natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I det foreliggende tilfælde var de nødvendige forudsætninger for, at afgørelsen kunne an­erkendes, til stede.
In this case the conditions for the enforceability of the decision were met.
Det er også retten på det sted, hvor den bidragsberettigde har sin bo­
The court for the place of residence of the maintenance creditor had concurrent jurisdiction over the substantive proceedings (Article 5 (2) of the 1968
Udsendelse 3/december 1985
Issue 3 December ¡985
(fortsat 1) pæl, der har kompetencen i selve sagen (artikel 5, nr. 2, i konventionen af 1968, artikel 3, nr. 2, i Haag­konventionen).
Convention, Article 3 (2) of The Hague Convention).
Grunden til, at det i henhold til konventionerne er muligt at gøre krav på underholdsbidrag gældende på det sted, hvor den bidragsberettigede har sin bopæl, samtidig med, at det er blevet gjort lettere at fuldbyrde afgørelsen på det sted, hvor den bidragspligtige har sin bopæl, er netop ønsket om så vidt muligt at gøre det let­tere for den bidragsberettigede at gennemføre krav på underholdsbidrag.
It was precisely in order to facili­tate the enforcement of maintenance claims that the conventions made it possible for maintenance creditors to bring proceedings before the courts of their place of residence and simplified enforcement in the debtor's country of residence.
Dette hensyn ville ikke blive tilgodeset, hvis en bidragsberettiget, der ville benytte sig af disse mulighe­der, blev mødt med den indvending, at der ikke var rimelig grund til at føre proces.
It would be contrary to that objective if proceedings brought by maintenance creditors wishing to take advan­tage of those possibilities were to be regarded as frivolous and vexatious.
Udsendelse 3/december 1985
Issue 3 December I9K5
1968 - ARTIKEL 1, STK. I
1968 ­ ARTICLE I (I)
(Jfr. også 154 - A 1 ; 1-56 - A 1)
(See also 1­54 ­Al;
1-1.1 — A 1 Dom af 14. oktober 1976'), sag 29/76, LTU Lufttransportunternehmen GmbH & Co KG mod Eurocontrol (anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Düsseldorf), Sml. 1976, s. 1541 (Forslag til afgørelse fra generaladvokat G. Reischl, s. 1552) Anvendelsesområde —fortolkning af de begreber, der er anvendt til afgrænsning af anven delsesområdet — »borgerlige sager, herunder handelssager« — retssager mellem offentlige myndigheder og private — konventionen fandt ikke anvendelse — betingelser
I­1.1 — A 1 Judgment of 14 October 1976,1 Case 29/76, LTU Lufttransportunternehmen GmbH & Co. KG ν Eurocontrol [1976] ECR 1541 (Preliminary ruling requested by the Oberlandesgericht Düsseldorf) Advocate General: G. Reischl (p. 1553)
Under sagens behandling forelagde Oberlandesgericht Düsseldorf ved kendelse af 16. februar 1976 EF-Domstolen et spørgsmål om, hvorvidt fortolkningen af begrebet »borgerlige sager, herunder handelssager« i konventionens artikel 1, stk. 1, skal ske i henhold til retsreglerne i den stat, i hvilken sagen er blevet pådømt, eller efter retsreglerne i den stat, hvori der er indgivet begæring om fuldbyrdelsespåtegning.
In the context of those proceedings the Oberlan­desgericht Düsseldorf, by an order dated 16 February 1976, referred to the Court of Jus­tice of the European Communities the question whether, for the purposes of interpret­ing the concept "civil and commercial matters" within the meaning of the first para­graph of Article 1 of the Convention, the law to be applied was the law of the State in which the judgment was given or the law of the State in which proceedings for an order for enforcement were instituted.
Domstolen udtalte herom (i præmisserne 3—5):
The Court stated (Paragraphs 3 to 5 of the decision) that:
»3 I henhold til artikel 1 finder konventionen 'anvendelse på borgerlige sager, herunder handelssager, uanset domsmyndighedens art', mens stykke 2 bestemmer, at den ikke finder anvendelse på '1. fysiske personers retlige status samt deres rets- og
"i Under Article 1, the Convention 'shall apply in civil and commercial matters whatever the nature of the court or tribunal'. The second paragraph of Article I states
') Processprog: Tysk.
Language of the Case: German.
1968 - ARTIKEL I, STK. I
1968 - ARTICLE 1(1)
4 Når fortolkningen af begrebet gribes an på denne måde, navnlig med henblik på anvendelse af bestemmelserne i konventionens afsnit III, er der visse former for retsafgørelser, der må anses som udelukket fra konventionens anvendelsesområde, enten på grund af de faktorer, som karakteriserer retsforholdet mellem parterne i tvisten, eller på grund af genstanden for denne tvist; selv om visse afgørelser i tvister mellem en offentlig myndighed og en privat kan falde ind under konventionens anvendelsesområde, forholder det sig anderledes, når den offentlige myndighed udøver en offentligretlig beføjelse; dette er tilfældet, når der i en tvist som mellem parterne i hovedsagen er tale om op krævning af afgifter, som en privat skal erlægge til et nationalt eller internationalt of fentligt organ for benyttelse af dette organs anlæg og for dets tjenesteydelser, navn lig når denne benyttelse er tvungen og den eneste tilladte ; dette gælder så meget desto mere, når afgiftssatser, beregnings- og opkrævningsmåde fastsættes ensidigt over for brugerne som i det foreliggende tilfælde, hvor det pågældende organ ensidigt har bestemt, at forpligtelsens opfyldelsessted er dets sæde og udvalgt de nationale retter, der er kompetente i sagen om opfyldelsen.
This applies in particular where the rate of charges, the methods of calculation and the procedures for collection are fixed unilaterally in relation to the users, as is the position in the present case where the body in question unilaterally fixed the place of performance of the obligation at its registered office and selected the national courts with jurisdiction to adjudicate upon the performance of the obligation.
1968 ­ ARTIKEL I, STK. 1
1968 - ARTICLE I (I)
Domstolen kendte herefter for ret:
Does the term 'matters relating to tort, delict or quasi-delict' in Article 5(3) in clude such a claim? If so:
Ved anvendelsen af konventionen af 27. september 1968 om retternes kompe­tence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handels­sager, navnlig konventionens afsnit III, er det ikke retsreglerne i nogen af de be­rørte stater, der er bestemmende for fortolkningen af begrebet 'borgerlige sager, herunder handelssager', men konventionens mål og opbygning samt de alminde­lige principper, som kan udledes af samtlige de nationale retssystemer under et.
(continued 2) to the nature of the present claim is it in this respect relevant that the place lies in the territory in which, pursuant to the Ems-Dollard Treaty, the Kingdom of the Netherlands is responsible for riverpolice functions and is therefore obliged to re move a wreck lying in the said territory?
En afgørelse, der er afsagt i en tvist mellem en offentlig myndighed og en pri­vatperson, hvor den offentlige myndighed har udøvet en offentligretlig beføjelse, falder uden for konventionens anvendelsesområde.«
If the Ems-Dollard Treaty is to be understood as giving the Netherlands courts jurisdiction over a claim such as the present one (which question is not referred to the Court of Justice for a preliminary ruling) does Article 57 of the Brussels Con vention leave scope for the application of the opening words and paragraph (3) of Article 5 regardingjurisdiction?"
Den afgørelse, der i tilslutning til denne dom blev truffet i sagen for den nationale ret, er omtalt under 1­56 — Β 2.
6 In its first question the Hoge Raads asks the Court to state first of all whether the concept 'civil and commercial matters' in Article 1 of the Convention must be construed as including a claim for redress such as that brought in the instant case by the Netherlands State.
(Fortsættelse på følgende blad)
1 — See I-l.l — A I supra.
Anvendelsesområde — begrebet »borgerlige sager, herunder handelssager« — sagsom­kostninger, der ved kendelse er tilkendt en »Nebenkläger« i en tysk straffesag — konventio­nen fandt ikke anvendelse
Scope — "Civil and commercial matters" — Order for costs in favour of a in German civil proceedings — Convention not applicable
I denne sag afslog Arrondissementsrechtbank's præsident at erklære en såkaldt »Ko­stenentscheidung« (kendelse om sagsomkostninger), der var afsagt af Amtsgericht Aachen, for eksigibel. Ved Amtsgerichts kendelse var Pfeifer, der i en færdelssag var dømt for »fahrlässige Körperverletzung« [uagtsom legemsbeskadigelse], blevet tilpligtet at betale 831,92 DM tillige med renter til Sperber, der optrådte som »Nebenkläger« [den, der slutter sig til anklagenmyndighedens forfølgning]. Pfeifer boede i Arrondisse­mentsrechtbank Maastricht's retskreds, mens Sperber, der var kommet til skade ved færdselsuheldet, boede i Forbundsrepublikken Tyskland.
The president of the court dismissed an application for an order for the enforcement of a decision of the Amtsgericht Aachen whereby Pfeifer, having been found guilty of a traffic offence (negligently causing injury to another person) in criminal proceedings, was ordered to pay costs of DM 831.92 plus interest to Sperber, the Nebenkläger [civil party claiming damages in criminal proceedings].
Efter en gennemgang af bestemmelserne i den tyske staffeproceslovs femte bog om den forurettedes deltagelse i forfølgningen, specielt §§ 374 f om den, der rejser privat påtale (når anklagemyndigheden ikke har indledt forfølgning), og den, der slutter sig til ankla­gemyndighedens forfølgning (når en sådan er eller bliver indledt), fandt præsidenten, at den pågældende i begge tilfælde har en straffesag mod den ansvarlige for øje, og at de omkostninger, Sperber havde pådraget sig, var afholdt med henblik på strafferetlig for­følgning og domfældelse af Pfeifer.
The president considered the provisions of Book 5 of the German Code of Civil Procedure concerning the participation of the victim in the prosecution, in particular Article 374 et seq. concerning the position of the "Privatkläger" (where the public prosecutor has not commenced a prosecution) and the "Nebenkläger" (where such a prosecution has been commenced).
Udsendelse 3'/december 1985
He concluded that in both cases the victim's intention was to un ís sue .Ì December 1985
(fortsat 1)
1968 - ARTICLE 1 (I I
Der var derfor ikke tale om en borgerlig sag eller en handelssag i konventionens arti­kel l's forstand, og begæringen måtte derfor afslås.
There was therefore no question of a civil or commercial matter within the meaning of Article 1 of the Convention and the application must therefore be dismissed.
1968 - ARTIKEL 1, STK. 2
1968 ­ ARTICLE I (2)
1-1.2 — A 1 Dom af 22. februar 1979'), sag 133/78, Gourdain mod Nadler (anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof), Sml. 1979, s. 733 (Forslag til afgørelse fra generaladvokat G. Reischl, s. 746)
1­1.2 — A 1 Judgment of 22 February 1979,1 Case 133/78, Henri Gourdain ν Franz Nodier [1979] ECR 733 (Preliminary ruling requested by the Bundesgerichtshof) Advocate General: G. Reischl (p.746)
Anvendelsesområde — ikke-omfattede retsområder — konkurs, akkord og andre lig nende ordninger — afgørelser, der vedrører konkursbehandling — konventionen fandt ikke anvendelse — betingelser
Scope — Excluded matters — Bankruptcy, proceedings relating to the winding up of insolvent companies or other legal persons, judicial arrangements, compositions and analogous proceedings — Decisions in insolvency proceedings — Inapplicability of lhe Convention — Conditions
Ved dom afsagt af Cour d'appel de Paris den 15. marts 1976 blev den faktiske leder af et fransk selskab, der var taget under konkursbehandling (liquidation des biens), i med før af artikel 99 i den franske lov nr. 67-563 af 13. juli 1967 »sur le règlement judiciaire, la liquidation des biens, la faillite personnelle et les banqueroutes« dømt til at bære en del af selskabets forpligtelser.
By a judgment of the Cour d'Appel, Paris, of 15 March 1976, the de facto manager of a French company which was in the process of being wound up (liquidation des biens) was ordered to bear a part of the company's liabilities pursuant to Article 99 of the French Law No 67­563 of 13 July 1967 "sur le règlement judiciaire, la liquidation des biens, la faillite personnelle et les banqueroutes".
Boets kurator begærede dommen forsynet med fuldbyrdelsespåtegning for Forbundsrepublikken Tyksland, idet han gjorde gældende, at der var tale om et særligt civilretligt ansvar, der var omfattet af konventionens artikel 1, stk 1.
The liquidator (syndic) applied for an order for the enforcement of that judgment in the Federal Republic of Germany, sub­mitting that it was a special case of civil liability which fell within the scope of the first paragraph of Article 1 of the Brussels Convention.
Begæringen blev i anden instans afslået af Oberlandesgericht Frankfurt am Main med den begrundelse, at den i tysk ret ukendte personlige domfældelse efter artikel 99 i den franske lov ikke var en retsafgørelse truffet i borgerlige sager, herunder handelssager, efter konventionen, men var afsagt i en konkurssag; sagen kom for Bundesgerichtshof, der under disse omstændigheder forelagde Domstolen følgende spørgsmål ved ken delse af 22. maj 1978:
On appeal the application was dis­missed by the Oberlandesgericht Frankfurt am Main on the ground that a personal judg­ment under Article 99 of the French law, of a nature unknown to German law, was not a decision in a civil or commercial matter within the meaning of the Convention but arose out of insolvency proceedings. A further appeal was brought before the Bundesgerichtshof which, by an order of 22 May 1978, referred the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
»Skal en dom, afsagt af en fransk civilret over den faktiske leder af en juridisk person i henhold til artikel 99 i den franske lov nr. 67—563 af 13. juli 1967, hvorefter denne skal betale et beløb til konkursmassen, anses for afsagt i en konkurssag eller lignende sag (konventionens art. 1. stk. 2, nr. 2), eller skal en sådan dom anses for afsagt i en borgerlig sag, herunder en handelssag (konventionens art. 1, stk. 1)?«
"Is a judgment given by French civil courts on the basis of Article 99 of the French Law No 67­563 of 13 July 1967 against the de facto manager of a legal person for pay­ment into the assets of a company in liquidation to be regarded as having been given in bankruptcy proceedings, proceedings relating to the winding­up of insolvent com­panies or other legal persons and analogous proceedings (subparagraph 2 of the second paragraph of Article 1 of the Convention) or is such a judgment a decision
Processprog: Tysk.
1 — Language of the Case: German.
Udsendelse 3/december 1985
3 December I9K5
1968 - ARTIKEL I, STK. 2
1968 - ARTIC LE 1 (2)
(fortsat 1)
(continued 1 ) given in a civil and commercial matter (first paragraph of Article 1 of the Conven tion)?"
Domstolen udtalte herom (i præmisserne 3—6):
The Court of Justice made the following remarks (paragraphs 3 to 6 of the decision):
»3 Konventionen — der især har til formål at forenkle formaliteterne vedrørende gensidig anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser og at styrke retsbeskyttelsen for de i Fællesskabet bosiddende personer — omfatter principielt 'borgerlige sager, herunder handelssager', men definerer imidlertid ikke indholdet af dette begreb; på grund af visse sagsforholds særlige karakter samt dybtgående forskelle mellem de kontraherende staters lovgivnger er visse områder imidlertid blevet udelukket fra konventionens anvendelsesområde, herunder 'konkurs, akkord og andre lignende ordninger', begreber, hvis betydning heller ikke defineres nærmere; da artikel 1 angiver konventionens anvendelsesområde, er det vigtigt, at denne be stemmelse ikke fortolkes som en simpel henvisning til den interne retsorden i denne eller hin af de kontraherende stater, idet det nemlig i størst muligt omfang må sikres, at de af konvention flydende rettigheder og forpligtelser bliver lige og ensartede for de kontaherende stater og de af konventionen berørte personer; artikel 1, stk. 1, bestemmer, at konventionen finder anvendelse 'uanset domsmyndighedens art', hvorved angives, at begrebet borgerlige sager, herunder handelssager, ikke kun skal fortolkes ud fra kompetencefordelingen inden for den eksisterende domstolsorganisation i bestemte medlemsstater; de i artikel 1 anvendte begreber skal derfor betragtes som selvstændige begreber, der må fortolkes dels ud fra konventionens mål og opbygning, dels ud fra almindelige principper, som kan udledes af de nationale retssystemer under ét.
As Article 1 serves to indicate the scope of the Convention it is necessary, in order to ensure, as far as possible, that the rights and obligations which derive from it for the Contracting States and the persons to whom it applies are equal and uniform, that the terms ofthat provision should not be interpreted as a mere reference to the internal law of one or other of the States concerned.
4 Hvad angår konkurs, akkord og andre lignende ordninger — der efter de forskel lige lovgivninger i de kontraherende stater beror på, at debitor standser sine betalinger, er insolvent eller mister sin kreditværdighed, hvilket enten medfører et retslig indgreb, der afsluttes med en kollektiv tvangsrealisering af debitors formuegoder, eller dog en retslig kontrol — må det nødvendigvis være således, at retsafgørelser, der vedrører en konkursbehandling, kun er udelukket fra konventionens anvendel sesområde, når de direkte udspringer af konkursen og er afsagt i snæver forbindelse med en sag om konkurs, akkord og andre lignende ordninger i den anførte forstand; med henblik på at kunne besvare spørgsmålet fra Bundesgerichtshof må det derfor undersøges, om en sådan søgsmålsform som omhandlet i artikel 99 i den franske lov har sin retlige hjemmel i retsreglerne vedrørende konkurs, således som dette begreb skal fortolkes efter konventionen.
As far as concerns bankruptcy, proceedings relating to the winding-up of insolvent companies or other legal persons, judicial arrangements, compositions and analogous proceedings, according to the various laws of the Contracting Parties re lating to debtors who have declared themselves unable to meet their liabilities, insolvency or the collapse of the debtor's creditworthiness, which involve the intervention of the courts culminating in the compulsory 'liquidation des biens' in the inter est of the general body of creditors of the person, firm or company, or at least in supervision by the courts, it is necessary, if decisions relating to bankruptcy and winding-up are to be excluded from the scope of the Convention, that they must derive directly from the bankruptcy or winding-up and be closely connected with the proceedings for the 'liquidation des biens' or the 'règlement judiciaire'.
5 Søgsmålet efter artikel 99, det såkaldte 'en comblement de passif social' (til dækning af selskabets skyld), der specielt omhandles i en lov om konkurs, kan kun an lægges ved den ret, der har afsagt konkursdekretet; bortset fra retten, der kan handle på embeds vegne, er det kun kurator, der på boets vegne og i dets interesse kan anlægge denne sag med henblik på en delvis fyldestgørelse af kreditorerne efter ligelig fordeling imellem dem bortset fra de tilfælde, hvor der er tale om særligt privilegerede fordringer; efter denne søgsmålsform, der fraviger de almindelige ansvarsregler, er der en for modning for, at den retlige eller faktiske leder af selskabet har pådraget sig ansvar, og lederen kan kun afkræfte formodningen ved at bevise, at han har ført selskabet med hele den fornødne indsats og omhu ;
In order to answer the question referred to the Court by the national court it is there fore necessary to ascertain whether the legal foundation of an application such as that provided for in Article 99 of the French Law is based on the law relating to bank ruptcy and w inding-up as interpreted for the purposes of the Convention.
(fortsat 2) forældelsesfristen for søgsmålet (tre år) løber fra det tidspunkt, da fordringerne en­deligt er gjort op, men afbrydes, så længe der består en akkord, men begynder igen at løbe, såfremt akkorden på den ene eller anden måde ikke gennemføres; hvis søgsmålet har den udgang, at selskabslederen bliver dømt, er det kreditorerne, dette kommer til gode, idet boet tilføres et aktiv på samme måde, som når kurator konstaterer, at boet har en fordring; endvidere kan retten afsige konkursdekret over den selskabsleders formue, som er blevet dømt til helt eller delvis at afholde en juridisk persons skyld, og som ikke be­rigtiger denne skyld, uden at skulle undersøge, om der er tale om handlende, og om disse har indstillet deres betalinger;
5 The application under Article 99, called an application to make good a de ficiency in the assets, for which special provision is made in a law on bankruptcy and winding-up is made only to the court which made the order for the 'règlement judiciaire' or the 'liquidation des biens'.
6 artikel 99 i den franske lov, der — hvor et handelsselskab er gået konkurs — går videre end til den juridiske person selv og også indrager selskabslederens formue, har efter det anførte ene og alene sin retlige hjemmel i konkursretten i konventionens forstand; en dom, afsagt af en fransk civilret over den faktiske leder af en juridisk person i hen­hold til artikel 99 i den franske lov nr. 67—563 af 13. juli 1967, hvorefter denne skal betale et beløb til konkursmassen, skal følgelig anses for afsagt i en konkurssag eller lignende sag i den betydning, der er forudsat i konventionens artikel 1, stk. 2, nr. 2.«
It is only the 'syndic' — apart from the court which can make the order of its own motion — who can make this application on behalf of and in the interest of the general body of creditors with a view to the partial reimbursement of the creditors by respecting the principle that they rank equally and by taking account of any preferential rights lawfully acquired.
»En dom, afsagt af en fransk civilret over den faktiske leder af en juridisk person i henhold til artikel 99 i den franske lov nr. 67­563 af 13. juli 1967, hvorefter denne skal betale et beløb til konkursmassen, skal anses for afsagt i en konkurssag eller lig­nende sag i den betydning, der er forudsat i artikel 1, stk. 2, i konventionen af 27. sep­tember 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borger­lige sager, herunder handelssager.«
The period of limitation of three years for the application runs from the date when the final list of claims is drawn up and is suspended for the duration of any scheme of arrangement which may have been entered into and begins to run again if such a scheme is terminated or declared void.
') Processprog: Tysk.
The Court therefore ruled that:
1968 - ARTIKEL 1, STK. 2
1968 - ART1C LE I (2)
Anvendelsesområde — ingen sondring mellem foreløbige og endelige retsmidler — foreløbige retsmidler på områder, som ikke er omfattet af konventionens anvendel sesområde — konventionen fandt ikke anvendelse
Scope — Excluded matters — "Rights in properly arising out of a matrimonial relationship" — Concept — Protective measures ordered in the course of divorce pro­ceedings — Inapplicability of the Convention — Conditions
»4 Kommissionen og rekvirenten i hovedsagen har anført, at spørgsmålet bør besvares således, at konventionen finder anvendelse på sådanne sager, medens regeringerne for Det forenede Kongerige og Forbundsrepublikken Tyskland samt ind stævnte har foreslået en besvarelse gående ud på, at den ikke finder anvendelse;
On appeal, the Oberlandesgericht Frankfurt am Main also re­jected the application, on the ground that the protective measures whose enforce­ment was sought formed part of divorce proceedings and were therefore excluded from the scope of the Convention by subparagraph (1) of the second paragraph of Article 1.
5 det fremgår af sagsakterne, at stridsspørgsmålene for de tyske retter vedrører dels forbindelsen mellem de af den franske rets afdeling for ægteskabssager anordnede
An appeal was brought before the Bundesgerichtshof, which, by an order of 22 May 1978. referred the following question to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Udsendelse 3/december 1985
December 1985
1968 - ARTIKEL I, STK. 2
1968 - ARTICLE 1 (2)