natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Spørgsmålene er stillet under et annullationssøgsmål anlagt af det liberianske selskab Ebony Maritime og det maltesiske selskab Loten Navigation til prøvelse af den af Prefetto della provincia di Brindisi trufne afgørelse af 22. juli 1994 om beslaglæggelse af fartøjet Lido II i medfør af lovdekret nr. 144 af 15. maj 1993, ændret til lov nr. 230 af 16. juli
The questions have been raised in proceedings brought by Ebony Maritime, a company established under the law of Liberia, and Loten Navigation, a company established under Maltese law, for annulment of a decision taken by the Prefetto (Prefect) of the Province of Brindisi on 22 July 1994 ordering the vessel Lido II to be seized pursuant to Decree-Law No 144 of 15 May 1993, converted into Law No 230 of 16 July 1993 imposing an embargo on the States of the former Yugoslavia.
Enhver anden fortolkning kan medføre, at forbuddet ikke får den tilsigtede virkning.
Any other interpretation would risk rendering the prohibition ineffective.
Det følger af de nævnte bestemmelsers ordlyd, at foranstaltningerne med tilbageholdelse og konfiskation omfatter alle skibe, uanset hvilket flag de sejler under, eller hvem der ejer dem.
It follows from the wording of those provisions that the detention and confiscation measures apply to all vessels, with no distinction being drawn on the basis of the vessel's flag or owner.
Endvidere er en anvendelse af de pågældende foranstaltninger ikke betinget af, at overtrædelsen af de i forordningen fastsatte forbudsbestemmelser sker på Fællesskabets område.
Further, the application of those measures is not subject to the condition that the breach of the prohibitions set out in the Regulation should take place within Community territory.
I øvrigt kan en overtrædelse af det fastsatte forbud mod at sejle ind i Den Føderative Republik Jugoslaviens territorialfarvande kun ske uden for Fællesskabets område.
In any case, the prohibition on entry into the territorial sea of the Federal Republic of Yugoslavia can be breached only outside Community territory.
Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om en national retsforskrift, hvorefter der i tilfælde, hvor det fastslås, at et af de i forordningens artikel 1 angivne forbud er tilsidesat, skal ske konfiskation af den ladning, der transporteres med et af de i forordningens artikel 10, stk. 2, nævnte transportmidler, er forenelig med forordningen, og navnlig med dens artikel 10.
By its third question, the national court is seeking to determine whether a domestic provision which, in the event of an ascertained breach of any of the prohibitions laid down in Article 1 of the Regulation, prescribes confiscation of the cargo carried by one of the means of transport indicated in the second paragraph of Article 10 of the Regulation is compatible with the Regulation, in particular with Article 10 thereof.
Først bemærkes, at det ikke i den italienske version af forordningens artikel 10, stk. 2, bestemmes, at medlemsstaterne kan konfiskere ladningen.
The Italian version of the second paragraph of Article 10 of the Regulation does not provide that cargoes may be forfeited to the Member States.
Medlemsstatens kompetente myndigheder skal derfor tilbageholde alle skibe, der formodes at have krænket de sanktioner, der er iværksat over for Den Føderative Republik Jugoslavien, selv om skibene sejler under et tredjelands flag eller tilhører statsborgere eller selskaber uden for Fællesskabet, og selv om den påståede krænkelse af sanktionerne er sket uden for Fællesskabets område.
The competent authorities of the Member State concerned must therefore, detain all vessels suspected of having breached the sanctions imposed against the Federal Republic of Yugoslavia, even if they are flying the flag of a nonmember country, belong to non-Community nationals or companies, or if the alleged breach of sanctions occurred outside Community territory.
Ligeledes kan de nationale myndigheder vælge at konfiskere de pågældende skibe og deres ladninger, når det er fastslået, at der er sket en krænkelse.
Likewise, national authorities may confiscate those vessels and their cargoes once the infringement has been established.
Som Domstolen imidlertid har udtalt ved flere lejligheder, er det på grund af nødvendigheden af en ensartet fortolkning af fællesskabsforordningerne udelukket, at en bestemmelses ordlyd betragtes isoleret, og i tvivlstilfælde kræves det, at fortolkningen og anvendelsen sker i lyset af versionerne af de andre sprog.
However, as the Court has already indicated on several occasions, the need for a uniform interpretation of Community regulations precludes considering a given piece of legislation in isolation and requires that, in case of doubt, it should be interpreted and applied in the light of the versions existing in the other official languages.
Da forordningen gælder på hele Fællesskabets område, finder artikel 9 og 10 anvendelse, så snart skibene befinder sig på en medlemsstats område og derfor er undergivet medlemsstatens territoriale jurisdiktion, uanset om den påståede krænkelse er sket uden for medlemsstatens område.
Since the Regulation applies within the whole territory of the Community, Articles 9 and 10 are applicable once those vessels are within the territory of a Member State and thus under the territorial jurisdiction of that State, even if the alleged infringement occurred outside its territory.
Det første og andet spørgsmål
Questions 1 and 2
Med det første og andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret i det væsentlige oplyst, om
With the exception of the Italian and Finnish versions, all the language versions of the second paragraph of Article 10 of the Regulation provide that, when the breach of the Regulation has been established, cargoes may be forfeited to the Member State concerned.
I alle de sproglige versioner af forordningens artikel 10, stk. 2, bortset fra den finske og italienske, bestemmes det, at i tilfælde, hvor det fastslås, at forordningens bestemmelser er blevet krænket, kan den berørte medlemsstat konfiskere ladningerne.
The second paragraph of Article 10 cannot on any view be understood as limiting the Member States' general power under the first paragraph of Article 10 to determine the sanctions to be imposed where the provisions of the Regulation are infringed.
En national retsforskrift, hvorefter der i tilfælde, hvor det fastslås, at et af de i ovennævnte forordnings artikel 1 angivne forbud er tilsidesat, skal ske konfiskation af den ladning, der transporteres af et af de i forordningens artikel 10, stk. 2, nævnte transportmidler, er forenelig med forordningen, og navnlig med dens artikel 10.*
A domestic provision which, in the event of an ascertained breach of any of the prohibitions laid down in Article 1 of the Regulation, prescribes confiscation of the cargo carried by one of the means of transport indicated in the second paragraph of Article 10 of the Regulation is compatible with the Regulation, in particular with Article 10 thereof.'
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 19. november 1996.
Advocate General EG. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 19 November 1996.
I henhold til artikel 1, stk. 1, litra c) og d), i Rådets forordning (EØF) nr. 990/93 af 26. april 1993 om handelen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og den føderative republik Jugoslavien (Serbien og Montenegro) forbydes ikke alene enhver faktisk adgang i handelsøjemed til de territorialfarvande, der henhører under den føderative republik Jugoslavien (Serbien og Montenegro), men bestemmelsen finder også anvendelse, når der er begrundet formodning om, at et fartøj har kurs mod territorialfarvandet i handelsøjemed.
Article l(l)(c) and (d) of Council Regulation (EEC) No 990/93 not only prohibit actual entry by commercial traffic into the territorial sea of the Federal Republic of Yugoslavia (Serbia and Montenegro), but also apply where there is sufficient reason to believe that a vessel is on course for that sea for the purposes of commercial traffic
En national bestemmelse, hvorefter der ved overtrædelse af et af forbudene i forordningens artikel 1 sker konfiskation af fragt, der er transporteret af et af de i forordningens artikel 10, stk. 2, omhandlede transportmidler, er forenelig med forordningen.«
A provision of national law which prescribes, in the event of breach of any of the prohibitions contained in Article 1 of the abovementioned Regulation, confiscation of the cargo carried by any of the means of transport indicated in the second paragraph of Article 10 of that Regulation, is compatible with the Regulation.'
Præjudiciel »Bruxelles-konventionen — fortolkning af artikel 1, stk 2 — begrebet formueforholdet ægtefæller — begrebet underholdspligt* (Femte Afdeling) defineret i Bruxelleskonventionen.
On divorce, courts in England and Wales have a wide discretion to make financial provision. They may, in particular, order periodical payments or lump sum payments to be made and ownership in property belonging to one spouse to be transferred to the former spouse.
Disse to begreber skal imidlertid holdes ude fra hinanden, eftersom det kun er sager om underholdspligt, der er omfattet af Bruxelleskonventionen.
Thus, they have the task of regulating, in a single decision, the matrimonial relationships and maintenance obligations arising from dissolution of a marriage.
Det skal præciseres, at »underholdskrav mellem ægtefæller ikke i noget retssystem [i en medlemsstat] udspringer af bestemmelser, der hører til reglerne om formueforhold mellem ægtefæller«.
Owing precisely to the fact that on divorce an English court may, by the same decision, regulate both the matrimonial relationships of the parties and matters of maintenance, the court from which leave to enforce is sought must distinguish between those aspects of the decision which relate to rights in property arising out of a matrimonial relationship and those which relate to maintenance, having regard in each particular case to the specific aim of the decision rendered.
Spørgsmålet er blevet rejst under en sag mellem A Van den Boogaard og Paula Laumen vedrørende en begæring om tilladelse til fuldbyrdelse i Nederlandene af en dom afsagt af High Court of Justice of England and Wales den 25. juli 1990.
The question has been raised in proceedings between Antonius van den Boogaard and Paula Laumen concerning an application for enforcement, in the Netherlands, of a judgment given on 25 July 1990 by the High Court of Justice of England and Wales.
Den ret, der har kompetencen i skilsmissesager i England og Wales, har et vidt skøn, når den træffer afgørelser om parternes økonomiske forhold. Retten kan bl.a. bestemme, at der skal betales periodiske bidrag eller engangsbeløb, og at en ægtefælle skal overdrage ejendomsretten til formuegoder til sin tidligere ægtefælle.
By this question the national court is asking in substance whether a decision rendered in divorce proceedings ordering payment of a lump sum and transfer of ownership in certain property by one party to his or her former spouse is excluded from the scope of the Brussels Convention by virtue of point 1 of the second paragraph of Article 1 thereof on the ground that it relates to rights in property arising out of a matrimonial relationship, or whether it may be covered by that Convention on the ground that it relates to maintenance.
Retten skal følgelig i én og samme afgørelse tage stilling til det formueretlige forhold mellem ægtefællerne og underholdspligten efter ægteskabets opløsning.
It also inquires whether the fact that the court of origin disregarded a marriage contract in arriving at his decision is relevant
Den forelæggende ret ønsker endvidere oplyst, om det har betydning, at retten i domsstaten i sin afgørelse har undladt at lægge en ægtepagt til grund.
A decision which does both these things may, in accordance with Article 42 of the Brussels Convention, be enforced in part if it clearly shows the aims to which the different parts of the judicial provision correspond.
Hverken begrebet formueforholdet mellem ægtefæller eller begrebet underholdspligt er
It makes no difference in this regard that payment of maintenance is provided for in the form of a lump sum.
Når formålet med ydelsen derimod udelukkende er at fordele formuegoderne mellem ægtefællerne, vedrører afgørelsen formueforholdet mellem ægtefællerne og kan dermed ikke fuldbyrdes efter Bruxelleskonventionen.
Finally, the English court's statement that it did not consider itself bound by the separation of goods agreement should be read in its context and in any event is not relevant for the purposes of defining the nature of the decision in question,
Endelig må den engelske rets udtalelse om, at den ikke anså sig for bundet af særejeægtepagten, af de grunde ses i den sammenhæng, den indgår i, og den er under alle omstændigheder ikke relevant for kvalificeringen af afgørelsen.
Likewise, the fact that the decision of which enforcement is sought also orders ownership in certain property to be transferred between the former spouses cannot call in question the nature of that decision as an order for the provision of maintenance.
»En afgørelse, som er truffet i forbindelse med en skilsmissesag, og hvorefter en ægtefælle tilpligtes at betale et engangsbeløb og at overdrage ejendomsretten til bestemte formuegoder til sin tidligere ægtefælle, må anses for at vedrøre underholdspligt og dermed for at være omfattet af anvendelsesområdet for konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunderhandelssager, som ændret ved konventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse og ved konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske Republiks tiltrædelse, når afgørelsen har tü formål at sikre den tidligere ægtefælles underhold.
'A decision rendered in divorce proceedings ordering payment of a lump sum and transfer of ownership in certain property by one party to his or her former spouse must be regarded as relating to maintenance and therefore as falling within the scope of the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters, as amended by the Convention of 9 October 1978 on the accession of the Kingdom of Denmark, Ireland and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland and by the Convention of 25 October 1982 on the accession of the Hellenic Republic, if its purpose L· to ensure the former spouse's maintenance.
Den omstændighed, at retten i domsstaten i sin afgørelse har undladt at lægge en ægtepagt til grund, er i denne forbindelse uden betydning.*
The fact that in its decision the court of origin disregarded a marriage contract is of no account in this regard.'
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling1) den 12. december 19%.
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 12 December 1996.
»En afgørelse, der træffes af en domstol under behandlingen af en skilsmissesag, er omfattet af Bruxelleskonventionens anvendelsesområde, hvis den i det væsentlige må antages at vedrøre en underholdspligt, uanset afgørelsens form.
'An order made by a court in the context of divorce proceedings will fall within the scope of the Brussels Convention if it can be regarded as having maintenance as its essential object, notwithstanding its form.
En afgørelse om betaling af et skønsmæssigt fastsat beløb kan derfor fuldbyrdes, hvis den i det væsentlige vedrører en underholdspligt.
Accordingly, an order for a lump sum payment will be enforceable if maintenance is its essential object.
Det forhold, at en afgørelse om betaling af et skønsmæssigt fastsat beløb samtidig indeholder bestemmelse om overførsel af formuegenstande mellem ægtefæller, er ikke i sig selv til hinder for, at der er tale om en afgørelse om underholdspligt«
The fact that an order for a lump sum payment is accompanied by an order for the transfer of property between spouses does not of itself prevent its being in the nature of maintenance.'
Forenede sager T-149/94 og T-181/94 Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Euratom
Joined Cases T-149/94 and T-181/94 Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH ν Commission of the European Communities EAEC
»Euratom-traktaten — annullationssøgsmål og erstatningssøgsmål—afslutning af kontrakt om leverance af uran — forenklet fremgangsmåde — agenturets beføjelser — frist for at slutte kontrakt — retlig hindring for kontraktafslutning — spredningspolitik — uranets oprindelse — priser forbundet med markedspriserne* (Første Udvidede Afdeling) retsregler og to arbejdsdage til at udtale sig, enten ved at indgå denne eller ved at afvise den.
(Euratom Treaty —Action for annulment and action for damages — Conclusion of a contract for the supply of uranium — Simplified procedure — Powers of the Agency — Time-limit for conclusion of the contract — Legal obstacle to conclusion — Diversification policy — Origin of the uranium — Market-related prices) (First Chamber, Extended Composition)
Faktiske omstændigheder, retsforhandlinger
Facts, legal background and procedure
Den 29. november 1993 modtog agenturet den planlagte kontrakt mellem KLE og BNFL til underskrift.
On 29 November 1993 the Agency received for signature the contract proposed by KLE and BNFL.
Sagsøgeren, Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH (herefter »KLE«), ejer og driver et kernekraftværk beliggende i Niedersachsen (Tyskland).
The applicant, Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH ('KLE'), owns and operates a nuclear power station in Lower Saxony, Germany.
Den sidste dag inden for fristen til underskrift på ti arbejdsdage — anmodede agenturet sagsøgeren og BNFL om oplysninger vedrørende oprindelsen af det uran, der var kontraktens genstand.
On the last day of the period for signature of ten working days, the Agency asked KLE and BNFL for information as to the origin of the uranium which was the subject of the contract.
Den 14. december 1993 oplyste BNFL agenturet om, at det uran, der var tale om, hidrørte fra Samfundet af Uafhængige Stater (herefter »SNG«), formentlig Rusland.
On 14 December 1993 BNFL informed the Agency that the uranium would come from the Commonwealth of Independent States (CIS), probably Russia.
I juni 1993 indkaldte værket tilbud vedrørende leverance af naturligt uran i form af uranhexaflour.
In June 1993 it invited tenders for the supply of natural uranium in the form of uranium hexafluoride.
Den 10. og 22. november 1993 indgik det leveringskontrakt med British Nuclear Fuels pic (herefter »BNFL«), der er etableret i Storbritannien, og som havde fremsat det mest interessante tilbud.
On 10 and 22 November 1993, it concluded a supply contract with the company which had made the most attractive offer, British Nuclear Fuels pic ('BNFL'), established in the United Kingdom.
Kontrakten stipulerede intet vedrørende oprindelsen af det uran, der skulle leveres, men BNFL forpligtede sig til at meddele såvel sagsøgeren som Euratom's Forsyningsagentur (herefter »agenturet«) oprindelseslandets navn senest ved hver enkelt dellevering. Ifølge kontrakten skulle den kun have retsvirkninger efter samtykke fra agenturet.
The contract was silent as to the place of origin of the uranium to be supplied, but BNFL undertook to inform KLE and the Euratom Supply Agency (hereinafter the Agency·) of the country of origin on the occasion of each partial delivery at the latest The contract stated that it was to take effect only with the agreement of the Agency.
Ved skrivelse af 20. december 1993 meddelte agenturet parterne, at dets politik går ud på, at »brugerne i Fællesskabet [dvs. Det Europæiske Atomenergifællesskab, herefter 'Fællesskabet' eller 'Euratom'] ikke bliver afhængige af nogen særlig forsyningskilde inden for rimelige grænser, og at erhvervelse af nukleare materialer fra SNG -republikker sker til markedspriser«.
By letter of 20 December 1993 the Agency informed the parties that its policy was to see to it that users in the European Atomic Energy Community (hereinafter 'the Community') '[did] not become overdependent on any single source of supply beyond reasonable limits, and that the acquisition of nuclear materials from CIS Republics [took] place at fair prices related to those of the market'.
Artikel 5a, litra d), i forsyningsagenturets forordning af 5. maj 1960 om de nærmere regler vedrørende sammenholdelse af udbud og efterspørgsel efter malme, udgangsmaterialer og specielle fissile materialer (herefter »forordningen«), fastsætter inden for rammerne af en »forenklet fremgangsmåde«, at med henblik på kontraktens indgåelse skal denne forinden forelægges agenturet til underskrift.
Article 5 bis (d) of the Rules of the Supply Agency of 5 May 1960 determining the manner in which demand is to be balanced against the supply of ores, source materials and special fissile materials ('the Rules'), provides that under a ■simplified procedure' a supply contract is, for the purposes of its conclusion, to be submitted to the Agency for signature.
I medfør af artikel 5a, litra f), har agenturet herpå
Under Article 5 bis (f), the Agency then has ten working days within which to act, either by concluding or by refusing to conclude the contract
Den 29. december 1993 forelagde sagsøgeren sagen for Kommissionen, hvorved værket protesterede mod agenturets passivitet.
supply contract which have to be communicated to the Agency under Article 5 bis of the Rules.
Den 6. januar 1994 fik sagsøgeren meddelelse om agenturets afgørelse 1/94 vedrørende den leveringskontrakt der var blevet forelagt den 29. november 1993.
On 6 January 1994 it was notified of Decision No 1/94 of the Agency concerning the supply contract submitted on 29 November 1993.
Ifølge denne beslutning havde agenturet tiltrådt kontrakten af 10. og 22 november 1993 mellem KLE og BNFL og herved tilføjet den betingelse, at det leverede naturlige uran ikke, hverken direkte eller indirekte, måtte hidrøre fra SNG.
Pursuant to that decision, the Agency signed the contraa of 10 and 22 November 1993 between KLE and BNFL with the addition of a condition that the natural uranium to be supplied could not come directly or indirectly from the CIS.
Herudover fremgår det klart af selve formuleringen af reglementets artikel 5a, litra c), at senere afgivelse af oplysning om oprindelseslandet kun kan tillades, såfremt leverandøren ikke kunne fremlægge oplysningen på tidspunktet for kontraktens indgåelse.
Moreover, it is clear from the actual wording of Article 5 bis (c) of the Rules that later communication of the country of origin is permissible only if the supplier was unable to provide that information at the time of entering into the contract
Under de foreliggende omstændigheder ses det imidlertid klart, at sagsøgeren og sagsøgerens leverandør i det mindste forudsætningsvis var enige om, at materialerne skulle komme fra SNG.
In the present case, it is apparent that KLE and its supplier had agreed, at least implicitly, that the materials would come from the CIS.
Hvad angår den første procedure, hvis genstand var den passivitet, der angiveligt var udøvet af agenturet, traf Kommissionen den 4. februar 1994 beslutning 94/95/Euratom om proceduren for anvendelse af artikel 53, stk. 2, i Euratom traktaten (herefter »beslutning 94/95«).
With respect to the first procedure, concerning the Agency's alleged failure to act, the Commission adopted on 4 February 1994 Decision 94/95/Euratom relating to a procedure in application of the second paragraph of Article 53 of the Euratom Treaty.
Kommissionen afviste sagsøgerens krav, der hvilede på den påstand, at agenturet ikke havde udtalt sig inden for den foreskrevne frist, og som navnlig gik ud på, at Kommissionen pålægger agenturet at indgå kontrakten af 10./22. november 1993.
It rejected the requests made by KLE, which were based on the claim that the Agency had not taken a decision within the time-limit and asked the Commission in particular to instruct the Agency to conclude the contract of 10 and 22 November 1993.