natgillin/translations-raw huggingface dataset:
»Artikel 28 i Rådets forordning (EØF) nr. 3677/86 af 24. november 1986 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 1999/85 om aktiv forædling skal fortolkes således, at maksimumsfristen på seks måneder for at gennemføre den aktive forædling, hvor der er tale om landbrugsprodukter under ordningen med eksportrestitutioner, er ufravigelig og ikke kan forlænges i henhold til den almindelige ordning for forlængelse, der er foreskrevet ved denne forordnings artikel 27.«
'Article 28 of Council Regulation (EEC) No 3677/86 of 24 November 1986 laying down provisions for the implementation of Regulation (EEC) No 1999/85 on inward processing relief arrangements must be interpreted as meaning that the maximum time-limit of six months for settling the inward processing relief arrangements, in the case of agricultural products subject to the export refund system, may not be extended and may not be prolonged by application of the general provision concerning extension of time laiddown in Article 27 of that regulation.'
Præjudiciel •Selskabsret — første direktiv 68/151/EØF — anvendelsesområde — ret til at repræsentere et selskab — interessekonflikt — en direktørs manglende beføjelse til at forpligte selskabet* (Sjette Afdeling)
Preliminary ruling (Company law — First Directive 68/151 /EEC — Scope — Representation of a company — Conflict of interests — Lack of authority of a director to enter into a binding transaction on behalf of the company) (Sixth Chamber) were appointed, on a proposal from Stichting Nieuwegein.
Ved dom af 22. marts 1996 har Nederlandenes Hoge Raad forelagt tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 9, stk. 1, i Rådets første direktiv 68/151/EØF af 9. marts 1968 (herefter »første direktiv«).
By judgment of 22 March 1996 the Hoge Raad der Nederlanden (Supreme Court of the Netherlands) referred three questions to the Court concerning the interpretation of Article 9(1) of the First Council Directive 68/151/EEC of 9 March 1968 (hereinafter 'the First Directive').
Den 11. december 1989 indgik Rabobank en ny aftale om modregning mellem debet- og kreditsaldi.
On 11 December 1989, Rabobank concluded another agreement concerning the offsetting of debit balances against credit balances.
Mediasafe var repræsenteret af HDG som enedirektør.
Mediasafe was represented by HDG, its sole director.
I henhold til denne aftale hæftede alle selskaberne i HDG-koncernen, herunder Mediasafe, solidarisk for deres gæld over for Rabobank.
Under that agreement all the companies in the HDG group, including Mediasafe, declared themselves jointly and severally liable for their debts to Rabobank.
Den 22. maj 1990 blev Mediasafe erklæret konkurs. E. Minderhoud blev udnævnt som kurator i konkursboet.
On 22 May 1990, Mediasafe was declared bankrupt.
Rabobank meddelte ved skrivelse af 5. juni 1990 kurator, at banken i henhold til aftalen af 11. december 1989 agtede at foretage modregning af debet- og kreditsaldiene på kontokuranterne for HDG's øvrige selskaber, som Mediasafe var solidarisk medskyldner for.
Those questions were raised in proceedings brought by the Coöperatieve Rabobank 'Vecht en Plassengebied' BA (hereinafter 'Rabobank'), financier of the holding company Holland Data Groep BV (hereinafter 'HDG'), of five of its operating companies and of Mediasafe BV (hereinafter 'Mediasafe'), against the receiver of Mediasafe on the subject of his challenge to the validity of an agreement to offset debit balances against credit balances, entered into between HDG, the five companies and Mediasafe on the one hand, and Rabobank on the other.
Retssagen vedrører sidstnævntes anfægtelse af gyldigheden af en modregningsaftale mellem debet- og kreditsaldi, som var indgået mellem dels HDG, de fem nævnte selskaber og Mediasafe, og dels Rabobank.
By letter of 5 June 1990, Rabobank informed the receiver that, in accordance with the agreement of 11 December 1989 it proposed to offset credit balances against debit balances of the current accounts of the other companies in HDG in respect of which Mediasafe was joint and several co-debtor.
Ved dom af 31. juli 1990 blev HDG og holdingselskabets fem øvrige erhvervsaktive selskaber erklæret konkurs.
By judgment of 31 July 1990, HDG and its five other operating companies were declared bankrupt.
Det fremgår af forelæggelsesdommen, at Rabobank den 23. oktober 1989 med HDG og de fem erhvervsaktive selskaber indgik en aftale om renteberegning af kombinerede konti og om modregning af debet- og kreditsaldi, i henhold til hvilken selskaberne hæftede solidarisk over for Rabobank.
It appears from the order for reference that on 23 October 1989 Rabobank concluded an agreement with HDG and the five operating companies concerning the calculation of interest on joint accounts and the offsetting of debit balances against credit balances under which the companies were to be jointly and severally liable to Rabobank.
Kurator afkrævede Rabobank betaling af forskellen mellem Mediasafe's tilgodehavende før og efter denne modregning.
On 21 November 1989, HDG and Stichting Nieuwegein (Nieuwegein Foundation) set up Mediasafe, in which HDG held 99 shares and Stichting Nieuwegein 1 share.
HDG havde derfor ikke været beføjet til at repræsentere Mediasafe ved aftalens indgåelse.
HDG was appointed sole director and two commissioners
Den 21. november 1989 stiftede HDG og Stichting Nieuwegein Mediasafe, hvori HDG var indehaver af 99 anparter og Stichting Nieuwegein af 1 anpart.
The receiver sought payment from Rabobank of the difference between Mediasafe's credit balance before and after this offsetting operation.
HDG blev udnævnt til selskabets enedirektør, og to bestyrelsesmedlemmer blev udnævnt på forslag af Stichting Nieuwegein.
He argued that the agreement to offset balances of 11 December 1989 could not be given effect because there was a conflict of interests within the meaning of Articles 12(3) and (4) of
Hoge Raad har dog fundet det tvivlsomt, om den omstændighed, at et selskab over for tredjemand støtter ret på artikel 2:256 i nævnte lov, er forenelig med artikel 9 i første direktiv.
However, it questions whether for a company to rely on Article 2:256 of the Civil Code as against a third party might not be incompatible with Article 9 of the First Directive.
Det skal dog fremhæves, at det såvel af bestemmelsens ordlyd som indhold fremgår, at bestemmelsen vedrører grænserne for de pågældende beføjelser, således som de ved lov er fordelt mellem selskabets forskellige organer, men ikke har til formål at samordne de nationale lovgivninger, som finder anvendelse, når et medlem af et sådant organ på grund af sine personlige forhold befinder sig i en interessekonflikt med det selskab, vedkommende repræsenterer.
However, it is clear from both the wording and the subject-matter of that article that it concerns the limits on a company's powers as allocated by law to the various organs of the company and is not intended to coordinate the national laws applicable where a member of an organ finds himself in a conflict of interests with the company represented because of his personal circumstances.
Det bemærkes, at formålet med første direktiv er at samordne de garantier, som kræves i medlemsstaterne med hensyn til de aktie- og anpartsselskaber, som er omhandlet i direktivets artikel 1, bl.a. med henblik på at beskytte tredjemands interesser.
The purpose of the First Directive, it must be noted, is to coordinate the safeguards required by Member States of the types of limited liability company listed in Article 1, for the purpose of protecting the interests of, inter alia, third parties.
Endvidere vedrører den i bestemmelsen fastlagte ordning for, hvilke forhold der kan gøres gældende, de beføjelser, som ifølge loven er tillagt eller kan tillægges selskabsorganet, idet tredjemand kan henholde sig til loven, men ikke spørgsmålet om, hvorvidt en tredjemand har haft kendskab til eller ikke kunne være ubekendt med en interessekonflikt på grund af de foreliggende faktiske forhold.
Moreover, the rules governing enforceability to be derived from this provision relate to the powers which the law, to which third parties can refer, grants or allows to be granted to the company organ, and not to the question whether a third party was aware of a conflict of interests or could not have been unaware of it in the circumstances of the case.
Direktivets artikel 9, stk. 1, første afsnit, bestemmer, at et selskab forpligtes over for
To that end, Section II of the First Directive lays down provisions which restrict to the greatest
•Reguleringen af, hvilke retsvirkninger handlinger udført af medlemmer af selskabsorganer i tilfælde af interessekonflikt med det selskab, vedkommende repræsenterer, har over for tredjemand, falder uden for rammerne af Rådets første direktiv 68/151/EØFaf9. marts 1968 om samordning af de garantier, som kræves i medlemsstaterne af de i traktatens artikel 58, stk 2, nævnte selskaber til beskyttelse afsåvel selskabsdeltagernes som tredjemands interesser, med det formål at gøre disse garantier lige byrdefulde, og henhører under den nationale lovgivers kompetence.·
'The rules governing the enforceability as against third parties of acts done by members of company organs in circumstances where there is a conflict of interests with the company fall outside the normative framework of the First Council Directive 68/151/EEC of 9 March 1968 on coordination of safeguards which, for the protection of the interests of members and others, are required by Member States of companies within the meaning of the second paragraph of Article 58 of the Treaty, with a view to making such safeguards equivalent throughout the Community, and are matters for the national legislature '
Generaladvokat A La Pergola fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet fSjette Afdeling') den 12. marts 1997.
Advocate General A La Pergola delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 12 March 1997.
Sag C-316/96 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Den Italienske Republik
Case C-316/96 Commission of the European Communities ν Italian Republic
•Traktatbrud - direktiv 93/53/EØF, 93/54/EØF, 93/113/EØF og 93/114/EØF - manglende gennemførelse inden for de fastsatte frister·
(Failure of a Member State to fulfil obligations - Directives 93/53/EEQ 93/113/EC and 93/114/EC — Failure to transpose within the prescribed periods) (Sixth Chamber)
Italienske Republik til sit forsvar anført, at gennemførelsen enten har rundet sted eller er vidt fremskreden.
By application lodged at the Court Registry on 26 September 1996, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to bring into force within the prescribed periods the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with:
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 26. september 1996 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten samt
As regards the three other directives, the Italian Republic submits in its defence that implementation is either complete or at an advanced stage.
Rådets direktiv 93/53/EØF af 24. juni 1993
Council Directive 93/53/EEC of 24 June 1993,
Hvad angår direktiv 93/53 bemærkes det, at spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, må vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, og at ændringer af forholdene i tiden derefter ikke kan tages i betragtning af Domstolen.
As regards Directive 93/53, it should be pointed out that the question whether a Member State has failed to fulfil its obligations must be determined by reference to the situation prevailing in the Member State at the end of the period laid down in the reasoned opinion and that the Court cannot take account of any subsequent changes.
Rådets direktiv 93/113/EF af 14. december 1993 og
Council Directive December 1993, and
Rådets direktiv 93/114/EF af 14. december 1993 om ændring af direktiv 70/524/EØF,
Council Directive December 1993 70/524/EEC,
For så vidt angår den foreliggende sag blev Den Italienske Republiks præsidents dekret nr. 263, som den italienske regering har henvist til, vedtaget den 3. juli 1997, mens den frist, som Kommissionen havde fastsat i den begrundede udtalelse, udløb den 22. marts 19%.
In the present case the Presidential Decree No 263 relied upon by the Italian Government was adopted on 3 July 1997 whilst the time-limit imposed by the Commission in the reasoned opinion expired on 22 March 1996.
da den ikke inden for de fastsatte frister har sat de love og administrative bestemmelser i kraft, som er nødvendige for at efterkomme disse direktiver.
the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under those directives and the EC Treaty.
Vedrørende gennemførelsen af artikel 2 og 7 i direktiv 93/113 kan en rent administrativ praksis, som ifølge sagens natur frit kan ændres af forvaltningen, og som ikke er bragt til offentlighedens kundskab på passende måde, ikke anses for at udgøre en gyldig opfyldelse af forpligtelserne i henhold til traktaten.
As regards the transposition of Articles 2 and 7 of Directive 93/113 which by their nature are alterable at will by the administration and are not given the appropriate publicity, cannot be regarded as constituting the proper fulfilment of obligations under the Treaty.
Da Kommissionen ikke har modtaget oplysninger vedrørende gennemførelsen af de fire direktiver, har den derfor anlagt nærværende sag.
Having received no information concerning the transposition of the four directives, the Commission brought the present proceedings.
Hvad angår de tre øvrige direktiver har Den
However, by a document lodged on 14 August
Generaladvokat N. Fenneliv fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdelinei den 23. oktober 1997.
Advocate General N. Fennellv delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 23 October 1997.
»1) fastslå, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine pligter efter traktaten samt efter Rådets direktiv 93/53/EØF af 24. juni 1993 om minimumsfællesskabsforanstaltninger til bekæmpelse af visse fiskesygdomme, Rådets direktiv 93/54/EØF af 24. juni 1993 om ændring af direktiv 97/67/EØF om dyresundhedsmæssige betingelser for afsætning af akvakulturdyr og -produkter, Rådets direktiv 91/113/EF af 14. december 1993 om anvendelse og afsætning af enzymer, mikroorganismer og præparater heraf i foderstoffer samt Rådets direktiv 93/114/EF af 14. december 1993 om ændring af direktiv 70/524/EØF om tilsætningsstoffer til foderstoffer, da den ikke inden for de fastsatte frister har sat de love og administrative bestemmelser i kraft, som er nødvendige for at efterkomme direktiverne, og
Declare that, by failing to bring into force within the deadlines set the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 93/53/EEC of 24 June 1993 introducing minimum Community measures for the control of certain fish diseases, Council Directive 93/113/EC of 14 December 1993 concerning the use and marketing of enzymes, micro-organisms and their preparations in animal nutrition, and Council Directive 93/114/EC of 14 December 1993 amending Directive 70/524/EEC concerning additives in feedingstuffs, the Italian Republic has failed to comply with its obligations under these Directives and the Treaty;
Sag C-341/96 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Forbundsrepublikken Tyskland Regler for virksomhederne
Directive 93/36/EEC - Failure to
•Traktatbrudssøgsmål - direktiv 93136/EØF fastsatte frist· (Sjette Afdeling)
(Failure of a Member State to fulfil its obligations transpose within the prescribed period) (Sixth Chamber)
Ifølge artikel 34, stk. 1, første afsnit, i direktiv 93/36 skulle medlemsstaterne sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet inden den 14. juni 1994 og straks underrette Kommissionen herom.
Under Article 34(1) of Directive 93/36 Member States were to bring into force the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with that directive before 14 June 1994 and immediately to inform the Commission thereof.
Da Kommissionen ikke modtog nogen meddelelse om, at sådanne bestemmelser var trådt i kraft, har den anlagt nærværende sag.
Having received no information concerning concerning the entry into force of the corresponding provisions, the Commission brought the present action.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 15. oktober 1996 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 189, stk. 3, og artikel 34, stk. 1, i Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993, idet den ikke inden for den fastsatte frist har sat de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet, subsidiært idet den ikke straks har underrettet Kommissionen om, hvilke foranstaltninger den har truffet med henblik på gennemførelse af direktivet.
By application lodged at the Court Registry on 15 October 1996 the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to adopt within the prescribed period all the laws and regulations necessary to comply with Council Directive 93/36/EEC of 14 June 1993 and, in the alternative, by failing to notify it immediately of the measures adopted in order to transpose that directive, the Federal Republic of Germany has failed to fulfil its obligations under the third paragraph of Article 189 of the EC Treaty and Article 34(1) of the said directive.
Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.·
Orders the Federal Republic of Germany to pay the costs.'
Generaladvokat N. Fennelly fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling') den 23. oktober 1997.
Advocate General N. Fennelly delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 23 October 1997.
»1) at fastslå, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine pligter efter traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab og Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af
Declare that, by failing within the time-limit provided to adopt and communicate to the Commission the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply fully with Council Directive 93/36/EEC of 14 June 1993 coordinating procedures for the award of public supply contracts, the Federal Republic of Germany has failed to comply with its obligations under that directive and under the Treaty establishing the European Community,
Sag C-129/96 Inter-Environnement Wallonie ASBL / Région wallonne Miljø- og forbrugerbeskyttelse
Case C-129/96 Inter-Environnement Wallonie ASBL ν Région Wallonne Environment and consumers
— virkninger — begrebet
Failure to transpose — Consequences
'affald'·
— Definition of waste)
Præjudiciel »Direktiv 91/156/EØF — frist for gennemførelse (Domstolens plenum) anlæg eller enhver virksomhed, som varetager bortskaffelse af affald som nævnt i bilag II A eller bilag II B, skal indhente en tilladelse fra den kompetente myndighed.
Preliminary ruling (Directive 91/156/EEC (Full Court)
Artikel 11 i direktiv 75/442, med senere ændringer, indeholder en undtagelse fra forpligtelsen til indhentning af tilladelse.
By application lodged on 21 August 1992, Inter-Environnement Wallonie requested the Belgian Conseil d'État to annul the Order in its entirety or, in the alternative, certain of its provisions.
Ifølge artikel 2, stk. 1, første afsnit, i direktiv 91/156 skulle medlemsstaterne sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 1. april 1993 og straks underrette Kommissionen herom.
By judgment of 29 March 1996 the Belgian Conseil d'État referred to the Court two questions on the interpretation of Articles 5 and 189 of the EEC Treaty and Article 1(a) of Council Directive 75/442/EEC of 15 July 1975 as amended by Council Directive 91/156/EEC of 18 March 1991.
Spørgsmålene er rejst under et annullationssøgsmål, som Inter-Environnement Wallonie — der er en såkaldt »association sans but lucratif« (sammenslutning, der virker uden fortjeneste for øje) — har indgivet til prøvelse af bekendtgørelse af 9. april 1992 om giftigt eller farligt affald, som er udstedt af exécutif régional wallon (det udøvende organ for regionen Vallonien) (herefter »bekendtgørelsen«).
Those questions were raised in proceedings brought by Inter-Environnement Wallonie, a non-profit-making association, for annulment of the Order of the Walloon Regional Executive of 9 April 1992 on toxic or hazardous waste ('the Order*).
De faktiske omstændigheder i hovedsagen
The relevant Community provisions
Ved stævning indleveret den 21. august 1992 anlagde Inter-Environnement Wallonie sag ved Belgiens Conseil d'État, hvorunder denne sammenslutning principalt nedlagde påstand om annullation af samtlige bestemmelser i bekendtgørelsen, subsidiært om annullation af enkelte bestemmelser heri.
Inter-Environnement Wallonie maintains that Article 5(1) of the Order infringes, in particular, Article 11 of Directive 75/442, as amended, and Article 3 of Directive 91/689, inasmuch as it excludes from the permit system the operations of setting up and running an installation intended specifically for the collection, pretreatment, disposal or recovery of toxic or dangerous waste, where that installation forms 'an integral part of an industrial production process'.
I direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, er begrebet affald defineret som »ethvert stof eller enhver genstand, som henhører under en af kategorierne i bilag I, og som indehaveren skiller sig af med eller agter eller er forpligtet til at skille sig af med«.
Directive 75/442, as amended by Directive 91/156, defines waste as follows:
Artikel 9, stk. 1, og artikel 10 i direktiv 75/442, med senere ændringer, bestemmer, at ethvert
Articles 9(1) and 10 of Directive 75/442, as amended, provide that any establishment or undertaking which carries out the operations specified in Annex IIA or Annex IIB must obtain a permit from the competent authority.
Inter-Environnement Wallonie gør gældende, at bekendtgørelsens artikel 5, stk. 1, navnlig strider mod artikel 11 i direktiv 75/442 med senere
Article 11 of Directive 75/442, as amended, provides an exception to the requirement of a permit.
nyttiggørelse af affald, som foretages på produktionsstedet af den virksomhed, som har frembragt affaldet.
imposed by the third paragraph of Article 189 of the Treaty and by the directive itself.
Direktivet indeholder ikke nogen angivelse af, at det ikke omfatter bortskaffelses- eller nyttiggørelsesformer, der udgør et led i en industriel produktionsproces, såfremt disse bortskaffelses- eller nyttiggørelsesformer ikke fremgår at udgøre nogen fare for menneskets sundhed eller for miljøet.
It is also clear from the provisions of Directive 75/442, as amended, that the term 'discard' covers both disposal and recovery of a substance or object
Da bekendtgørelsen imidlertid blev vedtaget på et tidspunkt, da fristen for direktivets gennemførelse endnu ikke var udløbet, er Conseil d'État i tvivl om, hvorvidt en medlemsstat inden for denne periode kan træffe foranstaltninger, som strider mod direktivet.
The next point to note is that it follows from the second paragraph of Article 191 of the EEC Treaty, applicable at the material time, that a directive has legal effect with respect to the Member State to which it is addressed from the moment of its notification.
Dette er baggrunden for, at Conseil d'État har forelagt Domstolen to præjudicielle spørgsmål.
Here, and in accordance with current practice, Directive 91/156 itself laid down a period by the end of which the laws, regulations and administrative provisions necessary for compliance are to have been brought into force.