natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det fremgår i øvrigt af fast retspraksis, at det er den part, der gør en sådan skade gældende, der skal bevise, at det påståede tab af markedsandele er uopretteligt (jf. i denne retning kendelse af 9.7.1986, sag 119/86 R, Spanien mod Rådet og Kommissionen, Sml. s. 2241, præmis 30), hvorfor en blot henvisning til tidligere sager om foreløbige forholdsregler, hvis resultat blev et andet, ikke er tilstrækkeligt til at rejse tvivl om den anfægtede kendelse.
It follows from settled caselaw that it is for the party claiming such damage to establish the irreparable nature of the loss of market share that will supposedly be sustained (see, to that effect, the order in Case 119/86 R Spain v Council and Commission [1986] ECR 2241, paragraph 30), so that mere reference to previous cases in which the Court hearing the application reached different conclusions is not a cogent criticism of the contested order.
76 Under alle omstændigheder fremgår det af præmis 161-164 i den anfægtede kendelse, at Rettens præsident foretog en omhyggelig bedømmelse af arten af de tab af markedsandele, som appellanten har gjort gældende, og derefter endeligt konkluderede, at de markedsandele, som virksomheden hidtil havde haft, ikke kunne anses for at være ramt uopretteligt.
In any event, it is clear from paragraphs 161 to 164 of the contested order that the President of the Court of First Instance examined very thoroughly the nature of the loss of market share claimed by Pfizer before concluding that the market share it had held until then did not appear irretrievably compromised.
Disse betragtninger er tilstrækkelige til at vise, at de faktiske omstændigheder i nærværende sag er væsentligt forskellige fra omstændighederne i de to af appellanten nævnte sager.
The line of reasoning followed is enough to show that the factual situation in this case is notably different from that in the two cases to which the appellant refers.
Med hensyn til argumentet om, at 31 ansatte må afskediges som følge af ikrafttrædelsen af den omtvistede forordning, bemærkes, at det falder sammen med argumenterne i forbindelse med det første appelanbringende og må forkastes af de grunde, der er anført i præmis 64-71 i nærværende kendelse.
With regard to the argument that 31 employees will have to be dismissed as a result of the entry into force of the contested regulation, this overlaps with the arguments in the first ground of appeal and must be rejected for the reasons set out in paragraphs 64 to 71 of this order.
Det andet anbringende må følgelig forkastes.
The second ground of appeal must therefore be dismissed.
Med det tredje anbringende kritiserer appellanten Rettens præsident for ved bestemmelsen af appellantens tab ikke at have taget hensyn til følgerne af den omtvistede forordning for virksomhedens salg af virginiamycin i tredjelande.
In its third ground of appeal, the appellant complains that the President of the Court of First Instance did not take into consideration, in determining damage, the impact of the contested regulation on sales of virginiamycin in third countries.
80 Dette anbringende støttes i første række på indholdet af de aftaler, der er indgået mellem Det Europæiske Fællesskab og dels de tredjelande, der ansøger om tiltrædelse, dels SNG-landene, og som angiveligt indeholder en retlig forpligtelse for disse to landegrupper til at gennemføre et forbud svarende til det, der er fastsat i den omtvistede forordning.
80 That plea is based, first of all, on the content of the agreements linking the European Community with third country applicants for accession, on the one hand, and with the CIS countries on the other, which are said to impose a legal obligation on those two categories of country to adopt a ban analogous to that provided for in the contested regulation.
81 Det skal i den forbindelse bemærkes, at der ifølge artikel 113, stk. 2, i Domstolens procesreglement ikke i appelskriftet må foretages nogen ændring af sagsgenstanden, som den har foreligget for Retten.
81 It must be remembered that, under Article 113(2) of the Rules of Procedure of the Court of Justice, the subjectmatter of the proceedings before the Court of First Instance may not be changed in the appeal.
82 Appellanten kan derfor ikke under appelsagen gøre gældende, at der består en angivelig retlig forpligtelse for visse tredjelande til at gennemføre lignende foranstaltninger som dem, Rådet har vedtaget, når virksomheden ikke har gjort det i første instans.
82 The appellant cannot therefore allege, at the appeal stage, that there is a legal obligation for certain third countries to adopt measures analogous to those adopted by the Council if it did not do so at first instance.
Den nøjedes faktisk med at anføre, at det i forbindelse med overtagelsen af den gældende fællesskabsret var sandsynligt, at de lande, der ansøger om tiltrædelse, ville følge det eksempel, der er sat af Den Europæiske Union.
It had confined itself to stating that, as part of their adoption of the acquis communautaire, the countries applying for accession were likely to follow the example set by the European Union.
I øvrigt havde appellanten ikke specielt nævnt SNG-landene.
It did not, moreover, specifically mention the CIS countries.
Appellanten har i øvrigt i det væsentlige blot gentaget den argumentation, den havde fremført i første instans, og hvorefter det ville være en af de forudseelige konsekvenser af EF-forbuddet, at andre lande automatisk ville fastsætte et lignende forbud.
For the rest, the appellant essentially confines itself to repeating the arguments which it put forward at first instance, according to which one of the foreseeable consequences of the Community ban would be that other countries would automatically impose a similar ban.
Af de grunde, der er nævnt i præmis 61 i nærværende kendelse, kan der ikke under den foreliggende appel rejses spørgsmål om de konstateringer, som Rettens præsident har foretaget i præmis 160 i den anfægtede kendelse, og hvorefter det dels på ingen måde er bevist, at udsættelsen af gennemførelsen vil forhindre, at tredjelandene forbyder markedsføring af virginiamycin på deres område, og dels, at faldet i salget i tredjelandene ikke er en direkte følge af den omtvistede forordning.
On the grounds referred to in paragraph 61 of this order, the findings of the President of the Court of First Instance at paragraph 160 of the contested order, according to which, first, it had not been established that suspension of operation of the contested regulation would prevent third countries from banning the marketing of virginiamycin on their territory and, second, reduced sales in third countries were not a direct consequence of the contested regulation, cannot be reviewed in this appeal.
Hedwig Kerckhove og Paul Lambert har som et yderligere anbringende gjort gældende, at Rettens præsident burde have taget hensyn til deres eget tab i forbindelse med bedømmelsen af uopsætteligheden.
In a supplementary plea, H. Kerckhove and P. Lambert maintain that the damage sustained by them should have been taken into consideration by the President of the Court of First Instance when he assessed the question of urgency.
Til støtte for deres anbringende har disse intervenienter gjort gældende, at eftersom de blev anset for at have en interesse, der var tilstrækkelig til at opnå tilladelse til at intervenere, kan denne interesse kun beskyttes, såfremt der ved bedømmelsen af uopsætteligheden tages hensyn til det tab, som de hævder at have lidt.
In support of this plea, those interveners contend that since they have been recognised as having a sufficient interest to intervene, that interest can only be protected if, for the purpose of assessing the question of urgency, the damage they claim they will sustain is taken into consideration.
De har herved bemærket, at den modsatte praksis, som er fulgt af Rettens præsident, kan skabe fare for den ensartede fortolkning af fællesskabsretten, idet de berørte tredjemænd tilskyndes til at anlægge sag ved de nationale domstole for at opnå beskyttelse af deres interesser.
Furthermore, the contrary practice followed by the President of the Court of First Instance is likely to jeopardise the uniform interpretation of Community law, by encouraging interested third parties to turn to their national courts in order to obtain interim protection of their interests.
Det bemærkes indledningsvis, at det følger af artikel 83, stk. 1, første afsnit, i Domstolens procesreglement, at det kun er den, der har anlagt sag ved Domstolen til prøvelse af en retsakt udstedt af en institution, som kan indgive en begæring om udsættelse af gennemførelsen af denne retsakt.
The first point to note is that it follows from the first subparagraph of Article 83(1) of the Rules of Procedure of the Court of Justice that only the person who has challenged a measure of an institution in proceedings before the Court has standing to apply for suspension of operation of that measure.
For at en sådan begæring om udsættelse kan antages til realitetsbehandling, skal sagsøgeren påvise, at der foreligger visse omstændigheder, på grundlag af hvilke det umiddelbart kan antages, at den hovedsag, som sagsøgerens begæring om foreløbige forholdsregler knytter sig til, kan antages til realitetsbehandling, således at det undgås, at sagsøgeren ved hjælp af en begæring om foreløbige forholdsregler kan opnå udsættelse af gennemførelsen af en retsakt, som han senere ikke opnår annulleret af Domstolen, idet hans søgsmål er blevet afvist under behandlingen af hovedsagen (jf. kendelse af 21.1.1988, sag 376/87 R, Distrivet mod Rådet, Sml. s. 209, præmis 21 og 22).
Furthermore, in order for that application for suspension of operation to be held admissible, the applicant must establish that there are grounds for concluding prima facie that the main application to which the application for interim measures relates is admissible, in order to prevent a situation where that person is able, by means of an application for interim measures, to obtain suspension of the operation of a measure which the Court subsequently refuses to declare void because, on examination of the substance of the case, the application is declared inadmissible (see Case 376/87 R Distrivet v Council [1988] ECR 209, paragraphs 21 and 22).
Disse krav er begrundet med, at formålet med en sag om foreløbige forholdsregler udelukkende er at sikre en foreløbig beskyttelse af borgerne, for så vidt som den er nødvendig for, at den fremtidige endelige afgørelse kan få fuld virkning, således at man undgår en lakune i den retsbeskyttelse, som Domstolen sikrer (jf. i denne retning kendelse af 3.5.1996, sag C-399/95 R, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 2441, præmis 46).
Those requirements follow from the fact that the purpose of proceedings for interim relief is solely to ensure that interim protection is available to individuals, if it is necessary in order for the definitive future decision to be fully effective, in order to ensure that there is no lacuna in the legal protection provided by the Court of Justice (see, to that effect, Case C-399/95 R Germany v Commission [1996] ECR I-2441, paragraph 46).
91 Derimod er de betingelser, en person skal opfylde for at få tilladelse til at intervenere i en retssag, mindre strenge, idet artikel 37 i EF-statutten for Domstolen blot kræver, at intervenienten godtgør at have en berettiget interesse i sagens afgørelse.
91 However, the conditions which a person must satisfy in order to obtain leave to intervene in a case are less stringent, since Article 37 of the EC Statute of the Court of Justice requires only that he establish an interest in the result of the case.
Intervention i sager for Fællesskabets retsinstanser har således en accessorisk karakter i forhold til sagens genstand.
An intervention in proceedings before the Community judicature is of an ancillary nature in relation to the subjectmatter of the case.
Heraf følger, at selv om intervenienten under en sag vedrørende en begæring om udsættelse af gennemførelsen af en retsakt kan gøre sine interesser gældende, kan
It follows that, in the context of an application for suspension of operation of a measure, although an intervener may assert his interests, he cannot widen the
Spørgsmålet om, hvorvidt uopsættelighedsbetingelsen i forbindelse med en begæring om foreløbige forholdsregler er opfyldt, skal vurderes på baggrund af nødvendigheden af, at der træffes en foreløbig afgørelse for at undgå, at den begærende part udsættes for et alvorligt og uopretteligt tab, således som det i øvrigt fremgår af fast retspraksis (jf. bl.a. kendelse af 6.2.1986, sag 310/85 R, Deufil mod Kommissionen, Sml. s. 537, præmis 15).
The urgency of an application for the adoption of interim measures must therefore be assessed in the light of the extent to which an interlocutory order is necessary in order to avoid serious and irreparable damage to the party seeking the adoption of the interim measure, as has moreover repeatedly been confirmed by the Court (see, in particular, Case 310/85 R Deufil v Commission [1986] ECR 537, paragraph 15).
Denne konklusion kan ikke anfægtes på grundlag af de hensigtsmæssighedsbetragtninger, der er anført af Hedwig Kerckhove og Paul Lambert, under henvisning til formålet om en ensartet fortolkning af fællesskabsretten.
That conclusion cannot be undermined by the considerations of expediency formulated by H. Kerckhove and P. Lambert on the basis of the objective of the uniform interpretation of Community law.
Det må i øvrigt fastslås, at Rettens præsident har taget hensyn til intervenienternes interesse i forbindelse med interesseafvejningen, således at deres intervention ikke har været uden praktisk betydning.
It is, moreover, quite clear that the President of the Court of First Instance took into consideration the interest of the interveners when balancing the interests at stake, so that their intervention was not rendered futile.
Det følger af det anførte, at det af Kerckhove og Lambert fremførte anbringende skal forkastes.
It follows from the foregoing that the plea raised by H. Kerckhove and P. Lambert must be dismissed.
Med det sidste anbringende kritiserer appellanten Rettens præsident for at have anvendt for snævre kriterier for fastsættelse af en foreløbig forholdsregel i en sag
In its final ground of appeal, the appellant complains that the President of the Court of First Instance applied over-restrictive criteria for the grant of an interim
PFIZER ANIMAL HEALTH MOD RÅDET som den foreliggende, hvilket medførte, at præsidenten med urette undlod at afveje de berørte interesser.
PFIZER ANIMAL HEALTH V COUNCIL measure in a case such as this, which led him wrongly to decline to weigh up the interests at stake.
Det skal i denne forbindelse først bemærkes, at den måde, hvorpå Rettens præsident med henblik på afvejningen af de berørte interesser har fastslået og vurderet de faktiske omstændigheder og herved har lagt visse af de beviser til grund, som han fik forelagt, principielt ikke kan anfægtes under en appelsag, således som det med rette er gjort gældende af den danske regering.
The first point to be noted is, as the Danish Government has rightly observed, that the manner in which the court hearing an application for interim measures established and assessed the facts and accepted certain evidence submitted to it, in order to balance the interests at stake, cannot in principle be challenged in an appeal.
100 Hertil kommer, at det — i modsætning til hvad appellanten har anført — ikke fremgår af den anfægtede kendelse, at Rettens præsident undlod at foretage en afvejning af de berørte interesser, blot fordi hensynet til beskyttelse af den offentlige sundhed var berørt.
100 Furthermore, contrary to the appellant's contention, it is not apparent from the contested order that the President of the Court of First Instance declined to balance the interests at stake on the sole ground that considerations of public health were involved.
101 Det fremgår således af præmis 174-179 i den anfægtede kendelse, at Rettens præsident søgte at fastslå, hvor stor risikoen er for overførsel fra dyr til mennesker af antibiotikaresistente bakterier, hvilket var grundlaget for den omtvistede forordning, og herved undersøgte de af parterne fremlagte dokumenter.
101 It follows from paragraphs 174 to 179 of the contested order that the President of the Court of First Instance sought to determine the extent of the risk of transmissibility from animals to humans of bacteria resistant to antibiotics, which formed the basis of the contested regulation, by examining the documents produced by the parties.
Som det er anført i den anfægtede kendelses præmis 180, undersøgte Rettens præsident endvidere, hvor alvorlig risikoen var, og drog derefter den endelige konklusion, at hvis øget antimikrobiel resistens i humanmedicin bliver en realitet, kan det få potentielt meget alvorlige følger for folkesundheden.
As he indicates at paragraph 180 of the contested order, the President also examined the seriousness of the risk and concluded that the consequences of increased antimicrobial resistance in human medicine, if they materialised, were potentially very serious for public health.
102 Efter således at have bedømt størrelsen og alvoren af risikoen ved brug af virginiamycin i dyrefoder, kunne Rettens præsident med føje sammenligne disse forhold med det tab, som appellanten og dennes intervenienter gjorde gældende under henvisning til erhvervsmæssige og samfundsmæssige interesser, til støtte for præsidentens konklusion om, at denne sidstnævnte skade »ikke [kan] veje tungere end den skade for befolkningernes sundhed, som en udsættelse af
102 Having thus assessed the extent and the seriousness of the risk linked to use of virginiamycin in animal feed, the President of the Court of First Instance was fully entitled to compare those factors with the damage claimed by Pfizer and the parties supporting it, in terms of commercial and social interests, and to reach the conclusion that such damage 'cannot outweigh the damage to public health
103 Anbringendet om interesseafvejningen må følgelig også forkastes.
103 The ground of appeal concerning the balancing of interests must therefore be rejected as well.
104 Under henvisning til det ovenfor anførte må appellen i det hele forkastes.
104 In the light of all the above considerations, the appeal must be dismissed.
105 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, som ifølge artikel 118 finder tilsvarende anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom.
105 According to Article 69(2) of the Rules of Procedure, applicable to the appeal procedure by virtue of Article 118 thereof, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party's pleadings.
Artikel 69, stk. 4, bestemmer, at medlemsstater og institutioner, der er indtrådt i en sag, bærer deres egne omkostninger, og at Domstolen kan træffe afgørelse om, at dette også skal gælde for andre intervenienter. Da appellanten har tabt sagen, og Rådet har nedlagt påstand om omkostninger, bør appellanten tilpligtes at betale appelsagens omkostninger.
Article 69(4) provides that the Member States and institutions which intervene in proceedings are to bear their own costs and that the Court may order other interveners to do the same.
Kommissionen, Kongeriget Danmark, Republikken Finland, Kongeriget Sverige, Fedesa og Fefana samt Hedwig Kerckhove og Paul Lambert bærer deres egne omkostninger.
The Commission, the Kingdom of Denmark, the Republic of Finland, the Kingdom of Sweden, Fedesa and Fefana and H. Kerckhove and P. Lambert must bear their own costs.
DOMSTOLENS PRÆSIDENT
THE PRESIDENT OF THE COURT hereby orders:
Sag C-89/96
Case C-89/96
Den Portugisiske Republik mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
Portuguese Republic v Commission of the European Communities
»Annullationssøgsmål — handelspolitik — kvantitative begrænsninger i importen af tekstilvarer — varer med oprindelse i Indien — forordning (EF) nr. 3053/95 — delvis tilbagekaldelse«
(Action for annulment — Commercial policy — Quantitative restrictions on imports of textile products — Products originating in India — Regulation (EC) No 3053/95 — Partial withdrawal)
Forslag til afgørelse fra generaladvokat A. Saggio fremsat den 25. februar 1999 Domstolens dom af 23. november 1999
Opinion of Advocate General Saggio delivered on 25 February 1999 .... Judgment of the Court, 23 November 1999
Annullationssøgsmål — tilbagekaldelse af den anfægtede retsakt under sagens for løb — bevarelse af rettigheder, som retsakten har affødt for modtagerne — søgsmålet ikke blevet uden genstand
Actions for annulment — Withdrawal of the contested measure while the proceedings are before the Court — Where rights acquired by the intended beneficiaries are preserved — Whether the action is rendered devoid of purpose — Purpose subsists in those circumstances
(El·'-traktaten, art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF))
(EC Treaty, Art. 173 (now, after amendment, Art. 230 EC)
Institutionernes retsakter — tilbagekaldelse — ulovlige retsakter — betingelser — opretholdelse af affødte virkninger — ulovligt
Acts of the institutions — Withdrawal — Unlawful acts — Conditions — Whether the effects produced may be preserved — Not permissible
Et annullationssøgsmål mister ikke sin genstand på grund af en delvis tilbage kaldelse af den anfægtede retsakt under sagens forløb, når det i tilbagekaldelsesakten bestemmes, at den ikke påvirker de rettigheder, som den tilbage kaldte retsakt har kunnet få for mod tagerne.
An action for annulment is not rendered devoid of purpose by reason of the partial withdrawal of the contested measure while the proceedings are before the Court, where the act of withdrawal specifies that it does not affect rights which the measure with drawn may have conferred on its intended beneficiaries.
Det kan ikke tillades, at en af Fælles skabets institutioner, der har vedtaget en retsakt uden at være beføjet hertil, tilbagekalder den, så snart dens lov lighed bestrides for Domstolen, medens virkningerne, som den har affødt, i det væsentlige opretholdes, idet formålet, som institutionen har villet opnå med vedtagelsen af denne retsakt, herved gennemføres, uanset at den ulovlige retsakt er blevet tilbagekaldt.
It is not open to a Community institution which has adopted a measure without being competent to do so to withdraw that measure when its legal ity is challenged before the Court and at the same time essentially to preserve the effects which it has produced, in order thereby to achieve, notwithstanding the withdrawal of the illegal measure, the objective initially pursued.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT ANTONIO SAGGIO fremsat den 25. februar 1999 * der kontingentsystemet ikke anvendelse på folkloristiske varer og hjemmeindustrivarer varer.
OPINION OF ADVOCATE GENERAL SAGGIO delivered on 25 February 1999 * is to apply to the products expressly listed in Annex I (Article 1). Pursuant to that regulation, the system of quantitative limits does not apply to handloom and folklore products.
Det hedder i artikel 3, stk. 1:
Accordingly, Article 3(1) pro vides that: 'the quantitative limits referred to in Annex V shall not apply to the cottage industry and folklore products specified in Annexes VI and Via which are accompanied on importation by a certificate issued by the competent authorities of the country of origin in accordance with the provisions of Annexes VI and Via and which fulfil the other conditions laid down therein'.