natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For så vidt den i hovedsagen omhandlede virksomhed er en tjenesteydelse i den forstand, der benyttes i lovgivningen om omsætningsafgift, finder Hoge Raad det tvivlsomt, om den nævnte Happy Family-dom også skal anvendes på det forhold, at der stilles et salgssted til rådighed for forhandling af cannabisprodukter, således at det er udelukket at pålægge afgift.
In so far as the activity at issue in the main proceedings constitutes a supply of services within the meaning of the legislation on turnover tax, the Hoge Raad asks whether the judgment in
»Artikel 2 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag skal fortolkes således, at udlejning af et sted, der anvendes til salg af narkotika under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde.«
'Article 2 of Directive 77/388/EEC: Sixth Council Directive of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment is to be interpreted as meaning that in the circumstances of the main action renting out a space for the sale of narcotic drugs falb within the scope of that directive.'
Generaladvokat N. Fennelly fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet ("Domstolens plenum) den 11. marts 1999.
Advocate General N. Fennelly delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 11 March 1999.
Dansk tekst foreligger endnu ikke.
He recommended that the Court answer the question as follows:
Præjudiciel »EF-traktatens artikel 92 EF (efter ændring nu artikel 87 EF) — begrebet statsstøtte — betalingsfaciliteter ydet af et offentligt organ, hvis opgave er at indkassere socialsikringsbidrag fra arbejdsgivere og arbejdstagere« (Sjette Afdeling) obligatoriske socialsikringsbidrag fra arbejdsgivere og arbejdstagere samt administrerer de sociale sikringsordninger og sørger for, at disse fungerer effektivt.
Preliminary ruling (Article 92 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 87 EC) — Concept of State aid — Payment facilities granted by a public body responsible for collecting employers' and workers' social security contributions) (Sixth Chamber) declare Déménagements-Manutention Transport (hereinafter 'DMT'), established in Brussels, insolvent.
Ved afgørelse af 7. juli 1997 har Tribunal de commerce de Bruxelles forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af EF-traktatens artikel 92 (efter ændring nu artikel 87 EF).
By decision of 7 July 1997, the Tribunal de Commerce (Commercial Court), Brussels, referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Article 92 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 87 EC).
Ved besvarelsen af første spørgsmål må det undersøges, om disse forskellige elementer, der indgår i definitionen af statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1, foreligger.
According to the decision of the national court, the debts owed by DMT in respect of tax, wages and social security contributions amount to a total of BEF 18.48 million, of which BEF 18.1 million are owed to the Office National de Sécurité Sociale (National Social Security Office,
Det bemærkes, at det er ubestridt, at i hovedsagen er ONSS's betalingsfaciliteter til
Those questions were raised in proceedings in which the Tribunal de Commerce was examining the question whether it should of its own motion
DMT blevet ydet ved hjælp af statsmidler som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1, i det omfang, ONSS er et offentligt organ, der er oprettet af den belgiske stat med den opgave under statens kontrol at modtage obligatoriske socialsikringsbidrag fra arbejdsgivere og arbejdstagere samt administrere de sociale sikringsordninger.
hereinafter 'the ONSS'), a public body guaranteed by the Belgian State to which the State has delegated responsibility for collecting mandatory employers' and workers' social security contributions and ensuring the financial management and efficient financing of the social security system.
Det bemærkes, at ONSS ikke med ydelsen af de omhandlede betalingsfaciliteter har udvist en adfærd som en offentlig investor, hvis indgreb må sammenlignes med fremgangsmåden hos en privat investor, som følger en global eller sektorbestemt strukturpolitik, og som lader sig lede af mere langsigtede rentabilitetsudsigter.
It should be noted that the ONSS did not, in granting the payment facilities in question, act as a public investor whose conduct must be compared to the conduct of a private investor pursuing a structural policy — whether general or sectoral — guided by the longer term prospects of profitability of the capital invested.
ONSS skal i forhold til DMT anses for at have handlet som en offentlig kreditor, der søger at få inddækket de beløb, som en debitor i økonomiske vanskeligheder skylder ham.
Indeed, the ONSS must be held to have acted, vu-à-vis DMT, as a public creditor which, like a private creditor, is seeking to obtain payment of sums owed to it by a debtor in financial difficulties.
Det tilkommer den nationale ret at afgøre, om de betalingsfaciliteter, ONSS har ydet DMT, er klart mere omfattende end dem, som en privat kreditor ville have ydet selskabet.
It is accepted that the ONSS may, on its own responsibility, grant periods of grace to employers and vary such periods.
I øvrigt må det fastslås, at såfremt betalingsfaciliteter som de i hovedsagen omhandlede udgør støtte, kan de fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene ved at begunstige visse virksomheder og påvirke samhandelen mellem medlemsstater, hvilket så meget mere vil være tilfældet, jo mere virksomheden — som her DMT — udøver en grænseoverskridende virksomhed.
It is for the national court to determine whether the payment facilities granted by the ONSS to DMT are manifestly more generous than those which a private creditor would have granted.
Dernæst bemærkes det, at ifølge fast retspraksis må det med henblik på at vurdere, hvorvidt en statslig foranstaltning skal anses for at være støtte ifølge traktatens artikel 92, fastlægges, hvorvidt den virksomhed, foranstaltningen er rettet til, opnår en økonomisk fordel, som den ikke ville have opnået under sædvanlige markedsbetingelser .
In order to reply to the first question, it is necessary to determine whether the various components of the definition of State aid in Article 92(1) of the Treaty are present.
»Betalingsfaciliteter i form af henstand med betaling af bidrag til social sikring, der ydes skønsmæssigt til en virksomhed af det organ, hvis opgave er at opkræve bidragene, udgør statsstøtte som omhandlet i traktatens artikel 92, stk 1 (efter ændring nu artikel 87, stk 1, EF), såfremt den pågældende virksomhed henset til størrelsen af den økonomiske fordel, den dermed opnår, klart ikke kunne have opnået tilsvarende ydelser hos en privat kreditor, der i forhold til den indtog samme stilling som nævnte bidragsopkrævende organ.«
It is common ground that in the case in the main proceedings the payment facilities which the ONSS granted DMT were granted through State resources for the purposes of Article 92(1) of the Treaty, inasmuch as the ONSS is a public body established by the Belgian State which has been made responsible, under State supervision, for collecting mandatory employers' and workers' social security contributions and managing the social security system.
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet ("Sjette Afdeling) den 24. september 1998. *
As regards the concept of aid, it is settled caselaw that that concept is wider than that of a subsidy because it embraces not only positive benefits, such as subsidies themselves, but also measures which, in various forms, mitigate the charges which are normally included in the budget of an undertaking.
Han anførte, at det er ufornødent at besvare det andet spørgsmål, der er forelagt af Tribunal de commerce de Bruxelles, og foreslog følgende besvarelse af det første spørgsmål:
Secondly, it is settled caselaw that in order to determine whether a State measure constitutes aid for the purposes of Article 92 of the Treaty, it is necessary to establish whether the recipient undertaking receives an economic advantage which it would not have obtained under normal market conditions.
»Foranstaltninger, hvorved der skønsmæssigt kan ydes kredit i form af henstand med betalingen af socialsikringsbidrag, må anses for statsstøtte i henhold til traktatens artikel 92, stk. 1, hvis kreditten som følge af de betingelser, hvorunder den ydes, klart er mere fordelagtig end den kredit, en privat fordringshaver i en tilsvarende situation ville indrømme.«
'Payment facilities in respect of social security contributions granted in a discretionary manner to an undertaking by the body responsible for collecting such contributions constitute State aid for the purposes of Article 92(1) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 87(1) EC) if, having regard to the size of the economic advantage so conferred, the undertaking would manifestly have been unable to obtain comparable facilities from a private creditor in the same situation vis-à-vis that undertaking as the collecting body.'
Sag C-172/98 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Kongeriget Belgien Grundlæggende fællesskabsretlige principper
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 24 September 1998.
»Traktatbrud — EF-traktatens artikel 6 (efter ændring nu artikel 12 EF) — etableringsfrihed — krav om belgiske medlemmer for at en forening kan anerkendes som juridisk person« (Sjette Afdeling)
'Measures in the form of discretionary facilities for the late payment of social security contributions entail the grant of State aid within the meaning of Article 92(1) of the Treaty if those facilities, taking into account the terms on which they are granted, are manifestly more generous than those which a private creditor would grant in comparable circumstances.'
Disse love påvirker således en af de grundlæggende friheder, der garanteres af traktaten, og falder derfor inden for traktatens anvendelsesområde.
Case C-172/98 Commission of the European Communities ν Kingdom of Belgium Principles of Community law
Dernæst bemærkes, at artikel 1 i den belgiske lov af 25. oktober 1919 og artikel 26 i den belgiske lov af 27. juni 1921 kræver, at der er et mindste antal medlemmer, der er belgiske statsborgere, for at disse foreninger kan oprettes, og at de netop herved stiller en betingelse, der er udtryk for forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, hvilket er i strid med traktatens artikel 6.
(Failure of a Member State to fulfil its obligations —Article 6 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 12 EC) — Freedom of establishment — Requirement for there to be Belgian members in order for an association to be granted legal personality) (Sixth Chamber) fulfil its obligations under Article 6 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 12 EC).
Indledningsvis bemærkes, at traktatens artikel 6, stk. 1, forbyder enhver forskelsbehandling på grundlag af nationalitet inden for traktatens anvendelsesområde.
It should be noted first of all that, under the first paragraph of Article 6 of the Treaty, any discrimination on grounds of nationality within the scope of application of the Treaty is prohibited,
•1) Kongeriget Belgien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til EF-traktatens artikel 6 (efter ændring nu artikel 12 EF), ved at kræve, at der alt efter omstændighederne skal være et belgisk medlem i en forenings bestyreke, eller at der skal
By application lodged at the Court Registry on 8 May 1998, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that by requiring the presence of a Belgian member in the administration of an association or a minimum, and majority, presence of members of Belgian nationality in order for the legal personality of an association to be recognised, the Kingdom of Belgium has failed to
Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.«
Orders the Kingdom of Belgium to pay the costs.'
Generaladvokat G. Cosmas fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 28. januar 1999.
Advocate General G. Cosmas delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 28 January 1999.
Præjudiciel »Beskyttelse mod plantesygdomme og skadegørere på planter — direktiv 77 1931 EØF - direktiv 92/761EØF — forbud mod indbringelse i Italien af planter af arten Citrus hidrørende fra tredjelande — tidsmæssig begrænsning« (Anden Afdeling) fra Sydafrika og 680 kg citroner hidrørende fra Argentina.
'— declare that, by retaining national legislation under which, in order for the legal personality of a non-profit-making association to be recognised, there must be a member of Belgian nationality on the governing body of that association or three fifths of the members must be of Belgian nationality, the Kingdom of Belgium has failed to fulfil its obligations under Article 6 of the EC Treaty,
De præjudicielle spørgsmål
— order the Kingdom of Belgium to pay the costs.'
Fra det tidspunkt, hvor anerkendelsen af en beskyttet zone i henhold til bilaget til direktiv 92/76 ophørte i medfør af direktiv 95/40 og 96/15, havde forbuddet mod indførsel ifølge artikel 4, stk. 2, litra a), i direktiv 77/93 og dettes bilag III, del B, ikke længere nogen genstand, selv om sidstnævnte direktiv endnu ikke var blevet ændret på dette tidspunkt.
'The ban on importing fruits of the Citrus genus into the protected zone Italy, contained in Article 4(2)(a) of Council Directive 77/93/EEC of 21 December 1976 on protective measures against the introduction into the Community of organisms harmful to plants or plant products ceased to apply in Italy with effect from 1 April 1996 when the recognition of Italy as a protected zone under Commission Directive 92/76/EEC of 6 October 1992 recognising protected zones exposed to particular plant health risks in the Community expired by virtue of Commission Directives 95/40/EC of 19 July 1995 and 96/15/EC of14 March 1996.
Endelig afføder de i hovedsagen omhandlede bestemmelser i direktiv 77/93 og 92/76 med senere ændringer rettigheder, som private kan påberåbe sig for de nationale domstole.
Those directives preclude the application of national legislation maintaining such a ban after that date.'
Forbuddene mod indførsel af planter udgør accessoriske forbud, der mister enhver
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Second Chamber on 11 March 1999.
Det hedder i domskonklusionen:
He proposed that the questions should be answered as follows:
»Forbuddet mod at indføre frugter af arten Citrus i den beskyttede zone, som Italien udgør, jf. artikel 4, stk 2, litra a), i Rådets direktiv 77/93/EØF af 21. december 1976 om foranstaltninger mod indslæbning i medlemsstaterne af skadegørere på planter eller planteprodukter, er ophævet i nævnte medlemsstat med virkning fra den 1. april 1996, på hvilken dato anerkendelsen af Italien som zone, der er beskyttet i henhold til Kommissionens direktiv 92/76/EØF af 6. oktober 1992 om anerkendelse af beskyttede zoner, som er udsat for særuge plantesundhedsrisici i Fællesskabet, ophørte i henhold til Kommissionens direktiv 95/40/EF af 19. juli 1995 og Kommissionens direktiv 96/15/EF af 14. marts 1996.
'(1) The ban on the importation of fruits of the Citrus genus into the protected zone Italy, contained in Article 4(2)(a) of Council Directive 77/93/EEC of 21 December 1976 on protective measures against the introduction into the Community of organisms harmful to plants or plant products and against their spread within the Community, as amended, ceased to apply in Italy with effect from 1 April 1996 when the recognition of Italy as a protected zone under Commission Directive 92/76/EEC of 6 October 1992 recognising protected zones exposed to particular plant health risks in the Community, as amended, expired by virtue of Commission Directive 95/40/EC of 19 July 1995 amending Directive 92/76/EEC recognising protected zones exposed to particular plant health risks in the Community.
Disse direktiver er til hinder for anvendelse af nationale bestemmelser, der opretholder et sådant forbud efter denne dato.«
(2) National legislation maintaining such a ban after that date is contrary to Community law.'
Sag C-155/98 Ρ Spyridoula Celia Aiexopoulou / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Tjenestemandsvedtægten
Case C-155/98 Ρ Spyridoula Celia Alexopoulou ν Commission of the European Communities Staff Regulations of Officials
1. juli 1999 uegnet til realitetsbehandling
1 July 1999 or manifestly inadmissible
Præjudiciel »Appel — sagen fundet åbenbart ugrundet eller åbenbart tjenestemænd — indplacering i lønklasse« (Femte Afdeling) åbenbart, at sagen må afvises, eller sagen er åbenbart ugrundet, kan Retten uden at fortsætte sagens behandling træffe afgørelse ved begrundet kendelse.
Preliminary ruling (Appeal — Action declared manifestly unfounded Classification in grade) (Fifth Chamber) authority has a wide discretion, in particular for the purpose of assessing the previous practical experience of a person recruited as an official.
I den foreliggende sag må det fastslås, at appellantens argumentation er baseret på, at hun som følge af sine helt usædvanlige kvalifikationer havde ret til at blive udnævnt i den højeste lønklasse.
In those circumstances, a given level of practical experience cannot confer on the person possessing it a right to be appointed to the higher grade of the career bracket concerned.
Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 21. april 1998 har Spyridoula Celia Aiexopoulou iværksat appel af den af Retten i Første Instans afsagte kendelse af 13. februar 1998 i sag T-195/96, Aiexopoulou mod Kommissionen (herefter »den appellerede kendelse«), for så vidt som Retten fastslog, at sagen var åbenbart ugrundet, eller at den åbenbart måtte afvises. For Retten havde appellanten dels nedlagt påstand om annullation af for det første Kommissionens afgørelse af 8. januar 1996 om at indplacere hende i lønklasse A7, løntrin 5, og dermed om stiltiende at afslå at indplacere hende i lønklasse A6, og for det andet af Kommissionens afgørelse af 28. august 1996 om afvisning af hendes klage over denne afgørelse, og dels krævet erstatning for det økonomiske tab, hun hævdede at have lidt.
By application lodged at the Court Registry on 21 April 1998, Ms Alexopoulou brought an appeal against the order of the Court of First Instance of 13 February 1998 in Case T-195/96 Alexopoulou ν Commission ('the contested order') in so far as it dismissed as manifestly lacking any foundation in law or manifestly inadmissible an action seeking, first, annulment of (a) the Commission's decision of 8 January 1996 classifying the appellant in Grade A 7, Step 5, and implicitly refusing to appoint her to Grade A 6, and (b) the decision of 28 August 1996 rejecting a complaint against that decision, and second, compensation for the material damage suffered by the appellant.
Med det første anbringende har appellanten gjort gældende, at den appellerede kendelse ikke er begrundet, og at Retten har tilsidesat procesreglementets artikel 111.
The first ground alleges defects in the statement of the reasons on which the contested order is based and infringement by the Court of First Instance of Article 111 of its Rules of Procedure.
Retten findes herefter med føje at have fastslået, at sagen var åbenbart ugrundet som omhandlet i procesreglementets artikel 111.
She submits in that regard that, in paragraph 37 of the contested order, the Court of First Instance added to Article 31 of the Staff Regulations a twofold condition which it does not contain, namely the option of resorting to that provision in an exceptional case and for an exceptional candidate.
Hertil bemærkes, at det i artikel 111 i Rettens procesreglement er fastsat, at såfremt det er
It should be noted that, under Article 111 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, where an action is manifestly inadmissible or manifestly lacking any foundation in law, the Court may, by reasoned order, without taking further steps in the proceedings, give a decision on the action.
Appellanten har anført, at Retten har tilsidesat princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet den anmodede hende om at fremkomme med sine bemærkninger til et dokument, den havde tilsendt hende, men imidlertid ikke tog de pågældende bemærkninger i betragtning.
To allow a party to put forward for the first time before the Court of Justice a plea in law which it has not raised before the Court of First Instance would be to allow it to bring before the Court of Justice, whose jurisdiction in appeals is limited, a case of wider ambit than that which came before the Court of First Instance.
Det bør i den forbindelse oplyses, at Rettens justitssekretær ved skrivelse af 11. november 1997 fremsendte et eksemplar af dommen af 5. november 1997, Barnett mod Kommissionen, til appellanten og anmodede hende om at fremkomme med sine bemærkninger til »sagens fortsatte behandling i lyset af den nævnte dom«.
The appellant complains that the Court of First Instance infringed the principle of the protection of legitimate expectations by asking her to submit to it her observations on a text which it had sent to her without however taking account of those observations.
Når Retten i den appellerede kendelses præmis 37 fastslog, at Kommissionen undtagelsesvis og med hensyn til en særlig kvalificeret ansøger kan bringe vedtægtens artikel 31, stk. 2, i anvendelse, efter at Retten første havde bemærket, at den nævnte bestemmelse navnlig har til formål, at en institution som arbejdsgiver skal have mulighed for at rekruttere en person, der på grund af forholdene på arbejdsmarkedet kan tænkes at få en række tilbud fra andre mulige arbejdsgivere, og som institutionen derfor risikerer at gå glip af, har Retten således anvendt vedtægtens artikel 31, stk. 2, korrekt.
It should be noted in that regard that, by letter of 11 November 1997, the Registrar of the Court of First Instance sent the appellant a copy of the judgment in Case T-12/97 Barnett ν Commission, inviting her to submit her observations 'on the steps to be taken in the proceedings in the light of that judgment'.
Det fremgår klart af formuleringen af den nævnte skrivelse, at appellanten blev anmodet om at fremkomme med sine bemærkninger, ikke med hensyn til indholdet af den dom, hun havde fået tilsendt, men til, hvorledes behandlingen af den sag, hun selv havde anlagt ved Retten, efter hendes opfattelse skulle fortsættes.
It is clear from the wording of that letter that the appellant was thus invited to make observations not on the content of the judgment which had been sent to her, but on the approach she proposed to adopt with respect to the further course of the proceedings that she had herself initiated before the Court of First Instance.
Den nævnte skrivelse fra Rettens justitssekretær findes herefter ikke på nogen måde at have kunnet krænke appellantens berettigede forventning med hensyn til muligheden for at afgive indlæg, der ikke har hjemmel i procesreglementet.
It follows that that act of the Registrar of the Court of First Instance can in no way have harmed the appellant's legitimate expectation as to the possibility of submitting observations which were not provided for in the Rules of Procedure.
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Temte Afdeling) den 25. marts 1999.
Advocate General P. Léger delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 25 March 1999.
1. juli 1999 af varemærkeretten
'(1) dismiss the appeal;
— varemærkeindehaverens samtykke«
(2) order the appellant to pay the costs.'
Præjudiciel »Varemærker — konsumption (Femte Afdeling) derfor ikke havde ret til at sælge dem på Fællesskabets område.
Case C-173/98 Sebago Inc., Ancienne Maison Dubois et Fils SA ν G-B Unie SA Approximation of laws
Sebago og Maison Dubois har herefter for de belgiske domstole gjort gældende, at G-B Unie havde krænket Sebago's varemærkeret ved at markedsføre disse varer inden for Fællesskabet uden deres samtykke.
Preliminary ruling (Trade mark — Exhaustion of a trade-mark proprietor's rights — Proprietor's (Fifth Chamber)