natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Forud for realitetsafgørelse i sagen, har Hoge Raad forelagt Domstolen følgende to spørgsmål vedrørende fortolkningen af konventionen :
The Hoge Raad decided, before giving a decision, to refer to the Court of Justice the following two questions on the interpretation of the Brussels Convention:
Finder konventionens artikel 5, nr. 1, anvendelse på krav, som en forening, der er en privatretlig juridisk person, gør gældende mod et medlem i anledning af forpligtelser til at betale pengebeløb, der udspringer af det mellem parterne be stande medlemsforhold, således som dette er opstået ved, at sagsøgte har ind meldt sig i foreningen ved en retshandel med dette formål?
Does Article 5(1) of the Convention apply to claims which are made by an as sociation constituted under private law possessing legal personality against one of its members in a matter relating to obligations in regard to the payment of a sum of money and which have their basis in the relationship between the parties by virtue of membership, such relationship arising from the defendant party's joining the association as a member by virtue of a legal transaction entered into for that purpose?
Har det herved nogen betydning, om de pågældende forpligtelser alene beror på indmeldelsen, eller om de beror på indmeldelsen sammenholdt med en eller flere beslutninger, som er truffet af foreningens organer?«
Does it make any difference whether the obligations in question arise simply from the act of becoming a member, or from that act in conjunction with one or more decisions made by organs of the association?"
Domstolen udtalte herom (i præmisserne 7 — 18):
The Court of Justice held (paragraphs 7 to 18 of the decision) that:
Første spørgsmål
First question
7 Konventionens artikel 5 indeholder som en undtagelse fra den almindelige kom petenceregel i konventionens artikel 2, stk. 1, en række specielle kompetenceregler, som sagsøgeren kan vælge imellem.
7 Article 5 of the Convention makes provision in a number of cases for a special jurisdiction which the plaintiff may choose, in derogation from the general jurisdiction provided for in Article 2 (I) of the Convention.
8 Ifølge konventionens artikel 5, nr. 1, kan »En person, der har bopæl på en kon traherende stats område, ... sagsøges i en anden kontraherende stat: 1. i sager om kontraktsforhold, ved retten på det sted, hvor ... forpligtelse [n] ... er opfyldt eller skal opfyldes...«
s According to Article 5(1) of the Convention: 'A person domiciled in a Contract ing State may. in another Contracting State, be sued: ( 1 ) in matters relating to a con tract, in the courts for the place of performance of the obligation in question.'
9 Begrebet 'kontraktsforhold' anvendes således som kriterium for afgrænsningen af anvendelsesområdet for en af de særlige kompetenceregler, som sagsøgeren kan be nytte sig af.
9 Thus the concept of matters relating to a contract serves as a criterion to define the scope of one of the rules of special jurisdiction available to the plaintiff.
På baggrund af konventionens formål og almindelige opbygning og for i videst muligt omfang at sikre lighed og ensartethed i de rettigheder of forpligtelser, som konventionen indebærer for de kontraherende stater og de af konventionen be rørte personer, bør begrebet ikke fortolkes blot som en henvisning til den interne ret i en af de stater, som sagen har tilknytning til.
Hav ing regard to the objectives and the general scheme of the Convention, that it is impor tant that, in order to ensure as far as possible the equality and uniformity of the
(fortsat 2) anvendelsen af konventionen først og fremmest skal fortolkes ud fra konventionens systematik og formål med henblik på at sikre, at den gennemføres i fuldt omfang.
10 Therefore, and as the Court ruled on similar grounds in relation to the words 'the operation of a branch, agency or other establishment' referred to in Article 5 (5) of the Convention (judgment of 22. 11.
Det skal på denne baggrund bemærkes, at begrundelsen for, at artikel 5 opstiller en række specielle kompetenceregler, som sagsøgeren kan vælge imellem, er hensy­net til en hensigtsmæssig sagsbehandling, visse nærmere angivne tilfælde, hvor der består en særlig nær tilknytning mellem en tvist og den domstol, for hvilken den kan indbringes.
In this regard it should be pointed out that although Article 5 makes provision in a number of cases for a special jurisdiction which the plaintiff may choose, this is because of the existence, in certain clearlydefined situations, of a particularly close connecting factor between a dispute and the court which may be called upon to hear it, with a view to the efficacious conduct of the proceedings.
Reglen i konventionens artikel 5, nr. 1, som tillægger retten på det sted, hvor den kontraktlige forpligtelse er opfyldt eller skal opfyldes, kompetencen til at påkende sagen, er således udtryk for, at alle spørgsmål, der kan opstå i forbindelse med op­fyldelsen af en kontraktsforpligtelse — på grund af den nære forbindelse, der er op­stået mellem de parter, som har indgået kontrakten — bør kunne indbringes for samme ret, nemlig retten på opfyldelsesstedet.
12 In that context, the designation by Article5(I) of the Convention of the courts for the place of performance of the obligation in question expresses the concern that, because of the close links created by a contract between the parties thereto, it should be possible forali the difficulties which may arise on the occasion of the performance of a contractual obligation to be brought before the same court: that for the place of performance of the obligation.
Ved indmeldelse i en forening opstår der imidlertid en nær forbindelse mellem foreningens medlemmer af samme art som mellem parterne i en kontrakt; med hen­blik på anvendelsen af konventionens artikel 5, nr. 1, er det defor berettiget at be­tragte de forpligtelser, der er beskrevet i forelæggelseskendelsen, som forpligtelser i kontraktsforhold.
13 In that regard it appears that membership of an association creates between the members close links of the same kind as those which are created between the parties to a contract and that consequently the obligations to which the national court refers may be regarded as contractual for the purpose of the application of Article 5 ( I ) of the Convention.
I de nationale retssystemer er opfyldelsesstedet for de forpligtelser, som indmel­delse i en forening medfører, oftest foreningens hjemsted, og anvendelsen af kon­ventionens artikel 5, nr. 1, indebærer derfor yderligere en række praktiske fordele, idet retten på det sted, hvor foreningen har sit hjemsted, normalt er den, som bedst er i stand til at sætte sig ind i foreningens vedtægter og øvrige bestemmelser og beslutninger samt de nærmere omstændigheder i forbindelse med tvistens opståen.
14 Since under national legal systems it is usually stipulated that the place in which the association is established is to be the place of performance of obligations arising out of the act of becoming a member, the application of Article 5 ( I ) of the Conven­tion also has practical advantages: the court for the place in which the association has its seat is in fact usually the best fitted to understand the documents of constitu­tion, rules and decisions of the association, and also the circumstances out of which the dispute arose.
Det første spørgsmål må herefter besvares således, at forpligtelser til at betale pengebeløb, som udspringer af medlemsforholdet mellem en forening og dens med­lemmer, skal anses for at være omfattet af begrebet »kontraktsforhold« i konventio­nens artikel 5, nr. 1.
i^ Under those circumstances the answer to the first question should be that the obli­gations in regard to the payment of a sum of money which have their basis in the rela­tionship between an association and its members by virtue of membership must be re­garded as 'matters relating to a contract' within the meaning of Article 5(1) of the Convention.
(fortsat 3) stol, som en sag indbringes for, ikke stilles over for at måtte erklære sig kompetent til at pådømme visse krav, men ikke andre, som er nært sammenhængende dermed.
(continued 3)
Det er desuden nødvendigt af hensyn til konventionens ånd og formål at fortolke ar tikel 5 på en sådan måde, at den nationale domstol kan tage stilling til kompetence spørgsmålet uden at behøve at gå ind i en realitetsbehandling af sagen.
More over, respect for the purposes and spirit of the Convention requires an interpretation of Article 5 which enables the national court to rule on its own jurisdiction without being compelled to consider the substance of the case.
18 Af disse grunde må det andet spørgsmål besvares således, at den omstændighed, at den omtvistede forpligtelse alene beror på indmeldelsen, eller at den beror på ind meldelsen sammenholdt med en beslutning, foreningens organer har truffet, ikke har betydning for, om konventionens artikel 5, nr. 1, finder anvendelse på en rets sag, der vedrører forpligtelsen.«
is On those grounds, the answer should be that the fact that the obligation in question arises simply from the act of becoming a member or results from that act in con junction with a decision of an organ of the association has no effect on the application of the provisions of Article 5 (I) of the Convention to a dispute concerning that obligation."
Domstolen kendte herefter for ret:
The Court therefore ruled that:
Forpligtelser til at betale pengebeløb, som udspringer af medlemsforholdet mellem en forening og dens medlemmer, skal anses for at være omfattet af begrebet 'kontraktsforhold' i artikel 5, nr. 1, i konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, her under handelssager.
Obligations in regard to the payment of a sum of money which have their basis in the relationship existing between an association and its members by virtue of membership are 'matters relating to a contract' within the meaning of Article 5(1) of the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters.
Det har herved ingen betydning, om de pågældende forpligtelser alene beror på indmeldelsen, eller om de beror på indmeldelsen sammenholdt med en eller flere beslutninger, som er truffet af foreningens organer.«
It makes no difference in that regard whether the obligations in question arise simply from the act of becoming a member or from that act in conjunction with one or more decisions made by organs of the association."
I tilslutning til denne dom stadfæstede Hoge Raad den af Peters appellerede afgørelse (dom af 10. juni 1983, Nederlandse Jurisprudentie 1983, nr. 645).
Following this judgment the Hoge Raad dismissed Peters' appeal (judgment of 10 June 1983, Nederlandse Jurisprudentie 1983, No 645).
Det fremgik af Dom stolens dom, at der lå en forkert fortolkning af konventionens artikel 5, nr. 1, til grund for den af Peters indgivne appel.
It followed from the judgment of the Court of Justice that the objection raised against the judgment of the appeal court was based on an incorrect interpretation of Article 5 ( 1) of the Convention.
Kompetence — specielle kompetenceregler — opfyldelsesværneting (artikel 5, nr. 1) — be­grebet »forpligtelse« i artikel 5, nr. 1 — selvstændig begrebsbestemmmelse
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction of the courts for the place of performance (Article 5 (D) — The term "obligation" in Article 5 (I) — Independent interpretation
Den i denne bestemmelse nævnte »forpligtelse« skulle ikke. bestemmes efter belgisk ret, men derimod selvstændigt efter konventionen.
The "obligation" referred to in that provision should not be defined according to Belgian law, but independently on the basis of the Convention.
Hvis leverandøren havde opsagt aftalen uden varsel, skulle forpligtelsen til betaling af affindelsessummen ifølge artikel 1247 i code civil opfyldes på hans bopæl eller hjemsted.
Where the supplier terminated without notice, the obligation to pay compensation under Article 1247 of the Code Civil must be performed at the supplier's domicile or registered office as the case may be.
Kompetence — specielle kompetenceregler — opfyldelsesværneting (artikel 5, nr. 1) — krav støttet på kontraktforhandlinger som krav »i sager om kontraktsforhold« i artikel 5, nr. l's forstand — bedømmelse af kravets retlige karakter og bestemmelse af opfyldelsesstedet efter kontraktstatuttet
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction of the courts for the place of performance (A nicle 5 ( D) — Claims arising oui of pre­contractual relations viewed as claims "relating lo a contract" within lhe meaning of Article 5 (li — Determination of the legal nature of lhe claims and ascertainment of the place of performance under the proper ¡aw of the con­tract
Sagsøgte påstod sagen afvist under henvisning til, at den pågældende ret ikke var kompetent.
The damages claimed amounted to the pre­contractual expenses.
(Fortsættelse på følgende blad)
(continued on next recto page ι
Udsendelse 3/december 1985
3 December
(fortsat 1) alle de breve om det modsatte, der senere blev sendt til sælgeren.
The Cour d'Appel set aside the interim judge's order on the ground that, in an action for damages for breach of contract, the obligation referred to in Article 5(1) was the obli­gation which the contract imposed on the defendant and the non-performance of which was relied on in order to found the action.
Som følge heraf var det kun retten på sælgerens hjemsted, der i medfør af artikel 5, nr. 1, var kompetent til at påkende tvisten.
Consequently, only the court for the place where the seller had its registered office had jurisdiction to enter­tain the action under Article 5(1).
Retten udtalte for fuldstændighedens skyld, at artikel 17 ikke kunne finde anvendelse i det foreliggende tilfælde, for så vidt som værnetingsaftalen ikke fremgik tilstrækkelig tydeligt af kontrakten, idet denne kun indeholdt en udtrykkelig henvisning til tilbudet, som indeholdt de almindelige leveringsbetingelser, hvori retterne på leverandørens hjemsted var udpeget som kompetente.
The court stated ad abundantiam that Article 17 could not apply in this case in so far as the contract, which merely contained an express reference to the seller's offers referring to the general conditions of sale conferring jurisdiction on the courts for the place where the seller had its registered office, did not confirm in a sufficiently explicit manner that jurisdiction was to be conferred on those courts.
Ved dom af 2. juni 1981 ophævede Cour de cassation, 1 ère chambre civile, denne dom med den begrundelse, at Cour d'appel hverken havde fundet frem til, hvilken lov der gjaldt for det tyske selskabs forpligtelser, eller undersøgt, om garantiforpligtelsen ifølge denne lov begrunder en forpligtelse, der er selvstændig i forhold til de øvrige kontrakts­mæssige forpligtelser, og hvor denne i givet fald skulle havde været opfyldt (Bulletin des arrêts de la Cour de cassation, Chambres civiles, 1981,1 ère partie, nr. 185, s. 152).
By judgment of 2 June 1981 the First Civil Chamber of the Cour de Cassation quashed the preceding judgment on the ground that the Cour d'Appel had neither determined the law applicable to the obligations of the German company nor examined the question whether under that law the warranty constituted an independent obligation in relation to the other obligations under the contract and if so where that obligation was to be per­formed (Bulletin des Arrêts de la Cour de Cassation, Chambres Civiles, 1981, Part 1, No 185, p. 152).
Kompetence — specielle kompetenceregler — opfyldelsesværneting — begrebet »forplig­telse« i artikel 5, nr. 1 — den relevante forpligtelse under et anerkendelsessøgsmål
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction of the courts for lhe places of per­formance — The term "obligation" in Article 5(1) — Decisive obligation in an action for a declaration
Betingelserne i artikel 5, nr. 1, angående opfyldelsesværnetinget var ikke opfyldt, da sagsøgtes forpligtelse ikke skulle opfyldes i Forbundsrepublikken.
The conditions laid down in Article 5(1) re­garding the jurisdiction of the courts for the place of performance were not fulfilled since the place of performance of the defendant's obligation did not lie in Germany.
Dette spørgsmål skulle afgøres efter tysk materiel ret, som parterne var enige om skulle anvendes. Efter EF­Domstolens praksis skulle udtrykket »forpligtelse« i artikel 5, nr. 1, forstås som den forpligtelse, som ligger til grund for søgsmålet.
That question was governed by substantive German law, which both parties assumed to be applicable.
EF­Domstolen havde hidtil ikke udtrykkeligt taget stilling til, hvorledes udtrykket skulle forstås i forbindelse med et anerkendelsessøgsmål.
The Court of Justice had not so far expressly dealt with the question of what constituted the "obligation" in an action for a declaration.
Da det, der var genstand for søgsmålet, var retsforholdets
In his action for a declaration the plaintiff was invoking the defend­ant's refusal to perform certain obligations.
Dermed var der sket en konkretisering af de krav, som fulgte af retsforholdet, og som udgjorde »for­pligtelsen« i artikel 5, nr. l's forstand.
(continued D which constituted the "obligation" within the meaning of Article 5(1).
En forelæggelse for EF­Domstolen i medfør af protokollen af 3. juni 1971 — som sagsø­geren subsidiært havde nedlagt påstand om — var ikke nødvendig, da det afgørende ikke var en fortolkning af konventionen.
A reference to the Court of Justice of the European Communities under the Protocol of 3 June 1971 — which the plaintiff had requested in the alternative — was not necessary, because the case did not depend on the interpretation of the Convention.
Det, der skulle afgøres, var alene, om det ifølge den nationale ret, der fandt anvendelse, i forbindelse med et anerkendelsessøgsmål var muligt at finde frem til en forpligtelse, som opfyldte de kriterier, Domstolen havde fast­sat for fortolkningen af dette begreb i artikel 5, nr. 1.
It was merely necessary to ascertain, according to the applicable national law, whether in an action for a declaration it was possible to identify an obligation which fulfilled the criteria laid down by the Court of Justice for the interpretation ofthat term in Article 5(1).
Landgericht München I skulle tage stilling til følgende retstvist: Sagsøgte, der var bosid­dende i Frankrig, arbejdede som forhandler og handelsagend for den tysken sagsøger.
The following dispute came before the Landgericht München I: the defendant, domi­ciled in France, acted as agent and commercial representative of the German plaintiff.
Sagsøgeren havde sagt sagsøgte op; denne bestred opsigelsens gyldighed.
The plaintiff dismissed the defendant, who disputed the validity of the dismissal.
Sagsøgeren ønskede med søgsmålet fastslået, at forhandler­ og handelsagentforholdet ikke længere bestod, og at sagsøgte ikke havde krav på kompensation eller erstatning. Retten erklæ­rede sig for inkompetent (dom af 24. maj 1982, sag3 HK04714/81, IPRax — Praxis des Internationalen Privat­ und Verfahrensrecht 1983, s. 44).
The plaintiff brought proceedings for a declaration that the agency and commercial repre­sentation relationship was no longer in existence and that the defendant had no claim for compensation.
Den »forpligtelse«, der var afgørende i hen­hold til denne bestemmelse, skulle for det omtvistede aftaleforholds vedkommende be­stemmes efter fransk ret.
With regard to the contractual relationship in issue, the decisive obligation for the purposes ofthat provision fell to be determined according to French law.
Ved afgørelsen af, om sagsøgerens ensidige afbrydelse af for­holdet var retmæssig eller ikke, skulle der lægges vægt på de (primære) hovedforpligtel­ser, dvs. efter fransk ret sagsøgerens leveringspligt eller sagsøgerens pligt til at overholde rammeaftalerne.
In ascer­taining whether or not the unilateral termination of the contract by the plaintiff was law­ful it was necessary to concentrate on the main obligations, that is to say, under French law the supply obligation of the plaintiff or its obligation to abide by the framework agreement.
Da disse forpligtelser efter fransk ret skulle opfyldes i Frankrig, havde de tyske retter ikke international kompetence i henhold til artikel 5, nr. 1.
Since under French law those obligations were to be performed in France the German courts had no jurisdiction under Article 5 ( 1).
1­5.1.1 — B 14 Cour d'appel de Paris, dom af 19. december 1979, Felten & Guilleaume Carlswerk mod Grout, Gazette du Palais 1981, Somm., s. 105. Kompetence — specielle kompetenceregler — retten på opfyldelsesstedet for den forpligtelse der ligger til grund for sagen — aftale om handelsagentur — den relevante forpligtelse — bestemmelse af opfyldelsesstedet
Paris, Judgment of 19 December 1979, Felten & Guilleaume Carlswerk ν Grout Gazette du Palais 1981. Sommaires, p. 105 Jurisdiction — Special Jurisdiction — Courts for the place of performance of the obligation constituting the basis of the claim — Agency agreement — Obligation in question — Deter­mination of the place of performance
Udsendelse 3/december
3 December
(fortsat 1)
(continued D
Den franske mellemmand for et tysk selskab, som havde overdraget ham det hverv at virke for afsætningen af selskabets produkter i Frankrig, havde anlagt sag mod agentur­giveren ved Tribunal de commerce de Paris med påstand om betaling af provision og er­statning for ophævelse af handelsagenturaftalen.
The Tribunal de Commerce held that it had jurisdiction under Article 5 ( 1 ) of the Con­vention on the ground that the essential obligation under the contract was the agent's ob­ligation to provide representation and that the place of performance ofthat obligation was Paris, where the agent was based, where he received the orders and from where he transmitted them to his principal.
Tribunal de commerce erklærede sig kompetent på grundlag af konventionens artikel 5, nr. 1, da den forpligtelse, der var karakteristisk for agenturaftalen, var udførelsen af hvervet som agent, og da opfyldelsesstedet herfor var Paris, hvor agenten var bosidden­de, modtog ordrer og videresendte dem til agenturgiveren.
The principal appealed against that decision on the ground that the obligation, within the meaning of Article 5(1), consisted in the payment of a sum of money and that under French law, which was applicable by virtue of the conflict rules of the lex fori, a money debt was payable at the debtor's residence, with the result that the place of performance was situated in Germany.
Agenturgiveren kærede afgørelsen, hvori retten havde erklæret sig kompetent, idet selskabet gjorde gældende, at forpligtelsen i den i artikel 5, nr. 1, forudsatte betydning bestod i betaling af et pengebeløb; da pengeskyld er henteskyld ifølge fransk ret, som skulle anvendes i medfør af kollisionsnormerne i lex fori, var opfyldelsesstedet den på­ståede debitors bopæl.
The Cour d'Appel dismissed the appeal and held, first, that the obligations to which ref­erence must be made for the purposes of Article 5(1) were those which the contract im­posed on the principal, the non-performance of which was pleaded as the justification for the agent's claims, and that the powers and obligations of the agent did not affect the question of jurisdiction.
Cour d'appel stadfæstede afgørelsen, dels under hensyn til, at de forpligtelser, der skulle lægges til grund i henhold til artikel 5, nr. 1, var de forpligtelser, der ifølge kontrakten påhvilede agenturgiveren, og hvis misligholdelse agenten påberåbte sig som grundlag for sine krav, idet sidstnævntes beføjelser og forpligtelser var uden indflydelse på kom­petencen, dels under hensyn til, at de kontraktsmæssige forpligtelser, som agenturgi­veren hævdedes at have tilsidesat, skulle opfyldes i Paris, hvad enten de vedrørte agen­tens vederlag eller udførelsen af dennes hverv; retten i første instans havde derfor med føje erklæret sig kompetent.
The court held, secondly, that the contractual obligations which the principal was alleged not to have fulfilled required to be performed in Paris, that they concerned the agent's remuneration or the manner in which he carried out his activities as agent and that the court of first instance had therefore been right to accept jurisdiction.