natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved kendelse af 17. december 1991, indgået til Domstolen den 30. december s.a., havde Raad van Beroep, Hertogenbosch (Nederlandene), forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF.
In the same decision, applying Article 32(1)(b), it withdrew the benefits with effect from 1 July 1989 on the ground that since that date Mrs Steenhorst-Neerings was entitled to a widow's pension under the General Law on Widows and Orphans (AWW).
I Nederlandene var forholdet det, at loven om almindelig forsikring mod uarbejdsdygtighed gav mænd såvel som ugifte kvinder ret til ydelser efter det første års uarbejdsdygtighed, så længe de ikke var fyldt 65 år.
The essence of the first question is whether Community law precludes the application of a national rule of law according to which benefits for incapacity for work are payable not earlier than one year before the date of claim, where an individual seeks to rely on rights conferred directly by Article 4(1) of Directive 79/7 with effect from 23 December 1984 and where, on the date of claim, the Member State concerned had not yet properly transposed that provision into national law.
Ved lov af 20. december 1979 om indførelse af ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til ret til ydelser udvidedes denne ret til også at omfatte gifte kvinder, bortset fra dem, som var blevet uarbejdsdygtige inden den 1. oktober 1975.
The right to claim benefits for incapacity for work under the same conditions as men conferred on married women by the direct effect of Article 4(1) of Directive 79/7 must be exercised under the conditions determined by national law, provided that, as the Court has consistently held, those conditions are no less favourable than those relating to similar domestic actions and that they are not framed so as to render virtually impossible the exercise of rights conferred by Community law.
Ved flere domme af 5. januar 1988 havde Centrale Raad van Beroep fastslået, at for så vidt som loven kun omfattede gifte kvinder, var udelukkelsen udtryk for forskelsbehandling på grundlag af køn.
The national rule restricting the retroactive effect of a claim for benefits for incapacity for work satisfies the two conditions set out above.
AAW's artikel 25, stk. 2, bestemmer, at ydelser ved uarbejdsdygtighed højst kan tilkendes et år før datoen for indgivelsen af ansøgningen eller fra det tidspunkt, da ydelsen tilkendes uden videre.
The Court held in Case C-208/90 Fmmott [1991] ECR 1-4269 that so long as a directive has not been properly transposed into national law individuals are unable to ascertain the full extent of their rights, and that therefore until such time as a directive has been properly transposed a defaulting Member
Siden 1963 havde sagsøgeren i hovedsagen oppebåret invalidepension i henhold til den lov om ydelser ved invaliditet, der på det tidspunkt var gældende.
State may not rely on an individual's delay in initiating proceedings against it in order to protect rights conferred upon him by the provisions of the directive, and that a period laid down by national law within which proceedings must be brought cannot begin to run before that time.
Efter ovennævnte domme afsagt af Centrale Raad van Beroep indgav hun den 17. maj 1988 en ansøgning om ydelser i henhold til AAW.
However, the facts in Fmmott are clearly distinguishable from those in the main proceedings.
Ved samme afgørelse fratog sagsøgte hende i medfør af AAW's artikel 32, stk. 1, in limine, og litra b), ydelsen med virkning fra den 1. juli 1989, idet hun fra det tidspunkt havde fået udbetalt en enkepension i henhold til loven om almindelig forsikring for enker og børn, der har mistet begge forældre eller en af dem (AWW).
The Court noted first that, unlike the rule of domestic law fixing time-limits for bringing actions, the rule described in the question referred for a preliminary ruling in this case did not affect the right of individuals to rely on Directive 79/7 in proceedings before the national courts against a defaulting Member State.
Med det første spørgsmål ønskede den nationale retsinstans oplyst, om fællesskabsretten er til hinder for anvendelsen af en national retsforskrift, hvorefter ydelser ved uarbejdsdygtighed højst kan tilkendes fra et år før datoen for indgivelsen af ansøgningen, såfremt en borger påberåber sig de rettigheder, han med virkning fra den 23. december 1984 umiddelbart er tillagt ved artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7, og medlemsstaten på det tidspunkt, da ansøgningen blev indgivet, endnu ikke havde gennemført bestemmelsen korrekt i sin interne retsorden.
The judgment in Fmmott indicates that that requirement cannot prevail over the need to protect the rights conferred on individuals by the direct effect of provisions in a directive so long as the defaulting Member State responsible for those decisions has not properly transposed the provisions into national law.
Domstolen bemærkede indledningsvis, at den ret til at kræve ydelser ved uarbejdsdygtighed på samme vilkår som mænd, som gifte kvinder er tillagt på grundlag af den direkte virkning af artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7, skal udøves på grundlag af de i national ret fastsatte regler, idet disse regler i henhold til Domstolens faste praksis dog ikke kan være mindre gunstige end dem, der gælder for tilsvarende klager på nationalt plan, og ikke må være udformet således, at de i praksis umuliggør hævdelse af rettigheder, som hjemles ved Fællesskabets retsorden.
The aim of the rule restricting the retroactive effect of claims for benefits for incapacity for work is quite different from that of a rule imposing mandatory time-limits for bringing proceedings. Such a rule serves to ensure sound administration, most importantly so that it may be ascertained whether the claimant satisfied the conditions for eligibility and so that the degree of incapacity, which may well vary over time, may be fixed.
Den nationale bestemmelse om begrænsning af den tilbagevirkende gyldighed af en ansøgning om tilkendelse af ydelser ved uarbejdsdygtighed opfylder de nævnte to betingelser.
It also reflects the need to preserve financial balance in a scheme in which claims submitted by insured persons in the course of a year must in principle be covered by the contributions collected during that same year.
1991 I, s. 4269) fastslog Domstolen, at så længe direktivet ikke er korrekt gennemført i national ret, er borgerne ikke blevet sat i stand til at skaffe sig fuldt kendskab til deres rettigheder. Indtil direktivet er korrekt gennemført, kan den medlemsstat, som undlader dette, følgelig ikke påberåbe sig, at en sag, som en borger har anlagt imod den med det formål at beskytte rettigheder, som dette direktiv giver ham, er anlagt for sent, og at en søgsmålsfrist efter national ret først kan begynde at løbe fra det tidspunkt.
Community law does not preclude the application of a national rule of law according to which benefits for incapacity for work are payable not earlier than one year before the date of claim, in the case where an individual seeks to rely on rights conferred directly by Article 4(1) of Council Directive 79/7/EEC of 19 December 1978 on the progressive implementation of the principle of equal treatment for men and women in matters of social security with effect from 23 December 1984 and where on the date the claim for benefit was made the Member State concerned had not yet properly transposed that provision into national law.
Domstolen understregede således for det første, at i modsætning til en national regel om en søgsmålsfrist er den retsforskrift, det foreliggende præjudicielle spørgsmål vedrører, ikke en krænkelse af selve retten for borgerne til for en national retsinstans at påberåbe sig direktiv 79/7 over for en medlemsstat, som ikke har gennemført direktivet (korrekt).
Article 4(1) of Directive 79/7 does not preclude the application by the national courts of a legislative provision according to which only women forfeit their benefits for incapacity for work on being awarded a widow's pension, if that provision is
Efter retsforskriften er der kun tale om en begrænsning af den tilbagevirkende gyldighed af indgivne ansøgninger om den pågældende ydelse.
Mr Advocate General Darmon delivered his Opinion at the sitting on 31 March 1993.
Fællesskabsretten er ikke til hinder for anvendelsen af en national retsforskrift, hvorefter ydelser ved uarbejdsdygtighed højst kan tilkendes fra et år før datoen for indgivelsen af ansøgningen, såfremt en borger påberåber sig de rettigheder, han med virkning fra den 23. december 1984 umiddelbart er tillagt ved artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring, og medlemsstaten på det tidspunkt, da ansøgningen blev indgivet, endnu ikke havde gennemført ovennævnte bestemmelse korrekt i sin interne retsorden.
Where a directive creates a right for an individual, Community law does not allow any procedural time-limit whatsoever to be imposed on him on the basis of internal legislation in order to refuse him or freeze his benefit if the directive had not yet been transposed it into national law on the date when the individual submitted his request to assert his rights.
Artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 er ikke til hinder for, at nationale domstole anvender en lovbestemmelse, hvorefter kun kvinder fratages ydelser ved uarbejdsdygtighed som følge af, at de er tilkendt en enkepension, såfremt bestemmelsen i henhold til de nationale domstoles faste praksis anvendes såvel på uarbejdsdygtige enker som uarbejdsdygtige enkemænd."
A national provision which is incompatible with Community law does not cease to be so by the mere fact of its non-application by the authorities of the Member State concerned, consequently Community law may not be considered as having been totally and definitively incorporated."
Generaladvokat M. Darmon havde fremsat forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 31. marts 1993.
Those question arose in the course of proceedings on the question of the legality of a mandatory contribution, among others, levied in Germany upon presenting slaughtered animals for official inspection for commercial purposes, which is assigned to a marketing fund for agricultural, forestry and food products.
Præjudiciel "Parafiskal afgift - lovpligtige bidrag til en afsætningsfond for landbrugs-, skovbrugs- og ernæringsprodukter" (Plenum)
18 charge constitutes discriminatory internal taxation prohibited by Article 95 of the Treaty.
Et lovpligtigt bidrag, som udgør en parafiskal afgift, der opkræves under de samme betingelser af indenlandske og indførte varer, og hvis provenu udelukkende anvendes til fordel for indenlandske varer på en sådan måde, at der kompenseres fuldstændig for den byrde, der er pålagt disse varer, er en afgift med tilsvarende virkning som told, der er forbudt ifølge EØF-traktatens artikel 9 og 12. Såfremt der kun kompenseres delvist for byrden på de indenlandske varer, er afgiften en diskriminerende intern afgift, der er forbudt ifølge traktatens artikel 95.
The sole fact that the charge is levied on imported products without deduction of a domestic charge, similar in nature but regulated independently by national legislation, which was imposed on the same products in the exporting Member State, does not make the charge incompatible with Article 95 of the Treaty.
Opkrævning af en sådan parafiskal afgift kan - afhængig af anvendelsen af provenuet - udgøre en med det fælles marked uforenelig statsstøtte, såfremt betingelserne for at anvende traktatens artikel 92 er opfyldt, idet konstateringen heraf ifølge den i traktatens artikel 93 fastlagte fremgangsmåde og med
The levy of such a parafiscal charge may, depending on the purpose to which the revenue it produces is put, constitute State aid incompatible with the Common Market if the conditions for the application of Article 92 of the Treaty are satisfied, that being a matter which the Commission alone is competent to determine in accordance with the procedure laid down for that purpose in Article 93 of the Treaty and subject to review by the Court."
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet den 18. mai 1993.
Mr Advocate General Tesauro delivered his Opinion at the sitting on 18 May 1993.
Foreneligheden af en parafiskal afgift, som den i hovedsagen omhandlede, med traktatens afgiftsbestemmelser skal vurderes af den nationale retsinstans under hensyn til anvendelsen af afgiftsprovenuet.
The compatibility of a parafiscal charge, such as that in question in the main proceedings, with the tax provisions of the Treaty is to be assessed by the a national court by taking into account the destination of the proceeds of the charge itself.
Såfremt provenuet er bestemt til at finansiere virksomhed, som navnlig kommer afgiftsbelagte indenlandske varer til gode på en sådan måde, at der kompenseres fuldstændig for den byrde, der er pålagt disse på grund af opkrævningen af afgiften, må afgiften betegnes som 'afgift med tilsvarende virkning som told', jf. traktatens artikel 9 ff. Såfremt provenuet anvendes til at finansiere virksomhed, som navnlig kommer afgiftsbelagte indenlandske varer til gode, men som kun delvist udligner den byrde, der er pålagt de indenlandske varer på grund af opkrævningen af afgiften, må denne betegnes som en diskriminerende intern afgift, jf. traktatens artikel 95.
If those proceeds are intended to finance activities that particularly benefit the national product subject to the charge to the point where they compensate in full for the charge levied on that product, that charge must be classified as a "charge having an equivalent effect to a customs duty" within the meaning of Article 9 et seq. of the Treaty. If those proceeds are intended to finance activities that particularly benefit the national product subject to the charge but only partly compensate for the charge levied on the national products, that charge must be classified as discriminatory internal taxation within the meaning of Article 95 of the Treaty.
Det påhviler den nationale retsinstans at tage stilling til, om de økonomiske fordele, som er givet den afgiftsbelagte indenlandske produktion, i fuldt omfang eller kun delvist udligner den fiskale byrde, som produktionen er pålagt.
It is for the national court to establish whether the economic advantages granted to the national produce subject to the charge compensate in whole or only in part for the tax burden which it bears.
Det forhold, at en indført vare i indførsel si andet pålægges en afgift, der svarer til en anden afgift, som allerede er opkrævet af samme vare i udførsel si andet, er ikke i sig selv tilstrækkelig til, at den afgift, der opkræves i indførsel si andet, er uforenelig med traktatens artikel 95.
The mere fact that an imported product is subject in the country of importation to a charge which is similar to another charge already levied on the same product in the country of exportation is not of itself such as to lead to the conclusion that the charge levied in the country of importation is incompatible with Article 95 of the Treaty
Fællesskabsordningen vedrørende statsstøtte er ikke til hinder for, at der opkræves en parafiskal afgift med henblik på at finansiere en støtte, når det godtgøres, at de nationale myndigheder har underrettet Kommissionen om støtten, og når Kommissionen ikke har truffet en beslutning, der fastslår, at afgiften er uforenelig med fællesmarkedet som metode til finansiering af støtten."
- 19 - that the national authorities have notified the aid to the Commission and that the Commission has not adopted any decision declaring the charge to be incompatible with the Common Market as a means of financing the aid."
Præjudiciel "Lige løn til mænd og kvinder" (Domstolens plenum)
In its first question, the Court of Appeal wished to know whether the principle of equal pay for men and women requires the employer to prove, by providing objective justification, that a difference in pay between two jobs assumed to be of equal value, of which one is carried out almost exclusively by women and the other predominantly by men, does not constitute sex discrimination.
Ved kendelse af 30. oktober 1991, indgået til Domstolen den 17. april 1992, havde Court of Appeal of England and Wales stillet nogle præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af traktatens artikel 119.
The Court observed in this case that the Court of Appeal, like the tribunals which heard the case below, decided in accordance with the British legislation and with the agreement of the parties to examine the question of the objective justification of the difference in pay before that of the equivalence of the jobs in issue, which may require more complex investigation.
Sagsøgeren, der er ansat af Frenchay Health Authority som talespecialist, mente, at hun blev forskelsbehandlet med hensyn til løn på grundlag af køn derved, at på hendes ansvarsniveau i National Health Service (leder III) er personer inden for hendes fag, som hovedsagelig udøves af kvinder, væsentligt lavere lønnet end personer i sammenlignelige fag, inden for hvilke der på det tilsvarende karriereniveau er flere mænd end kvinder.
If the pay of speech therapists is significantly lower than that of pharmacists and if the former are almost exclusively women while the latter are predominantly men, there is a prima facie case of sex discrimination, at least where the two jobs in question are of equal value and the statistics describing that situation are valid.
Hun anlagde i 1986 sag mod sin arbejdsgiver ved Industrial Tribunal og anførte, at hendes årsløn kun var 10 106 UKL, mens årslønnen for en ledende klinisk psykolog og for en ledende farmaceut i lønklasse III - funktioner der havde samme værdi som hendes - henholdsvis var 12 527 UKL og 14 106 UKL.
It is for the national court to assess whether it may take into account those statistics, that is to say, whether they cover enough individuals, whether they illustrate purely fortuitous or short-term phenomena, and whether, in general, they appear to be significant.
Det første spørgsmål
The second question
Med det første spørgsmål ønskede Court of Appeal fastslået, om det følger af princippet om lige løn til mænd og kvinder, at arbejdsgiveren skal bevise, idet han anfører en objektiv begrundelse for forskellen, at en forskel i løn mellem to funktioner, der anses for at have samme værdi, og hvoraf den ene næsten udelukkende udøves af kvinder og den anden hovedsagelig af mænd, ikke udgør en forskelsbehandling på grundlag af køn.
In its second question, the Court of Appeal wished to know whether the employer could rely as sufficient justification for the difference in pay upon the fact that the rates of pay of the jobs in question were decided by collective bargaining processes which, although carried out by the same parties, are distinct and which, considered separately, have no discriminatory effect.
Domstolen bemærkede indledningsvis, at Court of Appeal ligesom de retter, der først havde behandlet sagen, i overensstemmelse med britisk lovgivning og med parternes indforståelse havde besluttet at behandle spørgsmålet, om lønforskellen var objektivt begrundet, før spørgsmålet, om de omhandlede funktioner havde samme værdi, hvilket kan nødvendiggøre nogle mere komplicerede undersøgelser.
The fact that the rates of pay at issue are decided by collective bargaining processes conducted separately for each of the two professional groups concerned, without any discriminatory effect within each group, does not preclude a finding of prima facie discrimination where the results of those processes show that two groups with the same employer and the same trade union are treated differently.
De præjudicielle spørgsmål var følgelig blevet forelagt på basis af den antagelse, at de nævnte funktioner var af samme værdi.
If the employer could rely on the absence of discrimination within each of the collective bargaining processes taken separately as sufficient justification for the difference in pay, he could easily circumvent the principle of equal pay by using separate bargaining processes.
Det fremgår imidlertid af Domstolens praksis, at bevisbyrden kan omlægges, såfremt dette er nødvendigt for ikke at fratage arbejdstagere, der tilsyneladende er udsat for diskrimination, ethvert effektivt middel til at søge ligelønsprincippet gennemført.
In its third question, the Court of Appeal wished to know to what extent -wholly, in part or not at all - the fact that part of the difference in pay is attributable to a shortage of candidates for one job and to the need to attract them by higher salaries can objectively justify that pay differential.
Såfremt lønnen i stillingerne som talespecialist er væsentlig lavere end lønnen i stillingerne som farmaceut, og såfremt der næsten udelukkende er kvinder i de førstnævnte, mens de andre hovedsagelig er besat af mænd, er dette forhold umiddelbart udtryk for forskelsbehandling på grundlag af køn, når i det mindste de to omhandlede funktioner har samme værdi, og de statistiske oplysninger vedrørende forholdet er pålidelige.
The Court has consistently held that it is for the national court, which has sole jurisdiction to make findings of fact, to determine whether and to what extent the grounds put forward by an employer to explain the adoption of a pay practice which applies independently of a worker's sex but in fact affects more women than men may be regarded as objectively justified economic grounds. Those grounds may include, if they can be attributed to the needs and
Forholdene på arbejdsmarkedet, der kan foranledige arbejdsgivere til at forhøje lønnen for et bestemt arbejde for at tiltrække ansøgere, kan være en af de objektivt rimelige økonomiske grunde, der omhandles i den nævnte praksis.
The state of the employment market, which may lead an employer to increase the pay of a particular job in order to attract candidates, may constitute an objectively justified economic ground within the meaning of the case-law cited above.
Fastlæggelsen af den nøjagtige betydning af en sådan faktor under omstændighederne i den enkelte sag forudsætter en bedømmelse af de faktiske omstændigheder og henhører følgelig under den nationale rets kompetence.
How it is to be applied in the circumstances of each case depends on the facts and so falls within the jurisdiction of the national court.
Såfremt tydelige statistiske oplysninger viser, at der er en væsentlig lønforskel mellem to funktioner, der har samme værdi, hvoraf den ene næsten udelukkende udøves af kvinder og den anden hovedsagelig af mænd, følger det af traktatens artikel 119, at arbejdsgiveren skal godtgøre, at denne forskel skyldes objektive faktorer, der intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn.
Where significant statistics disclose an appreciable difference in pay between two jobs of equal value, one of which is carried out almost exclusively by women and the other predominantly by men, Article 119 of the Treaty requires the employer to show that that difference is based on objectively justified factors unrelated to any discrimination on grounds of sex.
Det er ikke tilstrækkeligt med henblik på objektivt at begrunde lønforskellen mellem to funktioner, der har samme værdi, hvoraf den ene næsten udelukkende udøves af kvinder og den anden hovedsagelig af mænd, at henvise til den omstændighed, at lønnen for hver af de to funktioner er blevet fastlagt ved kollektive overenskomstforhandlinger, der er separate, selv om de finder sted mellem de samme parter, og hvorved den enkelte overenskomst betragtet for sig ikke i sig selv medfører forskelsbehandling.
The fact that the respective rates of pay of two jobs of equal value, one carried out almost exclusively by women and the other predominantly by men, were arrived at by collective bargaining processes which, although carried out by the same parties, are distinct, and, taken separately, have in themselves no discriminatory effect, is not sufficient objective justification for the difference in pay between those two jobs.