natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det samme princip gælder oplysninger, de nationale myndigheder indhenter efter artikel 10 i forordning nr. 17.
The same principles apply to information acquired by the national authorities under Article 10 of Regulation 17.
Oplysningerne kan ikke i sig selv bruges som bevismateriale i en kontrolundersøgelse efter national konkurrenceret, men man kan ikke forvente, at de nationale myndigheder skal lide af, hvad Domstolen har kaldt akut hukommelsestab (altså glemme alt det, de ved)11. Oplysningerne kan derfor føre til en særskilt undersøgelse efter national ret.
This information cannot itself constitute evidence for the purposes of an investigation under national competition law, but the national authorities cannot be expected to suffer from what the Court has called "acute amnesia" (that is, forget all they know).'1 The information may accordingly trigger a separate investigation under national law.
6.10 Retskontrol med Kommissionens beslutninger
Judicial review of Commission decisions
Måske er muligheden for at lade Førsteinstansretten føre retskontrol med alle de af Kommissionens handlinger, der kan karakteriseres som "beslutninger", den vigtigste beskyttelsesforanstaltning for virksomheder, der berøres af Kommissionens håndhævelse af konkurrencereglerne, hvad enten det er som klagere eller formodede overtrædere.
Perhaps the most important safeguard of all for firms which become involved in the enforcement of the competition rules by the Commission, whether as complainants or as defendants, is the availability of judicial review by the Court of First Instance of any Commission actions which can be characterised as "decisions".
Ved beslutninger forstås ikke blot de af Kommissionens forholdsregler, der formelt betegnes beslutninger (f.eks. påbud om kontrolundersøgelse og krav om, at virksomheden besvarer spørgsmål eller fremlægger dokumenter), men også handlinger, der kan siges at ændre en parts retstilling (f.eks. udlevering af fortrolige dokumenter til en klagende tredjemand).
This includes not only measures taken by the Commission which are formally described as decisions (eg. ordering inspections, requiring a firm to answer questions or requiring the disclosure of certain documents), but also actions which could be said to change the legal situation of the party (eg. disclosing confidential documents to a third party complainant).
Alle sådanne foranstaltninger eller handlinger kan indbringes for Domstolen i medfør af EF-traktatens artikel 173.
Any such measure or action can be challenged under Article 173 EC.
Domstolen har også ubegrænset ret til at prøve alle Kommissionens beslutninger om at idømme bøder (EFtraktatens artikel 172 og artikel 17 i forordning nr. 17).
The Court also has an unlimited right to review any decisions of the Commission which impose pecuniary sanctions (Article 172 EC and Article 17 of Reg 17).
En betydelig del af Domstolens, og i den senere tid også Førsteinstansrettens, retspraksis omhandler prøvelse af forskellige aspekter af Kommissionens undersøgelsesbeføjelser.
A substantial part of the case law of the Court of Justice and, latterly, the Court of First Instance comprises challenges to various aspects of the Commission's investigative powers.
Selv om de to domstole generelt har udvist ret stor forståelse for Kommissionens behov for at sikre en effektiv og virkningsfuld administrativ proces, har de ikke desto mindre været lydhøre på områder, hvor forordning nr. 17 ikke giver tilstrækkelig klar beskyttelse af parternes grundlæggende rettigheder eller ret til forsvar.
While the two Courts have generally been quite supportive of the Commission's need for to an efficient and effective administrative process, they have nonetheless been sensitive to areas where Regulation 17 provides insufficiently clear protection for the fundamental rights or rights of defence of the parties.
De har grebet ind for at løse problemet på grundlag af de generelle principper i fællesskabsretten.
They have intervened to resolve the issue on the basis of general principles of Community law.
Tredjemænd og klager
VII Third parties and complaints
7.1 Klagere i kontakt med Kommissionen
7.1 The situation of complainants dealing with the Commission
Den ret, enhver person med en berettiget interesse har, til at klage til Kommissionen over en handlemåde, der forekommer at være i strid med konkurrencereglerne, samt den grundlæggende form, en sådan klage skal tage, blev omtalt i punkt 2.2.
The right of any person with a legitimate interest to complain to the Commission about conduct allegedly in breach of the competition rules, as well as the basic form which a complaint should take, was introduced in para. 2.2.
Kommissionen hilser klager velkomne. De er en livsvigtig informationskilde.
The Commission welcomes complaints; they are a vital source ofinformation.
Mange af de største sager om karteller og monopoler, den har behandlet, begyndte som klager.
Many of the most important cases which it has taken up on cartels and monopolies began as complaints.
Det er ikke kun virksomheder, der kan indgive klage.
It is not only firms which can present complaints.
Mange interessegrupper, herunder især forbrugersammenslutninger, benytter sig af deres mulighed for at klage til Kommissionen, og Førsteinstansretten har forsvaret deres ret hertil.
Many interest groups, including in particular consumer groups, can and do complain to the Commission, and the Court of First Instance has upheld their right to do so.
Klageren kan være fuldt ud involveret i Kommissionens undersøgelsesprocedurer.
The complainant may be full involved in the Commission's investigative procedures.
Kommissionen kan meget vel selv modtage en begæring om oplysninger i medfør af artikel Ili forordning nr. 17.
It may well find itself the subject of a request for information under Article 11 of Regulation 17.
Klageren har også ret til at deltage i Kommissionens administrative procedure
The complainant also has a right to participate in the Commission's administrative procedure.
Som omtalt i punkt 1.5 er det dog nu Kommissionens politik at opfordre klagere til om muligt at rejse sag ved de nationale domstole.
However, as was noted in para. 1.5, the Commission now has a policy of encouraging complainants to seek redress in national courts, wherever possible.
Kommissionen vil selv koncentrere sig om sager, "som er af særlig politisk, økonomisk eller juridisk betydning for EF" (Kommissionens samarbejdsmeddelelse, punkt 14; se tekstboks 23).
The Commission itself plans to concentrate on cases "having particular political, economic and legal significance for the Community" (Commission, Cooperation Notice, para. 14; see Box 23).
Denne kursændring støttes også af Førsteinstansretten og begrundes i Kommissionens begrænsede ressourcer til at varetage den enorme opgave, det er at håndhæve konkurrencereglerne.
This shift in policy has also been supported by the Court of First Instance and is justified by reference to the limited resources given to the Commission to undertake the extensive task of enforcing the competition rules.
Kommissionen er opsat på at dele denne byrde med de nationale domstole, overalt hvor det er muligt.
The Commission is keen to share that burden wherever possible with national courts.
På grund af sin særlige stilling i systemet for håndhævelse af EU's konkurrenceret har Kommissionen imidlertid en pligt til at føre tilsyn med de klager, den modtager.
That said, by virtue of its special position in the enforcement system of EU competition law, the Commission has a "duty of vigilance" in relation to the complaints it receives.
Derfor er den forpligtet til at foretage mindst en indledende undersøgelse af hver klage, den modtager.
Consequently it has a duty to conduct at least a preliminary investigation into each complaint which is brought before it.
Hvis Kommissionen beslutter ikke at forfølge sagen, kan den udstede en beslutning, der afviser den.
If the Commission chooses not to pursue the complaint, it may issue a decision rejecting it.
Den afviste klager kan prøve denne beslutning ved Førsteinstansretten.
The disappointed complainant can challenge this decision before the Court of First Instance.
Hvis klageren udtrykker ønske om at få sin klage afvist ved en endelig retsakt, som Førsteinstansretten kan prøve, er det Kommissionens praksis at vedtage en beslutning.
If the complainant expresses a wish to see its complaint rejected through a definitive act which is reviewable by the Court, it is the Commission's practice normally to give such a ruling.
Uddrag af Kommissionens meddelelse om samarbejdet med de nationale domstole
Extract from Commission's Notice on Cooperation with National Courts
De administrative ressourcer, Kommissionen råder over hertil, er ifølge sagens natur begrænsede, og den kan derfor ikke bruge dem på alle de sager, den bliver bekendt med. Kommissionen må derfor generelt organisere sig på en sådan måde, at den kan løse sin primære opgave, hvilket indebærer, at den må foretage en prioritering.
The administrative resources at the Commission's disposal to perform its task are necessarily limited and cannot be used to deal with all the cases brought to its attention. The Commission is therefore obliged, In general, to take all organizational measures necessary for the performance of its task and, in particular, to establish priorities.
Ved udøvelsen af sine beslutningsbeføjelser vil Kommissionen give prioritet til de anmeldelser, klager eller sager rejst på eget initiativ, som er af særlig politisk, økonomisk eller juridisk betydning for EF.
The Commission intends, in implementing its decision-making powers, to concentrate on notifications, complaints and own-initiative proceedings which have particular political, economic or legal significance for the Community.
For så vidt angår sager, der ikke er af en sådan karakter, kan anmeldelser normalt afgøres ved administrative skrivelser, medens klager i princippet bør afgøres af nationale myndigheder eller domstole.
Where these features are absent in a particular case, notifications will normally be dealt with by means of a comfort letter and complaints should, as a rule, be handled by national courts or authorities.
Kommissionen mener nemlig ikke, at der er tilstrækkelig stor fællesskabsinteresse i at gå videre med en sag, hvis klageren vil kunne få sine rettigheder tilgodeset i tilstrækkeligt omfang ved de nationale domstole.
The Commission considers that there is not normally a sufficient Community interest in examining a case when the plaintiff is able to secure adequate protection of his rights before the national courts.
I KONTAKT MED KOMMISSIONEN forordning omtaler muligheden af at afgive mundtlig forklaring, men den benyttes sjældent (tekstboks 24).
Article 7 of the same Regulation provides for the possibility of an oral hearing, but this is rarely used (Box 24).
Uenighed mellem Kommissionen og klagere om disse forhold løses nu af høringskonsulenten (se punkt 6.5).
Disputes between the Commission and complainants on these questions are now resolved by the Hearing Officer (see para. 6.5).
En "artikel 6-skrivelse" svarer til en meddelelse af klagepunkter (se punkt 6.2).
An "Article 6 letter" is the functional equivalent of a Statement of Objections (see para. 6.2).
Ud over disse bestemmelser er klagerens retsstilling over for Kommissionen blevet fastslået af de to EU-domstoles retspraksis.
Beyond these provisions, the legal position of the complainant before the Commission has been fleshed out in the case law of the two EU courts.
Disse sager bekræfter, at Kommissionen er forpligtet til at undersøge alle klager for at fastslå, om der er tilstrækkeligt bevismateriale og fællesskabs-intensse til en udforlig undersøgelse af de formodede overtrædelser.
These cases confirm that the Commission is under a duty to investigate all complaints to the extent of ascertaining whether there is enough evidence or sufficient Community interest to warrant a full enquiry into the alleged infringements.
Dette indebærer en prøvelse af faktiske og retlige omstændigheder.
This will involve a review of questions of fact and law.
Hvis Kommissionen er indstillet på ikke at forfølge sagen, skal den efter at have fremsendt en artikel 6-skrivelse gennemgå alle klagerens bemærkninger.
If the Commission is minded not to pursue the complaint, it must, after issuing an Article 6 letter, review any comments made by the complainant.
Endelig skal Kommissionen underrette klageren om enhver beslutning, den træffer om at afvise klagen.
Finally, the Commission must inform the complainant of any decision it makes to reject the complaint.
Undlader Kommissionen at træffe en af disse foranstaltninger, kan der være en mulighed for en retlig afgørelse (se punkt 7.3).
If the Commission fails to take any of these steps, a judicial remedy may be available (see para. 7.3).
En beslutning om at.afvise klagen som ubegrundet kan også prøves.
The decision to reject the complaint as unfounded can also be challenged.
Ordningerne for retlig prøvelse af Kommissionens procedurer ved behandlingen af klager udgør en vigtig del af klagesystemet efter forordning nr. 17 og artikel 85 og 86.
The arrangements for judicial review of the Commission's procedures in dealing with complaints are a vital component of the system of complaints under Regulation 17 and Articles 85 and 86.
De behandles udførligt i punkt 7.3.
They are dealt with in detail in para. 7.3.
Såfremt fysiske eller juridiske personer i henhold til artikel 19, stk. 2, i forordning nr. 17 fremsætter begæring om at måtte udtale sig og godtgør at have tilstrækkelig interesse deri, skal Kommissionen give dem lejlighed til at udtale sig skriftligt inden for en af Kommissionen fastsat frist.
If natural or legal persons showing a sufficient interest apply to be heard pursuant to Article 19(2) of Regulation No 17, the Commission shall afford them the opportunity of making known their views in writing within such time limit as it shall fix.
Hvis Kommissionen er af den opfattelse, at de tilvejebragte oplysninger ikke giver grundlag for at tage en i henhold til artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 17 fremsat begæring til følge, underretter den ansøgerne om begrundelsen herfor og fastsætter en frist, inden for hvilken de pågældende skriftligt kan fremsætte deres eventuelle bemærkninger.
Where the Commission, having received an application pursuant to Article 3(2) of Regulation No 17, considers that on the basis of the information in its possession there are insufficient grounds for granting the application, it shall inform the applicants of its reasons, and fix a time limit for them to submit any further comments in writing.
Kommissionen skal give personer, der i deres skriftlige bemærkninger har begæret dette, lejlighed til at afgive mundtlig forklaring, såfremt de pågældende godtgør at have tilstrækkelig interesse derii...
The Commission shall afford to persons who have so requested in their written comments the opportunity to put forward their arguments orally, if those persons show a sufficient interest...
Beslutter Kommissionen at iværksætte en tilbundsgående undersøgelse af en klages genstand, bliver det af afgørende betydning for klageren at vide, om han kan få adgang til Kommissionens sagsakter, så han kan fremsætte begrundede bemærkninger om sagen og forsvare sine interesser ved en eventuel mundtlig høring.
Should the Commission decide to embark upon a detailed investigation into the substance of a complaint, a crucial question for the complainant becomes whether it can have access to the Commission's file, so as to be able to present its informed written observations on the case and
7.3 Retskontrol med Kommissionens beslutninger
7.3 Judicial review of Commission decisions
Domstolen har flere gange udtalt, at af hensyn til en tilfredsstillende retspleje og behørig anvendelse af konkurrencereglerne bør en virksomhed, der kan indgive klage i medfør af artikel 3 i forordning nr. 17, have mulighed for at rejse sag for at beskytte sine retmæssige interesser, hvis klagen afvises.
The Court of Justice has said several times that it is in the interests of the satisfactory administration of justice and proper application of the competition rules that a firm entitled to complain under Article 3 of Regulation 17 should be able, if the complaint is dismissed, to institute proceedings to protect its legitimate interests.
I mangel af klare retsregler om klageres stilling har begge EU-domstole i de senere år været travlt beskæftiget med at afklare situationen.
In the absence of clear legislative rules on the position of complainants, both EU courts have been active in recent years in clarifying the situation.
I øjeblikket kan situationen sammenfattes på følgende måde:
The position can now be summarised as follows:
Når Kommissionen har modtaget en klage, skal den foretage en basal undersøgelse af sagens faktiske og retlige omstændigheder og derefter tage stilling. Undlader den dette, kan der indbringes klage i medfør af EF-traktatens artikel 175.
When a complaint has been received, the Commission must carry out a basic investigation of its factual and legal aspects and then define its position; failure to do so will open it up to an action under Article 175 EC.
Kommissionen er ikke forpligtet til at tage endelig stilling til, om klagen afslører en overtrædelse af konkurrencereglerne. En klager kan ikke tvinge Kommissionen til at foretage en tilbundsgående undersøgelse af klagen.
The Commission is not obliged to give a definitive ruling on whether or not the complaint reveals a breach of the competition rules; a complainant is not entitled to force the Commission to undertake a full investigation of its complaint.
Kommissionens fremsendelse af en artikel 6-skrivelse, hvori klageren underrettes om dens intentioner om at afvise klagen, udgør en stillingtagen og udelukker en indbringelse af klage i medfør af artikel 175. Imidlertid klassificeres artikel 6-skrivelsen, der svarer til en meddelelse af klagepunkter, ikke som en "beslutning", og den kan derfor ikke prøves som en retsakt i henhold til artikel 173.
The issue by the Commission of an "Article 6" letter informing the complainant of its intention to reject the complaint will constitute a definition of its position, and bar an action under Article 175; however, the Article 6 letter itself, as the equivalent to a statement of objections, is not classed as a "decision" and therefore cannot be challenged as a reviewable act under Article 173.
Når Kommissionen beslutter, hvilke klager den skal følge op, kan den tage hensyn til, hvad den opfatter som den fælles interesse. Den kan bruge sine ressourcer målrettet og kun folge sager op, der er af betydelig fællesskabsinteresse.
In deciding which complaints to pursue, the Commission is entitled to take into account what it sees as the public interest; it is entitled to target its resources, and pursue only cases revealing a significant Community interest.
Selv om Domstolen og Førsteinstansretten ikke har taget endelig stilling til, om denne forholdsregel er absolut påkrævet, er det nu Kommissionens praksis at give en klager en endelig beslutning, hvis hans begæring om prøvelse er blevet afvist.
Although the Court of Justice and the Court of First Instance have not given a definitive ruling on whether such a measure is strictly compulsory, it is now Commission practice to give a definitive ruling (a "decision") to a complainant whose request for action has been rejected.
Dermed kan klageren indbringe sagen for Førsteinstansretten i medfør af artikel 173.
This enables it to bring an action before the Court of First Instance under Article 173.
Førsteinstansretten prøver afvisningen, idet den fastslår, om Kommissionen har foretaget en passende gennemgang af de faktiske og retlige omstændigheder, som klageren har fremlagt dem, om den har fulgt de korrekte trin i proceduren (ladet klageren komme til orde), og om den har anført rimelige grunde for sin afvisning af klagen. Førsteinstansretten undersøger ikke, om artikel 85 og 86 er overtrådt.
The Court of First Instance will review the rejection to the extent of ascertaining whether the Commission has undertaken an adequate review of the facts and law as presented by the complaint, whether it has followed the correct procedural steps (giving the complainant the right to a hearing), and whether it has given adequate reasons for its rejection of the complaint; the Court of First Instance will not look to see if there has been a breach of Articles 85 and 86.
Klageren skal godtgøre en interesse i sagens udfald, og hans påstande kan kun tilslutte sig eller imødegå påstande fremsat af en af parterne i den oprindelige sag (dvs. Kommissionen eller den virksomhed, der formodes at have begået en overtrædelse).
It must establish an interest in the result of the case, and its submissions can only support or oppose the submissions of one of the parties to the original case (that is, the Commission or the firm alleged to have committed an infringement).
Afsnit 8
VIII.
Udfaldet af Kommissionens undersøgelse
The resolution of the Commission's investigation
8.1 Formelle kommissionsbeslutninger
8.1 Formal decisions by the Commission
De vigtigste former for formelle beslutninger, Kommissionen kan træffe som afslutning på en undersøgelse, blev omtalt i punkt 1.3.
The main types of formal decision which the Commission may adopt at the culmination of an investigation were summarised in para. 1.3.
Enhver beslutning skal begrundes (EFtraktatens artikel 190) og meddeles dem, de er rettet til (artikel 191).
Every decision must be adequately reasoned (Article 190 EC) and duly notified to those to whom it is addressed (Article 191).
Meddelelsen består i en henvendelse til modtageren, og beslutningen får virkning ved denne meddelelse.
Notification involves communication to the addressee, with the decision taking effect upon receipt.
Der er dog hæftet forskellige proceduremæssige betingelser til vedtagelsen af forskellige beslutninger:
However, different procedural conditions attach to the adoption of different decisions:
Negativattest: I en beslutning om udstedelse af negativattest i medfør af artikel 2 i forordning nr. 17 fastslår Kommissionen, at "der ikke efter de forhold, Kommissionen har kendskab til, findes anledning til i medfør af traktatens artikel 85, stk. 1, eller artikel 86 at skride ind mod en aftale, vedtagelse eller samordnet praksis", virksomheden er involveret i (se punkt 2.1).
Negative clearance: in a decision granting negative clearance taken under Article 2 of Regulation 17, the Commission certifies that "on the basis of facts in its possession, there are no grounds under Article 85(1) or Article 86 of the Treaty for action on its part in respect of an agreement, decision or practice". A negative clearance is granted "upon application" by the firm (see para. 2.1).
Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål skal høres (se punkt 3.3).
The Advisory Committee on Restrictive Practices and Monopolies must be consulted (see para. 3.3).
Eftersom der ikke ertale om en overtrædelse, vil der ikke blive udarbejdet en meddelelse af klagepunkter eller afholdt mundtlig høring.
Because there is no infringement, a statement of objections will not be issued and no oral hearings are held.
Beslutninger om negativattest offentliggøres i EF-Tidende.
Decisions granting negative clearance must be published in the Official Journal.
Fritagelse: Kommissionen meddeler fritagelse i medfør af EF-traktatens artikel 85, stk. 3, og artikel 6 og 8, samt artikel 9, stk. 1, i forordning nr. 17, efter at aftalen er anmeldt (punkt 2.1).
Exemption: exemptions are granted by the Commission under Article 85(3) EC, and Articles 6, 8 and 9(1) of Regulation 17, after notification of the agreement (para. 2.1).
Ligesom ved negativattester skal anmeldelsens hovedtræk offentliggøres i EF-Tidende.
As with negative clearance, a summary of the notification must be published in the Official Journal.
Det Rådgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspørgsmål skal høres.
The Advisory Committee on Restrictive Practices and Monopolies must be consulted.