natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved besvarelsen af disse spørgsmål bemærkes indledningsvis, at selv om bestemmelserne om direkte beskatning henhører under medlemsstaternes kompetence, skal disse dog overholde fællesskabsretten under udøvelsen af deres kompetence og således afstå fra enhver form for åbenlys eller skjult forskelsbehandling begrundet i nationalitet.
In the present case, the difference in treatment is constituted by the fact that tax on income in the first band is charged at a rate of 25% on non residents who receive less than 90% of their worldwide income in the Netherlands, but at 13% on those residing and pursuing the same economic activity in the Netherlands even if they receive less than 90% of their worldwide income there.
Hvad derimod angår en ikkehjemmehørende skattepligtig, som ikke oppebærer hele eller næsten hele sin indkomst i den stat, hvor han arbejder, men ikke har bopæl, vil det kunne begrundes, at beskæftigelsesstaten ikke indrømmer vedkommende sådanne fordele, idet der indrømmes tilsvarende fordele i
However, national legislation of that kind, which lays down a distinction founded on, inter alia, residence inasmuch as the rate of wages and income tax applicable to certain nonresident taxpayers is higher than that applied to those who are resident or treated as such, is liable to act mainly to the detriment of nationals of other Member States, since nonresidents are most
Det må herefter undersøges, om en sådan forskelsbehandling kan begrundes.
favouring, in the Netherlands Government's submission, those who do not have to pay such contributions in the Netherlands.
bopælsstaten, som i henhold til den internationale skatteret skal tage hensyn til den personlige og familiemæssige situation.
Such a circumstance may not be offset by tax differentials affecting the latter category, since that would amount to penalizing them for not paying social security contributions in the Netherlands.
For det første bemærkes, at den påståede fordel for ikkehjemmehørende, såfremt den eksisterer, følger af den nederlandske lovgivers beslutning om at ophæve fradragsretten for sociale bidrag, og efter sin karakter berører denne beslutning kun de skattepligtige, som skal betale sådanne bidrag. Ifølge den nederlandske regering indebærer dette en fordel for personer, som ikke skal betale disse bidrag i Nederlandene. Dette kan imidlertid ikke medføre, at der pålægges den sidstnævnte gruppe en yderligere skattebyrde, idet det ville være det samme som at straffe dem for ikke at betale sociale bidrag i Nederlandene.
It must be noted in that regard that, under the bilateral convention of 19 October 1970 on the avoidance of double taxation in income and capital tax matters and on the regulation of certain other tax matters between the Kingdom of Belgian and the Kingdom of the Netherlands, income received in a State in which the taxpayer pursues an economic activity but does not reside is taxable exclusively in that State and exempt in the State of residence.
I det foreliggende tilfælde består forskelsbehandlingen i, at der for så vidt angår ikkehjemmehørende, som i Nederlandene oppebærer mindre end 90% af deres globalindkomst, anvendes en skattesats på 25% af det første trin, mens der med hensyn til personer, som er hjemmehørende i Nederlandene, og som dér udøver den samme erhvervsmæssige virksomhed, anvendes en sats på 13% af det første skattetrin, også selv om de dér oppebærer mindre end 90% af deres globalindkomst.
The fact that a taxpayer is a nonresident thus does not enable him, in the circumstances under consideration, to escape the application of the rule of progressivity.
Ifølge den nederlandske regering skal den højere skattesats sikre progressiviteten i skattesystemet, som ellers ikke ville gælde for visse ikkehjemmehørende, idet deres skattepligt er begrænset til indkomst oppebåret i Nederlandene.
Both categories of taxpayer are therefore in comparable situations with regard to that rule.
Der kan kun være tale om én af to situationer. Enten er P.H. Asscher efter reglerne kun omfattet af den belgiske socialsikringsordning, og der kan i så fald ikke være tale om at straffe ham ved at pålægge ham en yderligere skattebyrde, fordi han ikke betaler sociale bidrag i Nederlandene.
In any event, the alternative is this: either Mr Asscher is properly insured with the Belgian social security scheme alone and there can be no question of penalizing him by means of a tax differential for not paying social security contributions in the Netherlands; or he should be insured either exclusively or additionally with the Netherlands social security scheme, which would enable the Netherlands to claim social security contributions from him and would thus take him out of the «foreign» scale of tax rates.
Eller også skal Asscher alene eller samtidig være omfattet af den nederlandske socialsikringsordning, hvilket medfører, at Nederlandene kan opkræve bidrag, og at han ikke er omfattet af »udlændingetabellen«.
Consequently, whether he is insured or not with one or the other national social security scheme is not a factor which can justify, in either of the two situations envisaged, the application of a higher rate of tax to a non-resident.
Det følger således af det anførte, at uanset om vedkommende måtte være tilsluttet den ene eller den anden nationale socialsikringsordning, kan det ikke i nogen af de to tilfælde begrunde, at der over for ikkehjemmehørende anvendes en højere skattesats.
In those circumstances, the application of a higher rate of tax to the income of certain non residents than is applicable to those who are resident or treated as such constitutes indirect discrimination prohibited by Article 52 of the "Treaty.
Bopælsstaten kan imidlertid tage hensyn til denne indkomst ved beregningen af skatten af den pågældendes øvrige indkomst, bl.a. for at kunne anvende progressionsprincippet.
Secondly, it must be considered whether the difference between the two rates is justified by the need to ensure cohesion Of the tax system within the Member State concerned.
For det andet må det undersøges, om forskellen i skattesats er nødvendig for at sikre sammenhængen i den pågældende medlemsstats skattesystem.
It must now be considered whether there is any justification for that discrimination.
I denne sag er der ikke en sådan direkte forbindelse mellem den omstændighed, at der skattemæssigt anvendes en højere skattesats ved indkomstbeskatningen af visse ikkehjemmehørende, som oppebærer mindre end 90% af deres globalindkomst i Nederlandene, og den omstændighed, at der ikke opkræves sociale bidrag af den indkomst, som disse ikkehjemmehørende oppebærer i Nederlandene.
In this case, there is no direct link between the application of a higher rate of tax to the income of certain nonresidents who receive less than 90% of their worldwide income in the Netherlands and the fact that no social security contributions are levied on the income of such nonresidents from sources in the Netherlands.
Det må på denne baggrund anses for indirekte forskelsbehandling i strid med traktatens artikel 52 i forhold til visse ikkehjemmehørende ved beskatningen af deres indkomst at anvende en skattesats, som er højere end den, der gælder for hjemmehørende og hermed ligestillede personer.
A national of a Member State pursuing an activity as a selfemployed person in another Member State, in which he resides, may rely on Article 52 of the EC Treaty as against his State of origin, on whose territory he pursues another activity as a selfemployed person, if, by virtue of pursuing an economic activity in a Member State other than lus State of ongin, he is, with regard to the latter, in a situation which may be regarded as equivalent to that of any other person relying as against the host Member State on the rights and liberties guaranteed by the Treaty.
Traktatens artikel 52 skal fortolkes saledes, at den er til hinder for, at en medlemsstat overfor en statsborger i en medlemsstat, som udøver selvstændig virksomhed på dens område og samtidig også udøver selvstændig virksomhed i en anden medlemsstat, hvor han har bopæl, ved beskatningen af hans indkomst anvender en højere skattesats end den, der gælder for hjemmehørende, som udøver samme virksomhed, når der ikke er nogen objektiv forskel i forholdene for disse skattepligtige og forholdene for hjemmehørende skattepligtige og hermed ligestillede personer, som kan begrunde en sådan forskelsbehandling.
Artide 52 of the Treaty is to be interpreted as precluding a Member State from applying to a national of a Member State who pursues an activity as a selfemployed person within its territory and at the same time pursues another activity as a selfemployed person in another Member State, in which he resides, a higher rate afincóme tax than that applicable to residents pursuing the same activity where there is no objective difference between the situation of such taxpayers and that of taxpayers who are resident or treated as such to justify that difference in treatment
Traktatens artikel 52 er til hinder for, at en medlemsstat ved anvendelse af en højere skattesats ved indkomstbeskatningen tager hensyn til, at den skattepligtige i henhold til de relevante bestemmelser i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordningerpå arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, til bestemmelse af, hvilken sociallovgivning der skal anvendes, ikke skal betale bidrag til medlemsstatens sociale forsikringsordning.
Article 52 of the Treaty precludes a Member State from taking account, by means of a higher rate of income tax, of the fact that, by virtue of the relevant provisions of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons and their families moving within the Community, concerning the determination of the applicable legislation, the taxpayer is not obliged to pay contributions to its national social insurance scheme.
Det er i denne forbindelse uden betydning, at den skattepligtige ertilsluttetsocialsikrmgsordningen i sin bopælsstat, hvilket ligeledes følger af forordning nr. 1408/71.*
The fact that, abo by virtue of Regulation No 1408/71, the taxpayer is insured under the social security scheme of the State in which he resides is irrelevant in that regard.»
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 15. februar 1996.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 15 February 1996.
Han foreslog at besvare de stillede spørgsmål således:
He proposed that the Court should rule as follows:
»1) Lederen af en virksomhed, der drives med gevinst for øje, skal uafhængigt af, hvorledes man i national ret anser den retlige forbindelse mellem disse to retssubjekter for at være, anses for at udøve selvstændig erhvervsvirksomhed, selv om han i en vis periode har udført ydelser for virksomheden, for hvilke han har modtaget aflønning, når han henset til den lovbestemte eller vedtægtsmæssige kompetencefordeling inden for virksomheden hverken er under instruktion fra nogen person eller fra noget organ, som han ikke selv kontrollerer.
A manager of a company or firm engaged in business for profit, irrespective of the classification under national law of his legal relationship with that company or firm, must therefore be regarded as selfemployed for the purposes of Article 52 of the EC Treaty even if over a certain period he performs remunerated services for that company or firm when, under the allocation of control made by statute or the articles of association, he is not under the direction of any other person or of any body which he does not himself control.
Det tilkommer den nationale ret under hensyn til sagens faktiske og retlige omstændigheder at vurdere, hvorvidt der består et underordnelsesforhold.
It is for the national court to decide whether there is such subordination in the light of the considerations of fact and law in each particular case.
Den statsborger i en medlemsstat, der udøver økonomisk virksomhed i en anden medlemsstat, hvor han har bopæl, kan ved øvrig beskæftigelse som lønmodtager eller selvstændig i oprindelsesstaten påberåbe sig traktatens artikel 48, henholdsvis artikel 52, over for denne stat.
A national of a Member State pursuing an economic activity in another Member State in which he resides may rely on Article 48 or 52 of the Treaty, as the case may be, as against his State of origin in connection with another activity which he pursues as an employed or selfemployed person in that State.
Traktatens artikel 48 og 52 skal fortolkes således, at en medlemsstat ikke må pålægge en statsborger i en anden medlemsstat, der har lønnet arbejde eller udøver selvstændig virksomhed i den første stat og har hele eller næsten hele sin indkomst i forbindelse hermed, men som er hjemmehørende i oprindelsesstaten eller i en anden medlemsstat, en højere skat, end hvis han boede i beskatningsstaten som lønmodtager eller selvstændig erhvervsdrivende.
Articles 48 and 52 of the Treaty should be interpreted as not allowing a Member State to levy a higher rate of tax on a national of another Member State pursuing an activity as an employed or selfemployed person in the first State, deriving all or almost all of his income from that activity, but residing in his State of origin or in another Member State, than if he carried on the same activity but were resident in the State of taxation.
En sådan indirekte forskelsbehandling på
The difference in treatment must, however, be based on an objective and fiscally relevant difference in situation.
Det forhold, at den indkomst, som en ikkehjemmehørende skatteyder har oppebåret i beskatningsstaten, ikke i denne stat fratrækkes bidrag til sociale forsikringsordninger, er ikke objektivt og beskatningsmæssigt relevant for den ikke hjemmehørendes situation på en sådan måde, at det kan begrunde en hårdere beskatning.«
The fact that no social security contributions are levied on the income received by a nonresident taxpayer in the State in which he is taxed does not constitute an objective difference in situation, which is relevant for tax purposes, such as to justify heavier taxation of the non-resident»
Præjudiciel »Direktiv 78/660/EØF — årsregnskaber — balance — tidspunktet for konstatering af fortieneste* (Femte Afdeling)
Preliminary ruling (Directive 78/660IEEC —Annual accounts (Fifth Chamber)
1989, således som dette er godkendt af selskabets generalforsamling den 19. oktober 1990.
On 29 June 1990 the annual accounts of TSS and GfB, likewise for the financial year 1 January 1989 to 31 December 1989, were approved by resolutions of their respective general meetings.
Ved kendelse af 21. juli 1994 indgået til Domstolen den 18. august 1994 har Bundesgerichtshof forelagt et præjudiciel spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 31, stk. 1, og artikel 59 i Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF, som ændret ved Rådets syvende direktiv 83/349/EØF.
By order of 21 July 1994, received at the Court on 18 August 1994, the Bundesgerichtshof (Federal Court of Justice) referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Articles 31(1) and 59 of the Fourth Council Directive 78/660/EEC, as amended by the Seventh Council Directive 83/349/EEC.
Det sagsøgte selskab har kapitalinteresser i bl.a. selskaberne Technische Sicherheitssystem GmbH og Gesellschaft für Bauwerksabdichtungen mbH (herefter »TSS« og »GfB«), som det sagsøgte selskab ejer 100%.
The defendant's annual accounts for 1989 showed the profits distributed to it by TSS and GfB for the financial year 1988 but not those appropriated to it for the financial year 1989.
Spørgsmålene er blevet rejst under en sag mellem Waltraud Tomberger (herefter »sagsøger«) og Gebrüder von der Wettern GmbH (herefter »sagsøgte«), der er et tysk selskab med hjemsted i Tyskland.
That question was raised in proceedings between Mrs Tomberger (hereinafter «the plaintiff») and Gebrüder von der Wettern GmbH (hereinafter «the defendant»), a company governed by German law and established m Germany
Den 29. juni 1990 blev årsregnskaberne for TSS og GfB, ligeledes for regnskabsåret 1. januar 1989 til 31. december 1989, godkendt af deres respektive generalforsamlinger.
The plaintiff, a shareholder in the defendant company, challenges that company's annual accounts for the financial year 1 January 1989 to 31 December 1989 as approved on 19 October 1990 by the general meeting of the company.
Sagsøgeren, der er anpartshaver i det sagsøgte selskab, har anfægtet selskabets årsregnskab for regnskabsåret 1. januar 1989 til 31. december
The action was dismissed at first instance and on appeal, whereupon the plaintiff appealed to the Bundesgerichtshof on a point of law.
— et selskab (moderselskabet) er den eneste selskabsdeltager i et andet selskab (datterselskabet) og kontrollerer dette
— one company (the parent company) is the sole or majority shareholder in another company (the subsidiary), and controls it,
— moderselskabet og datterselskabet efter national ret udgør en koncern
— under national law, the parent company and the subsidiary form a group,
— de to selskabers regnskabsår er sammenfaldende
— the financial years of the two companies coincide,
— datterselskabets årsregnskab for det omhandlede år er godkendt af dette selskabs generalforsamling, inden revisionen af moderselskabets årsregnskab for samme regnskabsår er afsluttet,
— the subsidiary's annual accounts for the financial year in question were adopted by the general meeting before completion of the audit of the parent company's annual accounts for that year,
— det fremgår af datterselskabets årsregnskab for det omhandlede regnskabsår, således som dette er godkendt af selskabets generalforsamling, at datterselskabet på tidspunktet f or regnskabsafslutningen — den sidste dag i regnskabsåret — havde hensat udbytte til moderselskabet, og
— the subsidiary's annual accounts for the financial year in question, as adopted by its general meeting, show that on the subsidiary's balance-sheet date — namely the last day ofthat financialyear — the subsidiary appropriated profits to the parent company, and
— den nationale domstol finder at kunne lægge til grund, at datterselskabets årsregnskab for det omhandlede regnskabsår giver et pålideligt bulede af selskabets aktiver og passiver, økonomiske stilling samt resultatet, er det ikke i strid med bestemmelsen i artikel 31, stk 1, litra c), aa), i Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af traktatens artikel 54, stk 3, litra g), om årsregnskaberneforvisse selskabsformer, som ændret ved Rådets syvende direktiv 83/349/EØF af 13. juni 1983 på grundlag af traktatens artikel 54, stk 3, litra g), om konsoliderede regnskaber, at den nationale domstol fastslår, at den omhandlede fortjeneste skal medtages i moderselskabets årsregnskab for det regnskabsår, i hvilket datterselskabet har hensat dette.« «
— the national court is satisfied that the subsidiary's annual accounts for the financial year in question give a true and fair view of its assets and liabilities, financial position and profit or loss, it is not contrary to the rule laid down in Article 31 (1) (c) (aa) of the Fourth Council Directive 78/660/EEC of 25 July 1978 based on Article 54(3)(g) of the Treaty on the annual accounts of certain types of companies, as amended by the Seventh Council Directive 83I349/EEC of 13 June 1983 based on Article 54(3)(g) of the Treaty on consolidated accounts, for the national court to consider that the profits in question must be entered in the parent company's balance sheet for the financial year in respect of which they were appropriated by the subsidiary.»
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling') den 25. januar 1996. *
Advocate General G. Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 25 January 1996.
Han foreslog Domstolen at besvare det præjudicielle spørgsmål på følgende måde:
He proposed that the Court should rule as follows:
Sag C-240/95 Rémy Schmit Frie varebevægelser
Case C-240/95 Rémy Schmit
Præjudiciel »Frie varebevægelser — motorkøretøjer forskelsbehandling af parallelimport* (Femte Afdeling)
Preliminary ruling (Free movement of goods — Motor vehicles Discrimination against parallel imports) (Fifth Chamber) the vehicle is re-sold in French territory, for the same conditions in regard to the modelyear date irrespective of the place where it was acquired».
Ved dom af 31. maj 1995, indgået til Domstolen den 7. juli samme år, har cour d'appel de Metz forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende traktatens artikel 30.
By judgment of 31 May 1995, received at the Court on 7 July 1995, the Cour d'Appel (Court of Appeal), Metz, referred to the Court for a preliminary ruling a question on Article 30 of the Treaty.
Paris den 15. marts 1995, hvoraf følger, at de pågældende bestemmelser »på ingen måde kan fortolkes således, at hensigten er, at alene køretøjer, der er fremstillet og solgt i Frankrig af franske autoriserede forhandlere, kan få tildelt det følgende års årgang, og at de udelukker dette for så vidt angår køretøjer med samme egenskaber, der er solgt i udlandet ...
Since the scope of national laws, regulations or administrative provisions must be assessed in the light of the interpretation given to them by national courts, it is argued that the rules in question do not restrict, directly or indirectly, actually or potentially, trade between Member States.
Spørgsmålet er blevet rejst under en straffesag mod Rémy Schmit, der er direktør i et selskab med hjemsted i Yutz (Frankrig), der driver virksomhed medimport og eksport af personbiler og salg af brugte personbiler.
The question arose in criminal proceedings brought against Mr Schmit, the manager of a company based at Yutz (France) specializing in the import and export of private cars and the sale of second-hand cars.
Rémy Schmit er tiltalt for at have overtrådt de franske regler om modelår for automobiler, som blev indført ved dekret nr. 78-993 af 4. oktober 1978, udstedt til gennemførelse, for så vidt angår automobiler, af lov af 1. august 1905 om svigagtige forhold og forfalskninger vedrørende varer og tjenesteydelser, og ved gennemførelsesbekendtgørelsen af 2. maj 1979.
Mr Schmit was charged with offences under the French rules on vehicle modelyear dates introduced by Decree No 78993 of 4 October 1978 applying to motor vehicles the Law of 1 August 1905 on Deceptive Practices and Misrepresentation in the field of products and services and by implementing Order of 2 May 1979.
Da rækkevidden afnationale, administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser skal bedømmes under hensyntagen til de nationale domstoles fortolkning af dem, begrænser den pågældende lovgivning efter den franske regerings opfattelse ikke direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt handelen mellem medlemsstaterne.
Reference to a single decision does not enable that interpretation to be regarded as established. Moreover, even if, as the Tribunal de Grande Instance, Paris, states, the rules in question cannot «in any event, be interpreted as being designed to restrict solely to vehicles manufactured and sold in France by French dealers the benefit of early attribution of a modelyear date by refusing such attribution to vehicles with the same characteristics sold abroad», it must be held that those rules have the effect that vehicles imported through parallel channels arc not in fact likely to satisfy the requirements which they lay down in order to qualify for the anticipated modelyear date.
Den franske regering har gjort gældende, at de pågældende bestemmelser finder anvendelse uden forskel på køretøjer, der er fremstillet i Frankrig, og køretøjer, der er fremstillet i andre medlemsstater.
The French Government argues that the rules in question apply without distinction to vehicles produced in France and to vehicles manufactured in the other Member States.