natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Når en medlemsstat handler på et område, hvor den har en vid skønsbeføjelse, der kan sammenlignes med den, fællesskabsinstitutionerne har ved gennemførelsen af Fællesskabets politikker, må betingelserne for, at den kan ifalde ansvar, i princippet være de samme som dem, der gælder for Fællesskabets ansvar i en situation, der kan sammenlignes hermed.
Community policies, the conditions under which it may incur liability must, in principle, be the same as those under which the Community institutions incur liability in a comparable situation.
Når endvidere henses til, at den ensartede anvendelse af fællesskabsretten er et grundlæggende krav i Fællesskabets retsorden, kan forpligtelsen til at erstatte tab, der er forvoldt borgerne ved overtrædelser af fællesskabsretten, ikke være afhængig af interne regler om fordelingen af kompetencen mellem de forfatningsretlige organer.
In each of these cases the German and United Kingdom legislatures were faced with situations involving choices comparable to those made by the Community institutions when they adopt legislative measures pursuant to a Community policy.
Det fremgår, at den tyske lovgiver og lovgiver i Det Forenede Kongerige i de foreliggende tilfælde stod over for situationer, hvor de skulle træffe et valg, der kan sammenlignes med det, fællesskabsinstitutionerne foretager ved udstedelsen af generelle retsakter i forbindelse med en fællesskabspolitik
In addition, in view of the fundamental requirement of the Community legal order that Community law be uniformly applied, the obligation to make good damage caused to individuals by breaches of Community law cannot depend on domestic rules as to the division of powers between constitutional authorities.
Betingelserne for statens ansvar som følge af den nationale lovgivers handlinger og undladelser i strid med fællesskabsretten (spørgsmål 2 i sag C46/93 og spørgsmål 1 i sag C-48/93
Conditions under which the State may incur liability for acts and omissions of the national legislature contrary to Community law (second question in Case C-46/93 and first question in Case C48/93)
Under sådanne omstændigheder anerkender fællesskabsretten en ret til erstatning, såfremt tre betingelser er opfyldt, nemlig at den bestemmelse, der er overtrådt, har til formål at tillægge borgerne rettigheder, at overtrædelsen er tilstrækkelig kvalificeret, og endelig, at der er en direkte årsagsforbindelse mellem statens overtrædelse af sin forpligtelse og de skadelidtes tab.
In such circumstances, Community law confers a right to reparation where three conditions are met: the rule of law infringed must be intended to confer rights on individuals; the breach must be sufficiently serious; and there must be a direct causal link between the breach of the obligation resting on the State and the damage sustained by the injured parties.
Med disse spørgsmål anmoder de nationale retsinstanser Domstolen om under hensyn til de faktiske omstændigheder i de foreliggende sager at præcisere, på hvilke betingelser fællesskabsretten sikrer en ret til erstatning for tab, der er forvoldt borgerne ved overtrædelser af fællesskabsretten, som må tilregnes en medlemsstat.
By these questions, the national courts ask the Court to specify the conditions under which a right to reparation of loss or damage caused to individuals by breaches of Community law attributable to a Member State is, in the particular circumstances, guaranteed by Community law.
Det er åbenbart, at den første betingelse er opfyldt, for så vidt angår traktatens artikel 30, som sag C46/93 drejer sig om, og traktatens artikel 52, som sag C-48/93 drejer sig om.
The first condition is manifestly satisfied in the case of Article 30 of the Treaty, the relevant provision in Case C-46/93, and in the case of Article 52, the relevant provision in Case C48/93.
Selv om der ved artikel 30 pålægges medlemsstaterne et forbud, afføder bestemmelsen nemlig ikke desto mindre rettigheder for borgerne, som de nationale retsinstanser skal beskytte.
Whilst Article 30 imposes a prohibition on Member States, it nevertheless gives rise to rights for individuals which the national courts must protect.
Traktatens artikel 52 tillægger ligeledes efter sin natur borgerne rettigheder.
Likewise, the essence of Article 52 is to confer rights on individuals.
Hvad angår den anden betingelse, er det afgørende kriterium for, om en overtrædelse af fællesskabsretten kan anses for tilstrækkelig kvalificeret, om en medlemsstat eller en fællesskabsinstitution åbenbart og groft har overskredet grænserne for sine skønsbeføjelser.
As for the second condition, the decisive test for finding that a breach of Community law is sufficiently serious is whether the Member State or the Community institution concerned manifestly and gravely disregarded the limits on its discretion.
Traktatens artikel 215, stk. 2, henviser for så vidt angår Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold til de almindelige retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer, og som Domstolen også lader sig lede af på andre områder af fællesskabsretten, når der ikke findes skriftlige regler.
First, the second paragraph of Article 215 of the Treaty refers, as regards the noncontractual liability of the Community, to the general principles common to the laws of the Member States, from which, in the absence of written rules, the Court also draws inspiration in other areas of Community law.
I den ordning, Domstolen har udviklet i henhold til traktatens artikel 215, tages der specielt med hensyn til ansvaret for generelle retsakter navnlig hensyn til kompleksiteten af de forhold, der skal reguleres, vanskelighederne ved at anvende eller fortolke bestemmelserne og især rammerne for det skøn, der kan anlægges af den, der har udstedt den anfægtede retsakt.
The system of rules which the Court has worked out with regard to Article 215 of the Treaty, particularly in relation to liability for legislative measures, takes into account, inter alia, the complexity of the situations to be regulated, difficulties in the application or interpretation of the texts and, more particularly, the margin of discretion available to the author of the act in question.
Som eksempler på de momenter, den kompetente retsinstans i den forbindelse kan tage i betragtning, skal nævnes følgende: hvor klar og præcis den tilsidesatte bestemmelse er, hvor vidt et skøn, den tilsidesatte bestemmelse overlader de nationale myndigheder eller fællesskabsmyndighederne, om overtrædelsen er begået eller tabet er forvoldt forsætligt eller
The factors which the competent court may take into consideration include the clarity and precision of the rule breached, the measure of discretion left by that rule to the national or Community authorities, whether the infringement and the damage caused was intentional or involuntary, whether any error of law was excusable or inexcusable, the fact that the position taken by a Community institution may have contributed towards the omission, and the adoption or retention of national measures or practices contrary to Community law.
Spørgsmålet om, hvorvidt erstatningen kan gøres betinget af culpa (spørgsmål 3 i sag C46/93) uagtsomt, om en eventuel retsvildfarelse er undskyldelig eller uundskyldelig, den omstændighed, at en fællesskabsinstitutions holdning kan have været medvirkende til undladelsen, vedtagelsen eller opretholdelsen af nationale foranstaltninger eller praksis i strid med fællesskabsretten.
causal link between the breach of the obligation borne by the State and the damage sustained by the injured parties.
Med det tredje spørgsmål ønsker Bundesgerichtshof i det væsentlige oplyst, om den nationale retsinstans inden for rammerne af den nationale lovgivning, den anvender, kan gøre erstatningen af tabet betinget af, at der foreligger culpa (forsæt eller uagtsomhed) hos det statslige organ, overtrædelsen må tilregnes.
It follows from the reply to the preceding question that, where a breach of Community law is attributable to a Member State acting in a field in which it has a wide discretion to make legislative choices, a finding of a right to reparation on the basis of Community law will be conditional, inter alia, upon the breach having been sufficiently serious.
Med hensyn til den tredje betingelse tilkommer det de nationale retsinstanser at tage stilling til, om der er en direkte årsagsforbindelse mellem overtrædelsen af den forpligtelse, der påhviler staten, og de skadelidtes tab.
Certain objective and subjective factors connected with the concept of fault under a national legal system may well be relevant for the purpose of determining whether or not a given breach of Community law is serious.
Det bemærkes — som det fremgår af den redegørelse, der er givet som svar på det foregående spørgsmål — at når en overtrædelse af fællesskabsretten må tilregnes en medlemsstat, der handler på et område, hvor den har en vid skønsbeføjelse, når der skal træffes valg af normativ karakter, er anerkendelsen af en ret til erstatning på grundlag af fællesskabsretten bl.a. undergivet den betingelse, at den pågældende overtrædelse er tilstrækkelig kvalificeret.
As appears from paragraphs 41, 42 and 43 of Francovich and Others, cited above, subject to the right to reparation which flows directly from Community law where the conditions referred to in the preceding paragraph are satisfied, the State must make reparation for the consequences of the loss and damage caused in accordance with the domestic rules on liability, provided that the conditions for reparation of loss and damage laid down by national law must not be less favourable than those relating to similar domestic claims and must not be such as in practice to make it impossible or excessively difficult to obtain reparation.
Visse objektive og subjektive momenter, som i et nationalt retssystem kan være knyttet til culpabegrebet, er således relevante for bedømmelsen af, om en overtrædelse af fællesskabsretten er kvalificeret eller ej.
The obligation to make reparation for loss or damage caused to individuals cannot, however, depend upon a condition based on any concept of fault going beyond that of a sufficiently serious breach of Community law.
Heraf følger, at forpligtelsen til at erstatte de tab, der er forvoldt borgerne, ikke kan undergives en betingelse, der støttes på et culpabegreb, som går videre end den tilstrækkelig kvalificerede overtrædelse af fællesskabsretten.
The condition imposed by German law where a law is in breach of higher-ranking national provisions, which makes reparation dependent upon the legislature's act or omission being referable to an individual situation, would in practice make it impossible or extremely difficult to obtain effective reparation for loss or damage resulting from a breach of Community law, since the tasks falling to the national legislature relate, in principle, to the public at large and not to identifiable persons or classes of person.
At fastsætte en sådan yderligere betingelse ville nemlig være ensbetydende med at rejse tvivl om retten til erstatning, som følger af fællesskabsretten.
By these questions, the national courts essentially ask the Court to identify the criteria for determining the extent of the reparation due from the Member State responsible for the breach.
Spørgsmålet om erstatningens faktiske omfang [spørgsmål 4, a), i sag C46/93 og spørgsmål 2 i sag C-48/93]
Reparation for loss or damage caused to individuals as a result of breaches of Community law must be commensurate with the loss or damage sustained so as to ensure effective protection of their rights.
Den betingelse, der efter tysk ret gælder i tilfælde af, at en lov strider mod trinhøjere nationale bestemmelser, og som lader erstatningen være afhængig af, at lovgivers handling eller undladelse vedrører den enkeltes situation, ville i praksis gøre det umuligt eller urimeligt vanskeligt faktisk at erstatte tab, der skyldes overtrædelsen af fællesskabsretten, da de opgaver, der påhviler den nationale lovgiver, i princippet vedrører almenheden og ikke er rettet mod bestemte personer eller personkredse, der kan betragtes enkeltvis.
Likewise, any condition that may be imposed by English law on State liability requiring proof of misfeasance in public office, such an abuse of power being inconceivable in the case of the legislature, is also such as in practice to make it impossible or extremely difficult to obtain effective reparation for loss or damage resulting from a breach of Community law where the breach is attributable to the national legislature.
Med disse spørgsmål anmoder de nationale retsinstanser i det væsentlige Domstolen om at fastsætte kriterier, der gør det muligt at fastlægge omfanget af den erstatning, som den medlemsstat, overtrædelsen må tilregnes, skal betale.
In the absence of relevant Community provisions, it is for the domestic legal system of each Member State to set the criteria for determining the extent of reparation. However, those criteria must not be less favourable than those applying to similar claims based on domestic law and must not be such as in practice to make it impossible or excessively difficult to obtain reparation.
I den forbindelse må det understreges, at erstatningen for tab, der er forvoldt borgerne ved overtrædelser af fællesskabsretten, skal stå i passende forhold til det lidte tab, således at der sikres en effektiv beskyttelse af deres rettigheder.
By its third question, the Bundesgerichtshof essentially seeks to establish whether, pursuant to the national legislation which it applies, the national court is entitled to make reparation conditional upon the existence of fault (whether intentional or negligent) on the part of the organ of the State to which the infringement is attributable.
Også den betingelse, der eventuelt kan komme på tale i engelsk ret, og hvorefter der, for at det offentlige kan ifalde ansvar, som udgangspunkt skal føres bevis for, at der foreligger misbrug af beføjelser ved udøvelsen af en offentlig funktion (misfeasance in public office), hvilket er utænkeligt, når der er tale om lovgiver, kan i praksis gøre det umuligt at opnå erstatning for tab, der skyldes overtrædelsen af fællesskabsretten, når denne må tilregnes den nationale lovgiver.
In particular, in order to determine the loss or damage for which reparation may be granted, the national court may inquire whether the injured person showed reasonable diligence in order to avoid the loss or damage or limit its extent and
Begæringen om begrænsning af dommens tidsmæssige virkninger
Extent of the period covered by reparation (question 4(b) in Case C-46/93)
Den tyske regering har anmodet Domstolen om at begrænse de tab, Forbundsrepublikken Tyskland eventuelt skal erstatte, til kun at omfatte tab, der er indtrådt efter afsigelsen af dommen i den foreliggende sag, medmindre de skadelidte forinden har anlagt sag eller rejst en tilsvarende administrativ klage.
The German Government requests the Court to limit any damage to be made good by the Federal Republic of Germany to loss or damage sustained after delivery of judgment in this case, inasmuch as the victims did not bring legal proceedings or make an equivalent claim before.
Spørgsmålet om, hvilken periode erstatningen skal omfatte [spørgsmål 4, b), i sag C-46/93]
By this question, the Bundesgerichtshof asks whether the damage for which reparation may be awarded extends to harm sustained before a judgment is delivered by the Court finding that an infringement has been committed.
Med dette spørgsmål ønsker den nationale retsinstans oplyst, om den skade, der skal erstattes, også omfatter skader, der var lidt, før Domstolen afsagde en dom, hvori det blev fastslået, at der forelå en overtrædelse.
Following from the reply to the second question, the right to reparation under Community law exists where the conditions set out are satisfied.
For det tilfælde, at den nationale retsinstans måtte føle sig foranlediget til at fastslå, at betingelserne for, at Forbundsrepublikken Tyskland kan ifalde erstatningsansvar, er opfyldt i det foreliggende tilfælde, må det erindres, at statens erstatningsansvar for det forvoldte tab skal gennemføres efter nationale erstatningsregler.
Were the national court to find that the conditions for liability of the Federal Republic of Germany are satisfied in this case, the State would have to make good the consequences of the damage caused in accordance with its domestic law on liability.
I forbindelse med de formelle og materielle betingelser i medlemsstaternes nationale lovgivning for erstatning af tab kan der tages hensyn til de krav, retssikkerhedsprincippet medfører.
Substantive and procedural conditions laid down by national law on reparation of damage are able to take account of the requirements of the principle of legal certainty.
Som det fremgår af svaret på det andet spørgsmål, følger retten til erstatning af fællesskabsretten, når de anførte betingelser er opfyldt.
The fact that there is a prior judgment of the Court finding an infringement will certainly be determinative, but it is not essential in order for that condition to be satisfied.
Det bemærkes imidlertid, at disse betingelser ikke må være mindre gunstige end de betingelser, der gælder for tilsvarende søgsmål på grundlag af national ret, og heller ikke må være udformet således, at de i praksis gør det umuligt eller urimeligt vanskeligt at opnå erstatning.
However, those conditions may not be less favourable than those relating to similar domestic claims and must not be such as in practice to make it impossible or excessively difficult to obtain reparation.
En af betingelserne er, at overtrædelsen af fællesskabsretten er tilstrækkelig kvalificeret.
In view of the foregoing, there is no need for the Court to limit the temporal effects of this judgment.
En dom afsagt af Domstolen, hvorved det forinden er fastslået, at der foreligger en overtrædelse, er et moment, der ganske vist har afgørende betydning, men som ikke er nødvendigt for at godtgøre, at denne betingelse er opfyldt.
To make the reparation of loss or damage conditional upon the requirement that there must have been a prior finding by the Court of an infringement of Community law attributable to a Member State would be contrary to the principle of the effectiveness of Community law, since it would preclude any right to reparation so long as the presumed infringement had not been the subject of an action brought by the Commission under Article 169 of the Treaty and of a finding of an infringement by the Court.
Domstolen besvarede de forelagte spørgsmål således:
The principle that Member States are obliged to make good damage caused to individuals by breaches of Community law attributable to the State is applicable where the national legislature was responsible for the breach in question.
Princippet om, at medlemsstaterne er forpligtet til at erstatte tab, der er forvoldt borgerne ved overtrædelser af fællesskabsretten, som må tilregnes medlemsstaterne, finder anvendelse, når den pågældende overtrædelse må tilskrives den nationale lovgiver.
Where a breach of Community law by a Member State is attributable to the national legislature acting in a field in which it has a wide discretion to make legislative choices, individuals suffering loss or injury thereby are entitled to reparation where the rule of Community law breached is intended to confer rights upon them, the breach L· sufficiently serious and there is a direct causal link between the breach and the damage sustained by the individuals.
Med dette forbehold gennemføres statens erstatningsansvar for det tab, der er forvoldt ved overtrædelsen af fællesskabsretten, som må tilregnes staten, efter nationale erstatningsregler, dog således at betingelserne i den nationale lovgivning, der finder anvendelse, ikke må være mindre gunstige end de betingelser, der gælder for tilsvarende søgsmål på grundlag af national ret, og heller ikke må være udformet således, at de i praksis gør det umuligt eller urimeligt vanskeligt at opnå erstatning.
attributable to it, in accordance with its national law on liability. However, the conditions laid down by the applicable national laws must not be less favourable than those relating to similar domestic claims or framed in such a way as in practice to make it impossible or excessively difficult to obtain reparation.
3) Den nationale retsinstans kan ikke inden for rammerne af den nationale lovgivning, den anvender, gøre erstatningen af tabet betinget af, at der hos det statslige organ, overtrædelsen må tilregnes, foretigger culpa (forsæt eller uagtsomhed), som går videre end den tilstrækkelig kvalificerede overtrædelse af fællesskabsretten
The national cannot, under the national legislation which it applies, make reparation for loss or damage conditional upon a requirement of fault, whether intentional or negligent, on the part of the State organ responsible for the breach which goes beyond the requirement that there be a sufficiently serious breach of Community law.
4) Den erstatning, medlemsstaterne skal betale for skader, de har forvoldt borgerne ved overtrædelser af fællesskabsretten, skal stå i passende forhold til det lidte tab.
Reparation by Member States of loss or damage which they have caused to individuals as a result of breaches of Community law must be commensurate with the loss or damage sustained.
Da der ikke findes fællesskabsbestemmelser på dette område, tilkommer det den nationale retsorden i hver enkelt medlemsstat at fastsætte kriterier, der gør det muligt at fastlægge erstatningens omfang, dog således at kriterierne ikke må være mindre gunstige end dem, der gælder for tilsvarende søgsmål på grundlag af national ret, og at de under ingen omstændigheder må være udformet således, at de i praksis gør det umuligt eller urimeligt vanskeligt at opnå erstatning.
In the absence of relevant Community provisions, it is for the domestic legal system of each Member State to set the criteria for determining the extent of reparation. However, those criteria must not be less favourable than those applying to similar claims or actions based on domestic law and must not be such as in practice to make it impossible or excessively difficult to obtain reparation.
Nationale bestemmelser, hvorefter den skade, der kan erstattes, generelt begrænses til kun at omfatte skader på bestemte særligt beskyttede individuelle retsgoder, med udelukkelse af borgernes tabte fortjeneste, er ikke i overensstemmelse med fællesskabsretten Endvidere skal særlige formerfor erstatning, såsom exemplary damages i henhold til engelsk ret, kunne tilkendes under et søgsmål på grundlag af fællesskabsretten, hvis de kan tilkendes under et tilsvarende søgsmål på grundlag af national ret.
National legislation which generally limits the damage for which reparation may be granted to damage done to certain, specifically protected individual interests not including loss of profit by individuals is not compatible with Community law. Moreover, it must be possible to award specific damages, such as the exemplary damages provided f or by English law, pursuant to claims or actions founded on Community law, if such damages may be awarded pursuant to similar claims or actions founded on domestic law.
5) Medlemsstaternes forpligtelse til at erstatte skader, der er forvoldt borgerne ved overtrædelser af fællesskabsretten, der må tilregnes medlemsstaterne, kan ikke begrænses til kun at omfatte skader, der er lidt, efter at Domstolen har afsagt en dom, hvori den pågældende overtrædelse er blevet fastslået
The obligation of Member States to make good loss or damage caused to individuals by breaches of Community law attributable to the State cannot be limited to damage sustained after the delivery of a judgment of the Court finding the infringement in question.'
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum") den 28. november 1995.
Advocate General Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 28 November 1995.