natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sag C-119/91 Una McMenamin mod Adjudication Officer Fri bevægelighed for personer Sag C-231/91 Annuss GmbH & Co. KG mod Hauptzollamt Hamburg-Jonas Landbrug DENNE PUBLIKATION UDARBEJDES AF DOMSTOLENS INFORMATIONSTJENESTE MED HENBLIK PA EN HURTIG ORIENTERING OM ARBEJDET VED DOMSTOLEN OG RETTEN I FØRSTE INSTANS.
JUDGMENTS Case C-119/91 Una McMenamin ν Adjudication Officer Free movement of persons Case C-231/91 Annuss GmbH & Co. KG ν Hauptzollamt Hamburg-Jonas Agriculture II.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat F.G. Jacobs Forenede sager C-184/91 og 221/91 Christof Oorburg og Serge van Messern mod Wasser- und Schiffahrtsdirektion Nordwest, Aurich Forslag til afgørelse fra generaladvokat Claus Gulmann Sag C-292/91 Gebr.
Case C-168/91 Christos Konstantinidis ν Stadt Altensteig and Others Opinion of Mr Advocate General Jacobs Joined Cases C-184/91 and C-221/91 Christof Oorburg and Serge van Messern ν Wasser- und Schiffahrtsdirektion Nordwest, Aurich Opinion of Mr Advocate General Gulmann Case C-292/91 Gebr.
Weis GmbH mod Hauptzollamt Würzburg Forslag til afgørelse fra generaladvokat W. Van Gerven
Weis GmbH ν Hauptzollamt Würzburg Opinion of Mr Advocate General Van Gerven
Ved dom af 11. april 1991, indgået til Domstolen den 25. april s.a., havde Court of Appeal in Northern Ireland forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 13 og 73 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 og artikel 10 i Rådets forordning (EØF) nr. 574/72.
By judgment of 11 April 1991, which was received at the Court on 25 April 1991, the Court of Appeal in Northern Ireland referred to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EEC Treaty two questions on the interpretation of Articles 13 and 73 of Council Regulation (EEC) No 1408/71 and Article 10 of Council Regulation (EEC) No 574/72.
Una McMenamin er grænsearbejder, idet hun udøver sit erhverv i Nordirland, Det Forenede Kongerige, og er bosat med sin mand og deres fire børn i Irland, hvor hendes mand arbejder.
Mrs McMenamin was a frontier worker who worked in the United Kingdom as a teacher in Northern Ireland but lived in Ireland with her husband and their four children. Her husband was employed in Ireland.
Ifølge irsk lov kan der tildeles ydelser til børn til den person, som barnet normalt bor hos.
The Irish legislation conferred entitlement to child allowance on the person with whom the child normally lived.
Hvis barnet, som i det foreliggende tilfælde, bor hos begge sine forældre, har barnets mor i henhold til loven ret til ydelsen.
If a child lived with its father and its mother, as in this instance, the Irish rules provided that it was the child's mother who was entitled to the allowance.
Una McMenamin ansøgte om børnetillæg i Nordirland.
Mrs McMenamin applied for child benefit in Northern Ireland.
Social Security Commissioner fandt, at hun havde ret til fuldt børnetillæg i Det forenede Kongerige, idet hun ifølge irsk lovgivning oppebar familieydelser i Irland og ikke udøvede erhvervsmæssig virksomhed der.
The Social Security Commissioner decided that Mrs McMenamin was entitled to receive the full amount of child benefit due under the United Kingdom regulations on the ground that she was, under the Irish legislation, entitled to child benefits payable by Ireland and that she was not exercising or pursuing a professional or trade activity in Ireland.
Ifølge Adjudication Officer er Una McMenamin ifølge artikel 13 i forordning nr. 1408/71 udelukkende omfattet af beskæftigelsesstatens lovgivning, dvs. i det foreliggende tilfælde Det Forenede Kongeriges lovgivning, men derimod ikke af Irlands lovgivning, selv om hun har bopæl der. Følgelig er det ikke Una McMenamin, men hendes ægtefælle, der har ret til ydelserne i henhold til bopælsstatens lovgivning, in casu Irland.
He maintained that Mrs McMenamin was subject, under Article 13 of Regulation No 1408/71, to the legislation only of the State of employment, in this instance the United Kingdom, to the exclusion of the legislation of Ireland where she resided; as a result, it was not Mrs McMenamin but her husband who held the right to benefits under the legislation of the State of residence, namely Ireland.
Da ægtefællen udøver erhvervsmæssig virksomhed i Irland, er de i forordning nr. 574/72 fastsatte betingelser opfyldt, og de i Det Forenede Kongerige udbetalte ydelser bør derfor suspenderes.
Since her husband exercised a professional or trade activity in Ireland, the conditions of Article 10 of Regulation No 574/72 were met and, according to the Adjudication Officer, the benefits paid by the United Kingdom should be suspended.
"At en person, der forsørger børn, og navnlig ægtefællen til den person, der er berettiget til ydelser i henhold til artikel 73 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, udøver erhvervsmæssig virksomhed i den medlemsstat, hvor børnene er bosat, suspenderer - ifølge artikel 10 i Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71, som ændret ved ovennævnte forordning nr. 2001/83 samt ved Rådets forordning (EØF) nr. 1660/85 af 13. juni 1985 - retten til ydelser i henhold til artikel 73 i forordning nr. 1408/71 op til størrelsen af de ydelser
"The exercise by a person having the care of children, and, in particular, by the spouse of the person entitled in pursuance of Article 73 of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983, of a professional or trade activity in the Member State of residence of the children suspends, under Article 10 of Council Regulation (EEC) No 574/72 of 21 March 1972 laying down the procedure for implementing Regulation (EEC) No 1408/71, as amended by Regulation No 2001/83 and by Council Regulation (EEC) No 1660/85 of 13 June 1985, the right to allowances in pursuance of
- 4 - af samme art, som faktisk udbetales af bopælsstaten, uanset hvem der direkte er berettiget til børnetilskud i henhold til bopælsstatens lovgivning."
Artide 73 of Regulation No 1408/71 up to the amount of the allowances of the same kind actually paid by the State of residence, irrespective of who is designated as directly entitled to the family allowances by the legislation of the State of residence."
Generaladvokat Marco Darmon fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet i Femte Afdeling den 1. iuli 1992.
Mr Advocate General Darmon delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 1 July 1992.
Artikel 13 i forordning (EØF) nr. 1408/71 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for at anvende artikel 10, stk. 1, litra b), nr. i), i forordning (EØF) nr. 574/72, med senere ændringer, såfremt den person, der har ret til familieydelser i beskæftigelsesstaten, jf. artikel 73 i forordning (EØF) nr. 1408/71, også har ret til tilsvarende ydelser - dog uden at der stilles krav om udøvelse af erhvervsmæssig virksomhed - i bopælsstaten, hvor den pågældendes ægtefælle udøver erhvervsmæssig virksomhed.
"(1) Article 13 of Regulation (EEC) No 1408/71 should be interpreted as not precluding the application of Article 10(1)(b)(i) of Regulation (EEC) No 574/72, as amended, in cases where a person entitled to receive family benefits in the State of his employment, within the meaning of Article 73 of Regulation (EEC) No 1408/71, is also entitled to receive similar benefits, but without any condition as to a professional or trade activity, in the State of residence where his spouse exercises such an activity.
Artikel 10, stk. 1, litra b), nr. i), i forordning (EØF) nr. 574/72 skal fortolkes således, at bestemmelsen op til størrelsen af de familieydelser, der faktisk oppebæres i bopælsstaten uden krav om erhvervsmæssig virksomhed, suspenderer retten til familieydelser i henhold til artikel 73 i forordning (EØF) nr. 1408/71, såfremt den ydelsesberettigede eller dennes ægtefælle med samme bopæl udøver erhvervsmæssig virksomhed i bopælsstaten.
Article 10(1)(b)(i) of Regulation (EEC) No 574/72 should be interpreted as suspending, up to the amount of the family benefits actually received in the State of residence without any condition as to a professional or trade activity the rights to family benefits due pursuant to Article 73 of Regulation (EEC) No 1408/71 where a professional or trade activity is being exercised in the State of residence by the person entitled to benefits in that State or by his spouse who resides there with him.
Hvis den ydelsesberettigede arbejdstager, jf. artikel 73, mister eller ikke længere kan udnytte retten til ydelser i bopælsstaten, påhviler det den nationale ret på grundlag af national lovgivning at udpege den rette ydelsesberettigede.
If the worker entitled to benefits under Article 73 loses or is no longer able to assert his rights to benefits in the State of residence, it is for the national court to determine who is entitled to those benefits by applying its national law.
Hvis den, der er berettiget til ydelser uden krav om beskæftigelse i bopælsstaten, også arbejder i denne stat, indebærer artikel 10, stk. 1, litra b), nr. i), at den ret, som tilkommer ægtefællen i henhold til artikel 73 i forordning (EØF) nr. 1408/71, suspenderes op til beløbet af de faktisk oppebårne familieydelser."
Where the person entitled to the benefits without any condition as to employment in the State of residence is also the person who works there, Article 10(1)(b)(i) has the effect of suspending, up to the amount of the family benefits actually received, the rights enjoyed by his spouse pursuant to Article 73 of Regulation (EEC) No 1408/71."
Ved kendelse af 27. maj 1991 indgået til Domstolen den 16. september 1991 havde Finanzgericht Hamburg forelagt Domstolen et præjudiciel spørgsmål
(Beef and veal - Private-storage aid - Export refunds - Period during which goods in private storage may at the same time be covered by a customs-warehousing or free-zone procedure) (Second Chamber)
vedrørende fortolkningen af Kommissionens forordninger (EØF) nr. 798/80 og nr. 2267/84.
- 4 - ruling a question on the interpretation of Commission Regulation (EEC) No 798/80 in conjunction with Commission Regulation (EEC) No 2267/84.
Selskabet Annuss indlagrede i henhold til en eksportlicens nogle kasser oksekød på et restitutionsoplag Hamborgs frihavn med henblik på senere udførsel og modtog forudbetaling af eksportrestitutioner.
With reference to an export licence granted to it, Annuss GmbH placed cartons of beef into an export store in the free port of Hamburg with a view to their subsequent exportation and obtained advance payment of export refund.
Selskabet opnåede desuden støtte til privat oplagring på grundlag af en kontrakt indgået for en oplagringsperiode på tolv måneder.
It was also granted private storage aid by virtue of a contract entered into for a twelve-month storage period.
En del af varerne blev fraført toldoplaget og udført til tredjelande inden udløbet af den periode, hvor varerne kunne forblive på toldoplaget.
Part of the goods were moved from store and exported to non-member countries before the expiry of the period for which the goods could remain subject to customs procedures.
Visse kasser blev imidlertid først frembudt for frihavnsmyndighederne til klarering ved udførsel efter udløbet af den nævnte periode.
However, some cartons were not presented to the free port office for customs clearance for exportation until after the said period had expired.
Hauptzollamt krævede derfor, at Annuss skulle tilbagebetale de forudbetalte eksportrestitutioner.
The Hauptzollamt accordingly required Annuss GmbH to repay a proportion of the export refund paid in advance.
Ved den nationale domstol, som sagen blev indbragt for, gjorde Annuss gældende, at når de to ordninger finder anvendelse på samme tid, kan de perioder, hvor varerne kan forblive henholdsvis på toldoplag eller i frizone og under privat oplagring, ikke som antaget af Hauptzollamt være forskellige eller begynde på forskellige tidspunkter, idet erhvervsdrivende i modsat fald fratages muligheden for at udnytte oplagringsperioden i henhold til kontrakten fuldt ud.
In proceedings brought before the national court, Annuss GmbH claimed that in the case of an overlap of the two procedures in question the period during which the goods could remain under a customs warehousing or free-zone procedure and the period for storage should not be different nor should they start to run from different times, as the Hauptzollamt maintained, because otherwise traders would be prevented from making full use of the contractual storage period.
Domstolen bemærkede, at det fremgår af ordlyden af artikel 6 i forordning nr. 2267/84, at den ved denne bestemmelse indførte undtagelse fra artikel 11 i forordning nr. 798/80 udelukkende forlængede den periode, hvor varer, for hvilke der er indgået en kontrakt om privat oplagring, samtidig kan forblive på toldoplag eller i frizone, fra seks til tolv måneder uden at ændre begyndelsestidspunktet.
It followed from the actual wording of Article 6 of Regulation No 2267/84 that the derogation made by that provision from Article 11 of Regulation No 798/80 merely extended the period during which goods subject to a private storage contract might remain under the customs-warehousing or free-zone procedure from six to twelve months, without altering the starting date.
Perioden begynder altså fortsat den dag, hvor den erhvervsdrivendes betalingsangivel se er blevet antaget af toldmyndighederne, selv om indlagringen med henblik på støtten til privat oplagring endnu ikke er tilendebragt på denne dag.
The starting point for the period therefore remained the date on which the customs authorities accepted the trader's payment declaration, even if the process of putting the goods into store for the purpose of the private storage aid had not been completed by that date.
Den erhvervsdrivende forpligter sig nemlig også i en sådan situation ved at forelægge betalingsangivel sen for toldmyndighederne til at udføre varerne inden udløbet af en periode, hvis begyndelsestidspunkt er uændret.
Even in such a situation, by submitting his payment declaration to the customs authorities, the trader undertook to export his goods before the expiry of a period whose starting point remained the same.
De erhvervsdrivende kan ikke gøre gældende, at de under disse omstændigheder ikke har mulighed for at udnytte den kontraktlige oplagringsperiode fuldt ud.
In such circumstances traders could not validly claim that they were prevented from making full use of the contractual storage period.
Domstolen besvarede det forelagt spørgsmål således:
The Court held:
"I et tilfælde som det i hovedsagen omhandlede skal artikel 6, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2267/84 af 31. juli 1984 om ydelse af en skønsmæssigt forudfastsat støtte til privat oplagring af hele og halve kroppe og for- og bagfjerdinger i oksekødssektoren, fortolkes således, at den periode, hvor varer, der er omfattet af en kontrakt om privat oplagring, samtidig kan forblive på toldoplag eller i frizone, udløber forud for udløbet af den periode, som
"In a situation such as that in the main action, Article 6(2) of Commission Regulation (EEC) No 2267/84 of 31 July 1984 providing for the grant of private-storage aid fixed at a standard rate in advance in respect of carcasses, half-carcasses, hindquarters and forequarters of beef must be interpreted as meaning that the period during which goods covered by a private-storage contract may at the same time be covered by a customs-warehousing or free-zone procedure expires before the period which the exporter is obliged to comply with for the purposes of the private storage aid which was granted to him."
Generaladvokat Claus Gulmann fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Anden Afdeling) den 13. oktober 1992.
Mr Advocate General Gulmann delivered his Opinion at the sitting of the Second Chamber on 13 October 1992.
"Artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 2267/84 skal fortolkes således, at oplagringsperioden som undtagelse fra artikel 11, stk. 2, i forordning nr. 798/80 ikke udløber forud for udløbet af den periode, som eksportøren skal respektere på grund af den ham ydede støtte til privat oplagring."
"Article 6(2) of Commission Regulation (EEC) No 2267/84 must be interpreted as meaning that, in derogation from Article 11(2) of Commission Regulation (EEC) No 798/80, the storage period does not expire before the period the exporter is obliged to comply with for the purpose of the private storage aid which was granted to him."
Traktatbrud - manglende gennemførelse af Rådets direktiv 85/374/EØF -produktansvar
Failure by a State to fulfil its Treaty obligations - Non-implementation of Council Directive 85/374/EEC - Liability for defective products.
Generaladvokat Giuseppe Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 8. december 1992.
Mr Advocate General Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Court on 8 December 1992.
"at give sagsøgeren medhold og at dømme sagsøgte til at betale sagens omkostninger."
"uphold the application and order the defendant to bear the costs."
Gyldigheden af artikel 3a i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1546/88 - fortolkning af artikel 3a og 12 i Rådets forordning (EØF) nr. 857/84 - kvoteordning for mælkeprodukter - ret for en tidligere modtager af en ikke-markedsføringspræmie til at få tildelt en referencemængde - udelukket ved den landbrugsmæssige virksomheds overgang til en anden bedrift
Validity of Article 3a of Commission Regulation (EEC) No 1546/88 -Interpretation of Articles 3a and 12 of Council Regulation (EEC) No 857/84 - System of milk-production quotas - Right of a past recipient of non-marketing premium to obtain a reference quantity - Excluded in the case of a transfer of agricultural activity to another holding.
Generaladvokat Carl Otto Lenz fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Tred.ie Afdeling) den 9. december 1992.
Mr Advocate General Lenz delivered his Opinion at the sitting of the Third Chamber on 9 December 1992.
Han foreslog, at de præjudicielle spørgsmål besvares således:
He proposed that the Court rule as follows:
'De tre første spørgsmål :
As regards the first three questions:
Artikel 3a i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1546/88 som indsat ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 1033/89 er ugyldig, idet den ikke indeholder en bemyndigelse for medlemsstaterne til at godskrive en producent en særlig referencemængde til brug for produktionen i en bedrift, der ledes af ham, men som ikke er den bedrift, som han selv (eller den landmand, som har opfyldt forpligtelsen i Rådets forordning nr. 1078/77, og hvorfra producenten afleder sin ret) ledede på tidspunktet for godkendelse af hans ansøgning om præmie i henhold til artikel 5, stk. 2, i Kommissionens forordning nr. 1391/78, når den oprindeligt drevne bedrift efter opfyldelse af forpligtelsen i henhold til forordning nr. 1078/77 måtte tilbagegives til bortforpagteren, fordi forpagtningsaftalen udløb, og forpagteren ikke havde krav på forlængelse af aftalen på tilsvarende vilkår, producenten (eller den landmand, hvorfra han afleder sin ret) ikke endeligt har opgivet mælkeproduktionen før udstedelsen af forordning nr. 764/89, og den bedrift, der blev drevet på tidspunktet for indgivelse af ansøgningen, opfyldte betingelserne i artikel 3a, stk. 1, andet afsnit, litra b), i forordning nr. 857/84.
not the one that he himself (or the farmer who satisfied the obligation referred to in Council Regulation No 1078/77 and on whose rights he bases his claim) operated at the time of the approval of the request for grant of a premium pursuant to Article 5(2) of Commission Regulation No 1391/78, when the holding first operated has had to be handed back to the lessor following the expiry of the non-marketing undertaking, because the lease has expired and no right can be invoked to have the lease extended on similar conditions, the producer (or the operator on whose right he bases his claim) did not definitively cease producing milk before Regulation No 764/89 was adopted and, the holding operated at the time when the request was presented satisfies the conditions laid down in indent (b) of the last subparagraph of Article 3a(l) of Regulation No 857/84.
Artikel 3a, jf. artikel 12, litra c), tredje afsnit, i Rådets forordning nr. 857/84, som affattet ved Rådets forordning nr. 764/89, skal fortolkes således, at der efter denne bestemmelse kan tildeles en særlig referencemængde til en juridisk person eller en sammenslutning af personer, der leder den omhandlede bedrift (producent), selv om producenten ikke selv har opfyldt forpligtelsen efter forordning nr. 1078/77, såfremt der til denne er knyttet en landmand, der opfylder denne betingelse, og som efter forpligtelsens udløb på en måde, der kan sidestilles med arv, har overdraget muligheden for at udnytte bedriften til de andre deltagere i producentenheden, for så vidt det er muligt for dem.
Article 3a, in conjunction with the third subparagraph of Article 12(c) of Council Regulation (EEC) No 857/84, as amended by Council Regulation No 764/89, must be interpreted as meaning that it also permits the grant of a special reference quantity to a legal person or a group of persons who operate the holding in question ("producer"), even where the producer, while not itself having satisfied the obligation referred to in Regulation No 1078/77, includes as one of its members a farmer who has complied with the condition and has transferred the possibility of exploiting the holding - in so far as they enjoy that possibility - to the other members of the producer, by an operation analogous to inheritance, after the expiry of the abovementioned obligation.
Det fjerde spørgsmål, for så vidt der er behov herfor:
In so far as it is necessary to give a reply on the fourth question:
Fortolkning af EØF-Traktatens artikel 5, 7, 48, 52 og 59 ff. i relation til en national afgørelse, hvorefter et græsk navn skal transskriberes i henhold til ISO-norm 18.
Interpretation of Articles 5, 7, 48, 52, 59 et seq. of the EEC Treaty with regard to a national decision requiring transcription of Greek names in accordance with the ISO-18 system.
Generaladvokat E.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse den 9. december 1992 (S.iette Afdeling).
Mr Advocate General Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 9 December 1992.
"Når en statsborger i en medlemsstat i henhold til Traktatens artikel 52 etablerer sig i en anden medlemsstat, der anvender et andet alfabet end hans hjemstat, er regler eller administrativ praksis i modtagerstaten, hvorefter dennes navn skal indføres i statens civile registre - imod dennes ønske - på grundlag af en translitteration, der i visse tilfælde, som f.eks. i denne sag, i udpræget grad ikke tager hensyn til den korrekte udtale af navnet, i strid med Traktatens artikel 7 og 52."
"Where a national of a Member State establishes himself, pursuant to Article 52 of the EEC Treaty, in another Member State which uses an alphabet different from the one used in his own State, Articles 7 and 52 of the Treaty are infringed by rules or practices of the host State which require his name to be entered in a register of civil status, against his wishes, in a transliteration which, as in circumstances such as those of the present case, seriously misrepresents the correct pronunciation of the name."
Forenede sager C-184/91 og C-221/91: Christos Oorburg og Serge van Messern mod Wasser- und Schiffahrtsdirektion Nordwest, Aurich
Joined Cases C-184/91 and C-221/91: Christof Oorburg and Serge van Messern ν Wasser- und Schiffahrtsdirektion Nordwest, Aurich