natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sag C-294/92
Case C-294/92 George Lawrence Webb ν Lawrence Desmond Webb Convention on jurisdiction/enforcement of judgments
Sag C-416/92 Fru H. mod De Europæiske Fællesskabers Revisionsret Regler for institutionerne
Case C416/92 Mme Η. ν Court of Auditors of the European Communities Law governing the institutions
Sag C-41/93 Den Franske Republik mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Tilnærmelse af lovgivningerne
Case C41/93 French Republic ν Commission of the European Communities Approximation of laws
Sag C-118/92 15 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg Fri bevægelighed for personer
Codorniu SA ν Council of the European Union Agriculture
Sag C-303/93 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik Tilnærmelse af lovgivningerne
Case C-118/92 Commission of the European Communities ν Grand Duchy of Luxembourg Freedom of movement for persons
Sag C-ll/93 Siemens Nixdorf Informationssysteme AG mod Hauptzollamt Augsburg Frie varebevægelser
Case C-3Q3/93 Commission of the European Communities ν Italian Republic Approximation of laws
Sag T-512/93 Jacobus Stempels mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Personalesag
Case T-512/93 Jacobus Stempels ν Commission of the European Communities Staff case
Sag C-131/93 Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland
Joined Cases C-52/93 and CÍ1/» Commission ν Kingdom of the Netherlands
Ved kendelse af 27. februar 1992 indgået til Domstolen den 3. juli 1992 havde Court of Appeal, London, forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål om for­tolkningen af Bruxelles­konventionens artikel 16, nr. 1.
By order of 27 February 1992, received at the Court on 3 July 1992, the Court of Appeal, London, referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Article 16(1) of the Convention.
Spørgsmålet var blevet rejst under en sag, som George Lawrence Webb havde anlagt mod sin søn Lawrence Desmond Webb angående en fast ejendom i Frankrig.
The question arose in proceedings between George Lawrence Webb ('the father') and his son, Lawrence Desmond Webb ('the son') relating to immovable property situated in France.
I 1971 indgik George Lawrence Webb en aftale om køb af en lejlighed i Antibes.
In 1971 the father concluded an agreement for the purchase of a flat in Antibes.
De nødvendige midler til købet skaffede han til veje i England.
He raised the necessary funds in England.
De tilladelser fra Bank of England, der krævedes i henhold den britiske valuta­kontrollovgivning, blev opnået på det grundlag, at ejendommen ville blive købt i sønnens navn. De nødvendige midler blev herefter overført fra faderens bankkonto i England til en konto, sønnen havde åbnet i Antibes.
The Bank of England authorizations required by United Kingdom exchange control legislation were obtained on the footing that the property would be purchased in the name of the son.
I oktober 1971 overførte sælgeren adkomsten til lejligheden til sønneBO.
In October 1971 the vendor conveyed legal ownership of the flat to the son.
Efter købet brugte såvel faderen og hans kone som sønnen ejendommen som feriebolig, idet faderen afholdt størstedelen af vedligeholdelsesudgifterne.
Since then, both the father, with his wife, and the son have used the flat as a holiday home, with the father bearing the bulk of the outgoings.
Sønnen gjorde gældende, at da sagen vedrørte en rettighed over fast ejendom, havde de franske retter enekompetence.
The son contended that, since the action related to a right in rem in immovable property, the French courts had exclusive jurisdiction.
Han henviste i den forbindelse til konventionens artikel 16, nr. 1, hvorefter retterne i den kontraherende stat, hvor ejendommen er beliggende, har kompetencen i sager om rettigheder over fast ejendom samt om leje eller forpagtning af fast ejendom.
On this point, he relied on Article 16(1) of the Convention, which confers exclusive jurisdiction in proceedings which have as their object rights in rem in immovable property or tenancies of immovable property to the courts of the Contracting State in which the property is situated.
I sin afgørelse anførte High Court dels, at faderens krav støttedes på et fiduciarisk retsforhold mellem ham og sønnen, dels, at faderen hverken ønskede, at det blev fastslået, at han var ejeren, at blive indsat i besiddelsen af ejendommen eller at opnå en berigtigelse af tingbogen, men at sønnen tilpligtedes at oprette de dokumenter, der var nødvendige for at overdrage "the legal ownership" til lejligheden til ham.
In its judgment the High Court found that the father's claim was based on a fiduciary relationship between himself and the son and, further, that the father was not seeking a declaration that he was the owner, an order for possession, or rectification of the land register but an order requiring the son to execute such documents as should be necessary to convey ownership in the flat.
High Court udledte heraf, at sagen ikke vedrørte rettigheder over fast ejendom i konventionens artikel 16, nr. Γ s forstand, og forkastede indsigelsen om, at den savnede kompetence.
The High Court accordingly concluded that the claim did not relate to rights in rem in immovable property within the meaning of Article 16(1) of the Convention and dismissed the objection of lack of jurisdiction.
Med hensyn til realiteten fandt High Court, at Lawrence Desmond Webb forvaltede lejligheden i kraft af en resulting trust.
On the merits, the High Court found that the son held the flat under a resulting trust.
Når en person finansierer købet af et formuegode i en anden persons navn, formodes han efter engelsk ret - hvis der ikke foreligger en klar gavehensigt - at have bevaret the beneficial interest (den egentlige ejendomsret) til godet, hvis nominelle ejer formodes at være the trustee.
In English law, where a person finances the purchase of property in the name of another, that person is presumed, in the absence of clear intention to bestow a gift, to have retained the beneficial interest in the property and the nominal owner is presumed to be a trustee.
For at afkræfte denne formodning gjorde Lawrence Desmond Webb gældende, at han havde fået lejligheden som arveforskud (presumption of advancement). Dette argument fandt High Court imidlertid ikke overbevisende.
In order to rebut that presumption, the son, relying on the presumption of advancement, contended that the flat had been a gift to him.
Han gjorde udelukkende gældende, at High Court's afgørelse om, at konventionens artikel 16, nr. 1, ikke fandt anvendelse på sagen, var urigtig.
The son appealed on the ground that the High Court was wrong to hold Article 16(1) of the Convention inapplicable.
Ifølge Domstolen ønsker den nationale ret med forelæggelsesspørgsmålet i det væsentlige oplyst, om en sag, hvorunder der nedlægges påstand om, at det fastslås, at en person sidder inde med en fast ejendom som "trustee", og om, at han tilpligtes at oprette de dokumenter, der er nødvendige for, at the legal ownership overgår til sagsøgeren, er en sag om fast ejendom i konventionens artikel 16, nr. l's forstand.
By its question the national court asked whether an action for a declaration that a person holds immovable property as trustee and for an order requiring that person to execute such documents as should be required to vest the legal ownership in the plaintiff constitutes an action in rem within the meaning of Article 16(1) of the Convention.
Domstolen udtalte, at artikel 16 tillægger retterne i den kontraherende stat, hvor ejendommen er beliggende, enekompetence i sager om rettigheder over fast ejendom.
Article 16 confers exclusive jurisdiction in the matter of rights in rem in immovable property on the courts of the Contracting State in which the property is situated.
Det forhold, at en rettighed over fast ejendom berøres af sagen, eller at sagen har forbindelse med en fast ejendom, er ikke tilstrækkeligt til, at artikel 16, nr. 1, finder anvendelse. Søgsmålet skal være baseret på en tinglig ret, ikke på en personlig ret, idet der dog gælder en undtagelse for så vidt angår leje og forpagtning af fast ejendom.
It is not sufficient, for Article 16(1) to apply, that a right in rem in immovable property be involved in the action or that the action have a link with immovable property: the action must be based on a right in rem and not on a right in personam, save in the case of the exception concerning tenancies of immovable property.
Formålet med den sag, der i det foreliggende tilfælde er indbragt for den forelæggende ret, er at få fastslået, at sønnen som trustee forvalter ejendommen til fordel for faderen, og at han i den egenskab har pligt til at oprette de dokumenter, der er nødvendige for at overdrage "the legal ownership1' til faderen.
The aim of the proceedings before the national court is to obtain a declaration that the son holds the flat for the exclusive benefit of the father and that in that capacity he is under a duty to execute the documents necessary to convey ownership of the flat to the father.
Faderen gør ikke krav på allerede nu at være indehaver af rettigheder, der direkte vedrører ejendommen, og som kan gøres gældende over for alle, men påberåber sig kun rettigheder i forhold til sin søn.
The father does not claim that he already enjoys rights directly relating to the property which are enforceable against the whole world, but seeks only to assert rights as against the son.
Følgelig er sagen ikke en sag om rettigheder over fast ejendom, jf. konventionens artikel 16, nr. 1, men en sag om personlige rettigheder.
Consequently, his action is not an action in rem within the meaning of Article 16(1) of the Convention but an action in personam.
Desuden er det forhold, at det formuegode, der forvaltes i form af en trust, har karakter af en fast ejendom, og det sted, hvor formuegodet befinder sig, uden betydning for spørgsmålene i hovedsagen, som ville have været den samme, hvis den havde vedrørt en lejlighed i Det Forenede Kongerige eller en lystyacht.
The immovable nature of the property held in trust and its location are irrelevant to the issues to be determined in the main proceedings which would have been the same if the dispute had concerned a flat situated in the United Kingdom or a yacht.
'En sag, hvorunder der nedlægges påstand om, at det fastslås, at en person sidder inde med en fast ejendom som trustee, og om, at han tilpligtes at oprette de dokumenter, der er nødvendige for, at the legal ownership overgår til sagsøgeren, er ikke en sag om fast ejendom som omhandlet 1 artikel 16, nr. l,i konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager.'
'An action for a declaration that a person holds immovable property as trustee and for an order requiring that person to execute such documents as should be required to vest the legal ownership in the plaintiff does not constitute an action in rem within the meaning of Article 16(1) of the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters.'
Generaladvokat M. Darmon fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 8. februar 1994
Advocate General Darmon delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 8 February 1994.
Han foreslog Domstolen at besvare spørgsmålet således.
He proposed that the Court should rule that:
"Fastsættelse af efter!adtepensi'on til enken efter et medlem af Revisionsretten, der i sin funktionstid afgik ved døden, samt til hans efterladte børn" (Domstolens Plenum)
'Determination of survivors' pensions for the widow and dependent children of a member of the Court of Auditors who died during his term of office' (Full Court) "
Ved stævning indgivet til Domstolens Justitskontor den 14. december 1992 havde fru H., enke efter H., anlagt sag med påstand om annullation af Revisionsrettens afgørelse af 12. oktober 1992, hvorved hendes ret til enkepension samt hendes forsørgelsesberettigede børns ret til børnepension blev endeligt fastsat.
By application lodged at the Court Registry on 14 December 1992, Mrs H., the widow of Mr H., brought an action for annulment of the decision of the Court of Auditors of 12 October 1992 determining the survivor's pension to which she was entitled as a widow and the orphans' pensions to which her dependent children were entitled.
H. havde været medlem af Revisionsretten.
Mr H. was a member of the Court of Auditors.
Han havde tiltrådt sin stilling den 17. oktober 1987.
He took up his duties on 17 October 1987.
Den 15. marts 1992 var han omkommet ved en færdselsulykke under udøvelsen af sit hverv.
He died on 15 March 1992, during his term of office, in a road accident.
Domstolen konstaterede, at udviklingen af reglerne om aflønning af medlemmer og tidligere medlemmer af de europæiske institutioner viste, at bestemmelser såsom artikel 16, stk. 2, i forordning nr. 2290/77 fra begyndelsen havde haft til formål at finde anvendelse på samtlige tilfælde af beregning af efterladtepension og at sikre, at summen af disse pensionsydelser ikke oversteg medlemmets pension.
The evolution of the rules concerning the emoluments of members and former members of the European institutions shows that provisions such as Article 16(2) of Regulation No 2290/77 were intended from the outset to apply to all cases of the calculation of survivors' pensions and to ensure that the total amount of those pensions did not exceed the member's maximum retirement pension.
Da H. var afgået ved døden under sin tjenestetid, var den øvre grænse for summen af de pensionsydelser, der skulle tillægges de berettigede efter ham, "den maksimale pension" i henhold til forordningens artikel 10, dvs. 70% af den sidste grundløn.
Since Mr H. died during his term of office, the ceiling applicable to the total amount of pensions payable to his widow and orphans is thus the 'maximum pension' referred to in Article 10 of the regulation, namely 70% of the basic salary last received.
Idet Revisionsretten havde betragtet den pension, H. ville have haft ret til på tidspunktet for sin død, som maksimumsbeløbet, og således havde begrænset de pensioner, der skulle tillæges de berettigede, fandtes den at have tilsidesat bestemmelserne i artikel 10 og 16 i forordning nr. 2290/77.
By considering the maximum amount to be that of the pension Mr H. would have been entitled to on the date of his death, and by limiting the pensions payable to the survivors accordingly, the Court of Auditors infringed Articles 10 and 16 of Regulation No 2290/77.
Revisionsrettens afgørelse af 12. oktober 1992 om fastsætte!se af fru H.'s ret til enkepension og hendes børns ret til børnepension annulleres.
Annuls the decision of the Court of Auditors of 12 October 1992 determining the entitlement of Mrs H. and her children to survivors'pensions as widow and orphans;
"at Revisionsrettens beslutning af 12. oktober 1992 vedrørende fastsættelse af efterladtepension til sagsøgeren og hendes to børn annulleres, og at Revisionsretten tilpligtes at betale sagens omkostninger i henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2."
'annul the decision of the Court of Auditors of 12 October 1992 determining the survivors' pensions for the applicant and her two children and order the Court of Auditors to pay the costs of the proceedings in accordance with Article 69(2) of the Rules of Procedure.'
Præjudiciel "Obligatorisk lodstjeneste - diskriminerende priser - fri udveksling af tjenesteydelser - konkurrence" (Domstolens plenum)
Preliminary ruling (Compulsory piloting service — Discriminatory tariffs — Freedom to provide services — Competition) (Full Court)
Ved kendelse afsagt den 14. december 1992, indgået til Domstolen den 19. januar 1993, havde Tribunale di Genova forelagt Domstolen fem præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af EØF-traktatens artikel 5, 7, 30, 59, 85, 86 og 90.
By order of 14 December 1992, which was received at the Court on 19 January 1993, the Tribunale di Genova (District Court, Genoa) referred to the Court for a preliminary ruling five questions on the interpretation of Articles 5, 7, 30, 59, 85, 86 and 90 of the Treaty.
Disse spørgsmål var blevet rejst under en sag, som Corsica Ferries Italia SRL havde anlagt mod Corpo dei piloti del porto di Genova med krav om tilbagebetaling af en del af det vederlag, som Corsica Ferries havde betalt for lodstjeneste i Genova Havn.
Those questions arose in proceedings between Corsica Ferries and Corpo dei Piloti del Porto di Genova on the repayment to Corsica Ferries of part of the tariffs paid by it for piloting services in the port of Genoa.
Lodstjeneste i de italienske havne varetages af lodsforeninger, der er blevet oprettet ved dekret udstedt af Republikkens præsident og har fået tillagt status som juridiske personer.
Piloting services in Italian seaports are provided by corporations of pilots established by decree of the President of the Republic and endowed with legal personality.
Lodstjeneste er i princippet frivillig, men ved dekreter udstedt af Republik kens præsident er den blevet gjort obligatorisk i næsten alle italienske havne, herunder Genova Havn.
Although optional in principle, piloting services have been made compulsory in almost all Italian ports, including Genoa, by decrees of the President of the Republic.
En kaptajns tilsidesættelse af forpligtelsen til at benytte lodstjeneste er strafbar.
Failure by the captain of a vessel to use the piloting service is a criminal offence.
Priserne for lodstjeneste, der fastlægges af lodsforeningen, godkendes af ministeren for handelsflåden og opkræves i hver havn i henhold til dekret, der er udstedt af vedkommende søfartsmyndighed.
Piloting tariffs are adopted by the corporation and approved by the Minister for Merchant Shipping after consulting the relevant trade associations, and are brought into force in each port by a decree of the appropriate maritime authority.
I henhold til dekreter udstedt af søfartsdirektøren fra 1989, 1990 og 1991 var der for Genova Havn blevet fastsat regler om forskellige nedsættelser af grund tariffen.
Pursuant to decrees of the maritime director of 1989,1990 and 1991, various reductions of the basic tariff applied in the port of Genoa.
På det for tvisten i hovedsagen relevante tidspunkt kunne alene fartøjer, der førte italiensk flag, opnå tilladelse til cabotagesejlads.
At the material time, only vessels flying the Italian flag could obtain permission to engage in maritime cabotage.
- 8 - selskabet havde betalt, og den nedsatte tarif, der finder anvendelse på skibe, der har tilladelse til at drive cabotagesejlads.
Corsica Ferries, a company established under Italian law, operates a liner service between the port of Genoa and various Corsican ports, using two ferries registered in Panama and flying the Panamanian flag.
Fri udveksling af tjenesteydelser på transportområdet
The freedom to provide maritime transport services
Den forelæggende ret ønskede først og fremmest en afgørelse af, om fællesskabsretten er til hinder for, at der i en medlemsstat for samme lodsydelse anvendes priser, der er forskellige afhængigt af, om den virksomhed, der udfører søtransport mellem to medlemsstater, benytter et fartøj, der har tilladelse til cabotagesejlads, der kun gives til fartøjer, der fører den pågældende medlemsstats flag, eller et andet fartøj.
The Tribunale essentially wished to know whether Community law precludes the application in a Member State, for identical piloting services, of different tariffs depending on whether or not the undertaking which provides shipping services between two Member States operates a vessel which is authorized for maritime cabotage, that being reserved to vessels flying the flag of that State.
Domstolen bemærkede, at forbuddet mod forskelsbehandling for så vidt angår fri udveksling af tjenesteydelser er blevet iværksat og konkretiseret i traktatens artikel 59.
In the field of freedom to provide services, the principle of the prohibition of discrimination is given specific expression in Article 59 of the Treaty.
Domstolen bemærkede endvidere, at lodstjeneste er tjenesteydelser, der præsteres mod vederlag af lodsforeningen til søtransportvirksomhederne, hvorfor prisforskelle berører disse sidste som tjenesteydelsesmodtagere.
Piloting services are services provided for consideration to the shipping undertakings by the corporation, and differences in tariffs affect those undertakings as recipients of the services.
Disse prisforskelle berører imidlertid transportvirksomheden navnlig i dens egenskab af tjenesteyder på søtransportområdet i det omfang, de overvæltes på prisen for disse tjenesteydelser og dermed vil kunne stille den pågældende transportvirksomhed ringere end en erhvervsdrivende, der kun skal betale tariffens nedsatte pris.
However, the differences in tariffs affect the undertakings primarily in their capacity as providers of maritime transport services, in so far as they have an effect on the cost of those services and thus place them at a disadvantage in comparison with economic operators who benefit from the preferential tariffs.
Domstolen henviste til Rådets forordning (EØF) nr. 4055/86 af 22. december 1986 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport mellem medlemsstaterne indbyrdes og mellem medlemsstaterne og tredjelande.
The Council adopted Regulation (EEC) No 4055/86 of 22 December 1986 applying the principle of freedom to provide services to maritime transport between Member States and between Member States and third countries (OJ 1986 L 378, p. 1), which entered into force on 1 January 1987.
Denne forordning omfatter statsborgere i medlemsstaterne, såfremt de er hjemmehørende i en anden medlemsstat end den person, for hvem søtransporten udføres, og lader registreringen af de fartøjer, som transportvirksomheden benytter, og det flag, som de fører, uomtalt.
That Regulation refers to nationals of Member States who are established in a Member State other than that of the person for whom the services are intended, and does not mention the registration of or the flag flown by the vessels operated by the transport undertakings.
Imidlertid udbyder i et tilfælde som det i hovedsagen omhandlede en virksomhed, der er etableret i én medlemsstat, og som driver regelmæssig linjetrafik med en anden af forordning nr. 4055/86 omfattet stat, disse tjenesteydelser netop i kraft af deres beskaffenhed navnlig til personer, der er etableret i den anden stat.
In a case such as that in point in the main proceedings, an undertaking established in one Member State and operating a liner service, covered by Regulation No 4055/86, to another State, provides those services, by reason of their very nature, inter alia for persons established in the latter State.
Som følge heraf rakte den i hovedsagen omhandlede situation ud over den rent interne ramme.
Consequently, the situation at issue in the main proceedings is not a purely national matter.
Den i hovedsagen omhandlede tarifordning indeholder regler om en gunstigere stilling for fartøjer, der har tilladelse til cabotagesejlads, det vil sige fartøjer, der fører italiensk flag.
The tariff system at issue gives preferential treatment to vessels permitted to engage in maritime cabotage, in other words, those flying the Italian flag.
Ved en sådan ordning sker der en indirekte forskelsbehandling af de erhvervsdrivende på grundlag af deres nationalitet, idet de fartøjer, der fører medlemsstatens flag, normalt benyttes af erhvervsdrivende, der er statsborgere i den, mens transportører, der er hjemmehørende i andre medlemsstater sædvanligvis ikke benytter fartøjer, der er registreret i førstnævnte stat.
Such a system indirectly discriminates between economic operators according to their nationality, since vessels flying the national flag are generally operated by national economic operators, whereas transport undertakings from other Member States as a rule do not operate ships registered in the State applying that system.