natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dom af 15. oktober 1980: sag 4/80, D'Amico/ONPTS, Sml. 1980, s. 2951, 2965 (Forslag: Warner, s. 2966).
Judgment of 15 October 1980, Case 4/80, D'Amico ν Office National des Pensions pour Travailleurs Salariés, [1980] ECR 2951, 2965 (Opinion: Warner, p. 2966).
Jfr. tilsvarende: Dom af 2. juli 1981 : foren, sager 116, 117, 119, 120 og 121/80, ONPTS/Celestre, Sml. 1981, s. 1737, 1753 f.
See also: Judgment of 2 July 1981, Joined Cases 116,117,119,120 and 121/80, RWP ν Celestre, [1981] ECR 1737, 1753 (Opinion: Slynn, p. 1757).
1. »...traktatens artikel51 og artikel27 i forordning nr.3 [tager navnlig sigte på] det tilfælde, at en medlemsstats lovgivning alene ikke gør arbejdstageren ydelsesberetti­get, idet der ikke er tilbagelagt tillstrækkelige forsikringsperioder ifølge denne lovgiv­ning.
1. "...Article 51 of the Treaty and Article 27 of Regulation No 3 refer above all to cases in which the legislation of one Member State by itself would not enable an in­sured person to qualify for the right to benefit because of an insufficient number of periods completed under that legislation.
En medlemsstats institution kan således ikke ved sammenlægning og forholds­mæssig beregning af forsikringsperioderne anvende nationale bestemmelser, som er mindre fordelagtige for arbejdstageren end forordningens bestemmelser.«
Consequently, it is not permissible for the institution of a Member State to apply national rules for the aggregation and appor­tionment of periods of insurance which are less favourable to the worker than those contained in the regulation."
Dom af 2. juli 1981 : foren, sager 116, 117, 119,120 og 121/80, ONPTS/Celestre, Sml.
Judgment of 2 July 1981, Joined Cases 116,117,119,120 and 121/80, R WP ν Celestre, [1981] ECR 1737, 1757 (Opinion: Slynn, p. 1757).
5. »[Retspraksis vedrørende artikel46, stk.3, i forordning nr. 1408/71], som i første række omfatter de tilfælde, hvor en arbejdstager har været omfattet af lovgivninger om alderspension i to eller flere medlemsstater, er i medfør af artikel 40, stk. 1, blevet udvidet til også at omfatte invalidepensioner.
"[The case-law on Article 46 (3) of Regulation No 1408/71], which concerns in the first place cases in which a worker has been subject to the legislation of two or more Member States in the field of old-age insurance, has been extended without modification, by virtue of Article 40 (1), to cases of invalidity insurance.
Problemet i sagen er, om en anden løsning skal gælde for det ene tilfælde, hvor ændringen i en medlemsstat af invalidi­tetsydelsen har fundet sted, inden fastsættelsen af invaliditetsydelsen i en anden med­lemsstat.
The problem in this case is to know whether a different solution must be found solely for a case in which the conversion of the invalidity benefit in one Member State took place before the award of the invalidity benefit in another Member State.
Såfremt denne løsning ikke lægges til grund, måtte det antages, at Rådet ikke fuldstændigt havde opfyldt sin forpligtelse efter traktatens arti­kel 51 til at træffe de foranstaltninger vedrørende social tryghed, der er nødvendige for at gennemføre arbejdskraftens frie bevægelighed.«
If it were not possible to adopt that solution, it could even be said that the Council had failed to carry out completely the duty incumbent upon it, by virtue of Article 51 of the Treaty, to adopt such measures in the field of social security as are necessary to provide freedom of movement for workers."
»... det ... strider [ikke] mod fællesskabsbestemmelserne at kumulere en ydelse, der alene består ret til i medfør af national lovgivning på grundlag af nationale bi­dragsperioder, med en ydelse, der består ret til en anden medlemsstat i kraft af sam­menlægning, såfremt — som anført i artikel 27 [i forordning nr. 3] — perioderne 'ikke er sammenfaldende'.
6. "... the overlapping of a benefit acquired under national law alone on the basis of national contribution periods with a benefit acquired in another State by means of aggregation in a case where, as required by Article 27 [of Regulation No 3], the pe­riods of insurance 'do not overlap', does not constitute an advantage which is con­trary to Community law.
EØF ­ SOCIAL SIKRING ­ ALDERDOM OG DØDSFALD navnlig ikke på grundlag af forordningens artikel 28, stk. 4, nægte at bevilge en ar­bejdstager ydelser, som er beregnet efter nævnte forordnings artikler 27 og 28, eller nedsætte disse under henvisning til, at arbejdstageren oppebærer en pension fra en institution i en anden medlemsstat alene efter bestemmelserne i denne medlemsstats lovgivning.«
EEC - SOCIAL SECURITY - OLD AGE AND DEATH culated in proportion only to the insurance period completed in the Member State in question, to the exclusion of any period completed elsewhere."
Dom af 12. juni 1980: sag 1/80, FNROM/Salmon, Sml. 1980, s. 1937, 1948 (Forslag: Warner, s. 1948).
Judgment of 12 June 1980, Case 1/80, Fonds National de Retraite des Ouvriers Mineurs ν Salmon, [1980] ECR 1937, 1947 (Opinion: Warner, p. 1948).
»Oppebærer en arbejdstager ydelser af samme art ved invaliditet eller alderdom, der fastsættes af institutionerne i to eller flere medlemsstater i overensstemmelse med artikel 46 i forordning nr. 1408/71, finder bestemmelserne i den nationale lovgivning om, at en ydelse skal nedsættes, stilles i bero eller bortfalde, ikke anvendelse.
"Where a worker is in receipt of benefits of the same kind in respect of invalidity or old age which are awarded by the institutions of two or more Member States in accordance with the provisions of Article 46 of Regulation (EEC) No 1408/71, the national legislative provisions for reduction, suspension or withdrawal do not apply.
Heraf følger, at det i artikel 46, stk. 1, omhandlede beløb er det beløb, som arbejdstageren ville have ret til i medfør af national lovgivning, såfremt han ikke oppebar en pension i henhold til lovgivningen i en anden medlemsstat.
It follows that the amount referred to in Article 46 (1) is the amount to which the worker would be entitled under national legislation if he were not in receipt of a pen­sion by virtue of the legislation of another Member State.
Såfremt en arbejdstager, som kan godtgøre at have tilbagelagt et vist antal forsikringsår, i medfør af den nationale lov­givning har ret til fuld pension, er det dette fulde pensionsbeløb, der skal tages i be­tragtning.«
If under the national legisla­tion a worker who is able to establish a certain number of years of insurance is en­titled to a full pension, it is the amount of that full pension which must be taken into account."
Dom af 2. juli 1981 : foren, sager 116,117, 119, 120 og 121/80, ONPTS/Celestre, Sml. 1981, s. 1737, 1756 f.
Judgment of 2 July 1981, Joined Cases 116,117,119,120 and 121/80, RWPv Celestre, [1981] ECR 1737, 1756 (Opinion: Slynn, p. 1757).
Dom af 14. februar 1980: sag 53/79, ONPTS/Damiani, Sml. 1980, s. 273, 282 (For­slag: Reischl, s. 284).
Judgment of 14 February 1980, Case 53/79, Office National des Pensions pour Travail­leurs Salariés ν Damiani,[1980] ECR 273,282 (Opinion: Reischl, p. 284).
»... erhvervsudøvelse i den stat, hvor familiemedlemmerne er bosat, [er ikke til­strækkelig til i medfør af artikel 76 i forordning nr. 1408/71]... at stille den i artikel 73 hjemlede ret i bero, idet der desuden skal kunne kræves 'udbetalt' familieydelser efter nævnte medlemsstats lovgivning.
"... pursuit of a professional or trade activity in the State in whose territory the members of the family are residing is not sufficient for the suspension [pursuant to Article 76 of Regulation No 1408/71] of the entitlement conferred by Article 73 since it is necessary in addition that the family benefits should be 'payable' under the legis­lation ofthat Member State.
Vedkommende familiemedlem skal altså opfylde alle betingelserne ifølge denne stats interne lovgivning for at kunne udøve den nævnte ret.
The person concerned must thus fulfil all the conditions required by the domestic leg­islation ofthat State in order to exercise that right.
For at artikel 73, stk. 1, kan finden anvendelse, er det følgelig tilstrækkeligt, at ar­bejdstageren er beskæftiget i en medlemsstat, og at hans familiemedlemmer bor i en anden medlemsstat; denne bestemmelse skal ses i sammenhæng med bestemmelsen i samme forordnings artikel 13, stk. 2, litra a), hvorefter en arbejdstager, der er be­skæftiget på en medlemsstats område, er omfattet af denne stats lovgivning, selv om han er bosat på en anden medlemsstats område.
Therefore, for Article 73 (1) to apply, it is sufficient for the worker to be employed on the territory of a Member State whilst the members of the worker's family reside on the territory of another Member State. That provision goes together with the rule laid down in Article 13 (2) (a) of the same regulation which states that a worker em­ployed in the territory of one Member State shall be subject to the legislation of that State even if he resides in the territory of another Member State.
I overensstemmelse med formålet med forordning nr. 1408/71, som er at sikre, at der inden for Fællesskabet gives samtlige vandrende arbejdstagere, der er statsborgere i medlemsstaterne, ligebe­handling efter de enkelte medlemsstaters nationale lovgivning og ret til sociale sik­ringsydelser uanset deres arbejds­ eller bopælssted, skal disse regler derfor fortolkes ensartet i alle medlemsstaterne uden hensyn til, hvorledes de nationale lovgivninger om erhvervelse af ret til familieydelser er udformet.
That arrangement stems from the objective of Regulation No 1408/71, which is to guarantee all workers who are nationals of the Member States and who move within the Community equali­ty of treatment in regard to the different national laws and the enjoyment of social se-
... en grænsearbejder, der med sin hustru og sine børn bor i en anden medlemsstat en den, hvori han er beskæftiget, i denne sidstnævnte medlemsstat i medfør af bestem­melserne i artikel 73 sammenholdt med artikel 13, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71 erhverver en ret til børnetilskud i medfør af fællesskabsretten.«
... by virtue of Articles 73 and 13 (2) (a) of Regulation No 1408/71 taken together a frontier worker residing with his wife and children in a Member State other than the State of employment acquires an entitlement under Community law to family al­lowances in the latter State."
»Efter en fast retspraksis, der hviler på det grundlæggende princip om arbejds­kraftens frie bevægelighed og på formålet med EØF­traktatens artikel 51, finder en regel, som skal afskære samtidig ret til børnetilskud, imidlertid kun anvendelse i det omfang de berettigede ikke derved uden grund fratages en ret til ydelser i medfør af en medlemsstats lovgivning.«
3. "... under well­established case­law based on the fundamental principle of free­dom of movement for workers and the objective of Article 51 of the EEC Treaty, a rule designed to prevent the overlapping of family allowances is applicable only to the extent to which it does not, without cause, deprive those concerned of an entitle­ment to benefits conferred on them by the legislation of a Member State."
1. »Selv om [artikel 78 i forordning nr. 1408/71], hvis formål er at angive den lovgiv­ning, i henhold til hvilken der skal tildeles ydelser til børn, der har mistet begge forældre eller en af dem, omfatter børnetilskud og renter til ovennævnte børn, er disse to former for ydelser klart forskellige ...
"Whilst the above­mentioned article [Article 78 of Regulation No 1408/71], the purpose of which is to define the legislation under which orphans' benefits must be granted, includes family allowances and orphans' pensions, those two types of benefit are of a clearly different kind...
Efter ordningen i forordning nr. 1408/71 ligger der er faktisk arbejdsforhold til grund for børnetilskud (selv om arbejdstageren ikke længere udøver nogen beskæftigelse), og de tilkommer direkte og udelukkende arbejdstageren selv.
In the system established by Regulation No 1408/71 family allowances are generated by an actual occupation (even if the worker is no longer engaged in such occupation) and the direct and sole recipient is the worker himself.
En rente til børn, der har mistet begge forældre eller en af dem, tilkommer... direkte og udelukkende barnet selv, og renten er, som de øvrige ydelser til efterladte, en følge af et tidligere arbejdsforhold, som er ophørt ved arbejdstagerens død.«
... the direct and sole recipient of the orphans' pension is the orphan himself and the pension, like other survivors' benefits, constitutes the projection in time of a prior oc­cupation, pursuit of which ceased on the death of the worker."
Særregler for anvendelsen af visse lovgivninger 3.
Special procedures for the application of certain legislation 3.
En afgørelse fra Den administrative Kommission kan være et hjælpemiddel for de sociale sikringsin­stitutioner, som skal anvende fællesskabsretten på dette område, men kan dog ikke forpligte institutionerne til at følge bestemte metoder eller anlægge bestemte fortolk­ninger, når de anvender fællesskabsreglerne.
Whilst a decision of the Administrative Commission may provide an aid to social security institutions respon­sible for applying Community law in this field, it is not of such a nature as to require those institutions to use certain methods or adopt certain interpretations when they come to apply the Community rules.
En afgørelse fra Den administrative Kommission binder altså ikke de nationale retter.
A decision of the Administrative Commission does not therefore bind national courts.
Dom af 14. maj 1981 : sag 98/80, Romano/INAMl, Sml. 1981, s. 1241, Smdrg. 1, jfr. s. 1256 (Forslag: Warner, s. 1259).
Judgment of 14 May 1981, Case 98/80, Romano ν INAM¡, [1981] ECR 1241, cf. p.
1. »Artikel lili forordning nr. 574/72 giver den institution, der har udbetalt forelø­bige ydelser, adgang til over for enhver anden medlemsstats institution, som det påh­viler at udrede tilsvarende ydelser til modtageren, at kræve det for meget udbetalte beløb tilbageholdt i de endnu ikke erlagte ydelser, der af den sidstnævnte institution udbetales modtageren.
"Article 111 of Regulation No 574/72 allows an institution which has paid bene­fits on a provisional basis to request the institution of any other Member State respon­sible for the payment of corresponding benefits to the recipient to deduct the amount overpaid out of any arrears payable by the latter institution to the recipient.
Det således tilbageholdte beløb overføres til kreditorinstitutio­nen.
The amount thus deducted is to be transferred to the creditor institution.
Denne bestemmelse regulerer udtømmende spørgsmålet om tilbagesøgning af for meget erlagte beløb for så vidt angår sociale sikringsydelser, der skal udredes til en arbejdstager, som har fået udbetalt foreløbige ydelser i medfør af artikel 45, stk. 1, i forordning nr. 574/72.
That provision deals exhaustively with the question of the recovery of the amount overpaid as regards social security benefits due to a worker to whom benefits have been paid on a provisional basis pursuant to Article 45 (1) of Regulation No 574/72.
Den giver ikke medlemsstaterne nogen mulighed for at lovgive på dette område og således heller ikke for at bestemme, at der ikke skal ske udbetaling af det overskydende beløb i tilfælde, hvor endnu ikke erlagte ydelser, som modtages fra en udenlandsk institution, omregnet til national valuta er højere end de forskud eller ydelser, der er udbetalt foreløbigt, når forskellen enten skyldes forskellen mel­lem de respektive omregningskurser, som anvendes ved beregningen af de beløb, den udenlandske institution skal udrede, og ved omsætningen af værdien i udenlandsk valuta, eller den pristalsmæssige regulering af ydelserne.
It leaves the Member States no freedom to legislate on the matter, or in particular to provide that where the arrears received from a foreign institution, when converted in­to national currency, exceed the amount of the advance payments or allowances paid on a provisional basis, the balance is not to be paid over if the difference is due either to the difference in the exchange rates used to calculate the amount of the sums due from the foreign institution and to arrive at the figure expressed in foreign currency, or to the adjustment of the allowances to the cost of living.
En sådan bestemmelse er derfor uforenelig med forordning nr. 574/72.«
Such a provision would therefore be incompatible with Regulation No 574/72."
Dom af 14. maj 1981: sag 111/80, Fanara/INAMI, Sml. 1981, s. 1269, 1281 f. (For­slag: Warner, s. 1283).
Judgment of 14 May 1981, Case 111/80, Fanara ν INAM¡, [1981] ECR 1269, 1281 (Opinion: Warner, p. 1283).
Dom af 23. november 1978: sag 7/78, Anklagemyndigheden/Thompson, Sml. 1978, s. 2247, 2273 (Forslag: Mayras, s. 2276).
Judgment of 23 November 1978, Case 7/78, R. ν Thompson, [1978] ECR 2247, 2274 (Opinion : Mayras, p. 2277).
2. »Fri bevægelighed for kapital er altså på linje med fri bevægelighed for personer og tjenesteydelser én af Fællesskabets grundlæggende friheder.
2. "... the free movement of capital constitutes, alongside that of persons and servi­ces, one of the fundamental freedoms of the Community.
Friheden for visse ka­pitalbevægelser er desuden i praksis en forudsætning for en effektiv gennemførelse af andre traktatfæstede friheder, navnlig etableringsretten.
Furthermore, freedom to move certain types of capital is, in practice, a precondition for the effective exercise of other freedoms guaranteed by the Treaty, in particular the right of establishment.
Kapitalbevægelserne har imidlertid også nær sammenhæng med medlemsstaternes økonomiske politik og deres valutapolitik.
However, capital movements are also closely connected with the economic and monetary policy of the Member States.
Det kan på det nuværende udviklingstrin ikke udelukkes, at fuldstændig frihed for alle kapitalbevægelser vil kunne bringe en medlemsstats økonomiske politik i fare eller skabe uligevægt på dens betalingsba­lance og dermed være til skade for fællesmarkedets tilfredsstillende funktion.
At present, it cannot be denied that complete freedom of movement of capital may undermine the economic policy of one of the Member States or create an imbalance in its balance of payments, thereby impairing the proper functioning of the Common Market.
Dette er grunden til, at artikel 67, stk. 1, har fået en anden formulering end bestem­melserne om den frie bevægelighed for varer, personer og tjenesteydelser og kun op­stiller en forpligtelse til at liberalisere kapitalbevægelserne 'i det omfang, det er nød­vendigt for fællesmarkedets tilfredsstillende funktion'.
For those reasons, Article 67 (1) differs from the provisions on the free movement of goods, persons and services in the sense that there is an obligation to liberalize capital movements only 'to the extent necessary to ensure the proper functioning of the Common Market'.
Denne begrænsning, der også gælder efter overgangsperiodens udløb, virker med forskellig styrke til forskellige tider afhængigt af, hvorledes fællesmarkedets behov og fordele og ulemper for fælles­markedet ved en liberalisering vurderes på baggrund af dets øjeblikkelige situation og navnlig det opnåede integrationsniveau på områder, for hvilke kapitalbevægel­serne har særlig betydning.
The scope ofthat restriction, which remained in force after the ex­piry of the transitional period, varies in time and depends on an assessment of the re­quirements of the Common Market and on an appraisal of both the advantages and risks which liberalization might entail for the latter, having regard to the stage it has reached and, in particular, to the level of integration attained in matters in respect of which capital movements are particularly significant.
Det påhviler i første række Rådet at foretage denne vurdering efter den i artikel 69 fastlagte procedure.«
Such an assessment is, first and foremost, a matter for the Council, in accordance with the procedure provided for by Article 69."
Dom af 11. november 1981: sag 203/80, Casati, Sml. 1981, s. 2595, 2614 (Forslag: Capotorti, s. 2621).
Judgment of 11 November 1981, Case 203/80, Casati, [1981] ECR 2595, 2614 (Opin­ion : Capotorti, p. 2621).
»... den i [traktatens] artikel 67, stk. 1, angivne forpligtelse til at afskaffe restriktio­ner for kapitalbevægelser ikke for en bestemt type bevægelser kan præciseres nær­mere uafhængigt af Rådets skøn — inden for rammerne af artikel 69 — over nødven­digheden af at liberalisere denne type kapitalbevægelser af hensyn til fællesmarke­dets tilfredsstillende funktion.
3. "... the obligation contained in Article 67 (1) [of the Treaty] to abolish restric­tions on movements of capital cannot be defined, in relation to a specific category of such movements, in isolation from the Council's assessment under Article 69 of the need to liberalize that category in order to ensure the proper functioning of the Common Market.
Rådet har hidtil ment, at en liberalisering af udførsel
The Council has so far taken the view that it is unnecessary to
EØF ­ FRIE KAPITALBEVÆGELSER af pengesedler... ikke er nødvendig i nævnte forstand, og der er ikke grundlag for at antage, at Rådet herved har overskredet grænserne for sit skøn.
EEC - FREE MOVEMENT OF CAPITAL liberalize the exportation of bank notes ... and there is no reason to suppose that, by adopting that position, it has overstepped the limits of its discretionary power.
Dom af 11. november 1981: sag 203/80, Casati, Sml. 1981, s. 2595, 2615 (Forslag: Capotorti, s. 2621).
Judgment of 11 November 1981, Case 203/80, Casati, [1981] ECR 2595, 2615 (Opin­ion: Capotorti, p. 2621).
Artiklen finder ikke anvendelse på restriktioner, der allerede i henhold til de nævnte alminde­lige regler retmæssigt kan indføres.
It is inapplicable in the case of restrictions the introduction of which is already permitted under those rules.
... en undladelse af at følge de i traktatens artikel 73 fastsatte fremgangsmåder med hensyn til restriktioner for de kapitalbevægelser, som vedkommende medlemsstat ikke i medfør af fællesskabsretten er forpligtet til at liberalisere, [er] ikke ... en kræn­kelse af traktaten.«
... failure to have recourse to the procedures provided for by Article 73 in regard to restrictions imposed on capital movements which the Member State concerned is not obliged to liberalize under the rules of Community law does not constitute an infrin­gement of the EEC Treaty.
Dom af 11. november 1981: sag 203/80, Casati, Sml. 1981, s. 2595, 2615 (Forslag: Capotorti, s. 2621).
Judgment of 11 November 1981, Case 203/80, Casati, [1981] ECR 2595, 2615 (Opin­ion : Capotorti, p. 2621).
Denne bestemmelses formulering adskiller sig ved anvendelsen af ordene 'bestræber sig på' klart fra den mere absolutte formulering i andre lignende bestemmelser vedrø­rende restriktioner for den frie bevægelighed for varer, personer og tjenesteydelser.
By using the term 'shall endeavour', the wording ofthat provision departs noticeably from the more imperative forms of wording employed in other similar provisions concerning restrictions on the free movement of goods, persons and services.
Af denne formulering følger under alle omstændigheder, at medlemsstaterne ikke ved artikel 71, stk. 1, pålægges en ubetinget forpligtelse, der kan påberåbes af borger­
It is ap­parent from that wording that, in any event, the first paragraph of Article 71 does not impose on the Member States an unconditional obligation capable of being relied upon by individuals."
Dom af 11. november 1981: sag 203/80, Casati, Sml. 1981, s. 2592, 2616 (Forslag: Capotorti, s. 2621).
Judgment of 11 November 1981, Case 203/80, Casati, [1981] ECR 2595, 2616 (Opin­ion: Capotorti, p. 2621).
Dom af 11. november 1981: sag 203/80, Casati, Sml. 1981, s. 2595, 2620 (Forslag: Capotorti, s. 2621).
Judgment of 11 November 1981, Case 203/80, Casati, [1981] ECR 2595, 2620 (Opin­ion: Capotorti, p. 2621).
Dom af 20. juni 1978: sag 28/77, Tepea/Kommissionen, Sml. 1978, s. 1391, jfr. s. 1414 (Forslag: Capotorti, s. 1420).
Judgment of 20 June 1978, Case 28/77, Tepea ν Commission, [1978] ECR 1391, cf. p. 1415 (Opinion: Capotorti, p. 1421).