natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 3. oktober 1996.
Advocate General G. Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 3 October 1996.
»EF-traktatens artikel 6 er til hinder for en national ordning, der indebærer, at kun borgere, der ikke er bosat i staten, og som har gjort sig skyldig i en overtrædelse af reglerne i henhold til forordningerne (EØF) nr. 3820/85 og nr. 3821/85, og som afslår at betale en pålagt bøde straks, men ønsker at der indledes en sædvanlig straffesag, forpligtes til at stille en garanti, i mangel af hvilken køretøjet beslaglægges, idet sikkerheden er fastsat således, at bøden og eventuelle sagsomkostninger er omfattet af beløbet, og dette for hvert retsbrud og uafhængig af antallet af de reissager der er anlagt.«
'Article 6 of the EC Treaty precludes national legislation which imposes only on a non-resident citizen, who has infringed Council Regulation (EEC) No 3820/85 of 20 December 1985 on the harmonization of certain social legislation relating to road transport and Council Regulation (EEC) No 3821/85 of 20 December 1985 on recording equipment in road transport and who refuses to pay the fine immediately, preferring to let the normal criminal proceedings against him to take their course, the obligation to provide, on pain of the impounding of his vehicle, a deposit to cover the fine and potential legal costs, for each infringement and irrespective of the number of legal procedures brought against the offender.'
Sag C-171/95 Recep Tetik / Land Berlin Forbindelserne udadtil
Case C-171/95 Recep Tetik ν Land Berlin External relations
•Associeringsaftalen EØF-Tyrkiet — associeringsrådets afgørelse bevægelighed forlængelse af opholdstilladelse — frivillig opsigelse (Sjette Afdeling)
establishing an Association between the European Economic Community and Turkey, signed at Ankara on 12 September 1963 by the Republic of Turkey and by the Member States of the EEC and the Community, and concluded, approved and confirmed on behalf of the Community by Council Decision 64/732/EEC of 23 December 1963.
Denne ret har fastslået, at afslaget på fornyelsen af opholdstilladelsen var i overensstemmelse med tysk ret, men har samtidig rejst det spørgsmål, om artikel 6 i afgørelse nr. 1/80 kunne indebære en mere fordelagtig løsning for Recep Tetik.
According to an order made by the Bundesverwaltungsgericht the national court considers that the first question submitted has been adequately settled by the judgment in Case C-434/93 Bozkurt ν Staatssecretaris van Justitie [1995] ECR 1-1475. However, the
Da Bundesverwaltungsgericht fandt, at en fortolkning af nævnte bestemmelse var påkrævet af hensyn til sagens afgørelse, har retten forelagt Domstolen to præjudicielle spørgsmål.
Those questions have arisen in a dispute between Mr Tetik, a Turkish national, and the Land Berlin concerning the rejection of an application for the grant of an unlimited residence permit for Germany.
Ved kendelse af 11. april 1995, indgået til Domstolen den 7. juni 1995, har Bundesverwaltungsgericht forelagt to præjudicicllcspørgsmålvedrørendcfortolkningen af artikel 6, stk. 1, tredje led, i associeringsrådets afgørelse nr. 1/80 af 19. september 1980 om udvikling af associeringen (herefter »afgørelse nr. 1/80«).
Bundesverwaltungsgericht continues to have doubts as to whether Mr Tetik was entitled to receive a residence permit under the third indent of Article 6(1) of Decision No 1/80 in view of the fact that he had voluntarily terminated his employment as a seaman.
Det fremgår af en kendelse afsagt af Bundesverwaltungsgericht, at retten er af den opfattelse, at Domstolens dom af 6. juni 1995, Bo7.kurt, indeholder et tilfredsstillende svar på det første præjudicielle spørgsmål.
Mr Tetik was legally employed, from September 1980 to 20 July 1988, as a seaman on various German sea-going vessels.
Bundesverwaltungsgericht finder det derimod fortsat tvivlsomt, om Recep Tetik havde ret til opholdstilladelse i henhold til artikel 6, stk. 1, tredje led, i afgørelse nr. 1/80, fordi han frivilligt var afmønstret.
For the purpose of that activity, he obtained from the German authorities successive residence permits, on each occasion for a specified period and limited to employment in shipping.
Spørgsmålene er blevet rejst under en sag mellem en tyrkisk statsborger, Recep Telik, og Land Berlin i anledning af afvisning af en ansøgning om tidsubegrænset opholdstilladelse i Tyskland.
In order to answer that question, it must first be recalled at the outset that, according to Article 12 of the Agreement, 'the Contracting Parties agree to be guided by Articles 48, 49 and 50 of the Treaty establishing the Community for the purpose of progressively securing freedom of movement for workers between them'.
Rcccp Tetik havde fra september 1980 til den 20. juli 1988 lovlig beskæftigelse som sømand på forskellige søgående tyske skibe.
On 20 July 1988, Mr Tetik voluntarily terminated his employment as a seaman.
Med henblik på besvarelsen af dette spørgsmål bemærkes indledningsvis, at aftalens artikel 12 bestemmer følgende: »De kontraherende parter enes om, på grundlag af artikel 48, 49 og 50 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab, gradvist indbyrdes at gennemføre arbejdskraftens frie bevægelighed«.
On 1 August 1988, he moved to Berlin, where, on the same day, he applied for an unlimited residence permit for the purpose of engaging in gainful employment on land.
Med henblik på denne beskæftigelse fik han af de tyske myndigheder udstedt tidsbegrænsede opholdstilladelser, der kun gav ret til beskæftigelse inden for søfart.
The question submitted for a preliminary ruling plainly relates to the situation of a Turkish worker who, by reason of the fact that he was legally employed for almost eight years in a Member State, enjoyed, pursuant to the third indent of Article 6(1) of Decision No 1/80, 'free access ... to any paid employment of his choice' in that Member State.
Den 20. juli 1988 afmønstrede Rcccp Tetik frivilligt.
That application was refused by the competent authorities of the Land Berlin on 19 January 1989.
Det må fastslås, at det præjudicielle spørgsmål omhandler situationen for en tyrkisk arbejdstager, der på grund af udøvelse af lovlig beskæftigelse i næsten otte år i en medlemsstat i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, tredje led, i afgørelse nr. 1/80 havde »fri adgang til enhver form for lønnet arbejde efter eget valg« i denne medlemsstat.
In that regard, it is first of all evident from the express terms of Article 6(1) that the third indent confers on a Turkish worker not only the right to respond to a prior offer of employment but also the unconditional right to seek and take up any employment freely chosen by the person concerned, without any possibility of this being subject to priority for workers from the Member States.
Han rejste den 1. august 1988 til Berlin, hvor han samme dag ansøgte om tidsubegrænset opholdstilladelse med henblik på lønnet beskæftigelse i land.
Mr Tetik, who has been unemployed since his voluntary termination of employment in German shipping, appealed to the Bundesverwaltungsgericht
Rcccp Tetik, der ikke har haft beskæftigelse efter sin frivillige afmønstring, har indbragt sagen for Bundesverwaltungsgericht.
Next, the Court has already held, with regard to the free movement of workers who are nationals of Member States, that Article 48 of the Treaty entails the right for the latter to reside in another Member State for the purpose of seeking employment there and that, while the duration of the stay of a person seeking employment in the Member State concerned may be limited under the relevant national legislation, to give full effect to Article 48 none the less requires that the person concerned be given a reasonable time
Den effektive virkning af artikel 6, stk 1, tredje led, i afgørelse nr. 1/80 indebærer nødvendigvis en ret for den tyrkiske arbejdstager til, efter mindst fire års lovlig beskæftigelse i en medlemsstat, at afbryde sin aktuelle beskæftigelse af personlige grunde og inden for en rimelig frist at søge ny beskæftigelse i samme medlemsstat, da hans ret til fri adgang til enhver form for lønnet arbejde efter eget valg i bestemmelsernes forstand ellers ville blive illusorisk.
same Member State, since his right of free access to any paid employment of his choice within the meaning of that provision would otherwise be deprived of its substance.
Domstolen har endvidere vedrørende den frie bevægelighed for arbejdstagere, som er statsborgere i medlemsstaterne, udtalt, at traktatens artikel 48 indebærer en ret for sidstnævnte til at opholde sig i en anden medlemsstat for at søge beskæftigelse, og at selv om varigheden af den arbejdssøgendes ophold i den pågældende medlemsstat kan begrænses tidsmæssigt i henhold til den gældende nationale lovgivning, kræver den effektive virkning af artikel 48 imidlertid, at der gives den pågældende en rimelig frist til i den medlemsstat, hvortil han er rejst, at få kendskab til de beskæftigelsestilbud, der svarer til hans erhvervsmæssige kvalifikationer, og i givet fald til at foretage det nødvendige for at blive ansat (jf. herom dom af 26.2.1991, Antonissen).
in which to apprise himself, in the territory of the Member State which he has entered, of offers of employment corresponding to his occupational qualifications and to take, where appropriate, the necessary steps in order to be engaged (see, in this connection, Case C-292/89Antonissen [1991] ECR 1-745, paragraphs 13, 15 and 16).
Når den tyrkiske arbejdstager allerede har haft lovlig beskæftigelse i mere end fire år i værtsmedlemsstaten og frivilligt opgiver sit arbejde for at søge anden beskæftigelse i samme medlemsstat, kan denne arbejdstager endvidere ikke automatisk anses for endeligt at have forladt denne stats arbejdsmarked, dog på den betingelse, at han fortsat er tilknyttet det lovlige arbejdsmarked i medlemsstaten.
In circumstances where a Turkish worker who has already been legally employed for more than four years in the host Member State voluntarily leaves his work to seek other employment in that Member State, that worker cannot automatically be treated as having definitively left the labour force of that State, provided, however, he continues to be duly registered as belonging to the labour force of the Member State in question.
De i traktatens artikel 48, 49 og 50 indeholdte principper skal imidlertid i videst muligt omfang overføres på tyrkiske arbejdstagere, der har opnået de i afgørelse nr. 1/80 anførte rettigheder.
In contrast to nationals of Member States, Turkish workers are, admittedly, not entitled to move freely within the Community but benefit only from certain rights in the host Member State whose territory they have lawfully entered and where they have been in legal employment for a specified period.
Tyrkiske statsborgere har ganske vist, i modsætning til medlemsstaternes statsborgere, ikke ret til fri bevægelighed inden for Fællesskabet, men har kun bestemte rettigheder i den værtsmedlemsstat, på hvis område de er lovligt indrejst, og hvor de i et bestemt tidsrum har haft lovlig beskæftigelse.
Where a Turkish worker was unable to enter into a new employment relationship immediately after having abandoned his previous employment, as in the main proceedings, that condition continues, in principle, to be satisfied only in so far as the person who finds himself without employment satisfies all the formalities that may be required in the Member State in question, for instance by registering as a person seeking employment and remaining available to the employment authorities of that State for the requisite period.
I en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor den tyrkiske arbejdstager ikke har kunnet indtræde i et nyt ansættelsesforhold straks efter at have opgivet sin tidligere beskæftigelse, er denne betingelse imidlertid i princippet kun fortsat opfyldt, for så vidt som den pågældende, der er uden beskæftigelse, opfylder samtlige de formaliteter, der eventuelt er foreskrevet i den pågældende medlemsstat, f.eks. ved at lade sig registrere som arbejdssøgende og ved at stå til rådighed for denne stats arbejdsanvisning inden for den deri fastsatte frist.
Nevertheless, a Turkish worker such as the appellant in the main proceedings must be able, for a reasonable period, to seek effectively new employment in the host Member State and must have a corresponding right of residence during that period, notwithstanding the fact that he himself terminated his previous contract of employment without entering immediately into a new employment relationship.
Denne betingelse gør det i øvrigt muligt at sikre, at den tyrkiske arbejdstager inden for en rimelig frist, der skal indrømmes ham for at gøre det muligt at indtræde i et nyt ansættelsesforhold, ikke misbruger sin opholdsret i den pågældende medlemsstat, men faktisk søger ny beskæftigelse.
That requirement also makes it possible to ensure that during the reasonable period which he must be granted in order to allow him to enter into a new employment relationship the Turkish national does not abuse his right of residence in the Member State concerned but does in fact seek new employment.
Det forholder sig ikke desto mindre således, at en tyrkisk arbejdstager som sagsøgeren i hovedsagen inden for i en rimelig frist faktisk skal kunne søge ny beskæftigelse i værtsmedlemsstaten og svarende hertil have opholdsret i denne periode til trods for, at han selv har bragt sin tidligere arbejdskontrakt til ophør uden umiddelbart derefter at indtræde i et nyt ansættelsesforhold.
To give full effect to the third indent of Article 6(1) of Decision No 1/80 a Turkish worker must after at least four years of legal employment in a Member State, be entitled to leave his employment on personal grounds and, for a reasonable period, seek new employment in the
»Artikel 6, stk 1, tredje led, i associeringsrådets afgørelse nr. 1/80 af 19. september 1980 om udvikling af associeringen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet skal fortolkes således, at en tyrkisk arbejdslager, som har haft lovlig beskæftigelse i mere end fire år i en medlemsstat, som frivilligt beslutter at opgive sin beskæftigelse for i samme medlemsstat at søge ny beskæfligehe, og som ikke straks har kunnet indtræde i et nyt ansættelsesforhold, i denne stat inden for en rimelig frist har en opholdsret med henblik på der at søge ny lønnet beskæftigelse, for så vidt han fortsat er tilknyttet medlemsstatens lovlige
'The third indent of Article 6(1) of Decision No 1/80 of the Council of Association of 19 September 1980 on the development of lhe Association between the European Economic Community and Turkey must be interpreted as meaning that a Turkish worker who has been legally employed for more than four years in a Member State, who decides voluntarily to leave lus employment in order to seek new work in the same Member State and is unable immediately to enter into a new employment relationship, enjoys in that State, for a reasonable period, a right of residence for the purpose of seeking new paid employment there, provided that he continues to be duly registered as belonging to the labour force of the Member State concerned, complying where appropriate with the requirements of the legislation in force in that State, for instance by registering as a person seeking employment
Det tilkommer den pågældende medlemsstat og, i mangel afretsforskrifter herom, den nationale ret, der behandler sagen, at fastsætte en sådan rimelig frist, der imidlertid skal være tilstrækkelig tiL at arbejdstagerens reelle chancer for at finde ny beskæftigelse ikke bringes i fare.*
It is for the Member State concerned and, in the absence of legislation to that end, for the national court before which the matter has been brought to fix such a reasonable period, which must, however, be sufficient not to jeopardize in fact the prospects of Ms finding new employment.'
Generaladvokat M.B. Elmer fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 14. november 1996.
Advocate General M.B. Elmer delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 14 November 1996.
»Artikel 6, stk. 1, 3. led, i afgørelse nr. 1/80 af 19. september 1980 fra det associeringsråd, som blev oprettei ved aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, undertegnet i Ankara den 12. september 1963 og godkendt på Fællesskabets vegne ved Rådets afgørelse 64/732/EØF af 23. december 1963, skal fortolkes således, at en tyrkisk arbejdstager, uanset at den pågældende har erhvervet fri adgang til beskæftigelse i en medlemsstat, ikke har krav på opholdstilladelse i den pågældende medlemsstat med henblik på at søge ny beskæftigelse, når han frivilligt har opsagt sit arbejde og derfor er arbejdsløs«.
The third indent of Article 6(1) of Decision No 1/80 of 19 September 1980 of the Council of Association established pursuant to the Agreement establishing an Association between the European Economic Community and Turkey, signed at Ankara on 12 September 1963 and concluded on behalf of the Community by Council Decision 64/732/EEC of 23 December 1963, must be understood as meaning that a Turkish worker, irrespective of the fact that he has acquired free access to employment in a Member State, is not entitled to a residence permit in the Member State in question for the purpose of seeking new employment in the case where he has voluntarily terminated his employment and is consequently unemployed.'
Sag C-181/95 Biogcn Inc. / Smithkline Beecham Biologicals SA Tilnærmelse af lovgivningerne
Case C-181/95 Biogen Inc. ν Smithkline Beecham Biologicais SA Approximation of laws
Præjudiciel »Råde/s forordning (EØF) nr. 1768/92 - supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler — nægtelse fra indehaveren af markedsføringstilladelsen af at udlevere en kopi heraf til ansøgeren af certifikatet* (Sjette Afdeling)
Preliminary ruling (Council Regulation (EEC) No 1768/92 — Supplementary protection certificate for medicinal products — Refusal by the holder of the marketing authorization to provide a copy to the applicant for the certificate) (Sixth Chamber)
Ved dom af 2. juni 1995, indgået til Domstolen den 12. juni s.a., har Tribunal de commerce de Nivelles forelagt fire præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådcis forordning (EØF) nr. 1768/92 af 18. juni 1992 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidlcr (herefter »forordningen«).
Those questions were raised in proceedings between Biogen Inc. and Smithkline Beecham Biologicals SA concerning the latter's refusal to provide Biogen with copies of the Belgian marketing authorizations for a recombinant vaccine against Hepatitis-B, called 'Engerix-B', to enable it to complete an application for a supplementary protection certificate.
Spørgsmålene er blevet rejst under en retssag mellem Biogen Inc. og Smithkline Beecham Biologicals SA vedrørende SKB's nægtelse af at udlevere Biogen kopier af de belgiske markedsføringstilladelser for en kombineret vaccine mod hepatitis B, den såkaldte »Engerix-B«, som var nødvendige for Biogen's ansøgning om et supplerende beskyttelsescertifikat.
By judgment of 2 June 1995, received at the Court on 12 June 1995, the Tribunal de Commerce (Commercial Court), Nivelles, referred to the Court for a preliminary ruling four questions on the interpretation of Council Regulation (EEC) No 1768/92 of 18 June 1992 concerning the creation of a supplementary protection certificate for medicinal products ('the Regulation').
Andet spørgsmål bestemmelser tilladelsens indehaver til at udlevere en kopi heraf til grundpatenthaveren.
product there is nothing in the Regulation requiring the holder of that authorization to provide the basic patent holder with a copy of it.
Udnyttelsen af retten efter forordningens artikel 6 til at få meddelt et certifikat afhænger nemlig ikke af en viljesakt fra indehaveren af markedsføringstilladelsen.
Exercise of the right to obtain a certificate referred to in Article 6 of the Regulation is in no way dependent on a discretionary act on the part of the holder of the marketing authorization.
Med det andet spørgsmål, som skal behandles først, ønsker den forelæggende ret især oplyst, om forordningen, når et lægemiddel er beskyttet ved flere grundpatenter, er til hinder for, at hver af grundpatenthaveme meddeles et supplerende beskyttelsescertifikat.
By its second question, which falls to be considered first the national court wishes in substance to ascertain whether, where a medicinal product is covered by several basic patents, the Regulation precludes the grant of a supplementary protection certificate to each holder of a basic patent
Forordningen er dog efter omstændighederne i hovedsagen ikke til hinder for, at en sådan forpligtelse antages at bestå i kraft af selve kontraktforholdet mellem parterne.
The Regulation does not however, in the circumstances at issue in the main proceedings, preclude such an obligation from being deemed to be inherent in the contractual relationship between the parties.
I den forbindelse bemærkes, at forordningens vedtagelse er begrundet i, at den effektive patcntbcskyttelsesperiode er for kort til at sikre afskrivningen af investeringerne i den farmaceutiske forskning.
Out of the reasons for the adoption of the Regulation is the insufficient duration of the effective protection under the patent to cover the investment put into the pharmaceutical research.
Forordningens formål er at udbedre denne mangel ved indførelse af et supplerende beskyticlsescertifikat for lægemidler, som kan tildeles indehaveren af et nationalt eller europæisk patent på ensartede vilkår i alle medlemsstater.
The Regulation thus seeks to make up for that insufficiency by creating a supplementary protection certificate for medicinal products, which may be obtained by the holder of a national or European patent under the same conditions in each Member State.
I betragtning af forordningens opbygning og formål bør det fjerde spørgsmål af hensyn til en hensigtsmæssig besvarelse af den nationale rets præjudicielle forelæggelse forstås således, at det især ønskes oplyst, hvorvidt ansøgningen om certifikatet, når grundpatenthaveren og indehaveren af markedsføringstilladelsen er forskellige personer, og patenthaveren ikke er i stand til at fremlægge en kopi af tilladelsen i overensstemmelse med forordningens artikel 8, stk. 1, litra b), da bør afslås alene af denne grund.
In the light of the scheme and objectives of the Regulation, the fourth question must be understood, in order to provide the national court with a helpful answer, as seeking in substance to ascertain whether, where the basic patent and the marketing authorization are held by different persons and the patent holder is unable to provide a copy of the authorization in accordance with Article 8(1) (b) of the Regulation, an application for a certificate must be refused on that ground alone.
Forordningens artikel 6 bekræfter, at retten til certifikatet tilkommer indehaveren af grundpatentet eller dennes rctscftcrfølgcr.
Article 6 of the Regulation confirms that the certificate is to be granted to the holder of the basic patent or his successor in title.
Artikel 1, litra c), nævner de grundpatenter, som omfattes af proceduren om udstedelse af et certifikat, nemlig de patenter, der enten beskytter et produkt som sådan, eller som beskytter en fremgangsmåde til fremstilling eller anvendelse af et produkt. Forordningen sigter altså på at give indehavere af sådanne patenter en supplerende beskyttelse uden nogen indbyrdes fortrinsstilling.
Article 1(c) mentions the basic patents which may be designated for the purpose of the procedure for the grant of a certificate, namely those which protect a product as such, a process to obtain a product or an application of a product The Regulation thus seeks to confer supplementary protection on the holders of such patents, without instituting any preferential ranking amongst them.