natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det tilkommer ikke Domstolen at vurdere de konsekvenser, det kan have efter national ret, at en ny udbudsforretning i overensstemmelse med direktiv 93/36 har fundet sted efter indgivelsen af klagen i hovedsagen.
It is not for the Court of Justice to assess the possible consequences in national law of the fact that a new tendering procedure in accordance with Directive 93/36 took place after the main proceedings were brought.
20 De præjudicielle spørgsmål kan følgelig antages til realitetsbehandling.
20 The questions referred to the Court are therefore admissible.
Første spørgsmål
Question 1
21 For det første må det fastslås, at direktiv 93/36 er blevet vedtaget senere end direktiv 92/50.
21 The first point to note is that Directive 93/36 was adopted after Directive 92/50.
Det fremgår for det andet af anden betragtning til direktiv 93/36, at dette navnlig har til formål at bringe udformningen af bestemmelserne vedrørende indgåelse af offentlige indkøbsaftaler i overensstemmelse med bestemmelserne i direktiv 92/50.
Secondly, the second recital in the preamble to Directive 93/36 shows that that directive is intended, in particular, to align the provisions on the awarding of public supply contracts on the provisions of Directive 92/50.
Sidstnævnte bestemmelser er således udtrykkeligt blevet taget i betragtning ved vedtagelsen af direktiv 93/36.
The latter were thus expressly taken into consideration when Directive 93/36 was adopted.
Det følger heraf, at hverken bestemmelserne i direktiv 92/50 eller bestemmelserne i direktiv 77/62 påvirker rækkevidden af bestemmelserne i direktiv 93/36.
It follows that the provisions of Directive 92/50 cannot influence the scope of the provisions of Directive 93/36, including those which already appeared in Directive 77/62.
24 Denne fortolkning bekræftes for så vidt angår artikel 2, stk. 2, i direktiv 93/36 af, at denne bestemmelse ikke udelukkende regulerer situationer, hvori direktiv 92/50 finder anvendelse.
As regards, more particularly, Article 2(2) of Directive 93/36, that interpretation is confirmed by the fact that that provision does not govern only those situations in which Directive 92/50 is applicable.
Det kan derfor ikke antages, at bestemmelsen har mistet sit indhold som følge af direktiv 92/50.
It cannot therefore be maintained that Directive 92/50 has deprived that provision of its purpose.
25 Det første spørgsmål skal derfor besvares med, at artikel 2, stk. 2, i direktiv 93/36 har en selvstændig betydning i forhold til bestemmelserne i direktiv 92/50.
The answer to the first question must therefore be that Article 2(2) of Directive 93/36 is independent in scope from the provisions of Directive 92/50.
Andet spørgsmål
Question 2
Det fremgår af oplysningerne fra den forelæggende ret, at DS ikke er en ordregivende myndighed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, litra b), i direktiv 93/36.
The national court's findings show that DS is not a contracting authority within the meaning of Article 1(b) of Directive 93/36.
Det følger heraf, at forpligtelsen i artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/36 til at foretage en udbudsforretning efter procedurerne i direktivets artikel 1, litra d), e) og f), ikke påhviler et organ som DS.
It follows that the obligation under Article 6(1) of Directive 93/36 to apply the tendering procedures defined in Article 1(d), (e) and (f) of that directive does not apply to a body such as DS.
Endvidere indeholder direktiv 93/36 ikke bestemmelser, der kan sammenlignes med artikel 3, stk. 3, i direktiv 92/50, eller artikel 2, stk. 1, i Rådets direktiv 93/37/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter (EFT L 199, s. 54), hvorefter de ordregivende myndigheder skal sørge for, at bestemmelserne i disse direktiver bliver overholdt, når visse kontrakter indgås af andre organer end de ordre givende myndigheder selv.
Moreover, Directive 93/36 contains no provision comparable to Article 3(3) of Directive 92/50 or Article 2(1) of Council Directive 93/37/EEC of 14 June 1993 concerning the coordination of procedures for the award of public works contracts (OJ 1993 L 199, p. 54), which requires contracting authorities to ensure compliance with the provisions of those directives in the case of certain contracts awarded by bodies other than contracting authorities.
Når et organ, der ikke er en ordregivende myndighed, af en ordregivende myndighed får overdraget en særlig ret eller eneret til at udføre offentlige tjenesteydelser, kræves det derimod i henhold til artikel 2, stk. 2, i direktiv 93/36 alene, at den retsakt, i henhold til hvilken denne ret tildeles, skal foreskrive, at det pågældende organ ved indgåelse af offentlige indkøbsaftaler med tredjemand som led i denne virksomhed skal respektere princippet om, at forskelsbehandling på grundlag af nationalitet ikke er tilladt.
On the contrary, under Article 2(2) of Directive 93/36, where a contracting authority grants to a body which is not a contracting authority special or exclusive rights to engage in a public service activity, the only requirement is that the measure whereby that right is granted must stipulate that, in relation to the public supply contracts which it awards to third parties in the context of that activity, the body in question must comply with the principle of non discrimination on grounds of nationality.
Det fremgår dermed af en systematisk fortolkning af denne bestemmelse, at en ordregivende myndighed ikke skal kræve, at det pågældende organ overholder udbudsprocedurerne i direktiv 93/36.
A systematic interpretation of that provision therefore shows that the contracting authority is not required to demand that the body in question comply with the tendering procedures laid down by Directive 93/36.
31 Det bemærkes imidlertid, at princippet om, at forskelsbehandling på grundlag af nationalitet ikke er tilladt, ikke må fortolkes indskrænkende.
31 It should be noted, however, that the principle of nondiscrimination on grounds of nationality cannot be interpreted restrictively.
Dette indebærer navnlig en gennemsigtighedsforpligtelse, således at den ordregivende myndighed kan fastslå, at princippet overholdes.
It implies, in particular, an obligation of transparency in order to enable the contracting authority to satisfy itself that it has been complied with.
Følgelig skal det andet spørgsmål besvares med, at artikel 2, stk. 2, i direktiv 93/36 skal fortolkes på følgende måde:
The answer to the second question must therefore be that Article 2(2) of Directive 93/36 is to be interpreted as follows:
— Bestemmelsen pålægger en ordregivende myndighed, der overdrager en særlig ret eller eneret til at udføre offentlige tjenesteydelser til et organ, der ikke er en ordregivende myndighed, at kræve af det pågældende organ, at det ved indgåelse af offentlige indkøbsaftaler med tredjemand som led i denne virksomhed respekterer princippet om, at forskelsbehandling på grundlag af nationalitet ikke er tilladt.
— It requires a contracting authority which grants to a body other than such a contracting authority special or exclusive rights to engage in a public service activity to require of that body, in relation to the public supply contracts which it awards to third parties in the context of that activity, that it comply with the principle of nondiscrimination on grounds of nationality.
— Derimod pålægger bestemmelsen under disse omstændigheder ikke den ordregivende myndighed at kræve af det pågældende organ, at det ved indgåelse af sådanne offentlige indkøbsaftaler overholder udbudsprocedurerne i direktiv 93/36.
— It does not, however, require in those circumstances that the contracting authority demand that, in awarding such public supply contracts, the body in question comply with the tendering procedures laid down by Directive 93/36.
De udgifter, der er afholdt af Kommissionen, som har afgivet indlæg for Domstolen, kan ikke erstattes.
The costs incurred by the Commission, which has submitted observations to the Court, are not recoverable.
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger.
Since these proceedings are, for the parties to the main action, a step in the proceedings pending before the national court, the decision on costs is a matter for that court.
DOMSTOLEN (Første Afdeling) vedrørende de spørgsmål, der er forelagt af Klagenævnet for Udbud ved kendelse af 15. juli 1998, for ret:
THE COURT (First Chamber), in answer to the questions referred to it by the Klagenævnet for Udbud by order of 15 July 1998, hereby rules:
— Bestemmelsen pålægger en ordregivende myndighed, der overdrager en særlig ret eller eneret til at udføre offentlige tjenesteydelser til et organ, der ikke er en ordregivende myndighed, at kræve af det pågældende organ, at
— It requires a contracting authority which grants to a body other than such a contracting authority special or exclusive rights to engage in a public service activity to require of that body, in relation to the public supply
Sag C-431/98 P
Case C-431/98 P
Nicolaos Progoulis mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
Nicolaos Progoulis v Commission of the European Communities
»Appel — åbenbart, at appellen skal forkastes«
(Appeal — Clearly unfounded)
Domstolens kendelse (Første Afdeling) af 18. november 1999
Order of the Court (First Chamber), 18 November 1999
Tjenestemænd — søgsmål — forudgående administrativ klage — frister — udløbet — fristfornyelse — betingelse — ny omstændighed — foreligger ikke (Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)
Officials — Actions — Prior administrative complaint — Timelimits — Where a complaint is out of time — Possibility for time to start running afresh — Condition — Existence of a material new fact — No such fact found (Staff Regulations, Arts 90 and 91)
DOMSTOLENS KENDELSE (Første Afdeling) 18. november 1999 *
ORDER OF THE COURT (First Chamber) 18 November 1999 *
I sag C-431/98 P,
In Case C-431/98 P,
Nicolaos Progoulis, tjenestemand ved Kommissionen for De Europæiske Fælles skaber, Bruxelles (Belgien), ved advokaterne K. Adamantopoulos og V. Akritidis, Athen, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokatfirmaet E. Arendt & C. Medernach, 8-10, rue Mathias Hardt, appellant, angående appel af kendelse afsagt den 21. september 1998 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-237/97, Nicolaos Progoulis mod Kommissionen (Sml. Pers. I-A, s. 521, og II, s. 1569), hvori der er nedlagt påstand om ophævelse af denne kendelse, den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved juridisk konsulent J. Currall, som befuldmægtiget, bistået af advokat B. Wägenbaur, Hamburg, og med valgt
Nicolaos Progoulis, an official of the Commission of the European Communities, residing in Brussels (Belgium), represented by K. Adamantopoulos and V. Akritidis, of the Athens Bar, with an address for service in Luxembourg at the Chambers of E. Arendt and C. Medernach, 810 Rue Mathias Hardt, appellant,
PROGOULIS MOD KOMMISSIONEN adresse i Luxembourg hos C. Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg, sagsøgt i første instans, har
PROGOULIS V COMMISSION with an address for service in Luxembourg at the office of C. Gómez de la Cruz, of its Legal Service, Wagner Centre, Kirchberg, defendant at first instance,
DOMSTOLEN (Første Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, L. Sevón (refererende dommer), og dom merne P. Jann og M. Wathelet, generaladvokat: A. La Pergola justitssekretær: R. Grass, efter at have hørt generaladvokaten, afsagt følgende
THE COURT (First Chamber), composed of: L. Sevón (Rapporteur), President of the Chamber, R Jann and M. Wathelet, Judges,
A, s. 521, og II, s. 1569, herefter »den anfægtede kendelse« ), hvori Retten afviste hans påstand om annullation af Kommissionens afslag af 13. maj 1997 på hans klage om ændret indplacering i lønklasse Bl, løntrin 2, med tilbagevirkende gyldighed til den 1. marts 1983 (herefter »den omtvistede afgørelse«).
1999 — CASE C-431/98 P v Commission [1998] ECR-SC I-A-521 and 11-1569 (hereinafter 'the contested order'), in which the Court of First Instance dismissed as manifestly inadmissible his application for annulment of the Commission's decision of 13 May 1997 rejecting his complaint seeking reclassification, with retroactive effect from 1 March 1983, in grade B 1, step 2 (hereinafter 'the contested decision').
Det fremgår af den anfægtede kendelse, at Nicolaos Progoulis bestod den eksterne udvælgelsesprøve KOM/B/362, som Kommissionen afholdt i 1982 med henblik på oprettelsen af en reserveliste over assistenter i lønklasse B3 og B2 med græsk statsborgerskab.
The contested order shows that Mr Progoulis passed open competition COM/B/ 362 organised by the Commission in 1982 for the constitution of a reserve list of grade B 2 and B 3 assistants of Greek nationality.
Ved afgørelse af 9. marts 1983, der blev tillagt gyldighed fra den 1. marts 1983, blev han udnævnt til tjenestemand på prøve som assistent med indplacering i lønklasse B3, løntrin 2.
By decision of 9 March 1983, which took effect on 1 March 1983, he was appointed a probationary official, with the status of assistant, and classified in grade B 3, step 2.
Dagen efter, dvs. den 10. marts 1983, indgav han i medfør af artikel 90, stk. 1, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (herefter »vedtægten« ) en første ansøgning om ændret indplacering.
The next day, 10 March 1983, he submitted an initial request pursuant to Article 90(1) of the Staff Regulations of officials of the European Communities ('the Staff Regulations') for a review of his classification.
Ved skrivelse af 13. juli 1983 stadfæstede ansættelsesmyndigheden sin afgørelse.
By letter of 13 July 1983 the appointing authority confirmed its decision.
Den 10. oktober 1983 påklagede Nicolaos Progoulis ansættelsesmyndighedens afgørelse og gjorde gældende, at denne ikke havde medregnet hans værne pligtstid.
On 10 October 1983 Mr Progoulis lodged a complaint in respect of the appointing authority's decision, alleging that it had failed to take into account the length of his compulsory military service.
Ved afgørelse af 18. november 1983, der blev tillagt virkning fra den 1. december 1983, blev han udnævnt til tjenestemand.
By decision of 18 November 1983, which took effect on 1 December 1983, he was established as an official.
Ved afgørelse af 20. januar 1984, der blev tillagt virkning fra den 1. marts 1983, ophævede ansættelsesmyndigheden på grundlag af hans klage af 10. oktober 1983 udnævnelsen af 9. marts 1983 og indplacerede ham i lønklasse B3, løntrin 3.
By decision of 20 January 1984, which took effect on 1 March 1983, the appointing authority, in response to the complaint of 10 October 1983, annulled the instrument of appointment of 9 March 1983 and classified Mr Progoulis in grade B 3, step 3.
Den 5. december 1991 indgav Nicolaos Progoulis på grundlag af punkt 1, litra b), andet afsnit, i bilag II til Kommissionens beslutning af 6. juni 1973 om kriterier for indplacering i lønklasse og på løntrin (herefter »beslutningen af 6. juni 1973« ), en anden ansøgning om indplacering i lønklasse B2 og, i tilfælde af Kommissionens afslag, i lønklasse Bl, henset til et af ham påstået tilfælde af ændret indplacering fra stillingsgruppe til stillingsgruppe.
On 5 December 1991 Mr Progoulis submitted a second request for review of his classification, in which he sought, pursuant to the second subparagraph of Paragraph 1(b) of Annex II to the Commission's decision of 6 June 1973 on the criteria applicable to appointment in grade and classification in step on recruitment ('the decision of 6 June 1973'), reclassification in grade B 2 or, if that were refused by the Commission, reclassification in grade B 1, since, he maintained, a precedent already existed for the reclassification of an official in a new career bracket.
10 Ved skrivelse af 6. april 1992 afslog ansættelsesmyndigheden ansøgningen, hvorved den navnlig gjorde gældende, at ansøgningen var indgivet for sent.
10 By letter of 6 April 1992 the appointing authority rejected that request, observing, in particular, that it had been submitted out of time.
11 Den 2. juli 1992 påklagede Nicolaos Progoulis Kommissionens afgørelse.
11 On 2 July 1992 Mr Progoulis lodged a complaint against that decision of the Commission.
12 Den 6. oktober 1992 afviste ansættelsesmyndigheden at realitetsbehandle klagen med henvisning til, at den tilsigtede en ændring af afgørelsen om indplacering af 20. januar 1984, og således var indgivet for sent.
12 On 6 October 1992 the appointing authority rejected the complaint as inadmissible, on the ground that it sought to call in question the classification decision of 20 January 1984 and was therefore out of time.
13 Nicolaos Progoulis anlagde ikke sag til prøvelse af dette afslag.
13 Mr Progoulis did not bring proceedings in respect of that decision rejecting his complaint.
14 Den 6. maj 1994 indgav han en tredje ansøgning om ændret indplacering, idet han navnlig henviste til Rettens dom af 28. september 1993 (forenede sager T-103/92, T-104/92 og T-105/92, Baiwir m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 987).
14 On 6 May 1994 he submitted a third request for reclassification, in which he referred, in particular, to the judgment of the Court of First Instance in Joined Cases T-103/92, T-104/92 and T-105/92 Baiwir and Others v Commission [1993] ECR II-987.
15 Den 12. juli 1994 afslog ansættelsesmyndigheden denne ansøgning.
15 That request was refused by the appointing authority on 12 July 1994.
16 Den 10. oktober 1994 påklagede Nicolaos Progoulis denne afgørelse, idet han ansøgte om at blive indplaceret i lønklasse Bl, løntrin 2, med tilbagevirkende gyldighed fra den 1. marts 1983 samt om udbetaling af et beløb svarende til denne foranstaltning med tillæg af renter.
16 On 10 October 1994 Mr Progoulis lodged a complaint in respect of that refusal and sought reclassification in grade B 1, step 2, with retroactive effect from 1 March 1983, together with a determination of the pecuniary effects resulting from that measure plus interest.
17 Den 20. marts 1995 afviste ansættelsesmyndigheden hans klage.
17 The appointing authority rejected that complaint on 20 March 1995.
18 Den 19. juni 1995 indbragte Nicolaos Progoulis afslaget på hans klage af 10. oktober 1994 for Retten, hvor sagen blev indført i Rettens register under nr. T-131/95.
18 On 19 June 1995 Mr Progoulis brought an action before the Court of First Instance, registered as Case T-131/95, in which he contested the decision of 10 October 1994 rejecting his complaint.
20 Den 24. juni 1996 indgav Nicolaos Progoulis en fjerde ansøgning til ansættelsesmyndigheden om ændret indplacering i lønklasse, og anmodede om, at
20 On 24 June 1996 Mr Progoulis submitted to the appointing authority a fourth request for a review of his classification, in which he asked the appointing
PROGOULIS MOD KOMMISSIONEN ansættelsesmyndigheden medregnede hans værnepligt på 27 måneder og indplacerede ham i lønklasse Bl, løntrin 2, med tilbagevirkende gyldighed fra den 1. marts 1983.
PROGOULIS V COMMISSION authority to take into account his 27 months' military service and to classify him in grade B 1, step 2, with retroactive effect from 1 March 1983.
21 Denne ansøgning blev afslået ved Kommissionens afgørelse af 8. august 1996 med den begrundelse, at den var indgivet senere end tre måneder efter den oprindelige afgørelse om indplacering.
21 That request was refused by decision of the Commission of 8 August 1996, on the ground that it had been submitted more than three months after the initial classification decision.
Den 6. november 1996 indgav Nicolaos Progoulis en klage over denne afgørelse i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2.
On 6 November 1996 Mr Progoulis lodged a complaint against that decision pursuant to Article 90(2) of the Staff Regulations.
Ved den omtvistede afgørelse afviste Kommissionen denne klage.
The Commission thereafter adopted the contested decision, by which it rejected that complaint.
Ved stævning registreret på Rettens Justitskontor den 12. august 1997 har Nicolaos Progoulis anlagt sag med påstand om annullation af denne afgørelse.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 12 August 1997, Mr Progoulis brought proceedings for annulment of that decision.
Ved den anfægtede kendelse afviste Retten sagen.
By the contested order, the Court of First Instance declared the action manifestly inadmissible.
Nicolaos Progoulis gjorde for Retten gældende, at ansættelsesmyndigheden havde lagt Kommissionens beslutning af 1. september 1983 om kriterier for indplacering i lønklasse og på løntrin (herefter »beslutningen af 1. september 1983«) til
In the proceedings before the Court of First Instance, Mr Progoulis stated that, for the purposes of rejecting his application for review of his classification, the appointing authority had applied the Commission's decision of 1 September 1983
Retten bemærkede i præmis 36 i den anfægtede kendelse, at den omtvistede afgørelse alene udgjorde en bekræftelse af den oprindelige afgørelse om indplacering af 2. marts 1984, som blev truffet i henhold til beslutningen af 6. juni 1973.
In paragraph 36 of the contested order, the Court of First Instance observed that the contested decision merely confirmed the initial classification decision of 2 March 1984, which was adopted pursuant to the decision of 6 June 1973.
Retten undersøgte i præmis 38-41 i den anfægtede kendelse, om Alexopouloudommen udgjorde en væsentlig ny omstændighed, der kunne få søgsmålsfristerne til at løbe på ny, og fandt, at dette ikke var tilfældet.
The Court of First Instance proceeded, in paragraphs 38 to 41 of the contested order, to examine whether the judgment in Alexopoulou, cited above, constituted a material new fact causing time to start running afresh for the purposes of bringing proceedings.
Retten understregede i Chauvin-kendelsens præmis 42, at den i Alexopouloudommen ikke havde annulleret beslutningen af 1. september 1983, selv om visse af bestemmelserne heri efter dens opfattelse ikke kunne finde anvendelse i den sag, den havde fået forelagt.
In paragraph 42 of the order in Chauvin v Commission, cited above, the Court of First Instance pointed out that, in its judgment in Alexopoulou, it had not annulled the decision of 1 September 1983, although it had held that certain of its provisions were inapplicable in the case before it.
Endvidere bemærkede Retten i Chauvin-kendelsens præmis 44, at Bruno Chauvin ikke var umiddelbart berørt af den afgørelse, som Retten annullerede ved Alexopoulou-dommen, hvorfor denne dom følgelig ikke kunne anses for en væsentlig ny omstændighed, der for ham bevirkede, at klagefristen begyndte at løbe på ny.
It also observed, in paragraph 44 of the order in Chauvin, that, since the individual decision annulled by the Court of First Instance in its judgment in Alexopoulou was not of direct concern to Mr Chauvin, that judgment could not be regarded as a material new fact capable of causing time to start running afresh in his favour.
Nicolaos Progoulis har fremført to anbringender til støtte for sin påstand om ophævelse af den anfægtede kendelse. For det første, at Retten begik en retlig fejl i
Mr Progoulis relies on two pleas in support of his application for annulment of the contested order, the first of which alleges the commission by the Court of First
PROGOULIS MOD KOMMISSIONEN kendelsens præmis 39, 40 og 41, og for det andet, at begrundelsen i disse præmisser er utilstrækkelig.
Instance of a manifest error of law in paragraphs 39 to 41 of that order and the second of which argues that those paragraphs do not contain an adequate statement of reasons.
Appellanten har desuden nedlagt påstand om, at Domstolen selv træffer afgørelse i sagen og ophæver den omtvistede afgørelse.
The appellant also requests the Court to give its own ruling on the dispute and to annul the contested decision.