af den pågældende virksomhed fastsatte priser, gør det muligt for denne at udnytte sin dominerende stilling på en måde, der er udtryk for et misbrug, idet den bl.a. over for handelspartnere anvender ulige vilkår for ydelser af samme værdi, jf. traktatens artikel 86, stk. 2, litra c).
However, a Member State infringes the prohibitions in those two articles if, by approving the tariffs adopted by the undertaking, it induces it to abuse its dominant position inter alia by applying dissimilar conditions to equivalent transactions with its trading partners, within the meaning of Article 86(c) of the Treaty.
Artikel 1, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 4055/86 af 22. december 1986 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemsstaterne og tredjelande er til hinder for, at en medlemsstat anvender forskellige priser for samme lodstjenesteydelse, alt efter om den virksomhed, der udfører søtransport mellem to medlemsstater, herved benytter et fartøj, der har tilladelse til cabotagesejlads, hvilken tilladelse kun gives til fartøjer, der fører den pågældende medlemsstats flag, eller et andet fartøj.
Article 1(1) of Council Regulation (EEC) No 4055186 of 22 December 1986 applying the principle of freedom to provide services to maritime transport between Member States and between Member States and third countries precludes the application in a Member State of different tariffs for identical piloting services, depending on whether or not the undertaking which provides maritime transport services between two Member States operates a vessel authorized to engage in maritime cabotage, which is reserved to vessels flying the flag ofthat State.
EØF-traktatens artikel 90, stk. 1, og artikel 86 forbyder nationale myndigheder gennem en godkendelse af priser, der er fastsat af en virksomhed, der har fået tillagt eneret til at udføre obligatorisk lodstjeneste i en væsentlig del af fællesmarkedet, at give denne mulighed for at anvende forskellige priser over for søtransportvirksomhederne, afhængigt af, om disse udfører transport mellem medlemsstater eller mellem havne på medlemsstatens område, i det omfang samhandelen mellem medlemsstater påvirkes derved.'
Article 90(1) and Article 86 of the EEC Treaty prohibit a national authority, by approving the tariffs adopted by an undertaking which has been granted the exclusive right of providing compulsory piloting services in a substantial part of the common market, from inducing it to apply different tariffs to maritime transport undertakings, depending on whether they operate transport services between Member States or between ports situated on national territory, in so far as trade between Member States is affected.'
Generaladvokat W. Van Gerven fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet for Domstolens plenum den 9. februar 1994.
Advocate General Van Gerven delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 9 February 1994
Det er ufornødent at besvare spørgsmål 2, 4 og 5, c).
'(1) it is not necessary to answer questions 2, 4 and 5(c);
Det fællesskabsretlige princip om fri udveksling af tjenesteydelser, der for så vidt angår søtransport mellem medlemsstaterne er fastsat i artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 4055/86, er til hinder for, at der for samme lodstjeneste anvendes forskellige tariffer, alt efter om der er tale om en virksomhed, som leverer transportydelser mellem to medlemsstater, eller om en virksomhed, der leverer sådanne ydelser mellem havne på indenlandsk område.
(2) it is contrary to the Community principle of freedom to provide services, which, in the case of maritime transport between the Member States, is laid down in Article 1(1) of Regulation No 4055/86, to charge, for identical piloting services, a different tariff depending on whether an undertaking providing transport services between two Member States is involved or an undertaking providing such services between ports located in the national territory;
EØF-traktatens artikel 90, stk. 1, og artikel 86 er til hinder for, at en virksomhed, som er indrømmet eksklusive rettigheder på en væsentlig del af det fælles marked, af en national myndighed sættes i stand til at anvende diskriminerende priser som dem, der er beskrevet ovenfor."
(3) it is contrary to Article 90(1) and Article 86 of the EC Treaty for a national authority to authorize an undertaking to which exclusive rights have been granted over a substantial part of the common market to apply the aforementioned discriminatory tariffs.'
Sag C-41/93 Den Franske Republik mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Tilnærmelse af lovgivningerne
CaseC-41/93 French Republic ν Commission of the European Communities Approximation of laws
"Artikel 100 A, stk. 4" (Domstolens plenum) Ved stævning indleveret den 9. februar 1993 havde Den Franske Republik anlagt sag med påstand om, at Kommissionens beslutning af 2. december 1992 om i henhold til traktatens artikel 100 A, stk. 4, at bekræfte tyske bestemmelser om forbud mod pentachlorphenol annulleres.
By application lodged at the Court Registry on 9 February 1993, the French Republic brought an action for the annulment of the Commission Decision of 2 December 1992, based on Article 100a(4) of the Treaty, confirming the German rules concerning the prohibition of pentachlorophenol.
Pentachlorphenol (herefter benævnt "PCP") er et kemisk stof, der anvendes til behandling af træ, imprægnering af industritekstiler og sterilisering af gulve, som bakteriedræbende middel ved garvning af huder og i papirmasseindustrien og som molluskicid ved behandling af industrispildevand.
Pentachlorophenol ('PCP') is a chemical substance used for the treatment of wood, for the impregnation of industrial textiles and for soil sterilization, as a bactericide in the dressing of skins and the paper pulp industry and, lastly, as a molluscicide in the treatment of industrial liquids.
PCP er giftigt for mennesket ved indtagelse gennem munden, ved indånding og ved optagelse gennem huden.
PCP is toxic for humans through oral, respiratory or skin contamination; it also has a highly toxic effect on the aquatic environment.
Det er også meget giftigt for vandmiljøet.
Its use is subject to various restrictions in more than 30 countries.
I 1987 gav Forbundsrepublikken Tyskland Kommissionen meddelelse om et udkast til bekendtgørelse, hvorefter indholdet af PCP i præparater til behandling af træ skulle begrænses til 0,5%.
In 1987 the Federal Republic of Germany notified the Commission of a draft regulation restricting the PCP concentration in wood-treatment preparations to 0.5%.
I besvarelse af denne meddelelse oplyste Kommissionen, at den forberedte et direktiv på området, og den anmodede den tyske regering om at udsætte udstedelsen af bekendtgørelsen i tolv måneder.
In response to that notification, the Commission stated that it was preparing a directive on the subject and asked the German Government to defer adopting the regulation for 12 months.
Den 20. april 1988 fremsatte Kommissionen et forslag til Rådets direktiv om begrænsning af indholdet af PCP til 0,1 vægtprocent i markedsførte stoffer og præparater, idet der dog samtidig blev givet mulighed for at fravige hovedreglen i tre bestemte tilfælde.
On 20 April 1988 the Commission submitted a proposal for a Council directive to limit to 0.1% by mass the concentration of PCP in substances and preparations placed on the market and provided for derogations in three cases exhaustively listed.
Den 12. december 1989 udstedte Forbundsrepublikken Tyskland Pentachlorphenol- Verbotsverordnung, som trådte i kraft den 23. december 1989.
On 12 December 1989, the Federal Republic of Germany adopted the regulation prohibiting PCP which entered into force on 23 December 1989.
I henhold til denne bekendtgørelse er det forbudt - erhvervsmæssigt, inden for rammerne af anden økonomisk virksomhed eller i øvrigt i forbindelse med beskæftigelse af arbejdstagere - at fremstille, markedsføre eller anvende pentachlorphenol og natriumpentachlorphenoxid samt andre salte og forbindelser af pentachlorphenol, præparater, der i alt indeholder over 0,01% af de nævnte stoffer, og produkter, der efter behandling med disse præparater indeholder de nævnte stoffer i en koncentration på over 5 mg/kg.
That regulation prohibits the manufacture, marketing or use for commercial or industrial purposes in any commercial undertaking or one employing workers of pentachlorophenol, sodium pentachlorophenolate and other pentachlorophenol salts and compounds, preparations containing in total more than 0.01% of those substances and to products which, following treatment with such preparations, contain those substances in a concentration of more than 5 mg/kg (parts per million).
Den 21. marts 1991 udstedte Rådet med hjemmel i traktatens artikel 100 A direktiv 91/173/EØF om niende ændring af direktiv 76/769/EØF om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om begrænsning af markedsføring og anvendelse af visse farlige stoffer og præparater.
On 21 March 1991 the Council adopted, on the basis of Article 100a of the Treaty, Directive 91/173/EEC amending for the ninth time Directive 76/769/EEC on the approximation of the laws, regulations and administrative provisions of the Member States relating to restrictions on the marketing and use of certain dangerous substances.
PCP er nævnt som et af de farlige stoffer, der er omfattet af direktivet.
PCP is among the dangerous substances covered by that directive.
Fire regeringer, bl.a. den tyske, stemte mod vedtagelsen af direktivet.
Four Governments, including the German Government, voted against adoption of the directive.
Direktivets artikel 1 ændrer bilag I til direktiv 76/769/EØF ved indsættelse af et punkt 23, hvorefter PCP samt salte og estere heraf ikke er tilladt i koncentrationer på 0,1 vægtprocent eller derover i markedsførte stoffer og præparater.
Article 1 of the directive amends Annex I to Directive 76/769/EEC by adding a Point 23, according to which PCP, its salts and esters are not to be used in a concentration equal to or greater than 0.1% by mass in substances or preparations placed on the market.
Den 2. august 1991 gav Forbundsrepublikken Tyskland Kommissionen meddelelse om, at den i henhold til traktatens artikel 100 A, stk. 4, havde besluttet fortsat at anvende sine nationale bestemmelser vedrørende PCP i stedet for direktiv 91/173.
On 2 August 1991 the Federal Republic of Germany notified the Commission of its decision, based on Article 100a(4) of the Treaty, to continue to apply national provisions concerning PCP instead of Directive 91/173. The notification was forwarded to the other Member States for their opinions.
Den 2. december 1992 vedtog Kommissionen den anfægtede beslutning om at bekræfte de tyske bestemmelser. Beslutningen blev meddelt samtlige medlemsstater.
On 2 December 1992 the Commission adopted the contested decision confirming the German provisions.
Domstolen bemærkede, at de formål med Fællesskabet, der er opregnet i EØF-traktatens artikel 2 og 3, omfatter oprettelse af et fælles marked.
One of the objectives of the Community set out in Articles 2 and 3 of the EEC Treaty is the creation of a common market.
Ifølge Domstolens faste praksis har oprettelsen af et fælles marked til formål at fjerne alle hindringer for samhandelen inden for Fællesskabet med henblik på at sammen smelte de nationale markeder i et enkelt marked, der frembyder størst mulig lighed med et egentligt hjemmemarked.
The Court has consistently held that the establishment of the common market is intended to remove barriers to intra-Community trade with a view to merging national markets into a single market achieving conditions as close as possible to those of a genuine domestic market.
EØF-traktatens artikel 8 A (EF-traktatens artikel 7 A) bestemmer, at Fællesskabet vedtager foranstaltninger med henblik på gradvis oprettelse af det indre marked i henhold til artiklens bestemmelser og bestemmelserne i de andre artikler, der henvises til, herunder artikel 100 A.
Article 8a of the EEC Treaty (Article 7a of the EC Treaty) provides that the internal market is to be progressively established by measures adopted by the Community in accordance with the provisions of the article and of the other provisions mentioned therein, including Article 100a.
Uanset artikel 100 og medmindre andet er bestemt i traktaten, finder artikel 100 A anvendelse med henblik på virkeliggørelsen af de i artikel 8 A fastsatte mål.
By way of derogation from Article 100 and save where otherwise provided in the Treaty, the provisions of Article 100a apply for the achievement of the objectives set out in Article 8a.
Ifølge artikel 100 A, stk. 1, virkeliggøres disse mål ved foranstaltninger -herunder direktiver udstedt af Rådet efter den i artiklen fastsatte fremgangsmåde - med henblik på at fjerne de hindringer for samhandelen, som skyldes forskelle mellem medlemsstaternes ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser.
According to Article 100a(l), those objectives are to be implemented by measures, including directives to be adopted by the Council in accordance with the procedure laid down therein and which have as their object the abolition of barriers to trade arising from differences between the provisions laid down by law, regulation or administrative action in Member States.
Inden for denne ordning giver artikel 100 A, stk. 4, dog en medlemsstat mulighed for under visse betingelser at anvende bestemmelser, som fraviger en harmoniseringsforanstaltning, der er vedtaget efter den i stk. 1 fastsatte fremgangsmåde.
Under that system, however, if the conditions which Article 100a(4) lays down are fulfilled, that provision allows a Member State to apply rules derogating from a harmonization measure adopted in accordance with the procedure laid down in Paragraph 1.
Den fremgangsmåde, Kommissionen skal anvende med henblik på at kontrollere og, i givet fald, bekræfte de nationale bestemmelser, som en medlemsstat giver den meddelelse om, skal vurderes i lyset af disse betragtninger.
It is in the light of those considerations that it is necessary to examine the procedure according to which the Commission must review and, where appropriate, confirm the national provisions of which it is notified by a Member State.
Den medlemsstat, der som i det foreliggende tilfælde - efter at fristen for gennemførelsen af en harmoniseringsforanstaltning som omhandlet 1 artikel 100 A, stk. 1, er udløbet, eller efter at en sådan foranstaltning er trådt i kraft - har til hensigt fortsat at anvende nationale bestemmelser, som er en fravigelse heraf, skal give Kommissionen meddelelse om disse bestemmelser.
Where, after the expiry of the time allowed for transposing, or after the entry into force of, a harmonization measure mentioned in Article 100a(l), a Member State intends, as in this case, to continue to apply national provisions derogating from the measure, it is required to notify the Commission of those provisions.
Kommissionen skal påse, at alle de betingelser, som gælder for, at en medlemsstat kan påberåbe sig undtagelsesbestemmelsen i artikel 100 A, stk. 4, er opfyldt.
The Commission must satisfy itself that all the conditions for a Member State to be able to rely on the exception provided for by Article 100a(4) are fulfilled.
Kommissionen skal navnlig undersøge, om de pågældende bestemmelser er begrundet i de vigtige behov, der er angivet i artikel 100 A, stk. 4, første afsnit, og hverken er et middel til vilkårlig forskelsbehandling eller en skjult begrænsning af samhandelen mellem medlemsstaterne.
In particular, it must establish whether the provisions in question are justified on grounds of the major needs mentioned in the first subparagraph of Article 100a(4) and are not a means of arbitrary discrimination or a disguised restriction on trade between Member States.
De foranstaltninger, der træffes med henblik på en tilnærmelse af medlemsstaternes ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, som kan hindre samhandelen inden for Fællesskabet, ville nemlig ikke få den tilsigtede virkning, hvis medlemsstaterne fortsat havde mulighed for ensidigt at anvende nationale bestemmelser, der fraviger disse foranstaltninger.
Measures for the approximation of the provisions laid down by law, regulation or administrative action in Member States which are such as to hinder intra-Community trade would be rendered ineffective if the Member States retained the right to apply unilaterally national rules derogating from those measures.
En medlemsstat har derfor først ret til at anvende nationale bestemmelser, der er givet meddelelse om, når Kommissionen har truffet beslutning om at bekræfte dem.
A Member State is not, therefore, authorized to apply the national provisions notified by it until after it has obtained a decision from the Commission confirming them.
Domstolen udtalte, at det først skulle afgøres, om Kommissionens beslutning af 2. december 1992 opfyldte kravene efter traktatens artikel 190.
It should now be considered, firstly, whether the Commission's decision of 2 December 1992 satisfies the requirements of Article 190 of the Treaty.
Kommissionen anførte i denne forbindelse, at den havde opfyldt disse krav, idet den i beslutningen havde anført, at de tyske bestemmelser har til formål at beskytte folkesundheden og miljøet, dvs. to af de hensyn, der er nævnt i artikel 36 og i artikel 100 A, stk. 4.
The Commission says that it fulfilled those requirements by stating, in its decision, that the objective of the German measure was the protection of health and the environment, two grounds of justification mentioned in Article 36 and Article 100a(4) of the Treaty respectively.
Kommissionen havde navnlig fremhævet, at de tyske bestemmelser tager sigte på at beskytte borgerne mod kræftfremkaldende dioxiner.
In particular, it pointed out that the German rules were intended to protect citizens from the risks of cancer which were linked to dioxins.
Ifølge fast retspraksis indebærer begrundelseskravet i traktatens artikel 190, at alle de pågældende retsakter skal indeholde en angivelse af grundene til, at institutionen har udstedt dem, således at Domstolen kan udøve sine kontrolbeføjelser, og således at såvel medlemsstaterne som de berørte borgere kan få kendskab til, hvorledes fællesskabsinstitutionerne har anvendt traktaten.
The Court has consistently held that the obligation under Article 190 to give reasons requires that the measures concerned should contain a statement of the reasons which led the institution to adopt them, so that the Court can exercise its power of review and so that the Member States and the nationals concerned may learn of the conditions under which the Community institutions have applied the Treaty.
Domstolen fastslog, af denne betingelse ikke var opfyldt i det foreliggende tilfælde.
In this case, that condition is not fulfilled.
Domstolen udtalte, at Kommissionen således blot i generelle vendinger havde angivet indholdet af og formålet med de tyske bestemmelser samt fastslået, at de er forenelige med artikel 100 A, stk. 4, uden at anføre de faktiske og retlige grunde til, at alle de i artikel 100 A, stk. 4, fastsatte betingelser efter Kommissionens opfattelse måtte antages at være opfyldt i det foreliggende tilfælde.
It appears, therefore, that the Commission confined itself to describing in general terms the content and aim of the German rules and to stating that those rules were compatible with Article 100a(4), without explaining the reasons of fact and law on account of which the Commission considered that all the conditions contained in Article 100a(4) were to be regarded as fulfilled in the case in point.
Kommissionens beslutning af 2. december 1992 om bekræftelse af tyske bestemme!ser om forbud mod pentachlorphenol annulleres.
The Commission's decision of 2 December concerning the prohibition of pentachlorophenol
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i Domstolens Plenum den 26. ianuar 1994
Advocate General Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 26 January 1994
"at give den franske regering medhold, annullere Kommissionens beslutning af 2. december 1992 som følge af manglende begrundelse og tilpligte Kommissionen at betale sagens omkostninger. Intervenienten bør betale egne omkostninger."
'uphold the French Government's application and annul the Commission's decision of 2 December 1992 by reason of its defective statement of reasons.
Sag C-309/89 Codorniu SA mod Rådet for Den Europæiske Union Landbrug
Case C-309/89 Codorniu SA ν Council of the European Union