natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I så fald ville advokaterne ikke have haft et salærkrav mod hende, men mod delstatens kasse.
In that case, the applicants' claim for fees would have been against public funds and not against the defendant.
Anerkendelse og fuldbyrdelse — meddelelse af fuldbyrdelsespåtegning — bevis for, at retsafgørelsen er eksigibel efter domsstatens lovgivning (artikel 47, nr. 1) — dom til beta­ling af underholdsbidrag i henhold til en endnu ikke retskraftig skilsmissedom — uklarhed om, hvorvidt dommens foreløbige eksigibilitet også gælder kravet på underholdsbidrag — fortolkning ved retten i fuldbyrdelsesstaten.
Recognition and enforcement — Order for enforcement issued — Proof that the judgment is enforceable under the law of the State in which it has been given (Art. 47(1)) — Order to pay maintenance in a divorce judgment which is not yet final — Not clear whether provi­sional enforceability of the judgment extends to the claim for maintenance — Interpreta­tion by the court in which enforcement is sought
I denne sag var parternes ægteskab blevet opløst ved en endnu ikke retskraftig dom fra Tribunal de grande instance de Versailles.
In this case the parties' marriage had been dissolved by a judgment of the Tribunal de grande instance, Versailles, which had not yet become final.
Dommen angik foruden skilsmissen også forældremyndigheden og samkvemsretten, og den indeholdt en bestemmelse om, at ægtemanden skulle betale underholdsbidrag til hustruen. Desuden var dommen gjort foreløbig eksigibel. Efter begæring fra hustruen havde Landgericht Stuttgart i henhold til domskonventionens artikler 31 ff. og artikel 42 erklæret dommen for eksigibel i For­bundsrepublikken, for så vidt angik kravet om underholdsbidrag.
In addition to the divorce decree the judgment dealt with custody of, and access to, the children of the marriage and ordered the husband to pay maintenance to the wife.
Oberlandesgericht Stuttgart tog ægtemandens påstand til følge og afslog hustruens begæring med den begrundelse, at det ifølge konventionens artikel 47, stk. 1, krævede bevis for, at retsafgørelsen efter domsstatens lovgivning var eksigibel, ikke var ført.
The Oberlandesgericht Stuttgart allowed the appeal and dismissed the wife's applica­tion on the ground that the evidence required by Article 47(1) of the Convention that the judgment was enforceable according to the law of the State in which it was given had not been adduced.
Skilsmissedommen kunne »ikke entydigt« fortolkes således, at den foreløbige eksigibi­litet også omfattede underholdsbidraget, tværtimod kunne der hermed alene være ment underholdsbidraget til børnene.
An examination of the terms of the divorce judgment did not clearly show that the provisional enforceability thereby decreed extended to the main­tenance awarded in the judgment; it was more likely that only the maintenance of the children was referred to.
Herfor talte, at dommens foreløbige eksigibilitet m.h.t. underholdskravet var meddelt i sammenhæng med afgørelsen om forældremyndighe­den og samkvemsretten.
That view was supported by the fact that the order for the pro­visional enforceability of the maintenance award was made in conjunction with the rul­ing on custody and rights of access.
Det kunne ikke antages, at den ret, som behandlede skilsmissesagen, hav­de villet handle i modstrid med denne retspraksis.
It should not be assumed that the di­vorce court wished to disregard that authority.
Ifølge Oberlandesgericht gjaldt dette »under alle omstændigheder, indtil det modsatte var bevist«, hvilket bevis skulle føres af rekvirenten i fuldbyrdelsessagen.
In the view of the Oberlandesgericht that was so 'at least until proof to the contrary', the burden of which lay on the appli­cant.
Landgericht havde i sin afgørelse desuden taget stilling til og svaret bekræftende på spørgsmålet, om fuldbyrdelse af et af en skilsmisse flydende krav, nemlig den fraskilte
In its order the Landgericht had also examined the question whether a matter ancillary to a divorce, namely the divorced wife's entitlement to maintenance, was enforceable
(fortsat 1) hustrus krav på underholdsbidrag, kunne tillades i Forbundsrepublikken, inden den kompetente Landesjustizverwaltung efter den særlige fremgangsmåde i henhold til arti­kel 7, § 1, i Familienrechtsänderungsgesetz af 11. august 1969 havde fastslået, at betin­gelserne for at anerkende skilsmissedommen i Forbundsrepublikken var opfyldt.
(continued 1) in the Federal Republic before the appropriate Landesjustizverwaltung [regional de­partment of justice] had established by way of the special procedure under Article 7(1) of the Familienrechtsänderungsgesetz [statute amending family law] of 11 August 1961 that the conditions for the recognition of the divorce judgment in the Federal Republic were satisfied. The Landgericht answered the question in the affirmative.
Anerkendelse og fuldbyrdelse —fælles bestemmelser — bevis for, at den eksigible retsaf­gørelse er forkyndt eller meddelt (artikel 47, nr. 1) — afhjælpning i appelinstansen — be­tingelser
Recognition and enforcement — Common provisions — Proof of service of an enforceable judgment (Art. 47(1)) — No service until appeal was pending — Conditions
Et fransk firma havde ved en fransk ret erhvervet udeblivelsesdom over den tyske sag­søgte.
A French firm obtained judgment in default in a French court against a German de­fendant and the appropriate German court made an order for the enforcement of that judgment.
Oberlandesgericht anførte bl.a., at ganske vist havde det franske firma ikke for første instans ført det i konventionens artikel 47, nr. 1, omhand­lede bevis for, at den franske dom var blevet forskriftsmæssigt forkyndt eller meddelt, men i mellemtiden havde den tyske sagsøgte fået dommen — og en oversættelse — for­meligt forkyndt sammen med kendelsen fra underinstansen om at meddele fuldbyrdel­sespåtegning. Under henvisning til rapporten vedrørende konventionen anførte retten, at dommens forkyndelse skal gøre det muligt for skyldneren at efterkomme den frivil­ligt.
The Oberlandesgericht found that although at first instance the French firm had not produced documents establishing that the French judgment had been properly served as required by Article 47(1) of the Convention, nonetheless, in the mean time that judgment and a translation thereof had been formally served on the German defendant together with the order for enforcement made by the court of first instance.
Under hensyn til, at dette var formålet, var afhjælpning under alle omstændighe­der mulig, når skyldneren — som i det foreliggende tilfælde — tilkendegav, at han ikke agtede at betale frivilligt, hvorfor sagen heller ikke ville være blevet overflødig, selv om dommen var blevet rettidigt forkyndt.
It was not inconsistent with that objective to permit service to be effected at a later stage, at least when the debtor, as in the present case, let it be understood that he was unwilling to comply, so that even if the judgment had been served at the proper time the proceed­ings would not have been rendered superfluous.
1­47 — Β 3 Præsidenten for Arrondissementsrechtbank Breda, kendelse af 24. august 1979, PVBA Deurne Taxi mod Quintelier
1­47 — Β 3 President of the Arrondissementsrechtbank, Breda, Order of 24 August 1979, PVBA Deurne Taxi ν Quintelier
Anerkendelse og fuldbyrdelse — udeblivelsesdom — afslag på begæring om fuldbyrdelses­påtegning — bevis for forkyndelse eller meddelelsen ifølge domsstatens lovgivning — bevis for forkyndelsen eller meddelelsen af det indledende processkrift i sagen
Recognition and enforcement — Judgment in default — Order for enforcement not granted — Proof of service of the judgment in accordance with the law of the State in which it was given — Proof of service of the document which instituted the proceedings
I denne sag blev en begæring om fuldbyrdelsespåtegning på en belgisk udeblivelsesdom, derden 10. oktober 1978 var afsagt over en sagsøgt, G. Quintelier, der nu boede i Neder­landene, afslået.
The court dismissed an application for the enforcement of a Belgian judgment given in default on 10 October 1978 against a defendant (Mr Quintelier) who was now resident in the Netherlands.
Arrondissementsrechtbanks præsident fastslog, at Quintelier ifølge folkeregisterattester fra de belgiske kommuner Wommelgem og Borgerhout boede i Bor­gerhout indtil den 5. december 1978 og derefter i Wommelgem indtil den 28. december.
The court observed that, according to the extracts from the popula­tion registers of the Belgian towns of Wommelgem and Borgerhout, the defendant had resided in Borgerhout until 5 December 1978 and from then until 28 December 1978 in Wommelgem.
Dommen var blevet forkyndt den 23. november 1978 i medfør af artikel 37 i den bel­giske retsplejelov (Gerechtelijk Wetboek), men i stævningsmandens forkyndelsespåteg­
The judgment was served on 23 November 1978 in accordance with Arti­cle 37 of the Civil Code; however, in the bailiffs copy of the judgment the defendant's
Afsnit IV ­ OFFICIELT BEKRÆFTEDE DOKUMENTER OG RETSFORLIG
Title IV ­ AUTHENTIC INSTRUMENTS AND COURT SETTLEMENTS
Officielt bekræftede dokumenter og retsforlig — nederlandsk notarielt bekræftet doku­ment om langtidsforpagtning — meddelelse af fuldbyrdelsespåtegning i Belgien
Authentic instruments and court settlements — Notarial instrument drawn up in the Netherlands concerning a lease — Issue of an order for enforcement in Belgium
For en notar i Amsterdam blev der den 28. juli 1980 indgået en aftale om langtidsfor­pagtning af et areal i Lanaken kommune (Belgien), det rekreative område »Sunclass Sonnevijver«. Aftalen blev underskrevet af ejeren af arealet, et belgisk selskab med hjemsted i Rekem­Lanaken, og repræsentanten for syv personer bosat i Nederlandene, som var interesserede i en langvarig brugsret i dette rekreative område.
On 28 July 1980 an agreement for a lease of land in the municipality of Lanaken (Bel­gium), the recreation area known as 'Sunclass Sonnevijver', was drawn up before an Amsterdam notary.
I det notarielt bekræftede dokument forpligtede ejeren sig til at give interessenterne bestemte parcel­ler i dette område i forpagtning.
In the notarial instrument the owner undertook to transfer certain plots of land in that area to the persons concerned on a lease.
Ejeren anmodede Rechtbank van eerste aanleg Tongeren, i hvis retskreds den faste ejendom var beliggende, om at forsyne det nederlandske notarielt bekræftede doku­ment med fuldbyrdelsespåtegning.
The owner applied to the Rechtbank van eerste aanleg, Tongeren, within whose juris­diction the property concerned was situated, for an order for the enforcement of the Netherlands notarial instrument.
Begæringen hastede meget, da den fremlagte ud­skrift af dokumentet, der af Rechtbank skulle forsynes med fuldbyrdelsespåtegning, skulle indføres i tingbogen inden to måneder, efter at dokumentet var udfærdiget.
It stated that its application was extremely urgent be­cause the copy of the instrument which was to be declared enforceable by the Recht­bank had to be entered in the land register within two months of the date on which the instrument was drawn up.
Som det fremgik af en påtegning på dokumentet, opfyldte dette betingelserne med hensyn til godtgørelsen af dets ægthed.
A note endorsed on the instrument confirmed that it satisfied the conditions necessary to establish its authenticity.
1­50 — Β 2 Præsidenten for Arrondissementsrechtbank Maastricht, kendelse af 11. november 1981, Zilken og Weber mod Scholl
1­50 — Β 2 President of the Arrondissementsrechtbank, Maastricht, Order of 11 November 1981, Zilken and Weber ν Scholl
Anerkendelse og fuldbyrdelse — begrebet »retsafgørelse« i artikel 25 — beregning af omkostninger ved notarvirksomhed
Recognition and enforcement — 77ie term 'judgment' in Article 25 — Calculation of costs for notarial services
Officielt bekræftede dokumenter og retsforlig — begrebet »officielt bekræftede doku­menter« i artikel 50 — notarens egen opgørelse over omkostningerne
Authentic instruments and court settlements — The term 'authentic instrument' in Article 50 — Notary's own bill of costs
To notarer med hjemsted i Köln havde opstillet en opgørelse over omkostningerne ved deres arbejde for rekvisitus i forbindelse med transport af en fordring.
Two notaries established in Cologne had drawn up a bill of costs for services rendered to the respondent in connection with the assignment of a debt.
Præsidenten for Rechtbank Maastricht afslog begæringen om meddelelse af fuldbyr­delsespåtegning.
The President of the Rechtbank, Maastricht, refused the application for an enforce­ment order.
Han anførte, at »opgørelsen over omkostningerne« hverken er en retsafgørelse eller en kendelse vedrørende fastsættelse af omkostninger afsagt af en ju­stitssekretær og dermed ikke en retsafgørelse i konventionens artikel 25's forstand.
He held that the bill of costs was not a judgment given by a court or the determination of costs or expenses by an officer of the court, and was therefore not a judgment within the meaning of Article 25 of the Convention.
Lige så lidt er opgørelsen over omkostningerne et officielt bekræftet dokument i konventio­nens artikel 50's forstand; i et sådant dokument skal en aftale truffet af parterne fast­holdes ved hjælp af en embedsmand, som ikke selv er part i aftalen.
Nor was the bill of costs an authentic instrument within the meaning of Article 50 of the Convention, in which an agreement concluded by the parties was recorded by an official who was not himself a party to the agreement.
I den foreliggende opgørelse blev der imidlertid kun fastslået noget, der vedrørte embedsmanden selv.
On the contrary, the bill in question merely established some­thing concerning the official himself.
Den omstændighed, at en opgørelse over omkostninger udstedt af en notar efter tysk ret kan erklæres eksigibel, gør den dog ikke til et officielt bekræftet dokument i kon­ventionens forstand.
The fact that under German law a notary's bill of costs could be declared enforceable did not make it an authentic instrument for the purposes of the Convention.
En rets kompetence i henhold til konventionen — rækkevidde — omfatter en procedure for fastsættelse af sagsomkostninger
Jurisdiction of a court under the Convention — Scope — Inclusion of procedure for taxation of costs
Anerkendelse og fuldbyrdelse — begrebet retsafgørelse i konventionens forstand (artikel 25) — bestemmelse om fastsættelse af sagsomkostninger truffet af formanden for bestyrelsen for en fransk advokatkreds — ikke en »retsafgørelse«
Recognition and enforcement — The term 'judgment' under the Convention (Art. 25) — Ruling on costs by the president of a French bar association — Not a 'judgment'
Officielt bekræftet dokumenter — begreb — bestemmelse om fastsættelse af sagsom­kostninger truffet af formanden for bestyrelsen for en fransk advokatkreds — ikke et »officielt bekræftet dokument«
Authentic instruments — Meaning — Ruling on costs by the president of a French bar association — Not an 'authentic instrument'
Sagsøgeren, der havde hjemsted i Frankrig, havde vundet en sag for Landgericht Mainz (Forbundsrepublikken Tyskland) og i den forbindelse fået bistand af en fransk advokat til at sende meddelelser til sin rettergangsfuldmægtige.
(continued 1) document containing a ruling on costs by the president of the appropriate French bar association pursuant to Article 97 et seq. of the Decree of 9 June 1972, according to which the plaintiff owed the French lawyer a certain fee for his services.
For at kunne gøre salæret til den franske advokat gældende over for sagsøgte indgav sagsøgeren en begæring til retten om fastsættelse af sagsomkostningerne.
The registrar of the Landgericht refused to determine the costs in respect of the French lawyer on the ground that the plaintiff could proceed to enforcement directly on the basis of the in­strument and hence there was no need to protect his legal rights by means of a further determination of costs.
Sagsøgeren kærede straks afgørelsen og fik medhold.
The plaintiffs immediate appeal was successful.
Fastsættelsen af sagsomkostningerne var accessorisk i forhold til den af retten trufne afgørelse vedrørende sagsomkostningerne og bestod blot i en fastsættelse af beløbet.
The determination of costs was merely ancillary to the decision on costs arrived at by the court hearing the case and simply settled the amount.
Konventionens artikel 25 giver et holdepunkt for at antage, at retssagen og fastsættel­sen af sagsomkostningerne også efter konventionen betragtes som en enhed; ifølge arti­kel 25 forstås der nemlig ved retsafgørelse bl.a. domme, »herunder justitssekretærens fastsættelse af sagsomkostninger«.
An indication that the hearing of the case and the taxing of costs were also re­garded as a unit under the Convention was provided by Article 25, where the term 'judgment' was defined as meaning inter alia orders 'as well as the determination of costs or expenses by an officer of the court'.
Dette følger i øvrigt også af formålet med konven­tionen, som er at give udtømmende og fuldstændige regler om den internationale kom­petence i borgerlige sager, herunder handelssager.
That resulted moreover from the aim of the Convention, which was to govern international jurisdiction in civil and commercial matters definitively and without lacunae.
Herefter skulle »Rechtspfleger« træffe afgørelse om, hvorvidt og i hvilket omfang sag­søgte skulle erstatte sagsøgerens udgifter til den franske advokat.
Accordingly the court registrar had to decide whether and in what amount the fees of the plaintiffs French lawyer were to be reimbursed by the defendant.
Den bestemmelse om fastsættelse af sagsomkostninger, der allerede var truffet af formanden for bestyrelsen for den franske advokatkreds, var ikke til hinder herfor og bevirkede navnlig heller ikke, at sagsøgerens retlige interesse faldt bort.
The ruling on costs by the president of the French bar association that had been produced did not preclude that course and did not mean that the need for legal protection ceased to exist.
Bortset fra retsforlig er det nemlig kun afgørelser efter artikel 25 og officielt bekræftede dokumenter efter artikel 50, der er egnede til fuldbyrdelse i henhold til konventionen.
Besides court settlements, only judgments within the meaning of Article 25 and authen­tic instruments within the meaning of Article 50 were capable of enforcement under the Convention.
En bestemmelse truffet af forman­den for bestyrelsen for en advokatkreds udgør ikke et sådant fundament.
The ruling on costs by the president of the bar association was not covered by any of those terms.
Artikel 25 omfatter efter sin ordlyd alene afgørelser truffet af retter.
As it was worded, Article 25 covered only court judgments.
Lige så lidt var dokumentet et officielt bekræftet dokument, da det ikke blot var en skriftlig fiksering af erklæringer, men en afgørelse om retten til af få omkostninger erstattet og om beløbets størrelse. Selv om dokumentet måtte anses for et officielt bekræftet dokument i artikel 50's for­stand, kunne det ikke forsynes med fuldbyrdelsespåtegning i Tyskland.
The document did not constitute an authentic instrument either, since it was not limited to a written record of declarations but contained a decision on whether costs were reim­bursable and the amount of the costs.
I så fald skulle det nemlig efter den nævnte bestemmelse være eksigibelt i den stat, hvor det var ud­stedt, hvilket det ikke var, da det ikke var forsynet med en fuldbyrdelsespåtegning fra den kompetente franske ret.
Under the said provision, it had to be enforceable in the State where it was adopted, and in this case that was not so because there was no declaration of en­forceability by the competent French court.
Officielt bekræftede dokumenter — fuldbyrdelse af et notarielt bekræftet dokument — godtgørelse af dokumentets ægthed — overholdelse af de i udstedelsesstaten gældende formkrav — en partsrepræsentants overskridelse af sin fuldmagt ved oprettelsen af do­kumentet — ikke en relevant indsigelse
Authentic instruments — Enforcement of a notarial instrument — Conditions as to authenticity — Compliance with formal conditions applicable in the State of origin — Power of attorney exceeded by representative of one party when drafting the instru­ment — No material objection
Fuldbyrdelse — anfægtelse af anførelsen, der tillader fuldbyrdelse, ved appel eller gen­optagelse — udsættelse af afgørelsen som følge af »ordinær appel« i domsstaten (arti­kel 38) — begreb — sag med henblik på, at et officielt bekræftet dokument kendes ugyldigt — ikke et ordinært retsmiddel
Enforcement — Appeal against authorization of enforcement — Postponement of deci­sion by reason of lodging of an 'ordinary appeal' in the State in which judgment was given (Art. 38) — Concept — Proceedings for a declaration that an authentic instru­ment is void — Not an ordinary appeal
Ved et dokument, som blev oprettet for en belgisk notar, havde et ægtepar med bopæl i Belgien anerkendt at hæfte over for Generale Bankmaatschappij for tilbagebetalingen af et lån. På bankens begæring gav præsidenten for Arrondissementsrechtbank, Roer­mond (Nederlandene), tilladelse til fuldbyrdelse af dokumentet.
By a notarial instrument drawn up before a Belgian notary, a husband and wife living in Belgium acknowledged their obligation to repay a loan to the Belgian Generale Bankmaatschappij.
Ægteparret indbragte afgørelsen for Arrondissementsrechtbank.
The debtors appealed against that decision.
Ægtemanden gjorde bl.a. gældende, at tilladelsen for hans vedkommende ikke burde have været givet, da han ikke havde gods i den pågældende retskreds, og da der ikke var fælleseje i ægteskabet.
The husband argued inter alia that the enforcement order should not have been issued against him as he did not own any property in the area of jurisdiction of the Rechtbank and there was no community of property between the spouses.
Retten tog ikke anbringendet til følge, da det — uanset om det måtte være holdbart — ikke kunne føre til en afgørelse om, at der forelå en af de i konventionens artikel 50 nævnte grunde til at nægte fuldbyrdelse af et officielt bekræftet dokument. Desuden kunne tilladelse til fuldbyrdelse kun gives for dokumen­tet som helhed.
The Rechtbank rejected that submission. Irrespective of whether it was correct or not, the court ruled, it could not give rise to one of the grounds mentioned in Article 50 of the Convention for re­fusal of an order for enforcement in respect of an authentic instrument.
Ægtefællerne havde ikke bestridt, at dokumentet var oprettet i Belgien under overholdelse af de dér gældende formkrav, hvilket var tilstrækkeligt til, at det kunne antages, at det opfyldte de i artikel 50, stk. 2, omtalte be­tingelser for dets ægthed.
That, however, was sufficient to justify the assumption that the instrument satisfied 'the conditions necessary to establish its authenticity' under the second paragraph of Article 50.
Som det også fremgår af den franske ordlyd af denne bestem­melse, tænkes der hermed på formkravene.
The word 'conditions' referred to formal conditions, as was also clear from the French text of the provision.
Det kunne ikke føre til et andet resultat, at der muligvis på et senere tidspunkt kunne opstå tvister om fuldbyrdelsen som følge af, hvad ægteparret havde anført om dokumentets indhold.
That finding could not be gain­said by the possibility that there might at a later stage be disputes as to enforcement that could be traced back to the circumstances invoked by the debtors with regard to the content of the instrument.
Ægteparret fremsatte endvidere begæring om, at afgørelsen blev udsat, indtil en belgisk retsinstans havde truffet afgørelse i en for denne anlagt sag om dokumentets ugyldig­hed som følge af overskridelse af fuldmagten. Arrondissementsrechtbank tog ikke
The debtors also requested that the decision on the appeal be stayed until the compe­tent Belgian court had given a decision in the proceedings before it concerning the al­leged invalidity of the instrument by reason of excess of power of attorney.