natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Domstolen udtalte, at for så vidt en sådan lovgivning gælder for bøger, som udgives i den berørte medlemsstat og reimporteres efter først at være eksporteret til en anden medlemsstat, hæmmer bestemmelsen afsætningen af reimporterede bøger på markedet, for så vidt den er til hinder for, at importøren af en sådan bog kan lade den fordel, som han har opnået på grund af den i eksportmedlemsstaten gældende lavere pris, slå igennem i detailsalgsprisen.
In so far as such legislation applied to books published in the Member Stateconcerned and re-imported following exportation to another Member State, itdiscouraged the marketing of re-imported books by preventing the importer frompassing on in the retail price an advantage resulting from a lower price obtained in the exporting Member State.
Domstolen fastslog, at begge disse forhold må anses for foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative indførselsrestriktioner. som er forbudt ifølge artikel 30: for så vidt angår artikel 36, skal denne bestemmelse fortolkes restriktivt og kan derfor ikke udvides til at omfatte andre forhold end de i artiklen udtrykkelig opregnede.
Those rules therefore constituted measures equivalent in effect to quantitativerestrictions on exports, contrary to Article 30. As far as Article 36 was concerned,the Court held that it was to be interpreted strictly and could not be extended tocover objectives not expressly enumerated therein.
Domstolen kendte for ret:
The Court ruled as follows:
På fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin forbyder traktatens artikel 5, stk. 2, sammenholdt med artikel 3, litra f). og artikel 85, ikke medlemsstaterne at vedtage en lov, hvorefter detailsalgsprisen for bøger skal fastsættes af forlæggeren eller importøren af en bog og skal anvendes af enhver detailhandler, såfremt loven respekterer traktatens øvrige udtrykkelige bestemmelser, herunder navnlig bestemmelserne vedrørende de frie varebevægelser.
As Community law stands,the second paragraph of Article 5 of the Treaty,in conjunction with Articles 3 (f) and 85, does not prohibit Member States from enacting legislation whereby the retail price of books must be fixed bythe publisher or by the importer and is binding on all retailers,provided that such legislation is consonantwith the other specific provisions of the Treaty,in particular those relating to the free movement of goods;
Følgende bestemmelser i en sådan national lovgivning skal anses for foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative indførselsrestriktioner, som er forbudt efter traktatens artikel 30:
In the context of such national legislation the following constitute measuresequivalent in effect to quantitative restrictions on imports, contrary to
— Bestemmelser, hvorefter den importør af en bog, som afleveringspligten for tryksager påhviler - dvs. hovedforhandleren - skal fastsætte detailsalgsprisen.
(a) provisions whereby the importer responsible for complying with thestatutory requirement to deposit one copy of each imported book with theauthorities, that is to say the principal distributor, is responsible for fixingtheretail price:
— Bestemmelser, som for salg af bøger, der udgives i selve den berørte medlemsstat og reimporteres efter forudgående eksport til en anden medlemsstat, foreskriver overholdelse af den salgspris, som forlæggeren har fastsat, medmindre det på grundlag af objektive kriterier kan godtgøres, at bøgerne er eksporteret udelukkende med henblik på reimport for derved at omgå en sådan lovgivning«.
(b) provisions requiring the retail price fixed by the publisher to be appliedto books published in the Member State concerned and re-importedfollowing exportation to another Member State, unlessit is established thatthose books were exported for the sole purpose of re-importation in order tocircumvent the legislation in question.'
Præsidenten for Tribunal de Commerce de Toulouse havde forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af en række bestemmelser i fællesskabsretten, navnlig EØF-traktatens artikler 3, litra f). og 5, med henblik på at kunne afgøre, hvorvidt en national ordning med mindstepriser på brændstoffer ved salg til forbruger er i strid med fællesskabsretten.
The President of the Tribunal de Commerce fCommercial Court], Toulousereferred to the Court for a preliminary ruling a question concerning the interpretation of various provisions of Community law and in particular of Articles3 (f) and 5 of the EEC Treaty in order to enable it to determine whether nationalrules fixing a minimum retail selling price for fuel were compatible with Community law.
Toulouse, på den ene side. og selskaberne Sodinord og Sodirev, der driver en supermarkedskæde under navnet »Centre Leclerc« med tilhørende benzinstationer, på den anden side.
Sodirev SA, undertakings operating supermarkets which incorporate petrolstations under the name of 'Centre Leclerc'.
Sagen vedrørte overholdelsen af den af de franske myndigheder fastsatte mindstepris for salg til forbruger af brændstoffer.
Under the distribution system, as adjusted with the approval of the Commission,the importation and purchase from French refineries of crude oil for release forconsumption requires special authorization from the State, known as A 3authorization.
Den, der er indehaver af en A3-licens, er forpligtet til at foretage 80% af sine indkøb på det franske marked eller på EF-markedet, men er for de øvrige 20%'s vedkommende frit stillet med hensyn til. hvor han ønsker at forsyne sig. herunder på det såkaldte »spot«-marked.
other hand, the European rates move outside the so-called'tunnel' 'tunnel' constituted by the divergenceof 8% from the French refineries' cost price, it is that price which is todetermine the ceiling price.
Engrossalgsprisen. den såkaldte »overtagelsespris«, fastsættes frit af det raffinaderi eller den importør, som er indehaver af den særlige A3-licens.
Thus the prices for salesto the consumer have an upper and lower limit.
Overtagelsesprisen må dog ikke være større end det såkaldte »prisloft«, som fastsættes én gang månedlig af myndighederne.
Withregard to the upper limit the 'maximum retail selling price' is based on the sum ofthe ex-refinery price and commercial costs and margins together with taxes andlevies.
Ifølge ordningen fastsættes »prisloftet« på grundlag af de europæiske priser, forudsat disse ikke afviger mere end 8% fra de franske raffinaderiers kostpris i op- eller nedadgående retning.
With regard to the lower limit the 'minimum price' is fixed on a monthlybasis for each price canton by deducting from the inaximum selling price toconsumers based on the average scales of ex-refinery prices of French refineries in the preceding month an amount which at the material time was 9 centimes per litre
Opad begrænses den af »maksimalprisen ved salg i detailleddet«, som udgør summen af overtagelsesprisen. omkostninger og fortjeneste samt skatter og afgifter.
The Leclec group, to which Sodinord and Sodirev belong, was the holder of an A 3authorization.
Nedad begrænses den af »minimalprisen«, som fastsættes én gang månedlig for hver kanton under anvendelse af en reduktionssats. hvorved den maksimale salgspris, beregnet på grundlag af gennemsnittet af de franske raffinaderiers overtagelsespriser i den foregående måned, nedsættes med et beløb, som på daværende tidspunkt udgjorde 9 centimes pr. liter normalbenzin og 10 centimes pr. liter superbenzin.
They sold fuel at prices which were lower than the minimum pricesfixed by the competent authorities in accordance with the aforementioned rules.
Det fremgik af sagens akter, at Leclerc-koncernen. hvorunder selskaberne Sodinord og Sodirev hører, er indehaver af en A3-licens.
An action was brought against them before the President of the Tribunal de Commerce, Toulouse, by a competitor who contended that such a practice wasunlawful and unfair and had caused him damage.
De to nævnte selskaber havde solgt brændstoffer til lavere priser end de minimalpriser, som myndighederne havde fastsat i henhold til den ovenfor beskrevne ordning.
That dispute prompted the President of that court to refer the following question tothe Court of Justice for a preliminary ruling:
En af selskabernes konkurrenter havde herfor indstævnt dem for præsidenten for Tribunal de Commerce de Toulouse under henvisning til. at denne lavprispolitik var ulovlig, udgjorde illoyal konkurrence og havde påført konkurrenten tab.
EEC be interpreted as prohibiting the fixing in a Member State, by law or byregulation, of minimum prices for the sale to consumers,at the pumps, of"regular" and "super" petrol and diesel oil, a system which compels anyretailer, being a national of any Member State, to conform to the fixed minimum prices?'
»Skal artikel 3, litra f), og artikel 5 i traktaten af 25. marts 1957 om oprettelse af Det europæiske økonomiske Fællesskab fortolkes således, at de indeholder et forbud mod, at en medlemsstat ved lov eller administrative bestemmelser fastsætter minimalpriser for salg til forbruger af brændstoffer fra tankstationer (dvs. normalbenzin, superbenzin og dieselolie), ved en ordning, der forpligter enhver detailhandler, som er statsborger i en af Fællesskabets medlemsstater, til at overholde den fastsatte minimalpris?«
Sodinord and Soriev considered that the effect of the method of fixing theminimum price laid down by the contested rules was to prevent competition by theproducts of other Member States when their cost prices were more than 8Vo belowthose of French refineries by cancelling out the competitive advantage of theimporter's lower costs.It therefore constituted an obstacleto imports prohibited by
Domstolen fastslog, at traktatens artikel 5. sammenholdt med artiklerne 3. litra f) og 85, ikke forbyder medlemsstaterne at udstede bestemmelser vedrørende fastsættelse af priser ved salg af en vare i detailleddet af den art. der er omtvistet i hovedsagen.
The French Government, supported by the Governments of Italy and the Hellenic Republic, took the view that the fixing of prices in the manner in which it had beeneffected in this case did not effect imports from other Member States.
Tilbage blev herefter at undersøge de omtvistede bestemmelser på baggrund af traktatens bestemmelser om de frie varebevægelser.
The purposeof such a system was to harmonize the distribution of supplies of petroleumproducts throughout national territory by ensuring sufficient margins for all retailoutlets.
Selskaberne Sodinord og Sodirev gjorde gældende, at den anfægtede minimalprisordning udgjorde en konkurrencehindring over for varer fra de andre medlemsstater, når disses kostpris er mere end 8% lavere end de franske raffinaderiers kostpris, idet det konkurrenceforspring, der skyldes importørernes lavere omkostninger herved ophæves.
The Court noted that it had held, in relation to the fixing of a minimum price, that anational provision which provides for a minimum profit margin applicable to bothnational products and imported products could not adversely affect the marketingof imported products alone.
Følgelig udgør den en hindring for indførslerne, som er forbudt ved traktatens artikel 30.
However, the position was different where theminimum price was fixed at a specific amount which, although it applied both tonational products and to imported products, was capable of adverselyaffecting themarketing of imported products in so far as it prevented their lower cost price frombeing reflected in the retail selling price.
Kommissionen anførte, at en minimalprisordning kan indvirke ungunstigt på afsætningen af importerede varer i det omfang, minimalprisen forhindrer, at den lavere kostpris på de importerede varer også slår igennem på prisen ved salg til forbruger.
The fact that the minimum price was calculated by reference to the averageex-refinery prices of French refineries did not prevent importers from benefitingfrom any competitive advantage resulting from a lower ex-refinery price.
Hvad angår fastsættelsen af en minimalpris henviste Domstolen til en tidligere dom. hvori den havde præciseret, at en national bestemmelse, der fastsætter en mindstefortjenstmargen, som gælder uden forskel for nationale og importerede varer, ikke kan have skadelige virkninger udelukkende for afsætningen af de importerede varer.
The adverse effect on imported products arising from a system such as that at issuein this case was also reinforced, according to the Court, by the method ofcalculating the ceiling price which set an upper limit to the ex-refinery price andwhich was normally adopted by national refineries as the ex-refinery price.
Dette kan dog være tilfældet, såfremt minimalprisen fastsættes til et bestemt beløb, der ganske vist gælder uden forskel for nationale og importerede varer, men som kan have en ugunstig virkning for afsætningen af de importerede varer i det omfang, den forhindrer, at disses lavere kostpris slår igennem på prisen ved salg til forbruger.
It wasthe ex-refinery price of the national refineries which was decisive when the European rates fell more than 87o below that price. It followed that whenever thecompetitive advantage of imported products exceeded that threshold, their moreadvantageous ex-refinery price was no longer taken into account in fixing theceiling price.
Det fremgik af sagen, at minimalprisen for salg i detailleddet ifølge den omtvistede ordning i praksis er bestemt af overtagelsesprisen. der igen skal fastlægges under hensyn til det af de nationale myndigheder fastsatte prisloft.
Such a method adversely effectedthe distribution of imported products bydepriving them of their competitiveadvantase with the consumer whenever thethreshold of8%was exceeded.
Domstolen udtalte, at den omstændighed, at minimalprisen beregnes på grundlag af gennemsnittet af de nationale raffinaderiers overtagelsespriser. afskærer importørerne fra at udnytte deres eventuelt gunstigere konkurrencestilling som følge af en lavere kostpris.
It followed that a national system for fixing a minimum retail selling price for fuelaccording to which the price was determined by reference only to the ex-refineryprices of national refineries and those prices were linked to the ceiling pricecalculated on the basis solely of the cost prices of the national refineries adversely
Dette har yderligere en ugunstig virkning for afsætningen af de importerede varer, idet disse derved berøves deres konkurrenceforspring til gode for forbrugeren, når den nævnte margen på 8% er overskredet.
affected imported products, where the European rates for fuel differed from thoseprices by more than 8Vo, by depriving them of the opportunity of enjoyingcompetitive advantagesin salesto the consumer as a result of a lower cost price.
Til støtte for den omtvistede ordning henviste den franske regering endvidere til de bydende hensyn til beskyttelse af forbrugernes interesser.
In order to justify the contested system the French Government also relied uponthe overriding need to protect consumer interests.
Den anførte i den forbindelse, at en ødelæggende konkurrence på brændstofpriserne kunne medføre nedlæggelse af et stort antal tankstationer og en heraf følgende utilstrækkelig forsvning af det nationale territorium som helhed.
In its opinion competition withregard to fuel prices could lead to the disappearanceof a great number of servicestations and therefore to an inadequate supply network throughout the whole of the country.
Med henblik på anvendelsen af traktatens artikel 36 påberåbte den franske regering sig endelig sådanne forstyrrelser af den offentlige orden og den offentlige sikkerhed, som ville blive fremkaldt af de kraftige reaktioner, man måtte forvente fra de detailhandlere, der ville blive berørt af en ubegrænset konkurrence.
As regards the application of Article 36 the French Government referred to thethreat to public order and public security represented by the violent reactions whichcould be expected on the part of retailers affected by unrestricted competition.
Herom bemærkede Domstolen, at det var tilstrækkeligt at fastslå, at den franske regering ikke havde godtgjort, at ændringen af den omhandlede ordning havde haft virkninger for den offentlige orden og offentlige sikkerhed, som den franske regering havde været ude af stand til at imødegå.
According to the Court, it was sufficient to state that the French Government hadfailed to show that it would be unable to deal with the consequences which anamendment of the rules in question would have upon public order and public security.
Som svar på det af Tribunal de Commerce de Toulouse forelagte spørgsmål kendte Domstolen herefter for ret:
The Court replied to the question referred to it by the Tribrinal de Commerce,Toulouse, by ruling as follows:
EØF-traktatens artikler 3, f), 5, samt 85 og 86 er ikke til hinder for en national ordning, hvorved de nationale myndigheder fastsætter en minimalpris for detailsalg af brændstoffer.
Articles 3 (f), 5, 85 and 86 do not prohibit a natonal rule providing for aminimum price to be fixed by the national authorities for the retail sale of fuel.
EØF-traktatens artikel 30 er til hinder for en sådan ordning, når minimumsprisen udelukkende fastsættes på grundlag af de nationale raffinaderiers overtagelsespriser, og når disse overtagelsespriser er afhængige af et prisloft. der beregnes udelukkende på grundlag af de nationale raffinaderiers kostpriser i det tilfælde, hvor de europæiske brændstofpriser afviger mere end 8% fra kostpriserne«.
Article 30 prohibits such rules where the minimum price is fixed on the basissolely of the ex-refinery prices of the national refineries, and where thoseex-refinery prices are in turn linked to the ceiling price which is calculated onthe basis solely of the cost prices of national refineries when the Europeanfuel rates are more than 8vo above or below those prices,'
Dom af 13. februar 1985, sag 293/83, Gravier mod byen Liège (præjudiciel) »Forbud mod forskelsbehandling: adgang til at følge undervisning med henblik på faglig uddannelse«. (Domstolens plenum).
Case 293183- Gravier v City of Liöge - (Reference for a preliminary ruling) - 13February 1985 - (Non-discrimination - Access to vocational training) - (Full Court)
Tribunal de première instance de Liège havde stillet Domstolen to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af traktatens artikel 7.
Article 7 of the Treaty.
Françoise Gravier, der er fransk statsborger, og hvis forældre bor i Frankrig, tog i 1982 ophold i Belgien for at studere tegneseriekunst ved et videregående kunststudium af fire års varighed.
The Court noted that although in Belgium primary and secondary education was
Hun anførte, at en sådan forpligtelse indebærer en forskelsbehandling på grundlag af nationalitet som forbudt ved traktatens artikel 7. og at en statsborger fra en medlemsstat, der rejser til Belgien for at studere i dette land frit kan gøre dette i sin egenskab af modtager af tjenesteydelser, jfr. traktatens artikel 59.
1976-77,authorized the Minister to charge and students whose parents are not resident in Belgium and who attend a Stateeducational institution or an institution supported by the State at pre-school,primary, special, secondary, higher (short or long type) and technical (second andthird degree) level'.
Byen Liège var af den opfattelse, at det tilkom den belgiske stat og Communauté française, der var procestilvarslede. at tage til genmæle over for de fremsatte an bringender vedrørende cirkulærerne om betaling af studieafgiften.
On the basis of that provision the Minister imposed, for 1983-84,a fee on pupils notof Belgian nationality who were attending art courses subsidized by the State.
Retten, som sagen var anlagt for. stillede Domstolen følgende spørgsmål:
Since the fees were not paid within the period allowed, her enrolmentfor the 1983-84year was refused with the result that her residence permit was notextended.
2) Såfremt spørgsmålet besvares bekræftende: på grundlag af hvilke kriterier skal det afgøres, om undervisning i tegneseriekunst er omfattet af Rom traktatens anvendelsesområde?«
In the proceedings the plaintiff challenged the validity of the ministerial circularsimposing the enrolment fee in question.
Domstolen måtte først afgøre, hvorvidt indførelsen af denne studieafgift udgjorde en »forskelsbehandling, der udøves på grundlag af nationalitet«, jfr. traktatens artikel 7.
She maintained that such an obligationconstituted discrimination on grounds of nationality which was prohibited by Article 7 of the Treaty and that a national of a Member State who went to Belgiumto study must be free to do so as a recipient of services for the purposes of Article59 of the Treaty.
Den belgiske stat og Communauté française gjorde gældende, at der ikke var ligevægt mellem antallet af undenlandske studenter i Belgien og antallet af belgiske studenter i udlandet.
The City of Liöge took the view that it was for the Belgian State and the Communautd Frangaise, who were joined as third parties, to reply to thecomplaints made in respect of the circulars on the payment of the enrolment fee.
Kommissionen anførte, at Belgien er det land, hvor procentdelen af studerende, der er statsborgere i andre medlemsstater, er højest.
The Tribunal de Premiöre Instance found it necessary to refer the followingquestions to the Court:
Kommissionen var af den opfattelse, at pålæggelsen af den anfægtede studieafgift udgjorde en forskelsbehandling mellem på den ene side studerende af belgisk nationalitet uanset om disses forældre eller de studerende selv betaler skat i Belgien, og på den anden side statsborgere fra andre medlemsstater, og at denne forskel beroede på de studerendes nationalitet.
Is it in accordance with Community law to consider that nationals of Member States of the European Community who enter the territory ofanother Member State for the sole purpose of duly following courses therein an institution that organizesinstruction relating to particular vocationaltraining fall, with regard to that institution, within the scope of Article 7 ofthe Treaty of Rome of 25 March 7957?
En sådan forskelsbehandling på grundlag af nationalitet ma anses som en forskelsbehandling som forbudt ved traktatens artikel 7, når den er omfattet af traktatens anvendelsesområde, anførte Kommissionen videre.
The Court stated that it was necessary first of all to consider whether or not theimposition of such an enrolment fee constituted 'discrimination on the grounds of nationality' within the meaning of Article 7 of the Treaty.
Den britiske og danske regering var i deres indlæg særligt opmærksomme på dette problem.
The Belgian State and the Communaut6 FranEaise alleged that there was animbalance between the number of foreign students in Belgium and the number of Belgians studying abroad.
De var af den opfattelse, at nærværende sag rejste principielle problemer, der ikke kun angik Belgien.
That imbalance led to serious budgetary consequences and, in claiming an enrolment fee from students who were nationals of another Member State and did not normally pay taxes in Belgium, the Belgian Governmentwas in no way practising discrimination.
De bestred opfattelsen, hvorefter den studerende kan anses som modtager af tjenesteydelser, idet de gjorde gældende, at traktatens artikel 7 ikke forbyder en medlemsstat at behandle sine egne statsborgere mere gunstigt end andre inden for uddannelsesområdet. Disse to landes regeringer var af den opfattelse, et enhver medlemsstat på dette område har særlige forpligtelser over for sine egne borgere.
On the contrary, such a contribution putforeign students on an equal footing with Belgian nationals.
Kommissionen forsvarede principalt den opfattelse, hvorefter pålæggelsen af en studieafgift over for studerende, der er statsborgere i en anden medlemsstat, er uforenelig med traktatens artikel 59. såfremt denne afgift ikke finder anvendelse på nationale studerende.
The Commission considered that the imposition of the enrolment fee in questioncreated a difference in treatment based in nationatity between students of Belgiannationality, whether or not their parents or they themselves paid taxes in Belgium, and nationpls of other Member States.