natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Desuden er kodeksen, da den er vedtaget på grundlag af EKSF-traktatens artikel 95, en hjemmel, der har undtagelseskarakter, ligesom den er begrænset og sekundær.
Furthermore, having been adopted under Article 95 of the ECSC Treaty, the Code constitutes a limited and secondary legal basis for exemption of aid.
Hjemmel for at fritage en støtte er således den forudgående tilladelse.
The legal basis for exemption of aid is therefore prior authorisation.
I nærværende sag fastsætter 1993-kodeksen imidlertid betingelserne for fritagelse, der er faste og detaljerede, således som de bør figurere i en forordning om anvendelse af de nævnte artikler.
However, in this case, the Code of 1993 establishes fixed and detailed conditions for exemption, such as should be found in a regulation for the application of those articles.
På dette punkt er den ved EKSF-traktaten indførte ordning følgelig forskellig fra EF-traktatens.
On that point, the scheme laid down under the ECSC Treaty is therefore different from that under the EC Treaty.
Navnlig udelukker den specifikke og fuldstændige karakter af kodeksens artikel 9 enhver automatisk overførelse af Boussac-præjudikatet.
In particular, the specific and comprehensive nature of Article 9 of the Code precludes any automatic application of the solution adopted in Boussac.
Ifølge sagsøgeren ville disse forskrifter i kodeksen blive berøvet hele deres virkning, såfremt Kommissionen kunne støtte sig på Boussac-dommen inden for EKSF-traktatens område.
According to the applicant, those rules in the Code would become redundant in their entirety if the Commission were able to rely, in the sphere of the ECSC Treaty, on that decision.
Sagsøgeren påpeger endelig, at Domstolen fastslog, at sidste punktum i EF-traktatens artikel 93, stk. 3, skal beskytte den ved denne artikel indførte kontrolordning, der på afgørende måde tjener til at sikre, at fællesmarkedet virker efter hensigten (Boussac-dommen, præmis 17).
The applicant observes, lastly, that the Court of Justice has held that the final sentence of Article 93(3) of the EC Treaty constitutes the means of safeguarding the machinery for review laid down by that article, which is essential for ensuring the proper functioning of the common market (Boussac, paragraph 17).
Ifølge sagsøgeren dækker dette ræsonnement så meget desto mere EKSF-traktatens anvendelsesområde, hvor reguleringen er strammere.
It contends that this line of reasoning applies, a fortiori, to the much stricter sphere of the ECSC Treaty.
Til støtte for sin opfattelse har sagsøgeren påberåbt sig en række afgørelser fra Domstolen og fra Retten.
In support of its argument, the applicant relies on several decisions of the Court of Justice and the Court of First Instance.
For det første henviser sagsøgeren til Rettens dom af 25. september 1997 i sagen UK Steel Association mod Kommissionen (sag T-150/95, Sml.
First, it relies on the judgment of the Court of First Instance in Case T-150/95 UK Steel Association ν Commission [1997] ECR II-1433, paragraphs 95 and 101, in which a Commission decision authorising State aid, pursuant to Commission Decision No 3855/91/ECSC of 27 November 1991 establishing Community rules for aid to the steel industry (OJ 1991 L 362, p.
II, s. 1433, præmis 95 og 101), hvori Retten annullerede en kommissionsbeslutning, der på grundlag af Kommissionens beslutning nr. 3855/91/EKSF af 27. november 1991 om fællesskabsregler for støtte til jern- og stålindustrien (EFT L 362, s. 57, herefter »femte stålkodeks« ) gav tilladelse til statsstøtte, med den begrundelse, at en af de materielle betingelser for at antage, at den pågældende støtte var forenelig med fællesmarkedets tilfredsstillende funktion på miljøområdet, ikke var blevet overholdt.
57, hereinafter 'the Fifth Steel Code'), was annulled on the ground that one of the substantive preconditions for the compatibility of that aid with the orderly functioning of the common market in respect of the environment had not been satisfied.
For det andet henviser sagsøgeren til Rettens dom af 31. marts 1998 (sag T-129/96, Preussag Stahl mod Kommissionen, Sml. II, s. 609), der også angik femte stålkodeks, navnlig artikel 1, stk. 1 og 3, hvorefter enhver af kodeksen omfattet støtte »kun [kan] betragtes [...] som forenelig med fællesmarkedets tilfredsstillende funktion, hvis den opfylder bestemmelserne i artikel 2 til 5 «, hvorved det præciseres, at støtten »[kun] må ydes efter fremgangsmåderne i artikel 6«, og at »sidste frist for udbetaling af støtte [regional investeringsstøtte] i henhold til artikel 5 er den 31. december 1994«.
Second, it refers to the judgment of the Court of First Instance in Case T-129/96 Preussag Stahl ν Commission [1998] ECR II-609, also concerning the Fifth Steel Code and in particular Article 1(1) and (3) thereof, according to which all aid provided for by that code 'may be deemed Community aid and therefore compatible with the orderly functioning of the common market only if it satisfies the provisions of Articles 2 to 5', it being made clear that that aid 'may be granted only after the procedures laid down in Article 6 have been followed', '[t]he deadline for payments of [regional investment] aid falling under Article 5 [being] 31 December 1994'.
Retten fastslog, at Kommissionen efter udløbet af fristen pr. 31. december 1994 ikke længere havde kompetence til at godkende støtten, hvilket Retten begrundede med, at det fremgik af opbygningen af kodeksens proceduremæssige bestemmelser, at denne havde til hensigt at sikre Kommissionen en frist på seks måneder til at træffe afgørelse om de anmeldte påtænkte støtteforanstaltningers forenelighed med fællesmarkedet, og at støtten ikke kunne udbetales, medmindre den forinden var blevet godkendt.
The Court of First Instance held that, after the deadline of 31 December 1994, the Commission was no longer competent to approve the aid, on the ground that it was clear from the general scheme of the procedural provisions of the Fifth Steel Code that the Commission was to have a period of at least six months within which to give a decision on the planned aid notified to it and that the aid could be implemented only after it had been given prior approval.
Ifølge sagsøgeren følger det af denne dom af relevans for nærværende sag, at forudgående godkendelse anses for en procedurebetingelse, som strikte skal overholdes.
According to the applicant, the lesson to be drawn from that judgment for the present case is that prior approval must be regarded as a procedural condition which must be strictly observed.
For det tredje lægger sagsøgeren vægt på, at den strikte overholdelse af procedurebetingelser også gælder på området for gruppefritagelser i medfør af EF-traktatens artikel 85, stk. 3 (nu artikel 81 EF), som ifølge sagsøgeren kan sammenlignes med de procedurebetingelser, der er genstanden for nærværende sag.
Third, the applicant states that strict compliance with procedural conditions is also necessary in the sphere of block exemptions under .Article 85(3) of the EC Treaty (now Article 81(3) EC), which, the applicant argues, can be compared to the procedural conditions forming the subjectmatter of the present case.
Således fremhævede Domstolen i sin dom af 28. februar 1991 i Delimitissagen (sag C-234/89, Sml. I. s. 935, præmis 39 og 46), og generaladvokat Van Gerven i forslag til afgørelse i samme sag (Sml.
Thus the Court of Justice, in its judgment in Case C-234/89 Delimitis [1991] ECR I-935, paragraphs 39 and 46, and Advocate General Van Gerven in his Opinion in that case (p.
I, s. 955), at det er nødvendigt at anlægge en streng fortolkning af betingelserne for en sådan fritagelse.
1-955) emphasised the need for a strict interpretation of the conditions for such an exemption.
Sagsøgeren hævder, at samme ræsonnement er til hinder for, at der kan bortses fra ordlyden af kodeksens artikel 1, stk. 1, nemlig ordene »hvis den opfylder bestemmelserne i artikel 2 til 9«.
The applicant submits that the same reasoning precludes the possibility of disregarding the words, in Article 1(1) of the Code 'only if it complies with Articles 2 to 9'.
I denne forbindelse henviser sagsøgeren tillige til Domstolens dom af 10. juli 1980 i sagen Distillers Company mod Kommissionen (sag 30/78, Sml. s. 2229).
In that context, the applicant also refers to the judgment of the Court of Justice in Case 30/78 Distillers Company ν Commission [1980] ECR 2229.
61 Endelig påberåber sagsøgeren sig kendelsen af 3. maj 1996 i sagen Tyskland mod Kommissionen (sag C-399/95 R, Sml. I, s. 2441), igen vedrørende femte stålkodeks, hvori Domstolens præsident fremhævede stålsektorens særlige
Finally, the applicant refers to the order in Case C-399/95 R Germany v Commission [1996] ECR I-2441, again concerning the Fifth Steel Code, in which the President of the Court of Justice emphasised the particular sensitivity of the
Den udtrykkelige ordlyd af kodeksens artikel 9, stk. 5, tager højde for, at en støtte kan være blevet udbetalt, inden den er blevet tilladt, og fastsætter retsvirkningen af en sådan udbetaling ved at bestemme, at støttebeløbet kun skal tilbagebetales »i tilfælde af en negativ beslutning«.
The express wording of Article 9{5) of the Code acknowledges the possibility that aid can be paid before it is authorised and determines the effect of such a payment by providing that the amount of the aid must be repaid only 'in the event of refusal'.
De slutter heraf, at Kommissionen, såfremt udbetalingen er sket for tidligt, ikke blot kan, men også skal undersøge støttens forenelighed med fællesmarkedet.
They conclude that, in the event of an advance payment, the Commission is not only entitled, but is also under a duty, to examine the compatibility of the aid with the common market.
Denne af EKSF-traktaten omfattede situation adskiller sig derfor ikke fra reguleringen ifølge EF-traktaten.
That situation, which is subject to the ECSC Treaty, does not differ from that governed by the EC Treaty.
Hvad angår betydningen af Boussac-dommen har Kommissionen præciseret, at den indtil afsigelsen af nævnte dom fandt, at manglende meddelelse i sig selv medførte tilbagesøgning af støtten uden nogen yderligere undersøgelse. Men Boussac-dommen viser, at det forhold, at en udbetaling er sket for tidligt, ikke hindrer, at en støtte tillades.
As regards the implications of Boussac, the Commission states that until that judgment was delivered it had considered that lack of notification gave rise, of itself, to recovery of aid without any further examination.
Såfremt Kommissionen havde ønsket, at det standpunkt, den forsvarede i den nævnte sag, også skulle gælde i 1993-kodeksen, ville det have været nødvendigt, at den heri indsatte en bestemmelse med henblik herpå, og at den tillagde sig kompetence til at erklære en støtte for uforenelig med fællesmarkedet alene på grund af, at der ikke er blevet givet meddelelse. Imidlertid bestemte den blot i artikel 9, stk. 5, at for tidlig udbetaling skulle medføre tilbagebetaling af støtten forhøjet med renter i tilfælde af en negativ beslutning.
If the Commission had wished to ensure that the position it had advocated in that case would prevail under the Code of 1993, it would have been necessary for it to have inserted in it a provision to that effect and for it to have given itself power to declare aid incompatible with the common market simply on the ground that it had not been notified.
Det må straks fastslås, at ingen regel i kodeksen forbyder Kommissionen at undersøge foreneligheden af en støtteplan med det fælles marked alene på grund af, at medlemsstaten, der har givet meddelelse om planen, allerede har udbetalt støtten uden at afvente Kommissionens forudgående tilladelse.
It should be stated at the outset that no provision of the Code prohibits the Commission from examining the compatibility of planned aid with the common market, solely because the Member State which notified that planned aid has already paid it without waiting for prior authorisation.
Det må herefter påpeges, at kodeksens artikel 1, stk. 1, fastsætter: [»Støtte] til kulindustrien [...] kan kun betragtes som fællesskabsstøtte og dermed som forenelig med det fælles marked, hvis den opfylder bestemmelserne i artikel 2 til 9.« Denne bestemmelse definerer ved en samlet henvisning »fællesskabstøtte« som støtte i form af økonomiske foranstaltninger, der er planlagt af medlemsstaterne, og som opfylder »bestemmelserne i artikel 2 til 9« i kodeksen.
It should next be borne in mind that, under Article 1(1) of the Code, aid 'may be considered Community aid and hence compatible with the proper functioning of the common market only if it complies with Articles 2 to 9'. The purpose of that provision is, by a global reference, to define as 'Community aid' those financial measures planned by Member States which comply 'with Articles 2 to 9' of the Code.
Det fremgår af en gennemgang af kodeksens artikel 2 til 9, at et stort antal bestemmelser heri faktisk omhandler selve karakteren af de pågældende støtteforanstaltninger.
It is clear from a reading of Articles 2 to 9 of the Code that many of the provisions they contain do indeed concern the very attributes of the financial measures concerned.
Således skal foranstaltningerne ifølge artikel 2, stk. 1, være af en sådan art, at de medvirker til opfyldelse af visse mål.
Thus, according to Article 2(1), those measures must be capable of helping to achieve certain objectives.
Tilsvarende opregner artikel 3 til 7 en række kategorier af støtte, der i sig selv anses for at være forenelige med det fælles marked.
Similarly, Articles 3 to 7 list several categories of aid which are, by definition, considered compatible with the common market.
Det fremgår imidlertid, at artikel 2 til 9 også indeholder en række procedure regler.
However, Articles 2 to 9 also include some provisions of a procedural nature.
Således har medlemsstaternes pligt til hvert år at give meddelelse om det samlede støttebeløb, der faktisk er udbetalt i det foregående kulproduktionsår (artikel 9, stk. 2), ingen betydning for spørgsmålet, om en individuel støtteplan frembyder sådanne karakteristika, at den kan kvalificeres som fællesskabsstøtte.
Thus, the obligation for Member States to notify, each year, the global amount of aid actually paid during the preceding coal production year (Article 9(2)) has no impact on the question whether an individual financial plan exhibits features of a
Denne konstatering gælder også for de bestemmelser, der forpligter Kommissionen til at foretage visse specifikke undersøgelser eller at afgive udtalelser (artikel 3, stk. 2, tredje afsnit, artikel 8, stk. 2, og artikel 8, stk. 3, første punktum).
That finding is also true of the provisions which oblige the Commission to undertake certain specific reviews or to give opinions (the third subparagraph of Article 3(2), Article 8(2) and the first sentence of Article 8(3)).
Mens de første i og med, at de angår en støttes karakteristika, definitivt kan afgøre, om den er forenelig med det fælles marked, afhænger de sidstes betydning for undersøgelsen af en støtte for hver enkelt bestemmelses vedkommende af den funktion, der er tillagt den i kodeksens system.
While provisions of the first kind, in so far as they relate to the attributes of aid, may determine once and for all its compatibility with the common market, the impact of those of the second kind on the assessment of aid depends, for each provision, on its function within the scheme of the Code.
I den henseende må det fastslås, at bestemmelserne i kodeksens artikel 9 i deres helhed ikke tager sigte på at fastlægge en støttes karakteristika, men at regulere den nærmere procedure for meddelelsen af den, undersøgelsen af den, tilladelsen til den og dens gennemførelse.
In that respect, the aim of the provisions of Article 9 of the Code in aggregate is not to determine the attributes of aid, but to regulate the procedural arrangements for its notification, appraisal, authorisation and implementation.
71 Det er vel ubestrideligt, at 1986-kodeksens artikel 1, stk. 1, vedrørende definitionen af fællesskabsstøtte kun henviste til de materielle regler (artikel 2 til 8), samtidig med, at den i en anden bestemmelse foreskrev, at støtten skulle gennemføres under overholdelse af procedurereglerne (artikel 9 og 10).
71 It is, admittedly, incontrovertible that Article 1(1) of the Code of 1986 referred, for the definition of Community aid, only to the substantive provisions (Articles 2 to 8), while providing elsewhere that that aid was to be implemented in compliance with the procedural provisions (Articles 9 and 10).
Det må imidlertid antages, at den omstændighed, at man i 1993-kodeksen blot har erstattet disse to særskilte henvisninger med en samlet henvisning til de materielle og proceduremæssige regler uden nogen sondring, ikke kan have den virkning, at procedureregler forvandler sig til materielle regler.
However, the mere replacement in the Code of 1993 of those two separate references by one global reference to substantive and procedural provisions combined cannot have the effect of converting procedural provisions into substantive provisions.
Henset til de ovenstående bemærkninger kan der således kun antages at foreligge en simpel ændring af den almindelige præsentation i forhold til den foregående kodeks.
In view of the foregoing, what is concerned here is merely a change in general presentation as compared with the previous code.
Således inde holder meddelelsen af 27. januar 1993 (jf. præmis 3 ovenfor) — på grundlag af
The communication of 27 January 1993 (see paragraph 3 above), on the basis of which that code was
RJB MINING MOD KOMMISSIONEN hvilken denne kodeks blev godkendt af Rådet — intet om, at lovgiver skulle have haft til hensigt at opgradere procedureregler til materielle regler med den virkning, at bedømmelsen materielt set af en fællesskabsstøtte herefter er afhængig af overholdelsen af de i den henseende fastsatte formaliteter.
RJB MINING V COMMISSION approved by the Council, contains nothing to suggest that the legislature's intention was to raise procedural provisions to the level of substantive provisions with the result that the substantive assessment of Community aid would thereafter be dependent on compliance with the formal requirements with respect to such aid.
Tværtimod skulle den nye kodeks ifølge nævnte meddelelse ikke blot indgå som et led i Fællesskabets kontinuerligt førte kulpolitik, men også forberede, at EF-traktaten udvides til at omfatte kulsektoren (s. 2).
On the contrary, according to that communication, the new code was not only to ensure the continuity of the Community's coal policy, but also to prepare for incorporation of the coal industry in the EC Treaty (p. 2).
Denne konstatering tillader den slutning, at det ikke var påtænkt at opgive sondringen mellem materielle bestemmelser og procedurebestemmelser, således som den fandtes i 1986kodeksen og findes i ordningen efter EF-traktatens artikel 92 og 93.
It may be concluded from that statement that it was not planned to abandon the distinction between substantive and procedural provisions, as incorporated in the Code of 1986 and in the system established by Articles 92 and 93 of the EC Treaty.
Det er således logisk, at selve teksten til 1993-kodeksen, med undtagelse af den ovenfor gennemgåede samlede henvisning, opretholder en sådan sondring.
Accordingly, it is logical that the actual wording of the Code of 1993, apart from the global reference analysed above, should preserve such a distinction.
Hvad angår retsvirkningerne af en krænkelse af det proceduremæssige princip om forudgående tilladelse må det påpeges, at kodeksens artikel 9, stk. 5 bestemmer: »Enhver udbetaling, der finder sted, inden Kommissionen har givet tilladelse, skal i tilfælde af en negativ beslutning fuldt ud betales tilbage af modtagervirksomheden.« Eftersom denne bestemmelse udtrykkeligt betinger tilbagebetalingen af en for tidligt udbetalt støtte af, at Kommissionen har truffet en negativ beslutning, ligger der nødvendigvis heri, at den kan træffe beslutning om tilladelse.
As regards the legal effects of a breach of the procedural principle of prior authorisation, Article 9(5) of the Code provides that, '[i]n the event of refusal, any payment made in anticipation of authorisation from the Commission shall be repaid in full'. That provision, in so far as it makes the repayment of aid paid in anticipation expressly subject to the condition that the Commission must have refused authorisation, necessarily implies that the Commission has the power to grant authorisation.
For øvrigt modsiges sagsøgerens opfattelse, hvorefter stk. 5 kun dækker de tilfælde, som reguleres ved stk. 4 i artikel 9, af ordlyden af stk. 5, som udtrykkeligt finder anvendelse på »enhver udbetaling«.
Moreover, the applicant's argument that Article 9(5) covers only cases governed by Article 9(4) runs counter to the wording of paragraph 5, which is expressly applicable to 'any payment'.
Den er tillige i strid med den interne opbygning af artikel 9, eftersom den regel, der fastslås i stk. 5, omhandles i et særskilt og selvstændigt stykke i denne artikel og netop ikke er en del af stk. 4.
It is also at variance with the internal logic of Article 9, since the provision set out in paragraph 5 is the subject of a separate and autonomous paragraph within the scheme of that article and, specifically, does not form part of paragraph 4.
På det mere almindelige plan må det fastslås, at selv om forbuddet i EKSF-traktatens artikel 4, litra c), er formuleret strengere end forbuddet i EF-traktatens artikel 92, frembyder de materielle bestemmelser og procedurebestemmelser, der findes i 1993-kodeksen, ikke principielle forskelle i forhold til ordningen ifølge EF-traktatens artikel 92 og 93.
At a more general level, although the prohibition in Article 4(c) of the ECSC Treaty is formulated in stricter terms than that in Article 92 of the EC Treaty, the substantive and procedural provisions in the Code of 1993 and the system established by Articles 92 and 93 of the EC Treaty do not differ in principle.
Det er følgelig ikke berettiget at anlægge en strengere fortolkning af 1993-kodeksens bestemmelser ved anvendelse af EKSF-traktatens artikel 4, litra c), end af bestemmelserne i stk. 2 og 3 i EF-traktatens artikel 92 ved anvendelsen af denne artikels stk. 1.
As a result, it would not be justified to interpret the provisions of the Code of 1993, in relation to Article 4(c) of the ECSC Treaty, more restrictively than paragraphs 2 and 3 of Article 92 of the EC Treaty in the light of paragraph 1 thereof.
Denne fortolkning, hvorefter Kommissionen har pligt til at foretage en efter følgende undersøgelse, fører nødvendigvis til at svare bekræftende på spørgsmålet, om den er beføjet til efterfølgende at godkende en støtte, der er blevet udbetalt, inden den er blevet godkendt.
That interpretation, which obliges the Commission to make an ex post facto assessment, necessarily means that the question whether it has the power to give ex post facto approval to aid paid prior to authorisation must be answered in the affirmative.
Med andre ord krævedes det slet ikke af Kommissionen, at den i den konkrete sag indtog en mere restriktiv holdning på det proceduremæssige plan end den, som fremgår af den retspraksis, der omtales i den foregående præmis.
In other words, nothing required the Commission to adopt, in this case, a more restrictive approach, in the matter of procedure, than that indicated in the caselaw mentioned in the previous paragraph.
Henset til særegenhederne ved den foreliggende sag, der angår støtte til fordel for kulsektoren, er den præjudikatsvirkning, som sagsøgeren påberåber sig med hensyn til dommene i sagerne Delimitis og Distillers Company mod Kommissionen, der er nævnt ovenfor, og som angår EF-traktatens artikel 85 og EF-traktatens artikel 86 (nu artikel 82 EF), samt gruppefritagelser og individuelle fritagelser, uden relevans.
In the light of the particular features of the present case, which falls within the ambit of the scheme of aid to the coal industry, the lessons which the applicant seeks to draw from Delimitis and Distillers Company, relating to Article 85 of the EC Treaty and Article 86 of the EC Treaty (now Article 82 EC) and to block and individual exemptions, are irrelevant.