natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Generaladvokaten foreslog Domstolen at "give Kommissionen medhold og pålægge sagsøgte sagens omkostninger."
The French Republic is ordered to pay the costs".
(Præjudiciel) "Landbrug - tillægsafgift på mælk" (Tredje Afdeling)
Case C-16/89: G. Spronk ν Minister van Landbouw en Visserij - 12 July 1990 (Reference for a preliminary ruling) (Agriculture - Additional levy on milk) (Third Chamber)
Ved kendelse af 21. december 1988, indgået til Domstolen den 23. januar 1989, havde College van Beroep voor het Bedrijfsleven, Haag, stillet tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 857/84.
By an order of 21 December 1988, received at the Court on 23 January 1989, the College van Beroep voor het Bedrijfsleven [administrative court of last instance in matters of trade and industry], The Hague, referred three questions to the Court for a preliminary ruling on the interpretation of Article 3 of Council Regulation (EEC) No. 857/84.
Disse spørgsmål var blevet rejst under en sag mellem Spronk, som drev en landbrugsbedrift med mælkeproduktion, og det nederlandske landbrugs- og fiskeri ministerium vedrørende afslaget på den klage, som Spronk havde indgivet over en afgørelse, hvorved direktøren for landbrug i provinsen Overijssel kun delvis havde anerkendt sagsøgerens ret til en referencemængde, dvs. til at levere en mængde mælk med fritagelse for tillægsafgiften på mælk.
The questions were raised in the course of proceedings between Mr Spronk, who ran a dairy farm, and the Minister van Landbouw en Visserij [Minister of Agriculture and Fisheries] concerning the rejection of Mr Spronk's complaint against the decision of the Director for Agriculture of the province of Overijssel only partially upholding the plaintiff's claims for the allocation of a reference quantity, that is to say for the allocation of a quantity of milk to be delivered free of the additional levy on milk.
Den anfægtede afgørelse var blevet truffet i henhold til en bekendtgørelse fra det nederlandske landbrugs- og fiskeriministerium, som var blevet udstedt med henblik på indførelsen af tillægsafgiften i Nederlandene, og Spronk gjorde derfor gældende, at denne bekendtgørelse, hvorefter de nationale myndigheder kan tildele en lavere referencemængde end den mængde, der produceres i over ensstemmelse med de udviklingsplaner for bedrifterne, som er indgået i henhold til direktiv 72/159, var uforenelig med forordning nr. 857/84, hvis artikel 3 netop giver medlemsstaterne mulighed for ved beregningen af de individuelle referencemængder at tage hensyn til situationen for producenter, der som sagsøgeren har forpligtet sig til at gennemføre sådanne udviklingsplaner.
Since the decision in question was taken pursuant to a decree of the Minister of Agriculture and Fisheries adopted for the purposes of implementing the additional levy in the Netherlands, Mr Spronk claimed that that decree, which permitted the competent national authorities to allocate reference quantities lower than the production achieved in accordance with the development plans of farms adopted pursuant to Directive 72/159, was incompatible with the provisions of Regulation No. 857/84, Article 3 of which allowed Member States to take into account, in calculating individual reference quantities, the situation of producers who, like himself, had lodged such development plans.
Situation, som er omhandlet i denne bestemmelse, skal den dog tage hensyn til
However, where a Member State decides to take into account certain producers' situations referred to in that provision, it must take account
- de mængder mælk og mejeriprodukter, som de pågældende producenter har leveret i det år, i hvilket deres udviklingsplan er blevet gennemført, idet medlemsstaterne dog, når disse mængder ikke er repræsentative for den produktionskapacitet, der er opnået efter planens gennemførelse, skal påse, at de står i et rimeligt forhold til den produktionskapacitet, som er resultatet heraf, og
(i) of the level of milk and milk product quantities delivered by the producers in question in the year during which their development plan was completed, provided that where those quantities are not representative of the production capacity acquired after the plan was completed, the Member States must make sure that the quantities are commensurate with the resultant production capacity, and
- forbudet mod forskelsbehandling af de pågældende producenter.
(ii) of the principle of equal treatment of the producers concerned.
Artikel 3, nr. 1, første afsnit, i Rådets forordning nr. 857/84 af 31. marts 1984 er ikke til hinder for nationale bestemmelser, som fastsættes med henblik på at gennemføre denne forordning, og som er udformet således,
The first subparagraph of Article 3 (1) of Council Regulation (EEC) No. 857/84 of 31 March 1984 does not preclude national rules, adopted for the purpose of implementing that regulation, which are drawn up in such a way that
- at producenter, som har påtaget sig investeringsforpligtelser, eventuelt som led i en udviklingsplan, kan opnå en særlig referencemængde rencemængde
(i) producers, whether they have incurred investment obligations as part of a development plan or otherwise, may obtain a special reference quantity;
- at denne mængde beregnes på grundlag af en fast mængde, som til deles efter antallet af båse i det nybyggede staldanlæg,
(ii) that quantity is calculated on the basis of a flat-rate quantity allocated for each newly-constructed stall;
- at antallet af båse i det faktisk opførte staldanlæg med henblik på denne beregning nedsættes med 10% eller med 20%, alt efter om der er tale om nye eller gamle mælkeproducenter, og
(iii) for the purposes of that calculation the number of stalls actually constructed is reduced by 10% or 20%, depending on whether or not the producer concerned is starting milk production for the first time; and
- at den mængde, som er et resultat af anvendelsen af de ovennævnte beregningskriterier, nedsættes med 1/3 eller halvdelen alt efter det tidspunkt, på hvilket de nye båse tages i brug."
(iv) the quantity which results from application of the calculation criteria referred to above is reduced by onethird or a half, depending on the time when the new stalls were put into service."
Generaladvokat Walter Van Gerven fremsatte forslag til afgørelse den 2. maj
Mr Advocate General W. Van Gerven delivered his Opinion at the sitting on 2 May 1990.
Han foreslog at besvare spørgsmålene således:
He suggested that the Court reply as follows:
Artikel 3, nr. 1, første afsnit, i Rådets forordning (EØF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 giver medlemsstaterne mulighed for at beslutte, om der skal tildeles en særlig referencemængde til de producenter, som før 1. marts 1984 har indleveret en udviklingsplan for mælkeproduktionen inden for rammerne af direktiv 72/159/EØF.
The first subparagraph of Article 3 (1) of Council Regulation (EEC) No. 857/84 of 31 March 1984 gives Member States the right to decide whether a special reference quantity should be allocated
Artikel 3, nr. 1, første afsnit i forordning (EØF) nr. 857/84 er ikke til hinder for, at der indføres nationale gennemførelsesbestemmelser, i hen­hold til hvilke producenter, som har påtaget sig investeringsforpligtelser med (eller uden) udviklingsplan, kan gøre krav på en særlig referencemæng­de, som beregnes ved til produktionen i året før investeringsforpligtelsen påtages at lægge en mængde, som objektivt er i overensstemmelse med den produktionskapacitet, der opnås ved at opføre yderligere opstaldnings­pladser, selv om de således indførte bestemmelser har til følge, at der ikke tildeles nogen særlig referencemængde til visse producenter, som har forpligtet sig til at gennemføre en udviklingsplan, eller i hvert fald at den særlige referencemængde, som tildeles dem, er betydeligt mindre end den produktion, der er målet for planen".
In order to comply with the above-mentioned provision, the special reference quantity which a Member State decides to allocate to producers who have lodged a development plan must, where that plan is still being implemented during the reference year, take into account in an appropriate manner the production objective provided for in the plan or, where the plan has been completed during the reference year, it must take into account in an appropriate manner the production capacity that the investments have made it possible to achieve.
Ved kendelse af 12. december 1988, indgået til Domstolen den 20. februar 1989, havde Tariefcommissie stillet et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolknin­gen af en række bestemmelser i Den Fælles Toldtarif samt af Kommissionens forordning (EØF) nr. 551/81 om tarifering af varer i pos. 90.02 A i Den Fælles Toldtarif.
Case C-43/89: Gerlach & Co. BV ν Inspecteur der Invoerrechten en Accijnzen - 12 July 1990 (Preliminary ruling) (Free movement of goods - Common Customs Tariff - Apparatus for transcribing computerized data on to micro-film) (Fourth Chamber) By judgment of 12 December 1988, received at the Court on 20 February 1989, the Tariefcommissie requested a preliminary ruling on the interpretation of certain provisions of the Common Customs Tariff and Commission Regulation (EEC) No. 551/81 on the classification of goods within subheading 90.07 A of the Common Customs Tariff.
Dette spørgsmål var blevet rejst under en sag mellem virksomheden Gerlach og Inspecteur der Invoerrechten Accijnzen vedrørende tariferingen af et apparat benævnt "COM­Recorder Aris II", som sagsøgeren havde indført fra USA.
The question arose in proceedings between Gerlach and the Inspecteur der Invoerrechten en Accijnzen on the subject of the tariff classification of an apparatus described as an "Aris II COM-Recorder" which the plaintiff had imported from the United States.
84.54 Β (andre maskiner og apparater til kontorbrug), mens Inspecteur, som anså sig for bundet af den nævnte forordning nr. 551/81, tariferede det under Den Fælles Toldtarifs pos. 90.07 A (fotografiapparater).
Other) or alternatively under subheading 84.54 Β (Other office machines ...
Generaladvokat Walter Van Gerven fremsatte forslag til afgørelse den 6. juni
Mr Advocate General Walter van Gerven delivered his Opinion at the Sitting on 6 June 1990.
Han foreslog Domstolen at besvare spørgsmålet således: "Et apparat, som kan omsætte data hidrørende fra en automatisk databehandlingsmaskine til læsbar form og dernæst overføre disse læsbare data på mikrofilm eller mikrokort, eventuelt under anvendelse af en fotografisk teknik, skal tariferes under Den Fælles Toldtarifs pos. 84.53 B."
He proposed that the Court should reply as follows: "apparatus which allows data originating from a computer to be transcribed legibly and then to be recorded legibly on microfilm or microfiche, whereby a photographic process is used, must be classified under subheading 84.53 Β of the Common Customs Tariff".
Compagnie COFAZ, selskabet CDF Chimie og SCGP havde ved stævning, ingivet den 2. juli 1984, anlagt sag med påstand om annullation af Kommissionens beslut­ning af 17. april 1984, ved hvilken Kommissionen indstillede en procedure i henhold til EØF­Traktatens artikel 93, stk. 2, vedrørende de i Nederlandene anvendte prisregler for naturgasleverancer til nederlandske ammoniakprodu­center.
By application lodged on 2 July 1984, the Compagnie Française de l'Azote, Société CDF Chimie and Société Chimique de la Grande Paroisse asked the Court to declare void the Commission decision of 17 April 1984 by which it terminated the proceedings initiated under Article 93 (2) of the EEC Treaty in respect of the preferential tariff system for the prices of natural gas applied by the Netherlands in favour of Netherlands producers of ammonia.
Det havde oprindeligt været Kommissionens opfattelse, at den støtteordning, der var tale om, var udformet som en ordning, hvorefter den nederlandske regering gennem virksomheden Gasunie gav de nederlandske ammoniakproducenter særrabatter i kraft af et dobbelt prissystem, som medførte, at prisen på den naturgas, de nævnte producenter anvendte som råstof, blev nedsat.
The Commission stated that the system of aid in question originally consisted of a system under which the Netherlands Government, through the intermediary of Gasunie, granted special rebates to producers by means of a two-tier tariff structure the result of which was to reduce the cost of natural gas which they used as raw material.
Den nederlandske regering meddelte imidlertid Kommissionen, at Gasunie havde ophævet den kritiserede tarif og havde indført en ny, den såkaldte "F­tarif", i sin prisordning for meget store i Nederlandene hjemmehørende gasforbrugere i industrien, og Kommissionen besluttede efter at have konstateret, at Gasunie's nye prisordning var i overensstemmelse med fællesmarkedet, at indstille den procedure, den havde indledt over for Gasunie.
After the Netherlands Government had informed the Commission that Gasunie had abolished the contested tariff and added a new tariff, known as Tariff "F", to its industrial tariff structure for large industrial users established in the Netherlands and the Commission had found that Gasunie's new tariff structure was compatible with the common market, it decided to close the procedure which it had initiated against Gasunie.
De sagsøgende selskaber anlagde sag mod denne beslutning under anbringende af, at den var behæftet med åbenbare vildfarelser ved bedømmelsen af de afgørende faktiske omstændigheder, bl.a. konstateringen af, at "F-tariffen" kunne antages at være en del af den almindelige nederlandske prisordning for indlandet, og at denne tarif skulle være velbegrundet i kraft af de besparelser, som Gasunie kunne opnå ved levering til de meget store forbrugere.
The applicants brought the present action against that decision on the ground that it was vitiated for patent errors in the assessment of the essential facts; the errors lay in the conclusion that Tariff "F" might be regarded as part of the general structure of Netherlands domestic tariffs, was not specific to any sector and was justified by the value of the savings in supply which very large users offered Gasunie.
I domskonklusionen hedder det:
The Court held:
Kommissionens beslutning af 17. april 1984 om at afslutte den i medfør af EØF-Traktatens artikel 93, stk. 2, indledte procedure vedrørende prisreglerne for naturgas i Nederlandene, hvilken beslutning blev meddelt sagsøgerne ved Kommissionens skrivelse af 24. april 1984, annulleres.
The Commission's decision of 17 April 1984 closing the procedure initiated under Article 93 (2) of the EEC Treaty with regard to a tariff structure for natural gas prices in the Netherlands, which was brought to the applicants' notice by a letter from the Commission dated 24 April 1984, is declared void.
Det pålægges Kommissionen at afholde sagens omkostninger, herunder to tredjedele af omkostningerne i forbindelse med den sagkyndige erklæring, der blev indhentet i henhold til Domstolens kendelse af 16. marts 1988.
The Commission is ordered to pay the costs, including two-thirds of the costs incurred in respect of the expert's report drawn up pursuant to the order of 16 March 1988.
Compagnie Française de l'azote (COFAZ) SA tilpligtes at afholde en tredjedel af de omkostninger, Kommissionen har afholdt, indtil selskabets udtræden af sagen, herunder en tredjedel af omkostningerne i forbindelse med indhentelsen af nævnte sagkyndige erklæring."
Compagnie Française de l'Azote (COFAZ) SA is ordered to pay onethird of the costs incurred by the Commission until it withdrew from the proceedings, Including onethird of the costs incurred in respect of the above-mentioned expert's report."
Generaladvokat Jean Mischo fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet den 17. maj 1990.
Mr Advocate General Jean Mischo delivered his Opinion at the sitting on 17 May 1990.
Hans forslag havde følgende indhold: "Da de af sagsøgerne fremførte grunde i alt væsentligt må anerkendes, må jeg nødvendigvis foreslå Domstolen at annul lere Kommissionens beslutning af 17. april 1984 med det indhold, den har i skrivelsen af 24. april 1984.
He concluded as follows: "Since I take the view that the complaints made by the applicants must essentially be accepted, I am forcibly led to propose that the Commission's decision of 17 April 1984, as contained in the letter of 24 April 1984, must be declared void.
Kommissionen skal derfor genoptage den i Traktatens artikel 93 omhandlede procedure.
The Commission must therefore reopen the procedure provided for in Article 93 of the Treaty.
Sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med den særskilte påkendelse af formaliteten og indhentelse af en sagkyndig erklæring i henhold til kendelse afsagt af Domstolen, skal pålægges Kommissionen.
The costs, including those relating to the interlocutory proceedings and the costs of the expert's report ordered by the Court, must be borne by the Commission.
Et problem melder sig dog for så vidt angår Compagnie Française de l'azote (COFAZ) SA, der udtrådte af sagen ved skrivelse indgivet til Justitskontoret den 29. december 1987, dvs. efter mellemafgørelsen (af 28. januar 1986) og efter fremlæggelsen af den sagkyndige erklæring (den 23. december 1987).
A problem however arises in relation to the Compagnie Française de l'Azote SA which withdrew from the action by letter lodged at the Registry on 29 December 1987, that is after the interlocutory judgment (28 January 1986) and after the expert's report was lodged (23 December 1987).
Det er grunden til, at jeg foreslår, at pålægge COFAZ at afholde de omkostninger, dette selskab har haft i tiden efter mellemafgørelsen".
That is why I propose that the Compagnie Française de l'Azote should be ordered to pay the costs which it incurred after the interlocutory judgment."
Ved dom af 3. februar 1989, indgået til Domstolen den 2. maj s.a., havde Cour d'appel de Paris forelagt en række præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen og gyldigheden af artiklerne 25 og 31 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2730/79.
In an interlocutory judgment of 3 February 1989, received at the Court on 2 May 1989, the Cour d'Appel, Paris, referred questions to the Court for a preliminary ruling concerning the interpretation and validity of Articles 25 and 31 of Commission Regulation (EEC) No. 2730/79.
Disse spørgsmål var blevet rejst under en sag anlagt af den belgiske stat mod det franske selskab Philipp Brothers vedrørende betaling af et beløb svarende til det, Philipp Brothers havde stillet som sikkerhed for eksporten af to partier blød hvede til hhv. Norge og Finland, og som efterfølgende blev frigivet som følge af en fejl begået af det belgiske interventionsorgan, som til Philipp Brothers havde udbetalt forskud svarende til de samlede forudfastsatte eksport rest i tut ioner.
The questions were raised 1n the course of proceedings between the Belgian State and the French company Philipp Brothers, concerning the payment of a sum corresponding to the amount of security which had been lodged by Philipp Brothers to guarantee the exportation of two consignments of common wheat to Norway and Finland and was subsequently released as the result of an error on the part of the Belgian intervention agency which had paid to Philipp Brothers advances corresponding to the whole amount of the refunds fixed in advance for those exports.
Det i hedder i domskonklusionen:
The Court ruled:
Det nationale interventionsorgans fejlagtige frigivelse af den sikkerhed, der skal stilles i henhold til artikel 25 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2730/79 af 29. november 1979 om fælles gennem førelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, indebærer ikke, at eksportøren fritages for sine forpligtelser.
The erroneous release, by the national intervention agency, of the security provided for in Article 25 of Regulation (EEC) No. 2730/79, laying down common detailed rules for the application of the system of export refunds on agricultural products, does not have the effect of relieving the exporter of his obligations.
Såfremt interventionsorganet indrømmer yderligere frist til at indgive de forskriftmæssige dokumenter, er det er forpligtet til at tage hensyn til, at den af interventionsorganet begåede fejltagelse kan have påvirket eksportørens adfærd.
In its decision on whether to grant an extension of time for the submission of the documents required under the regulation, the intervention agency must take into consideration the consequences that Its error might have had on the exporter's conduct.
Anmodningen om yderligere frist, jfr. artikel 31, stk. 2, i forordning nr. 2730/79, kan også fremsættes efter udløbet af den frist, der er fastsat for indgivelse af tolddokumenterne, forudsat at eksportøren godtgør, at han har gjort, hvad han kunne, for at fremskaffe dokumenterne inden for den fastsatte frist, og at han kan begrunde, hvorfor ansøgningen ikke er rettidig indgivet.
The grant of an extension of time, as provided for in Article 31 (2) of Regulation No. 2730/79, may be requested even after the periods prescribed for the submission of customs documents have expired provided that the exporter proves that he has acted with all due diligence to obtain them within the prescribed periods and that he gives valid reasons for any delay in making his request.
Om der kan indrømmes yderligere frist, jfr. artikel 31, stk. 2, i forordning nr. 2730/79, afhænger ikke af, om der foreligger force majeure, men udelukkende af, om eksportøren har gjort, hvad han kunne, for at fremskaffe tolddokumenterne inden for den almindelige frist.
Article 31 (2) of Regulation No. 2730/79 makes the grant of an extension of time conditional not on a finding of force majeure but solely on the exporter's having acted with all due diligence to obtain the customs documents within the normal time limits.
Generaladvokat Jean Mischo fremsatte forslag til afgørelse den 3. maj 1990.
Mr Advocate General Mischo delivered his Opinion at the sitting on 3 May 1990.
Generaladvokaten foreslog at besvare de præjudicielle spørgsmål således:
He suggested that the Court reply as follows:
Frigivelsen af den sikkerhed, der skal stilles i henhold til artikel 25 i Kommissionens forordning nr. 2730/79, indebærer ikke, at eksportøren helt eller delvis fritages for sine forpligtelser, navnlig ikke for så vidt angår de formforskrifter og de frister, der gælder for fremlæggelse af de bevismidler, som kræves for at få udbetalt restitutioner.
The release of the security provided for in Article 25 of Commission Regulation No. 2730/79 does not have the effect of relieving the exporter, either wholly or partially, from his obligations, in particular as far as the procedure and time limits for the production of the proof required in order to receive refunds are concerned.
I de tilfælde, hvor betingelserne for at modtage restitutioner ikke er opfyldt, påvirkes eksportørens forpligtelse til at tilbagebetale de udbetalte, evt. forhøjede, restitutionsbeløb samt medlemsstatens pligt til at opkræve det nævnte beløb ikke af det forhold, at sikkerhedsstillelsen er blevet fri givet .
In a case where the conditions for receiving the refund are not satisfied, the exporter's obligation to reimburse the amount of the refund paid, if necessary with the additional percentage, and the Member State's obligation to recover the said amount, are not affected by the fact that the security has been released.
Anmodningen om yderligere frist, jfr. artikel 31, stk. 2, i forordning nr. 2730/79, skal fremsættes inden udløbet af den almindelige præklusive frist i henhold til artikel 31, stk. 1.
The request for an extension of time, as provided for in Article 31 (2) of Regulation No. 2730/79, must be made before the normal time limit after which entitlement is lost as laid down in Article 31 (1).
Om der kan indrømmes yderligere frist til fremlæggelse af de krævede dokumenter, jfr. artikel 31, stk. 2, i forordning nr. 2730/79 afhænger ikke af, om der foreligger force majeure, men af, om eksportøren har gjort, hvad han kunne, for at fremskaffe dokumenterne inden for den fastsatte frist.
Article 31 (2) of Regulation No. 2730/79 does not make the grant of an extension of time for the submission of the customs documents required conditional on there being a situation of force majeure but rather on the exporter's having acted with all due diligence to obtain them within the prescribed period.