natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved stævning indleveret den 12. december 1989 havde SGEEM og dets direktør Roland Etroy anlagt et erstatningssøgsmål, hvorunder de havde nedlagt påstand om, at Den Europæiske Investeringsbank som repræsentant for Det Europæiske Økonomiske Fællesskab tilpligtedes at erstatte den skade, den havde forvoldt dem ved at forhindre det sagsøgende selskab i at få tildelt arbejdet med udførelse af en offentlig bygge- og anlægskontrakt i Mali.
The Court finally pointed out that Community bodies were not only entitled but were in fact under a duty to obtain the necessary information in fulfilment of the responsibilities conferred on it in the interest of the Community in order to ensure the economical administration of Community resources.
Domstolen udtalte, at mens myndighederne i den enkelte AVS-stat i medfør af den tredje AVS/EØF-konvention (Lomé-konventionen) har kompetence til at ud arbejde, forhandle og indgå offentlige bygge- og anlægskontrakter finansieret af Fællesskabet som led i det økonomiske og tekniske samarbejde, der er ind ført ved konventionen, har de opgaver, der påhviler de fællesskabsorganer, som er bemyndiget til på Fællesskabets vegne at træffe finansieringsafgørelserne i henhold til konventionen, ifølge Domstolens faste praksis udelukkende til formål at få konstateret, om betingelserne for en fællesskabsfinansiering er opfyldt. De har ikke til formål og kan ikke bevirke et brud på grundsæt ningen om, at de pågældende kontrakter er et nationalt anliggende.
The Court considered that it sufficed to declare in that respect that the applicants had not established at all that by refusing to finance the project in the event that it was awarded to the applicant the Bank had unlawfully encroached on the area of competence of the Mali authorities or had exceeded the powers conferred upon it for the proper management of the resources of Community funds.
Det hedder i domskonklusionen:
Dismissed the application;
Sagsøgerne betaler sagens omkostninger in solidum.
"dismiss the application as unfounded and order the applicants to pay the costs."
I 1983 anvendte Mohsche, som var værktøjsfabrikant, en personbil, der var til tilknyttet hans virksomhed, til privat brug.
In 1983 Mr Mohsche, a toolmaker, used a saloon car belonging to his undertaking for private use.
Ved ansættelsen af merværdiafgiften for afgiftsåret 1983 inkluderede Finanzamt i beregningsgrundlaget et beløb svarende til afskrivningen af bilen samt en procentdel af visse udgifter afholdt til bilens benyttelse og vedligeholdelse.
When the Finanzamt assessed the value added tax for the 1983 financial year, it included in the taxable basis an amount corresponding to the depreciation of the vehicle and a proportion of certain expenses incurred for the use and maintenance of that vehicle.
Domstolen fandt, at det måtte undersøges, om der ved beskatning af privat brug af et gode, som er tilknyttet virksomheden, og som allerede har givet ret til fradrag af den afgift, der påhvilede erhvervelsen af godet, ud over den egentlige brug skal tages hensyn til udgifter til vedligeholdelse eller drift, som er afholdt af den afgiftspligtige, når disse udgifter ikke har givet den afgiftspligtige ret til fradrag af den indgående afgift.
The Court considered that it should examine whether, for the purposes of taxation of the private use of goods forming part of the assets of a business which already entitles the taxable person to make deductions of input tax upon its acquisition, in addition to the use of the goods proper, account must be taken of the costs of maintenance or use incurred by the taxable person, where those expenses do not entitle the taxable person to make deductions of input tax paid.
Til forskel fra normale tjenesteydelser, som i princippet kan beskattes, uanset om de goder og tjenesteydelser, der er medgået til deres udførelse har givet ret til fradrag af merværdiafgiften, kan, ifølge Domstolen, privat brug af et gode kun undtagelsesvis beskattes.
Unlike normal services which are in principle taxable, regardless of whether the goods and services used to provide them create an entitlement to make a deduction of the value added tax, the private use of goods is taxable only by way of exception.
Følgelig måtte udtrykket "anvendelse af et gode" fortolkes snævert, således at det udelukkende omfatter anvendelse af godet selv.
Consequently, the term "use of goods" should be interpreted strictly to include solely the use of the goods themselves.
Således er accessoriske ydelser i tilknytning til denne anvendelse ikke omfattet af det sjette direktivs artikel 6, stk. 2, litra a).
Thus, the provision of services in relation to that use do not come under Article 6(2) of the Sixth Directive.
Under de angivne omstændigheder fandtes det sjette direktivs artikel 6, stk. 2, litra a), at indeholde et forbud mod at pålægge anvendelse til private formål af et gode tilknyttet virksomheden merværdiafgift.
In the circumstances pointed out by the Court, Article 6(2)(a) of the Sixth Directive prohibits the imposition of value added tax on the private use of assets of a business.
Der er ikke knyttet nogen betingelse til dette forbud, og det er heller ikke med hensyn til sin gennemførelse eller sine virkninger betinget af, at der udstedes en fællesskabsretsakt eller en national retsakt.
That prohibition is not subject to any conditions nor are its imposition or its effects subject to a Community or national act.
Det kan derfor have direkte virkninger i retsforholdet mellem medlemsstaterne og deres borgere.
It is therefore of direct effect in legal relationships between Member States and individuals.
Domstolen besvarede de forelagte spørgsmål således:
The Court ruled that:
77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at den udelukker beskatning af privat brug af et gode, der er bestemt for virksomheden, og ved hvis levering den afgiftspligtige har kunnet fradrage merværdiafgiften, for så vidt som denne brug omfatter tjenesteydelser udført af tredjemænd med henblik på vedligeholdelse eller brug af godet, uden at den afgiftspligtige har mulighed for at fradrage den indgående afgift.
Article 6(2)(a) of the Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonization of the laws of the Member States relating to turnover taxes -- Common system of value added tax: uniform basis of assessment must be interpreted as meaning that it excludes taxation of the private use of goods forming part of the assets of a business upon whose acquisition the taxable person was able to deduct the VAT in so far as such use also includes services which the taxable person received without deduction of input VAT from third parties for the maintenance or use of the goods.
En afgiftspligtig kan for de nationale retter påberåbe sig det sjette direktivs artikel 6, stk. 2, litra a), for så vidt som denne bestemmelse udelukker beskatning af privat brug af et virksomhedsgode, som allerede har givet ret til fradrag af merværdiafgiften, for så vidt som denne brug omfatter tjenesteydelser udført af tredjemænd med henblik på vedligeholdelse eller brug af godet, uden at den afgiftspligtige har mulighed for at fradrage den indgående afgift."
A taxable person may rely before the competent national courts on Article 6(2)(a) of the Sixth Directive inasmuch as that provision excludes taxation of the private use of business goods from which VAT has already been deducted in so far as that use includes services which the taxable person received
Generaladvokat F. G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (S.iette Afdeling) den 10. november 1992.
Mr Advocate General Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 10 November 1992.
Han var af den opfattelse, at spørgsmålene burde besvares således:
He considered that the Court should reply as follows:
Artikel 6, stk. 2, i det sjette momsdirektiv (77/388/EØF) for byder at beskatte anvendelse til private formål af tjenesteydelser, der udføres for en afgiftspligtig af tredjemænd med henblik på vedligeholdelse eller drift af et gode, der anvendes til private formål, uden at den afgiftspligtige har mulighed for at fradrage den indgående afgift.
Article 6(2) of the Sixth VAT Directive (77/388/EEC) prohibits taxation on the private use of services which a taxable person received without deduction of input VAT from third parties for the maintenance or use of goods put to private use.
En afgiftspligtig kan påberåbe sig dette forbud for de nationale domstole."
A taxable person may rely upon that prohibition before the courts of a Member State."
25.5.1993 Præjudiciel "EUGFL - beslutninger om afslutning af regnskaber - gyldighed - tilbagesøgning af med urette ydet betaling" (Sjette Afdeling)
By order of 5 July 1991, which was received at the Court Registry on 29 July 1991, the Pretura Circundariale of Cuneo referred several question for a preliminary ruling on the validity of Commission Decision 89/627/EEC, amended by Decision 90/213/EEC, and on the interpretation of certain general principles of Community law.
Ved kendelse af 5. juli 1991, der indgik til Domstolen den 29. juli 1991, havde Pretore di Cuneo forelagte nogle præjudicielle spørgsmål vedrørende gyldigheden af Kommissionens beslutning 89/627/EØF, som ændret ved beslutning 90/213/EØF, og vedrørende fortolkningen af en række almindelige fællesskabsretlige principper.
After noting that the number and extent of the inspections carried out into the functioning of fruit and vegetable producers' organizations by the Italian authorities during the 1987 financial year did not allow a sufficiently reliable assessment of the situation, the Commission, by Decision 89/627, refused to finance 5% of the expenses declared by Italy.
På grundlag af denne beslutning krævede det italienske interventionsorgan at samtlige berørte producentorganisationer, at disse tilbagebetalte 5% af de samlede kompensationsbeløb, der var blevet udbetalt i 1987.
According to the Court, it also followed from the case-law that a flat-rate reduction is justified where the national authorities have not carried out adequate inspections.
Det første præjudicielle spørgsmål
The second question
Domstolen bemærkede, at det fremgår af dens faste praksis, at Kommissionen i henhold til artikel 2 og 3 i Rådets forordning nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den fælles landbrugspolitik kun må anerkende beløb som påhvilende EUGFL, der er udbetalt i overensstemmelse med de gældende fællesskabsretlige bestemmelser.
The Court considered that it should be pointed out first of all that, under Article 8 of Regulation No 729/70, it is for the Member States to take the necessary measures in accordance with the national legislation in force in order to recover aid unduly paid.
Indeholder disse kun hjemmel til udbetaling af en støtte under forudsætning af, at der sker en overholdelse af bestemte kontrol vil kår, strider en støtte, som er ydet, uden at denne betingelse er blevet opfyldt, mod fællesskabsretten.
The Court nonetheless explained that Member States performed that function subject to the limits laid down by Community law.
Det fremgår ligeledes af Domstolens praksis, at en nedsættelse med en fast procentsats er berettiget, såfremt de nationale myndigheder har undladt at gennemføre tilstrækkelige kontrolforanstaltninger.
The Court then noted that the purpose of Community rules in the field of organization of common markets consisted in granting aid to any producers' organization which fulfilled the conditions provided for by Community law.
Domstolen bemærkede indledningsvis, at det påhviler medlemsstaterne - i overensstemmelse med de gældende nationale bestemmelser - at træffe de nødvendige foranstaltninger til at tilbagesøge støttebeløb, der er ydet med urette, jf. artikel 8 i forordning nr. 729/70.
Consideration of the matters examined has disclosed no factor of such a kind as to affect the validity of Commission Decisions 89/627 of 15 November 1989 and 90/21 of 19 April 1990 on the clearance of the accounts presented by the Member States in respect of the expenditure for 1987 of the Guarantee Section of the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF).
Domstolen har herom tidligere fremhævet, at medlemsstaterne dog i denne forbindelse er bundet af de grænser, som fællesskabsretten afstikker.
Community law precludes a Member State recovering aid unduly paid to all producers' organizations where no negligence has been noted on the part of one of those organizations."
Domstolen besvarede herefter de forelagte spørgsmål således:
He proposed that the following reply should be given:
Gennemgangen af det første spørgsmål har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Kommissionens beslutninger 89/627/EØF af 15. november 1989 og 90/213/EØF af 19. april 1990 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsåret 1987, der er finansieret gennem den Europæi-
Consideration of the matters examined has disclosed no factor of such a kind as to affect the validity of commission Decisions 89/627 and 90/21 on the clearance of the accounts presented by the Member States in respect of the expenditure for 1987 of the Guarantee Section of the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund.
Når Kommissionen afviser at anerkende en udgift som påhvilende Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget med den begrundelse, at en medlemsstat har undladt at udøve til strækkelig kontrol med producentorganisationernes virksomhed, har medlemsstaten ikke ret til med en fast procentsats at til bagesøge de hertil svarende beløb hos de nævnte organisationer; medlemsstaten kan kun foretage en tilbagesøgning, såfremt det godtgøres, at en producentorganisation ikke havde ret til et bestemt beløb."
Where the Commission disallows expenditure from the European Agricultural Guidance and Guarantee fund on the ground that a Member State has failed adequately to supervise the functioning of producers' organizations, that Member State is prohibited form recovering the corresponding sums on a flat-rate basis from those organizations; it may recover such sums only were it is established that an organization was not entitled to the sums in question."
Sag C-199/91:
Case C-199/91 Foyer Culturel du Sart-Tilman ν Commission
Foyer culturel du Sart-Tilman mod Kommissionen 25.5.1993 "Den Europæiske Socialfond - påstand om annullation af nedsættelser af de oprindeligt bevilgede økonomiske tilskud" (Sjette Afdeling)
(European Social Fund - Application for the annulment of a reduction in financial assistance initially granted) (Sixth Chamber)
Ved stævning indleveret den 30. juli 1991 havde den ikke-erhvervsdrivende sammenslutning Foyer culturel du Sart-Tilman under konkurs nedlagt påstand dels om annullation af Kommissionens beslutninger af 18. oktober 1990 om nedsættelse af økonomiske tilskud, som Den Europæiske Socialfond oprindelig havde bevilget til forskellige uddannelsesprojekter, der var forelagt på Sart-Tilman's vegne, og dels om, at Kommissionen dømtes til at betale 21 707 839 BFR som saldobeløb for de bevilgede økonomiske tilskud.
By application submitted on 30 July 1991 the Foyer Culturel du Sart-Tilman, a non-profit-making body in liquidation, requested, first, that Commission decisions of 18 October 1990 concerning reduction of financial assistance which the European Social Fund had initially granted for various training projects submitted by Sart-Tilman be annulled and, secondly, that the Commission be ordered to pay the sum of BFR 21 707 839 as the balance of the financial assistance granted.
Det påhviler Kommissionen i medfør af Traktatens artikel 176 at træffe de foranstaltninger, som er nødvendige til opfyldelse af en enventuel dom om annullation.
It is for the Commission to adopt, pursuant to Article 176 of the Treaty, the necessary measures to comply with a possible judgment annulling the act.
Sagen afvises, for så vidt angår påstandene om at Kommissionen tilpligtes at betale 21 707 839 BFR, og at Kommissionens beslutning vedrørende sag 84/3643/B6 af 18. oktober 1990 annulleres.
The action is dismissed as inadmissible in so far as it seeks an order that the Commission should pay the sum of BFR 21 707 839; the annulment of the Commission Decision taken in connection with Project 84/3643/B6 on 18 October 1990;
Kommissionens beslutninger af 18. oktober 1990 om nedsættelse af tilskud fra Den Europæiske Socialfond i forbindelse med ansøgninger om tilskud 85/0186/B6, 87/0295/B2 og 87/0296/B2 annulleres.
The contested Commission Decision of 18 October 1990 concerning the reduction of assistance from the European Social Fund is annulled in respect of Applications for Assistance 85/0186/B6, 87/0295/B2 and 87/0296/B2;
Generaladvokat M. Darmon fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (S.iette Afdeling) den 17. december 1992.
Mr Advocate General Darmon delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 17 December 1992.
Han foreslog følgende afgørelse:
He proposed that the Court should
Sagen afvises, for så vidt angår påstandene om at Kommissionen tilpligtes at betale 21 707 839 BFR, og at beslutningen vedrørende sag 84/3643/B6 annulleres.
"1 declare the action inadmissible in so far as it seeks an order that the Commission should pay the sum of BFR 21 707 839; the annulment of the decision taken in connection with Project 843643 B6;
Beslutningen annulleres, for så vidt den vedrører sagerne 85/0186/B6, 87/0295/B2 og 87/0296/B2.
2 annul the contested decision in so far as it relates to Projects 850186 B6, 870295 B2 and 870296 B2;
Sag C-263/91: Niels Kristoffersen mod Skatteministeriet
Case C-263/91 Niels Kristoffersen v Skatterministeriet
Præjudiciel "Protokollen vedrørende Fællesskabernes privilegier og immuniteter -beskatning af lejeværdien af fast ejendom" (Sjette Afdeling)
By decision of 7 October 1991, which was received at the Court Registry on 14 October 1991, the Oestre Landsret referred two questions to the Court
Ved beslutning truffet den 7. oktober 1991, indgået til Domstolen den 14. oktober 1991, havde Østre Landsret forelagt Domstolen to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 13 og 14 i protokollen ved rørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter.
14 for a preliminary ruling on the interpretation of Articles 13 and 14 of the Protocol on the Privileges and Immunities of the European Communities.
Artikel 14, stk. 1, i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter skal fortolkes således, at Fællesskabernes tjenestemænd og øvrige ansatte, der omfattes af bestemmelsen, kan indkomstbeskattes til den oprindelige bopælsstat af lejeværdien af bolig i egen ejendom beliggende i en anden medlemsstat.
Article 14(1) of the Protocol on the Privileges and Immunities of the European Communities must be interpreted as meaning that officials and other servants of the Communities who are covered by that provision are liable to pay income tax in their original country of domicile on the rental value of a home which is owned by them and situated in another Member State;
Protokollens artikel 13, stk. 2, skal fortolkes således, at indkomstbeskatning til den oprindelige bopælsstat af lejeværdien af egen bolig i en ejendom beliggende i en anden medlemsstat, som indehaves af Fællesskabets tjenestemænd og øvrige ansatte, ikke udgør en indirekte beskatning af løn, vederlag og honorarer, som de modtager fra Fællesskaberne."
Article 13(2) of the same Protocol must be interpreted as meaning that the application of income tax in the original country of domicile to officials or other servants of the Communities on the rental value of a home belonging to them and situated in another Member State does not constitute indirect taxation of salaries, wages and emoluments paid by the Communities."
Generaladvokat F. G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (S.iette Afdeling) den 26. november 1992.
Mr Advocate General Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 26 November 1992.
Han var af den opfattelse, at de forelagte spørgsmål burde besvares således:
He considered that the Court should reply as follows:
"Når en tjenestemand ved Fællesskaberne i medfør af artikel 14, stk. 1, i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter i skattemæssig henseende har bevaret sin bopæl i en anden medlemsstat end den, hvori han gør tjeneste, skal artikel 14, stk. 1, sammenholdt med protokollens artikel 13, stk. 2, fortolkes således, at den medlemsstat, hvori tjenestemanden har bevaret sin bopæl i skattemæssig henseende, ikke - ved at indkomstbeskatte en nominel indtægt - direkte eller indirekte må beskatte hans løn fra Fællesskaberne, hvorimod den ikke er afskåret fra at betragte lejeværdien af et hus, der ejes og bebos af tjenestemanden i den medlemsstat, hvor han gør tjeneste, som skattepligtig indkomst, forudsat at
"Where, pursuant to the first paragraph of Article 14 of the Protocol on the Privileges and Immunities of the European Communities, a Community official has retained a domicile for tax purposes in a Member State other than the one in which he is employed, that paragraph in conjunction with the second paragraph of Article 13 of the Protocol must be interpreted as meaning that the Member State in which the official retains his domicile for tax purposes must not, by taxing notional income, impose by way of income tax any tax, direct or indirect, on his Community salary but is not prevented from treating as taxable income the rental value of a house owned and occupied by the official in the member State in which he is employed, provided that the amount in question does not exceed the amount deducted form the official's taxable income by way of tax relief in respect of interest payments mad on a loan to purchase the house."
Ved kendelse af 4. november 1991, indgået til Domstolen den 11. december s.a., havde High Court of Justice of England and Wales, Queen's Bench Division, forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af en række bestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 805/68, Rådets forordning (EØF) nr. 885/68, Rådets forordning (EØF) nr. 565/80 og Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87.
By order of 4 November 1991, which was received at the Court Registry on 11 December 1991, the High Court of Justice of England and Wales, Queen's Bench Division, referred a question for a preliminary ruling on the interpretation of the provisions of Council Regulation (EEC) No 805/68, Council Regulation (EEC) No 885/68, Council Regulation (EEC) No 565/80 and Commission Regulation (EEC) No 3665/87.
Spørgsmålet var blevet rejst under en tvist mellem Tara Meat Packers Limited og Intervention Board for Agricultural Produce om betalingen af de eksportrestitutioner, som selskabet mente at have krav på.
The question arose in the course of proceedings between RMP and IBAP in relation to payment of export refunds to which TMP considered it was entitled.