natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det måtte ifølge Domstolen fremhæves, på den ene side at selv om ikke alle produkter fra den omhandlede medlemsstat får en fortrinsstilling i forhold til udenlandske varer, er dog samtlige de af præferenceordningen omfattede varer indenlandske varer, og på den anden side at den omstændighed, at en statslig foranstaltnings restriktive virkninger for indførslen ikke virker til gunst for samtlige, men kun en del af de indenlandske varer, ikke kan bevirke, at den omhandlede foranstaltning ikke bliver omfattet af forbudet ifølge artikel 30.
First, although all the products of the Member State in question were not favoured in relation to foreign products, nevertheless the products enjoying the preferential treatment were national products and secondly, the fact that the restrictive effect of a State measure on imports did not favour all national products but only a part of them did not exempt the measure in question from the prohibition of Article 30.
Den forelæggende ret Ønskede med sit andet spørgsmål en afgørelse af, om de omtvistede nationale regler kunne være undtaget fra forbudet i Traktatens artikel 30, idet det herved forudsattes, at disse regler udgør en statsstøtte i den i artikel 92 i Traktaten forudsatte betydning.
By its second question the national court sought to ascertain whether any classification of the rules at issue as aid within the meaning of Article 92 of the Treaty might exempt them from the prohibition of Article 30 of the Treaty.
Domstolen anså det i så henseende for tilstrækkeligt at henvise til sin faste praksis, hvorefter artikel 92 ikke i noget tilfælde kan tjene som grundlag for at ophæve virkningerne af Traktatens bestemmelser om frie varebevægelser.
The Court stated that it had consistently held that Article 92 might in no case be used to frustrate the rules of the Treaty on the free movement of goods.
For de sidstnævnte regler og reglerne om statsstøtte tilstræber samme formål, nemlig at sikre, at varer frit kan omsættes mellem medlemsstaterne på normale konkurrencevilkår, og den omstændighed, at en national foranstaltning eventuelt kan kvalificeres som en støtteforanstaltning efter Traktatens artikel 92 er derfor ikke en tilstrækkelig begrundelse for at undtage foranstaltningen for forbudet i artikel 30.
Those rules and the provisions of the Treaty on State aids had a common purpose, namely to ensure the free movement of goods between Member States under normal conditions of competition and the fact that a national measure might be regarded as aid within the meaning of Article 92 was therefore not a sufficient reason to exempt it from the prohibition contained in Article 30.
Domstolen kendte for ret:
The Court held:
EØF-Traktatens artikel 30 skal fortolkes således, at den er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en procentandel af offentlige indkøb er forbeholdt virksomheder, der har produktionsanlæg i visse dele af det nationale område.
Article 30 of the EEC Treaty must be interpreted as meaning that it precludes national rules reserving a percentage of public supply contracts to undertakings established in certain regions of the national territory.
Den omstændighed, at en national foranstaltning eventuelt kan kvalificeres som en støtteforanstaltning efter Traktatens artikel 92, er ikke en tilstrækkelig begrundelse for at undtage foranstaltningen fra forbudet i Traktatens artikel 30."
Any classification of national rules as aid within the meaning of Article 92 of the Treaty cannot exempt them from the prohibition of Article 30 of the Treaty".
Generaladvokat Carl Otto Lenz fremsatte forslag til afgørelse den 28. november
Mr Advocate General Carl Otto Lenz delivered his Opinion at the sitting on 28 November 1989.
De nationale domstole og forvaltningsgrene bør derfor i deres virksomhed lægge til grund, at denne ordning er i strid med fællesskabsretten. 2.
National courts and administrative bodies must therefore bear in mind that the system is contrary to the rules of Community law.
Undtagelsen ifølge artikel 26 i direktiv 77/62/EØF bevirker ikke, at ordningen om den forbeholdte andel er i overensstemmelse med fællesskabsretten. retten.
The exception provided for by Article 26 of Directive 77/62/EEC does not make the system of the reserved proportion compatible with the rules of Community law.
Ordningen om den forbeholdte andel har ikke karakter af en støtteordning.
The system of the reserved proportion is not in the nature of aid.
Selv om det antages, at der er tale om støtte, kan antagelsen herom ikke direkte få betydning for afgørelsen af tvisten i hovedsagen."
Even if it were to be considered as aid that would have no direct effect on the main proceedings".
Ved stævning, indgivet den 3. marts 1989, havde Kommissionen for De Europæiske Fælllesskaber anlagt sag med påstand om, at det statueres, at Den Franske Republik ikke har overholdt de forpligtelser, der påhviler den i henhold til en række bestemmelser i Rådets forordninger (EØF) nr. 170/83 og nr. 2057/82, jfr. artikel 1 i Rådets forordning (EØF) nr. 6/85, idet den har overskredet de fangstkvoter for rødfisk og fladfisk, som den fik tildelt for 1985 for de færøske farvande.
By an application lodged at the Court Registry on 3 March 1989, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by exceeding the quotas allocated to it for 1985 for catches of redfish and flatfish 1n the waters of the Faroe Islands, the French Republic had failed to fulfil its obligations under various provisions of Council Regulations (EEC) Nos. 170/83 and 2057/82, read 1n conjunction with Council Regulation (EEC) No. 6/85.
Klagepunktet on for sen standsning af fiskeriet
The complaint alleging the late closure of fishing
I forbindelse med dette klagepunkt påtalte Kommissionen, at Den Franske Republik ikke havde overholdt de forpligtelser, der påhvilede den i henhold til artikel 10, stk. 2, i forordning nr. 2057/82, idet den ikke havde nedlagt et foreløbigt fiskeriforbud vedrørende de pågældende fiskebestande, så snart kvoterne måtte forventes at blive udtømt i løbet af ganske kort tid.
In regard to this complaint, the Commission claimed that the French Republic had failed to fulfil its obligations under Article 10 (2) of Regulation No. 2057/82 by not provisionally prohibiting fishing for the fish stocks concerned once the exhaustion of the quotas appeared to be imminent.
Den Franske Republik gjorde vedrørende dette punkt for det første gældende, at den rettidigt havde truffet passende foranstaltninger for at forhindre, at de omhandlede kvoter blev opbrugt, dels ved at forhandle en kvoteforhøjelse for rødfisk via et kvoteoverførselsarrangement med en anden medlemsstat, dels ved at give franske fiskere henstilling om at ophøre med alt fiskeri af fladfisk og rødfisk fra den 8. november 1985.
In that regard the French Republic contended first that it had acted in good time and in the appropriate manner to prevent the quotas at issue becoming exhausted, on the one hand, by negotiating an increase in the quota for redfish by way of an exchange of quotas with another Member State and, on the other, by giving notice to its fishermen to cease all fishing of flatfish and redfish stocks as from 8 November 1985.
Til dette anbringende bemærkede Domstolen først, at det i henhold til artikel 10, stk. 2, i forordning nr. 2057/82 påhvilede de franske myndigheder at nedlægge et foreløbigt fiskeriforbud, senest den 21. juni 1985 for fladfisk og senest den 13. juli 1985 for rødfisk.
In regard to that argument, the Court noted first that, according to Article 10 (2) of Regulation No. 2057/82, the French authorities should have decided to prohibit fishing provisionally not later than 21 June 1985 in respect of flatfish and not later than 13 July 1985 in respect of redfish.
Henstillingen af 8. november 1985 om indstilling af alt fiskeri med hensyn til de nævnte bestande var herefter fremkommet for sent til at hindre overskridelsen af de pågældende kvoter, og Den Franske Republik havde i øvrigt ikke kunnet bevise, at henstillingen var retligt bindende.
Under those circumstances, it appeared that the notice to cease fishing for the stocks concerned, Issued on 8 November 1985 and which the French Republic had never shown to be binding, was issued too late to prevent the quotas at issue being exceeded.
Med hensyn til forhandlingerne vedrørende en forhøjelse af kvoten bemærkede Domstolen, at sådanne forhandlinger, hvis udfald er usikkert, ikke kunne berettige, at fiskeriet fortsatte, efter at kvoten var udtømt; såfremt forsøget på at opnå en forhøjelse af kvoten ved hjælp af overførsel mislykkes, eller de mængder, der opnås, ikke er tilstrækkelige til at dække de tagne fangster, indebærer enhver forsinkelse med nedlæggelsen af det foreløbige fiskeriforbud en risiko for, at kvoten overskrides i større omfang.
With regard to the negotiations for an increase in the quota, the Court pointed out that such negotiations, the result of which was uncertain, could not justify the continuation of fishing after the quota had been exhausted, since, if the attempt to increase the quota by way of exchanges failed or if insufficient quantities were obtained to cover the catches made, any delay in the provisional prohibition of fishing would create a risk of the excess over the quota being aggravated.
Enhver aftale med en anden medlemsstat om kvoteoverførsler med henblik på en kvoteforhøjelse skal derfor indgås, før den oprindelige kvote er udtømt eller -efter omstændighederne - efter nedlæggelsen af det foreløbige fiskeriforbud.
It followed that any agreement for the exchange of quotas with another Member State had to be made either before the exhaustion of the initial quota or after the provisional prohibition of fishing.
Den Franske Republik anførte for det andet, at det på grund af praktiske vanskeligheder ikke havde været muligt at forudse, at de omhandlede kvoter i løbet af ganske kort tid ville blive udtømt.
In the second place, the French Republic contended that practical difficulties had made it impossible to foresee that the quotas in question were on the point of being exhausted.
Den Franske Republik anførte i denne forbindelse en række argumenter, således at der var tale om en nyordning af fællesskabsbestemmelserne om kvoter, at fællesskabsbestemmelserne fra
The French Republic relied on several arguments concerning the newness of the Community rules on quotas, the entry into force, on 1 April 1985, of the Community logbook and the erratic nature of flatfish catches. The Court did not accept any of those
Efter fast praksis kan en medlemsstat nemlig ikke henvise til praktiske vanskeligheder som begrundelse for en manglende gennemførelse af behørige kontrolforanstaltninger.
arguments.lt was settled caselaw that a Member State could not rely on practical difficulties to justify its failure to adopt appropriate supervisory measures.
De omregningsfaktorer, ved hjælp af hvilke vægten af fangster af levende fisk kan beregnes på grundlag af de landede fangstmængder, der består af renset fisk, er nemlig ikke harmoniseret på fællesskabsniveau og er følgelig behæftet med en betydelig usikkerhedsmargen.
The conversion factors used to calculate the catches expressed in terms of live weight on the basis of catches of gutted fish landed had not been harmonized at Community level and therefore involved a large measure of uncertainty.
Endvidere havde en væsentlig del af det omhandlede fiskeri fundet sted i farvande, der er genstand for tvist mellem Det Forenede Kongerige og Færøerne, hvorfor det ikke var sikkert, at de pågældende franske fangster faktisk var taget i de færøske farvande.
Moreover, a large part of the fishing involved took place in waters in dispute between the United Kingdom and the Faroe Islands, with the result that it was not certain that the French catches actually took place 1n Faroese waters.
Hertil bemærkede Domstolen blot, at de franske myndigheder selv havde anvendt de nævnte koefficienter ved beregningen af de fangsttal, der var meddelt Kommissionen.
The Court pointed out first that the French authorities had themselves used those conversion factors 1n determining the catch figures communicated to the Commission.
Den Franske Republik kunne herefter ikke rejse tvivl om pålideligheden af denne beregningsmetode.
Under those circumstances, the French Republic was not justified in contesting the reliability of that method of calculation at a later date.
Domstolen fastslog endvidere, at Den Franske Republik blot havde tilsendt Kommissionen talmæssige oplysninger vedrørende franske fartøjers fangster "i de færøske farvande" uden at rejse spørgsmål vedrørende afgrænsningen af EF-farvandene og de færøske farvande.
The Court also pointed out that the French Republic had merely informed the Commission of the catches made by French vessels "in Faroese waters", without raising the issue of the delimitation of Faroese and Community waters.
I øvrigt - og henset til at der i fiskeriaftalen mellem EØF og den danske regering og Færøernes Landsstyre ikke er taget noget forbehold vedrørende en angivelig tvist om højhedsrettigheder mellem Det Forenede Kongerige og Færøerne, samt da der ikke fra den angiveligt berørte medlemsstat forelå nogen protest med hensyn til den zone, som de færøske myndigheder havde angivet -måtte det fastslås, at det uanset det af Den Franske Republik anførte ikke kunne betvivles, at samtlige de fangster, som Kommissionen havde inddraget i den foreliggende sag, var blevet taget inden for det område, der henhører under Færøernes fiskerijurisdiktion.
For the rest, in the absence of any reservation in the Fisheries Agreement between the EEC, of the one part, and the Government of Denmark and the Home Government of the Faroe Islands, of the other, concerning an alleged conflict of jurisdiction between the United Kingdom and the Faroe Islands and in the absence of any contestation of the area indicated by the Faroese authorities on the part of the Member State allegedly concerned, the Court considered that the French Republic had not succeeded in casting doubt on the assertion that the catches relied on by the Commission in these proceedings were made in waters under the fisheries jurisdiction of the Faroe Islands.
Den Franske Republik gjorde endelig som det fjerde argument gældende, at Fællesskabets samlede kvote i de færøske farvande for de omhandlede arter under alle omstændigheder ikke var opbrugt for 1985, hvorfor de franske kvoteoverskridelser hverken kunne komme andre medlemsstater til skade eller være i strid med fiskeriaftalen mellem den danske regering og Færøernes Landsstyre.
Finally, in its fourth argument, the French Republic contended that, in any event, the overall quota which the Community enjoyed in Faroese waters for 1985 had not been exhausted, with the result that the fact that France had exceeded its quotas could neither adversely affect the other Member States nor call into question the fisheries agreement with the Government of Denmark and the Home Government of the Faroe Islands.
I denne forbindelse understregede Domstolen alene, at de samlede fangstmæng­der, der var taget af fællesskabsfartøjer i de færøske farvande for 1985 ­ som først var blevet opgjort efter udgangen af 1985 ­ ikke kan berøre en medlems­stats pligt til rettidigt at træffe de fornødne foranstaltninger til at for­hindre, at den nationale kvote, som tilkom denne medlemsstat inden for Fælles­skabets samlede tilladte fangstmængder, i sig selv blev overskredet.
In that regard, the Court regarded it as sufficient to point out that the total quantities caught by Community vessels in Faroese waters in 1985, the figures for which appeared only after the end of the year in question, were not of such a nature as to affect a Member State's obligations to adopt, in good time, the measures necessary to prevent the national quota allocated to it within the total allowable catches allocated to the Community becoming exhausted.
Kommissionen havde i stævningen endvidere gjort gældende, at Den Franske Republik havde undladt at opfylde de forpligtelser, der påhvilede den i medfør af artikel 1, stk. 1 og 2, artiklerne 6­9 og artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 2057/82 såvel som i henhold til artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 170/83.
In its application, the Commission also complained that the French Republic had failed to fulfil Its obligations under Articles 1 (1) and (2), 6 to 9 and 10 (1) of Regulation No. 2057/82 and Article 5 (2) of Regulation No. 170/83.
Hertil bemærkede Domstolen blot, at Kommissionen udelukkende havde henvist til kvoteoverskridelsen som tilstrækkeligt bevis for, at de ovennævnte bestemmel­ser ikke var blevet overholdt, og Domstolen udtalte, at det efter fast praksis påhviler Kommissionen at påvise, at det påståede traktatbrud foreligger, hvor­ved den ikke kan henholde sig til en formodning som bevis for, at en medlems­stat ikke har opfyldt de forpligtelser, der påhviler den i medfør af fælles­skabsretten.
The Court considered it sufficient to note in that regard that the Commission had merely stated that the mere fact of exceeding the quotas showed that the abovementioned provisions had not been complied with and that it was settled caselaw that the Commission had an obligation to establish the existence of the alleged infringement and could not rely on any presumption as proof of the failure of a Member State to fulfil its obligations under Community law.
Den Franske Republik har ikke overholdt de forpligtelser, der påhvi­ler den i henhold til bestemmelserne i artikel 10, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2057/82 af 29. juni 1982 om fastsættelse af visse foranstaltninger til kontrol med fiskeri fra fartøjer hjemme­hørende i medlemsstaterne, jfr. artikel 1 i Rådets forordning (EØF) nr. 6/85 af 19. december 1984 om fordeling mellem medlemsstaterne om fangstkvoter for fartøjer, der udøver fiskeri i færøsk farvand, idet den ikke har sikret overholdelsen af de fangstkvoter for rødfisk og fladfisk, som den fik tildelt for 1985 for de færøske farvande.
By falling to ensure observance of the quotas allocated to it for 1985 for catches of redfish and flatfish in the waters of the Faroe Islands, the French Republic has failed to fulfil its obligations under Article 10 (2) of Council Regulation (EEC) No. 2057/82 of 29 June 1982 establishing certain control measures for fishing activities by vessels of the Member States, read 1n conjunction with Article 1 of Council Regulation (EEC) No. 6/85 of 19 December 1984 allocating catch quotas between Member States for vessels fishing in Faroese waters;
I Øvrigt frifindes sagsøgte.
For the rest, the application is dismissed;
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse den 20. februar
Mr Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting on 20 February 1990.
Sag C-142/87: Kongeriet Belgien nod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
Case C-142/87: Kingdom of Belgium ν Commission of the European Communities - 21 March 1990 (State aid to a steel-tube undertaking - Withdrawal by recovery) (Full Court)
21.3.1990 "Statsstøtte til en stålrørsvirksomhed - ophævelse i form af krav om tilbagebetaling" (Domstolens plenum)
By an application lodged on 8 May 1987, the Kingdom of Belgium sought the annulment of Decision 87/507 of 4 February 1987, in which the Commission found that the financial assistance, amounting to some Bfr.
Ved stævning, indgivet den 8. maj 1987, havde Kongeriget Belgien anlagt sag med påstand om annullation af beslutning 87/507 af 4. februar 1987, hvorved Kommissionen fastslog, at den økonomiske støtte på ca. 12 mia. bfr. i form af kapitalforhøjelser, obligationsudstedelse og konvertering af garanterede lån til kapital, som den belgiske stat havde ydet virksomheden Tubemeuse, var en ulovlig støtte, idet den var i strid med procedureforskriften i Traktatens artikel 93, stk. 3, og desuden var uforenelig med fællesmarkedet i Traktatens artikel 92's forstand. Ved beslutningen krævede Kommissionen derfor støtten tiIbagebetalt.
12 thousand million, afforded by the Belgian State to the undertaking Tubemeuse by increasing its capital, taking out bonds and converting guaranteed loans into capital, constituted illegal aid because the procedure provided for in Article 93 (3) of the Treaty had not been observed and because it was incompatible with the Common Market within the meaning of Article 92 of the Treaty and therefore had to be withdrawn by recovery.
Vedrørende formalitetsindsigelsen
The objection of inadmissibility
Kommissionen havde nedlagt påstand om, at de anbringender i stævningen, hvor efter den anfægtede Økonomiske støtte havde hjemmel i Traktatens artikel 92, stk. 3, litra a) og litra c), blev afvist fra realitetsbehandling.
The Commission contended that the submissions in which the applicant had claimed that the financial assistance in question was justified under Article 92 (3) (a) and (c) of the Treaty were Inadmissible.
Domstolen fandt ikke at kunne give Kommissionens medhold i dens indsigelse.
The Court held that the Commission's argument could not be accepted.
Som tidligere fastslået bemærkede Domstolen, at når Kommissionen har fast slået, at en støtte er blevet tildelt, ændret eller iværksat kan Kommissionen med Øjeblikkelig virkning pilægge en medlemsstat at suspendere udbetalingen af støtten og at give Kommissionen meddelelse om alle de dokumenter, informationer og Øvrige omstændigheder, som er nødvendige for at afgøre, om støtten er forenelig med fællesmarkedet.
It pointed out that It had already held that when the Commission became aware that aid had been instituted, modified or implemented without notification or before the conclusion of the procedure provided for in Article 93 (2) and (3) of the Treaty, it had the power to enjoin the Member State concerned immediately to suspend payment of that aid and to produce to the Commission, within the period it laid down, all the documents, information and other data necessary in order to determine whether the aid was compatible with the Common Market.
Når medlemsstaten til fulde efterkommer Kommissionens pålæg, er Kommissionen i overensstemmelse med procedureforskrifterne i Traktatens artikel 93, stk. 2 og 3, forpligtet til at undersøge, om støtten er forenelig med fællesmarkedet.
When the Member State complied fully with that enjoinder, the Commission had, in accordance with the procedure provided for in Article 92 (2) and (3) of the Treaty, to determine whether the aid was compatible with the Common Market.
Undlader medlemsstaten at tilsende Kommissionen de begærede oplysninger, kan Kommissionen afslutte proceduren og træffe en beslutning, hvorved den på grundlag af de forhold, den har kendskab til, fastslår, at støtten er forenelig eller uforenelig med fællesmarkedet.
whether the aid was compatible or incompatible with the Common Market on the basis of the facts at its disposal.
Undlader medlemsstaten at suspendere udbetalingen af støtten, kan Kommissionen indbringe dette traktatbrud direkte for Domstolen og fortsætte sine undersøgelser af realiteten.
If the Member State failed to suspend payment of the aid, the Commission was entitled to bring proceedings directly before the Court for that breach of the Treaty, while still continuing its investigation as to the compatibility of the aid.
Spørgsmålet, om de anfægtede økonomiske støtteforanstaltninger udgjorde en "støtte" i Traktatens forstand
Whether the contested financial assistance constituted aid
Det første anbringende, som blev gjort gældende af den belgiske stat, der ejer næsten samtlige aktier i Tubemeuse, var, at Kommissionen med urette havde bragt Traktatens artikel 92, stk. 1, i anvendelse, idet de anfægtede støtte foranstaltninger ikke var støtte i artikel 92's forstand, men et normalt indskud fra en aktionær i selskabet.
In its first submission, the Belgian State, the owner of almost all the shares in Tubemeuse, claimed that Article 92 (1) of the Treaty had been wrongly applied because the contested financial assistance did not constitute aid within the meaning of that article but rather a normal contribution by a shareholder to the company.