natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Denne forordning omfatter kun forholdet mellem Kommissionen og medlemsstaternes i traktatens artikel 88 omhandlede myndigheder, der udøver beføjelser, som er parallelle med Kommissionens.
That regulation governs only relations between the Commission and the authorities of the Member States referred to in Article 88 of the Treaty, which exercise powers in parallel with those of the Commission.
Ifølge fast retspraksis omfatter de nationale myndigheder, som forordningen henviser til, ikke nationale domstole, som anvender traktatens artikel 85 og 86 på grundlag af disse bestemmelsers direkte virkning.
According to settled case-law, the national authorities referred to in that regulation certainly do not include national courts applying Articles 85 and 86 of the Treaty by virtue of their direct effect.
Herefter kan artikel 20, stk. 1, ikke fortolkes således, at den forpligter Kommissionen til at forbyde virksomheder at fremlægge dokumenter fra den administrative procedure under en national retssag.
Consequently, Article 20(1) of Regulation No 17 cannot be interpreted as imposing on the Commission an obligation to prohibit undertakings from producing documents from the administrative procedure in national legal proceedings.
Endelig har sagsøgeren intet grundlag for at påberåbe sig, at der er en konflikt mellem beslutningen og »meddelelsen om samarbejdet mellem Kommissionen og de nationale domstole om anvendelse af traktatens artikel 85 og 86«, for på anden måde at godtgøre, at artikel 20, stk. 1, er tilsidesat.
Finally, the applicant's allegation of a conflict between the decision and the Notice on cooperation between national courts and the Commission, with a view to demonstrating, from another standpoint, an infringement of Article 20(1) of Regulation No 17, is likewise unfounded.
Såfremt denne bestemmelse, som pålægger Kommissionen og medlemsstaternes myndigheder kun at bruge de oplysninger, der indhentes under den administrative procedure, »til det med undersøgelsen eller kontrollen tilsigtede formål«, som foreslået af sagsøgeren blev fortolket således, at den forbød nationale domstole enhver brug af indhentede oplysninger, ville en sådan fortolkning ikke blot være uforenelig med princippet om loyalt samarbejde, men ville også gøre indgreb i de rettigheder, som borgerne har i kraft af den direkte virkning af traktatens artikel 85, stk. 1, og artikel 86 i forhold mellem private, og som de nationale domstole skal beskytte.
It is thus apparent from the very terms of the Notice that the Commission did not assume any obligation to prohibit undertakings taking part in the administrative procedure from producing to national courts any documents received during that procedure, but that it merely sought to clarify the conditions under which it would deal with any requests for information made by such courts or by a party to national proceedings.
Det fremgår af selve ordlyden af meddelelsen, at Kommissionen ikke har påtaget sig en forpligtelse til at forbyde de virksomheder, som deltager i den administrative procedure, for de nationale domstole at fremlægge dokumenter, som er modtaget under denne procedure, men at den udelukkende har villet præcisere de betingelser, på hvilke den agtede at behandle de begæringer om oplysninger, som måtte blive fremsat af de nationale domstole eller af en af parterne for disse verserende.
In any event, if that provision, which requires the Commission and the authorities of the Member States to use the information acquired in the administrative procedure «only for the purpose of the relevant request or investigation», were to be interpreted in the manner contended for by the applicant as prohibiting any use by a national court ofinformation obtained, that interpretation would not only be irreconcilable with the principle of sincere cooperation but would also undermine the rights of litigants deriving from the direct effect of Articles 85(1) and 86 of the Treaty in relations between individuals which the national courts must safeguard.
Det fremgår af det foregående, at første del af det første anbringende må forkastes.
It follows that the first part of the first plea in unfounded.
Det første anbringendes anden del vedrørende tilsidesættelse af traktatens artikel 214 og af artikel 20, stk. 2, i forordning nr. 17
In the second part of the first plea, the applicant asserts that, by allowing transmission of the statement of objections to the Gerechtshof te Amsterdam, the Commission infringed Article 214 of the Treaty and Article 20(2) of Regulation
de nationale domstole at sikre beskyttelsen af sådanne forretningshemmeligheder og fortrolige oplysninger.
No 17 since the document in question contains passages which were regarded as constituting business secrets by both the applicant and the Commission.
Sagsøgeren og de øvrige berørte banker har i dette tilfælde gentagne gange påberåbt sig, at der var fortrolige oplysninger og forretningshemmeligheder i meddelelsen af klagepunkter.
Such a refusal is justified only where it is the only way of ensuring «protection of the rights of third parties», which in principle is a matter for the national courts, or «where the disclosure of that information would be capable of interfering with the functioning and independence of the Community», which, in contrast, is a matter exclusively for the Community institutions concerned.
I nogle tilfælde er det imidlertid muligt, at selv hvis Kommissionen træffer alle de nævnte forholdsregler, kan beskyttelsen af tredjemand og af Fællesskaberne ikke sikres i fuldt omfang.
In this case, the applicant and the other banks concerned indicated on several occasions that the statement of objections contained confidential information and business secrets.
I disse undtagelsestilfælde kan Kommissionen ifølge Domstolens praksis nægte at tilsende de nationale dømmende myndigheder dokumenter. Et sådant afslag er kun berettiget, når det er det eneste egnede middel til at sikre »beskyttelsen af tredjemands rettigheder« — hvilket i princippet tilkommer de nationale domstole — eller »når udbredelsen af kendskabet til de deri indeholdte oplysninger kan lægge hindringer i vejen for Fællesskabernes funktion og uafhængighed«; vurderingen heraf henhører derimod under de berørtefællesskabsinstitutioners enekompetence.
In the present case, in which the banks taking part in the administrative procedure repeatedly voiced their opposition to any disclosure of information contained in particular in the statement of objections, it must be held that the Commission, even if it considered that the documents in question did not contain business secrets, should have closely examined the views of those undertakings concerning the production of those documents in court and should have taken all the necessary precautions to ensure that those undertakings' interest in not having any disclosure of the information they contained was protected.
Ved vurderingen af, om Kommissionens adfærd i denne sammenhæng indebærer en tilsidesættelse af tavshedspligten, som Postbank har hævdet under nærværende sag, bemærkes, at traktatens artikel 214 og artikel 20, stk. 2, i forordning nr. 17 ikke pålægger denne institution at forbyde udenforstående virksomheder under en sag ved de nationale domstole at fremlægge dokumenter, som er modtaget under den procedure, der verserer for Kommissionen, og som indeholder fortrolige oplysninger og forretningshemmeligheder.
In order to decide whether, in those circumstances, the Commission's conduct involves any breach of professional secrecy, as alleged by Postbank, it must be observed that Article 214 of the Treaty and Article 20(2) of Regulation No 17 do not require the Commission to prohibit third parties from producing, in national legal proceedings, documents received in the procedure before the Commission which contain confidential information and business secrets.
Selv om disse bestemmelser er til hinder for, at virksomhederne sender dokumenterne til udenforstående, forbyder de ikke, at dokumenterne fremlægges for de nationale domstole.
These provisions, even if they prevent undertakings from transmitting such documents to third parties, do not in any way prevent their disclosure to the national courts.
Da Kommissionen ved tilsendelsen af meddelelsen af klagepunkter og høringsprotokollatet til udenforstående virksomheder var forpligtet til at følge den procedure, som Domstolen har angivet i den nævnte dom af 25. juni, Akzo Chemie mod Kommissionen, og da den undlod at gøre dette, var Kommissionen så meget desto mere forpligtet til derefter, da disse virksomheder havde fremsat en anmodning om at få adgang til at fremlægge dokumenterne under en sag ved de nationale domstole, at træffe de foranstaltninger, der var nødvendige for at undgå enhver risiko for videregivelse af forretningshemmeligheder, som måtte findes i disse dokumenter.
Since in the context of transmitting the statement of objections and the minutes of the hearing to third parties, the Commission was supposed to have followed the procedure indicated by the Court of Justice in Akzo Chemie v Commission and failed to do so, after receiving a subsequent request from certain of those undertakings for «authority» to produce those documents in national legal proceedings, it was, a fortiori, required to take the necessary measures to obviate any risk of disclosure of any business secrets which might be contained in those documents.
Det fremgår imidlertid af sagen, at sagsøgte ikke har underrettet sagsøgeren om anmodningen fra
However, it is clear from the documents before the Court that the Commission did not inform the applicant of that request from NUON and Mega Limburg and that it did not give notice to NVB of its positive response to that request until four days after sending it to those undertakings.
Kommissionen kan dog ikke i forbindelse med samarbejdet med de nationale domstole på nogen måde afsvække de garantier, som fællesskabsbestemmelserne om tavshedspligt giver private.
However, in offering its cooperation to the national courts, the Commission may not in any circumstances undermine the guarantees given to individuals by the Community provisions concerning professional secrecy.
Hensynet til sådanne garantier gør, at Kommissionen, når den modtager en virksomheds anmodning om at få tilladelse til at fremlægge dokumenter, der indeholder fortrolige oplysninger og forretningshemmeligheder, for de nationale domstole, er forpligtet til at træffe alle de forholdsregler, der er nødvendige for, at der ikke gøres indgreb i de berørte virksomheders ret til beskyttelse af disse oplysninger ved fremlæggelsen af disse dokumenter for de nationale domstole. Disse forholdsregler kan bl.a. bestå i at underrette domstolene om, hvilke dokumenter eller hvilke passager i dokumenter der indeholder fortrolige oplysninger eller forretningshemmeligheder.
The upholding of such guarantees requires the Commission, faced with a request from an undertaking for authority to produce to those courts documents containing confidential information and business secrets, to take all necessary precautions to ensure that the entitlement of the undertakings concerned to protection of that information is not undermined by or during the transmission of the documents to the national courts.
Det påhviler dernæst
In those exceptional cases, the
under retssager af de pågældende dokumenter og ved at undlade at træffe nogen foranstaltning med henblik på at bcckytte forretningshemmelighederne og de fortrolige oplysninger, selv om de berørte banker havde anmodet den herom.
secrets of which, for their part, the banks concerned requested protection.
Der må derfor gives sagsøgeren medhold i anden del af det første anbringende i denne sag.
The second part of the first plea in law is therefore well founded.
Den beslutning, der er indeholdt i Kommissionens skrivelser af 23. september 1994 og af 3.14. oktober 1994 til NUON Veluwse Nutsbedrijven NV og Maatschappij Elektriciteit en Gas Limburg NV, annulleres.
Annuls the Commission decision contained in its letters of 23 September 1994 and 3/4 October 1994 addressed to NUON Veluwse Nutsbedrijven NV and Maatschappij Elektriciteit en Gas Limburg NV;
Sag T-155/94 Climax Paper Converters Ltd / Rådet for Den Europæiske Union Handelspolitik
Case T-155/94 Climax Paper Converters Ltd ν Council of the European Union Commercial policy
De relevante retsregler og de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for sagen
(Anti-dumping duties — Statetrading country margin) (Fourth Chamber, Extended Composition)
Sagsøgeren, Climax Paper Converters Ltd (herefter »Climax Paper Converters«), et selskab i Hongkong, eksporterer til Fællesskabet fotoalbum indbundne som bøger, der fremstilles i departementet Baoan i Kina på produktionssteder, som er oprettet efter aftale med de kinesiske myndigheder.
The applicant, Climax Paper Converters Ltd (hereinafter «Climax Paper Converters»), a company incorporated under Hong Kong law, exports to the Community photo albums in bookbound form manufactured in the district of Baoan, China, in production plants established in agreement with the Chinese authorities.
Under denne sag er der nedlagt påstand om annullation af Rådets forordning (EF) nr. 3664/93 af 22. december 1993 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen til Fællesskabet af fotoalbum, indbundne som bøger, med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og om endelig opkrævning af den midlertidige antidumpingtold (herefter »den omtvistede forordning«). Denne forordning afløser Kommissionens forordning (EØF) nr. 2477/93 af
This is an application for the annulment of Council Regulation (EC) No 3664/93 of 22 December 1993 which imposed a definitive antidumping duty on imports into the Community of photo albums in bookbound form originating in the People's Republic of China and provided for definitive collection of the provisional antidumping duty (hereinafter «the regulation at issue»).
For det første konstaterer Retten, at det fremgår af den midlertidige forordning og af den omtvistede forordning, at størstedelen af den pågældende dumping tilskrives sagsøgeren.
Economie Community (hereinafter «the basic antidumping regulation»).
indledte Kommissionen i maj 1992 en antidumpingprocedurevedrørendeindførslernetil Fællesskabet af visse fotoalbum med oprindelse i Kina i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 2423/88 af 11. juli 1988 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (herefter »grundforordningen om antidumping«).
affected by the antidumping duty imposed by the regulation at issue and it is apparent from that regulation, and from the provisional regulation, that it was the subject-matter of the investigation.
For det andet finder Retten, at sagsøgeren var berørt af de forberedende retsakter.
On 13 May 1992 the Commission sent to the applicant a questionnaire, to which it replied on 6 July 1992.
Det er bl.a. sagsøgerens varer, som rammes af den antidumpingtold, der pålægges ved den omtvistede forordning, og det fremgår af denne forordning samt af den midlertidige forordning, at sagsøgeren har været omfattet af undersøgelsen.
The applicant was the only exporter to respond to the questionnaire, which had been sent by the Commission to non-Community exporters and producers.
Den 13. maj 1992 sendte Kommissionen et spørgeskema til sagsøgeren, som denne besvarede den 6. juli 1992. Sagsøgeren var den eneste eksportør, der besvarede det spørgeskema, som Kommissionen havde udsendt til eksportører og producenter uden for Fællesskabet.
Moreover, the Court observes that the provisional regulation and the regulation at issue refer on several occasions to the applicant; consequently, it was identified in the measures adopted by the Commission and the Council.
Desuden skal Retten bemærke, at den midlertidige forordning og den omtvistede forordning gentagne gange henviser til sagsøgeren, og at denne følgelig er blevet identificeret i Kommissionens og Rådets retsakter.
In those circumstances the Court finds that the regulation at issue is of individual concern to the applicant.
Ved forordningen blev der indført en midlertidig antidumpingtold på 19,4% på importen af indbundne fotoalbum med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik.
That regulation imposed a provisional antidumping duty of 19.4% on imports of photo albums in bookbound form originating in the People's Republic of China.
Den 22. december 1993 udstedte Rådet den omtvistede forordning, hvorved der indføres en endelig antidumpingtold på 18,6% på importen til Fællesskabet af fotoalbum, indbundet som bøger, med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik.
On 22 December 1993 the Council adopted the regulation at issue which imposes a definitive antidumping duty of 18.6% on imports into the Community of photo albums in bookbound form originating in the People's Republic of China.
Hvad angår spørgsmålet, om sagsøgeren er umiddelbart berørt, skal Retten udtale, at der ved den omtvistede forordning, som gælder for alle indførsler til Fællesskabet af indbundne fotoalbum med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik, indføres en antidumpingtold, der er fastsat til 18,6%.
As to the question whether the applicant is directly concerned, the Court observes that the regulation at issue, which applies to all imports into the Community of photo albums in bookbound form originating in the People's Republic of China, imposes an antidumping duty fixed at 18.6%.
Forordningen giver ikke de nationale myndigheder noget skøn.
The regulation does not envisage any discretion on the part of the national authorities.
Tværtimod, de nationale myndigheders gennemførelse sker helt automatisk.
On the contrary, implementation by the national authorities is purely automatic.
I øvrigt sker gennemførelsen ikke i kraft af mellemkommende nationale retsregler, men udelukkende i kraft af fællesskabsreglerne.
It occurs not in pursuance of intermediate national rules but of Community rules only.
Det må derfor fastslås, at sagsøgeren er umiddelbart berørt af den omtvistede forordning.
It must therefore be held that the regulation at issue is of direct concern to the applicant.
Hvad for det første angår Rådets argument om, at det gøres gældende, at sagsøgeren ikke er umiddelbart og individuelt berørt af den omtvistede forordning, skal Retten påpege, at ifølge fast retspraksis kan forordninger om indførelse af antidumpingtold, selv om de efter deres art og rækkevidde er almengyldige, berøre de producenter og eksportører umiddelbart og individuelt, som hævdes at have gjort sig skyldige i dumping.
First, as to the Council's submission that the regulation at issue is not of direct and individual concern to the applicant, the Court observes that it is settled case-law that although regulations imposing antidumping duties are, by their nature and scope, of a legislative character, they may be of direct and individual concern to those producers and exporters who are alleged to engage in dumping.
Hvad for det andet angår søgsmålets omfang, finder Retten det tilstrækkeligt at fastslå, at sagens genstand er blevet defineret på stævningens første side som »annullation af Rådets forordning (EØF) nr. 3664/93 af 22. december 1993, for så vidt den berører sagsøgeren«.
Secondly, as to the scope of this action, it is sufficient to note that the object of the action is defined on the first page of the application as being for «a declaration that Council Regulation (EEC) No 3664/93 of 22 December 1993 is void in so far as it affects the applicant».
Det fremgår ligeledes af retspraksis, at retsakter om indførelse af antidumpingtold kan berøre de producenter ogeksportvirksomheder umiddelbart og individuelt, der kan godtgøre, at det er dem selv, der er tale om i Kommissionens eller Rådets retsakter, eller som har været inddraget i de forudgående undersøgelser.
It also follows from the case-law that, in general, measures imposing antidumping duties are of such a nature as to be of individual concern to those producers and exporters who are able to prove that they were identified in the measures adopted by the Commission or the Council or were concerned by the preliminary measures.
Heraf følger, at proceskravet må fortolkes således, at det kun tager sigte på annullation af forordningen i det omfang, denne berører sagsøgeren.
In the first place, the Court notes that the provisional regulation and the regulation at issue show that the major part of the dumping practices are alleged to have been carried out by the applicant.
— Indførelsen af en enkelt antidumpingtold grundforordningen om antidumping.
The Court observes that there is no provision in the basic antidumping regulation which prohibits the imposition of a single antidumping duty for Statetrading countries.
Formålet med grundforordningen om antidumping er nemlig bl.a. at beskytte Fællesskabet mod dumpingindførsler.
Article 2(5) merely indicates the criteria on the basis of which the normal value must be determined in the case of imports from non-market economy countries.
Med hensyn til forordningens ånd fremgår det af forskellige bestemmelser, at den normale værdi og eksportprisen normalt skal fastslås individuelt for hver enkelt eksportør.
If follows from the foregoing that a policy which results in the imposition of a single antidumping duty in respect of an entire country is not contrary to the letter or purpose, nor to the spirit of the basic antidumping regulation, if that policy is necessary in order for the Community to protect itself against dumping and against the risk of protective measures being circumvented.
Dette betyder dog ikke, at fællesskabsinstitutionerne er forpligtet til at gøre det i hvert enkelt tilfælde, og heller ikke, at de er forpligtet til at indføre en individuel antidumpingtold for hver enkelt eksportør.
It is necessary to examine next whether in the present case the Community institutions should have granted individual treatment to the applicant.
Retten skal bemærke, at grundforordningen om antidumping intetsteds forbyder at indføre en enkelt antidumpingtold for statshandelslande.
Article 13(2) provides that antidumping regulations «shall indicate in particular the amount and type of duty imposed, the product covered, the country of origin or export, the name of the supplier, if practicable, and the reasons on which the regulation is based».
Artikel 2, stk. 5, angiver kun de kriterier, på grundlag af hvilke den normale værdi skal bestemmes i tilfælde af indførsel fra lande uden markedsøkonomi.
In that regard, the Court considers that, although it does indeed follow both from the scheme and the purpose of that provision that the obligation to indicate the name of the supplier in antidumping regulations in principle implies an obligation to fix a specific antidumping duty for each supplier, the wording of that provision nevertheless specifies that the name is to be indicated only «if practicable».
Det følger af det foregående, at en politik, som har til resultat, at der indføres en enkelt antidumpingtold for et helt land, hverken er i strid med ordlyden af eller ånden i grundforordningen om antidumping, hvis denne politik er nødvendig, for at Fællesskabet kan beskytte sig mod dumping og mod risikoen for omgåelse af beskyttelsesforanstaltninger.
As a preliminary point, the Court observes that the question as to whether an exporter in a Statetrading country is acting with sufficient independence of the State for individual treatment to be granted to him involves an assessment of complex factual situations which are, at one and the same time, of an economic, political and legal nature.
Det må dernæst undersøges, om fællesskabsinstitutionerne i dette tilfælde skulle have givet sagsøgeren individuel behandling.
As the Commission found in the provisional regulation, the examination does not show that the applicant is actually independent of the influence of the Chinese authorities.
Indledningsvis skal Retten bemærke, at spørgsmålet, om en eksportør fra et statshandelsland handler tilstrækkeligt uafhængigt i forhold til staten til, at der kan gives ham individuel behandling, forudsætter en vurdering af komplicerede faktiske forhold, som både er af økonomisk, politisk og juridisk art.
The Court considers that, in pursuing the disputed policy, the institutions did not wrongly interpret the term «if practicable».