natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Præjudiciel — Tribunal correctionnel d'Arlon — fortolkning af EF-traktatens artikel 7,7 A 59 og 60 — restriktioner for fri udveksling af tjenesteydelser — kollektiv overenskomst, derved kongelig anordning er gjort tvungen, forpligter alle udenlandske virksomheder til at betale arbejdsgiverbidrag (timbres de fidélité og til timbres intempéries), selv om der derved sker en dobbelt opkrævning, idet virksomhederne i deres etableringsland betaler tilsvarende bidrag
Failure of a Member State — Council Directive 83/189/EEC laying down a procedure for the provision of information in the field of technical standards and regulations — Non-notification of draft technical rules — Rules not liable to create a new barrier to trade
Sag T-287/94 K. Voß / Rådet og Kommissionen
Case T-287/94 E. VoB ν Council and Commission
Erstatningssøgsmål - Rådets forordning (EØF) nr. 2187/93 om tilbud om erstatning til visse producenter af mælk og mejeriprodukter, som midlertidigt har været forhindret i at udøve deres virksomhed
Action for damages — Council Regulation (EEC) No 2187/93 providing for an offer of compensation to certain producers of milk and milk products temporarily prevented from carrying on their trade
Sag T-288/94 H. Klützke / Rådet og Kommissionen
Case T-288/94 H. Klützke ν Council and Commission
Sag T-293/94 J. Vela Palacios / Det Økonomiske og Sociale Udvalg
Case T-294/94 K. Dimitriadis ν Court of Auditors
Se sag T-287/94
See Case T-287/94
Sag T-303/94-AJ K. de Jong / Rådet og Kommissionen
Case T-298/94 Roquette Frères ν Council
Sag T-296/94 F. Petersen / Rådet og Kommissionen
CaseT-305/94 Limburgse Vinyl Maatschappij Commission
Ansøgning om fri proces indgivet forud for et erstatningssøgsmål - Rådets forordning (EØF) nr. 2187/93 om tilbud om erstatning til visse producenter af mælk og mejeriprodukter, som midlertidigt har været forhindret i at udøve deres virksomhed
Annulment of Commission Decision 94/599/EC on a proceeding under Article 85 of the EC Treaty (IV/31 865 -PVC) - Decision taken following the judgment of the Court in Case C-137/92-P
Se sag T-295/94
See Case T-305/94
Se sag T-287/94
See Case T-295/94
Se sag T-305/94
See Case T-295/94
Se sag T-295/94
Case T-312/94 CEPI Cartonboard ν Commission
Se sag T-295/94
See Case T-295/94
Se sag T-295/94
See Case T-287/94
Se sag T-305/94
Company v
Se sag T-287/94
Case T-315/94 Wacker Chemie v Commission
Sag T-321/94 H. Rodermann / Rådet og Kommissionen
Case T-323/94 J. Kessler v Council and Commission
Se sag T-305/94
See Case T-305/94
Se sag T-305/94
See Case T-287/94
Se sag T-287/94
Case T-325/94 Montedison ν Commission
Sag T-460/93-DEPE Den Europæiske Investeringsbank/ Etienne Tete
Case T-460/93-DEPE European Investment Bank ν Etienne Tête and Others
Begæring om fastsættelse af sagsomkostninger i forbindelse med dom afsagt den 26. november 1993 af Retten i Første Instans (Første Afdeling)
Application for taxation of costs following the judgment of the Court of First Instance (First Chamber) of 26 November 1993
Dommene og de fremsatte forslag til afgørelse offentliggøres senere i »Samling af Afgørelser«, som er eneste gyldige udgave.
However, it is only the text of the judgments and opinions published in the European Court Reports that is authentic.
Gengivelse kan ske med kildeangivelse.
This information may be reproduced provided that the source is acknowledged.
Originalsprog: fransk Redaktionen afsluttet den 28. oktober 1994 Katalognr. : DX-AC-94-028-DA-C
Original version: French Completed on 28 October 1994 Catalogue No: DX-AC-94-028-EN-C
NYE SAGER
JUDGMENTS
— traktatens artikel 30 og 36* (Femte Afdeling)
Preliminary ruling (Imported medicinal products not authorized in the State of import advertising —Articles 30 and 36 of the Treaty) (Fifth Chamber)
Den 14. oktober 1992 anlagde en af Eurim-Pharm's konkurrenter, selskabet Lucien Ortscheit, sag ved Landgericht Saarbrücken med henblik på at få fastslået, at Eurim-Pharm er forpligtet til at ophøre med denne reklamering, som Lucien Ortscheit fandt stridende mod reklamelovens § 8, stk. 2.
Landgericht Saarbrücken for an order that Eurim-Pharm desist from those acts, on the ground that they were prohibited by Paragraph 8(2) of the HWG. (Law on advertising in the health sector).
Første spørgsmål (traktatens artikel 30)
The first question (Article 30 of the Treaty)
Det bemærkes for det første, at reklameforbuddet i reklamelovens § 8, stk. 2, alene angår udenlandske lægemidler.
The Court observed first that the prohibition of advertising under Paragraph 8(2) of the HWG applies solely to foreign medicinal products.
Da det således ikke påvirker afsætningen af lægemidler fra andre medlemsstater og afsætningen af indenlandsk fremstillede lægemidler på samme måde, kan det ikke uden videre falde uden for anvendelsesområdet for traktatens artikel 30.
Since it thus does not have the same effect on the marketing of medicinal products from other Member States as on the marketing of national medicinal products, it must fall within the scope of Article 30 of the Treaty.
Disse spørgsmål er blevet rejst under en sag mellem to selskaber, der begge indfører lægemidler, nemlig Lucien Ortscheit GmbH (herefter benævnt »Lucien Ortscheit«) og Eurim-Pharm Arzneimittel GmbH (herefter benævnt »Eurim-Pharm«).
Those questions arose in proceedings between two companies importing medicinal products, Lucien Ortscheit GmbH and Eurim-Pharm Arzneimittel GmbH.
Det første selskab har nedlagt påstand om, at det pålægges det andet selskab at ophøre med at reklamere for udenlandske lægemidler, der ikke er godkendt af de tyske myndigheder.
Luden Ortscheit seeks an order that Eurim-Pharm cease all advertising for foreign medicinal products not authorized by the German authorities.
Det må derfor fastslås, at det omtvistede reklameforbud potentielt kan begrænse omfanget af indførslen af ikke godkendte lægemidler til Tyskland. Det berøver nemlig de apotekere og læger, hvis medvirken er nødvendig for indførslen af de pågældende lægemidler, jf. lægemiddellovens § 73, stk. 3, en kilde til oplysning om eksistensen og disponibiliteten af sådanne lægemidler.
Secondly, the Court noted that the prohibition of advertising at issue may restrict the volume of imports of medicinal products not authorized in Germany, since it deprives pharmacists and doctors, whose participation is essential for the import of those medicinal products under Paragraph 73(3) of the AMG, of a source of information on the existence and availability of such products.
På grundlag af den mulighed, som består ifølge lægemiddellovens § 73, stk. 3, indfører Eurim-Pharm til Forbundsrepublikken Tyskland lægemidler, der ikke er blevet godkendt af de tyske myndigheder.
Making use of the opportunity afforded by Paragraph 73(3) of the AMG, Eurim-Pharm imports into Germany medicinal products which have not been authorized by the German authorities.
Siden april 1992 har selskabet i den tyske fagpresse i sundhedssektoren ladet offentliggøre annoncer med oplysning om ikke godkendte lægemidler, som det indfører, og den adresse, hvor de kan erhverves.
Since April 1992 it has published advertisements in German publications aimed at professionals in the health sector, indicating which non-authorized products it imports and the address from which they can be obtained.
indeholdt i reklamelovens § 8, stk. 2, en foranstaltning med tilsvarende virkning efter traktatens artikel 30.
of medicinal products which have not been authorized by the competent national authorities.
Andet spørgsmål (traktatens artikel 36)
The second question (Article 36 of the Treaty)
Efter denne konstatering må der henvises til, at det tillige fremgår af Domstolens faste praksis, at menneskers liv og sundhed indtager den vigtigste plads blandt de goder og hensyn, der er beskyttet i henhold til traktatens artikel 36, og at det inden for de i traktaten fastsatte grænser tilkommer medlemsstaterne at afgøre, i hvilket omfang de vil sikre denne nævnte beskyttelse.
The Court noted that the health and life of humans rank foremost among the property or interests protected by Anide 36 of the Treaty and that it is for the Member States, within the limits imposed by the Treaty, to dedde what degree of protection they intend to ensure.
Reklameforbuddet i reklamelovens § 8, stk. 2, har til formål at sikre, at enkeltindførsel af ikke godkendte lægemidler har karakter af undtagelser, for at undgå, at det principielle krav om national godkendelse, som gælder ifølge tysk lovgivning, systematisk undgås.
The prohibition of advertising in Paragraph 8(2) of the HWG has the purpose of ensuring that the individual importation of medicinal products which have not been authorized remains an exception, in order to prevent the general requirement of national authorization under German law from being systematically circumvented.
Såfremt der nemlig i Tyskland kunne reklameres for lægemidler, som ikke er godkendt dér, ville der være risiko for, at producenterne lader lægemidlerne godkende i en medlemsstat med mindre strenge regler, hvorefter de indfører dem til Tyskland på grundlag af enkeltbestillinger, der kan være fremkaldt af reklamekampagner.
If medidnal products which were not authorized in Germany could be advertised there, there would be a danger that manufacturers would obtain authorization for their medicinal products in a Member State imposing fewer requirements and then import them into Germany on the basis of individual orders which they would have encouraged by advertising campaigns.
Nationale bestemmelser eller en national praksis, som medfører eller kan medføre en begrænsning af indførslen af farmaceutiske produkter, er imidlertid kun forenelige med traktaten i det omfang, det er nødvendigt af hensyn til en effektiv beskyttelse af menneskers liv og sundhed.
However, national rules or practices having, or likely to have, a restrictive effect on the importation of pharmaceutical products are compatible with the Treaty only to the extent that they are necessary for the effective protection of health and life of humans.
Reklameforbuddet i reklamelovens § 8, stk. 2, er derfor nødvendigt af hensyn til effektiviteten af ordningen med national godkendelse.
The prohibition of advertising imposed by Paragraph 8(2) of the HWG is therefore necessary for the effectiveness of the national authorization scheme.
Følgelig er det begrundet i hensynet til den offentlige sundhed efter traktatens artikel 36.
Consequently, it is justified on public health grounds under Article 36 of the Treaty.
Domstolen besvarede de forelagte spørgsmål således:
In this case the Court noted that Member States are entitled, at the present stage of harmonization and in the absence of a procedure for Community authorization or mutual recognition of national authorizations, to prohibit entirely the marketing in their territory
Det nationale forbud mod reklame for lægemidler, som i indlandet trods en i princippet bestående pligt til at opnå godkendelse ikke er godkendt, men som på enkehbestUUng lovligt må indføres fra en anden medlemsstat i De Europæiske Fællesskaber, for så vidt de allerede lovligt er bragt i omsætning i denne medlemsstat, er en foranstaltning med tilsvarende virkning som omhandlet i EØF-traktatens artikel 30.
The national prohibition of advertising for medicinal products which despite the general requirement of authorization are not authorized in a country, but may be imported from another Member State of the European Communities in response to an individual order if they have been towfulfy put into circulation in that Member State, is a measure having equivalent effect to a quantitative restriction within me meaning of Article 30 of the EEC Treaty.
Dette reklameforbud er dog i medfør af EØF-traktatens artikel 36 begrundet i hensynet til beskyttelse af menneskers tiv og sundhed.*
That prohibition of advertising is justified however under Article 36 of the EEC Treaty on grounds pertaining to the protection of the health and hfe of humans."
Generaladvokat C. Gulmann fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet fFemte Afdeling) den 16. juni 1994.
Mr Advocate General Gulmann delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 16 June 1994.
»EF-traktatens artikel 30 og 36 skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national regel, der forbyder reklame for lægemidler, som ikke er godkendt i den pågældende medlemsstat, selv om der gælder
'Articles 30 and 36 of the EC Treaty are to be interpreted as meaning that they do not preclude a national rule prohibiting the advertising of medidnal products which are not authorized in the Member State concerned, even where there is a duty to obtain such authorization, but which, under a derogation, may be imported from another Member State where they may be lawfully marketed, on condition that in every individual case there is a medical prescription and an order from a pharmacist.'
»Konkurrence — krav om oplysninger i form af en beslutning i henhold til artikel 11, stk 5, i forordning nr. 17 — retlig interesse i søgsmål* (Første Afdeling)
Competition — Request for information by way of decision pursuant to Article 11(5) of Regulation No 17 — Legal interest in bringing proceedings) (First Chamber)
Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger
In the absence of a reply from the Commission, the applicant wrote on 11 March 1992 in order to ascertain whether it had received its letter of 14 January.
I henhold til de oplysninger, Kommissionen havde, var der endnu ikke indført sådanne nye regler.
The applicant is incorporated under Scots law in the form of a company limited by guarantee.
Der var således tvivl om det retlige grundlag for sagsøgerens henvendelse til det argentinske fodboldforbund. Sagsøgeren blev derfor anmodet om at besvare en række spørgsmål.
It consists prindpally of football clubs and footballing bodies, and its function is to promote football in Scotland and to represent the interests of Scots clubs at all levels.
Sagsøgeren er et såkaldt company limited by guarantee (et selskab med et særligt begrænset ansvar) i henhold til skotsk ret, der i det væsentlige består af fodboldklubber og -organisationer, og som har til opgave at fremme fodbolden i Skotland og varetage de skotske klubbers interesser på alle niveauer.
In that decision, the Commission required the applicant to provide within two weeks from the date of notification the information requested in the letter of 5 December 1991, stating that if the applicant failed to do so it would be liable to periodic penalty payments of ECU 500 per day.
Den 14. januar 1992 svarede sagsøgeren. Da Kommissionen ikke reagerede herpå, anmodede sagsøgeren ved skrivelse af 11. marts 1992 denne om at tilkendegive, om den havde modtaget forbundets skrivelse af 14. januar.
On 15 April 1992 the applicant sent, by way of reply to that decision, a letter in which it emphasized the strong sense of injustice which it felt at the conduct of the Commission, which had not replied to either of the two letters sent to it by the applicant in January and March 1992, and responded to the four questions asked in the decision.
I det følgende tilstillede Kommissionen sagsøgeren en beslutning af samme dato — som formelt blev meddelt forbundet få dage senere — om en procedure i henhold til artikel 11, stk. S, i forordning nr. 17.
Those were the circumstances in which, by application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 10 June 1992, the applicant
Den 5. december 1991 tilstillede Kommissionen sagsøgeren en skrivelse på grundlag af artikel 11 i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962.1 skrivelsen gengav Kommissionen de relevante passager i artikel 11 og dele af artikel 15 i forordning nr. 17, idet den under henvisning til en klage indgivet af The European Sports Network (herefter benævnt »TESN«) udtrykte bekymring for, at sagsøgeren tilsyneladende agtede at forhindre TESN i at transmittere argentinskefodboldkampe i Skotland.
On 5 December 1991 the Commission sent to the applicant a letter based on Article 11 of Regulation No 17 of the Council. In that letter, which reproduced the relevant extracts from Article 11 together with extracts from Artide IS of Regulation No 17, the Commission referred to a complaint made by The European Sports Network (TESN) and indicated its concern over the fad that the applicant appeared to be intending to prevent TESN from broadcasting Argentinian football matches in Scotland.
Sagsøgeren havde åbenbart med henblik herpå taget kontakt med det argentinske fodboldforbund i overensstemmelse med artikel 47 i FIFA's (Federation of International Football Associations) vedtægter, hvorefter FIFA's eksekutivkomité kan indføre nye regler for internationaletv-transmissioneraf fodboldkampe.
The applicant had apparently contacted the Argentinian Football Association in that regard, in accordance with Article 47 of the rules of the Federation of International FootballAssociations (hereinafter 'FIFA*), which authorized FIFA's Executive Committee to set up a new scheme of rules governing the international broadcasting of football matches. To the Commission's knowledge, such a new scheme of rules had not yet been set up.
Som svar på beslutningen fremsendte sagsøgeren den 15. april 1992 en skrivelse, hvori forbundet - efter at have understreget, at det følte sig
It was therefore not dear on what legal basis the applicant's inquiry to the Argentinian Football Association was made. The applicant was thus requested to reply to certain questions.
Realiteten tilsidesættelse af
brought the present action.
Kommissionen har efter sagens anlæg ved skrivelse af 24. juni 1992 over for sagsøgeren bekræftet, at sagsøgerens svar i forbundets skrivelse af 15. april 1992 var tilstrækkelige og gav Kommissionen de oplysninger, der var anmodet om i beslutningen, hvorfor sagsøgeren fuldt ud havde opfyldt denne.
After the adion had been brought, the Commission confirmed, by letter sent to the applicant on 24 June 1992, that the answers given by the applicant in its letter of 15 April 1992 were sufficient to supply the information requested in its decision and that, consequently, the applicant had fully complied with the decision.
Sagsøgeren har til støtte for dette anbringende i det væsentlige gjort gældende, at Kommissionen under de konkrete faktiske omstændigheder handlede på en måde, der var uforholdsmæssig og for vidtgående i forhold til sagsøgerens adfærd, da den ved en beslutning truede forbundet med en tvangsbøde, skønt Kommissionen kunne have nået sit mål ved blot — eventuelt telefonisk — at anmode forbundet om at fuldstændiggøre de svar, det allerede havde givet i sin skrivelse af 14. januar 1992.
The applicant essentially bases this plea on the assertion that in the factual circumstances of this case the Commission acted disproportionately and excessively in relation to the applicant's conduct by threatening it, in a formal decision, with the imposition of penalties when it could have achieved its objective by simply asking it, if necessary by telephone, to supplement the answers already given in its letter of 14 January 1992.
Det er særlig vigtigt, at proportionalitetsprincippet overholdes i sager, hvor der iværksættes sanktioner.
Résped for the prindple of proportionality is particularly important in cases which involve the imposition of penalties.
Sagsøgeren har anført, at det afgørende spørgsmål i sagen er, om en privat part, som bestræber sig på at besvare en begæring om oplysninger, men hvis svar hævdes at være utilfredsstillende, kan trues med økonomiske sanktioner.
Considering those circumstances, the Court finds, first, that the purely procedural complaints made by the applicant in relation to the decision are essentially that by going from the first stage of its investigation, involving a 'mere' request for information, to the second stage, in which that request was made by way of a decision, the Commission acted excessively and prematurely.
Sagsøgeren erkender, at dette er tilfældet, såfremt der er tale om en bevidst afvisning af at samarbejde med henblik på at lave obstruktion.
As is apparent from Articles 11(5), 15(l)(b) and 16(l)(c) of Regulation No 17, however, an undertaking or association of undertakings faced with such a decision runs a higher risk of sanctions than one confronted with a 'mere' request for information.
Man bør imidlertid ikke kunne træffe en sådan foranstaltning, når en privat part har bestræbt sig på at opfylde en begæring om oplysninger, har tilbudt at mødes med de kompetente tjenestemænd for at drøfte det omhandlede problem, har sendt Kommissionen endnu en skrivelse og ikke har modtaget nogen form for svar fra Kommissionen.
Consequently, the sole fact that the Commission requests information by way of a decision is liable to affect the legal situation of the party concerned.
Retten skal på denne baggrund indledningsvis bemærke, at de anbringender, sagsøgeren i ren proceduremæssig henseende har rettet mod beslutningen, i det væsentlige begrænser sig til et anbringende om, at Kommissionens overgang fra den første fase i sagens behandling — den »almindelige« begæring om oplysninger — til den anden fase — begæringen i form af en beslutning —var en for vidtgående og overilet foranstaltning.
The applicant observes that the decisive issue in this case is whether an individual who attempts to reply to a request for information but who allegedly fails to answer satisfactorily can be threatened with finandal penalties.
Den kan nemlig blive pålagt en bøde for ikke at have afgivet de ønskede oplysninger »inden udløbet af den frist, som er fastsat«, og Kommissionen kan pålægge den en tvangsbøde for at tvinge den til at afgive »udtømmende og rigtige« oplysninger.
The applicant is prepared to concede that this should be so in the case of a wilful and obstructive refusal to cooperate.
Den omstændighed, at Kommissionen fremsender en begæring om oplysninger i form af en beslutning, kan således i sig serv påvirke den berørtes retsstilling,
However, it should not be possible to take such a measure where an individual has tried to satisfy a request for information, has offered to meet the competent officials in order to discuss the matter, has sent a follow-up letter to the Commission and has, in response, been met with silence.
Indledningsvis bemærkes, at sagsøgeren med sit anbringende ikke har gjort gældende, at der er materielle mangler ved den begæring om oplysninger, der blev sendt til forbundet, idet forbundet ikke har anfægtet Kommissionens kompetence til at stille de omhandlede fire spørgsmål.
The Court stated that, first the plea advanced by the applicant does not concern the inherent legality of the request for information addressed to it, since the applicant does not challenge the Commission's power to put to it the four questions concerned.
Anbringendet går alene ud på, at Kommissionen handlede overilet og gik for vidt, da den traf beslutningen om at true forbundet med en tvangsbøde i stedet for at fortsætte en uformel korrespondance med forbundet.
Its sole complaint is that the Commission acted prematurely and excessively in adopting the decision threatening it with periodic penalties instead of continuing to exchange informal correspondence with it.
Den retlige interesse i søgsmål består fortsat, selv om den beslutning, hvorved der blev fremsat krav om oplysningerne, allerede var blevet opfyldt af adressaten på tidspunktet for annullationssøgsmålcts anlæg, da søgsmålet ikke har opsættende virkning.
That legal interest in bringing proceedings still exists even where the decision ordering information to be supplied has already been complied with by its addressee at the time when the action for annulment is brought, since that action has no suspensory effect.
I øvrigt kan en annullation af en sådan beslutning i sig selv have retsvirkninger, navnlig ved at Kommissionen
Furthermore, annulment per se of such a decision may have legal consequences, in particular by obliging the Commission to take the measures needed to comply with the Court's judgment and by preventing the Commission from repeating such a practice.
Korrespondancen mellem sagsøgeren og det argentinske fodboldforbund, som var begæret fremlagt i det fjerde spørgsmål, blev ikke fremsendt af sagsøgeren.
correspondence between the applicant and the Argentinian Football Association requested by the fourth question.