natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Domstolen udtalte, at medlemsstaternes pligt til at afskaffe kontrollen af personer ved Fællesskabets indre grænser forudsatte harmonisering af medlemsstaternes lovgivninger om overskridelse af Fællesskabets ydre grænser, immigration, udstedelse af visa, asyl og udveksling af oplysninger om disse spørgsmål.
With regard to the consequences which the national courthad to draw where national legislation was incompatible with Community law inthat way, the Court stated that the worker concerned was entitled to have hissocial security contributions set at the same level as that of the contributionswhich would be payable by a worker who continued to reside in the same Member State, since those arrangements,for want of the correct application of Community law, remained the only valid point of reference (Case C-18/95Terhoeve v Inspecteur van de Belastingdienst Particulieren/Ondernemingen
I, s. 345), skulle en arbejdstager, der i løbet af et år havde flyttet sin bopæl fra én medlemsstat til en anden for at udøve lønnet beskæftigelse dér, betale højere bidrag til sociale sikringsordningerend dem, som under tilsvarende omstændigheder skulle betales af en arbejdstager, som i hele året havde opretholdt sin bopæl i den pågældende medlemsstat, uden at den førstnævnte arbejdstager i øvrigt oppebar ekstra sociale ydelser. Domstolen fandt, at der var tale om en hindring, som ikke kunne begrundes med, at den fulgte af en lovgivning, som havde til formål at forenkle og samordne opkrævningen af indkomstskat og af bidrag til sociale sikringsordninger eller med, at der til andre opkrævningsmetoder var knyttet gennemførelsestekniske vanskeligheder, eller at der i visse situationer var andre fordele i forbindelse med indkomstbeskatningen, som kunne medføre kompensation eller endog overkompensation af skaden vedrørende bidrag til sociale sikringsordninger.
It will be rememberedthat, in Case C-279193 Schumncker U9951ECR l-225 and Case C-80194 Wielocla [1995] ECR I-2493, the Court had interpreted Article 48 of the Treaty (now, after amendment, Article 39 EC) as meaning that a Community national who gained his main income and almost all of his familyincome in a Member State other than his State of residence was discriminatedagainst if his personal and family circumstances were not taken into account forincome tax purposes in the first State.
Hvad angår de konsekvenser, den nationale ret burde drage af, at den nationale lovgivning var uforenelig med fællesskabsretten, udtalte Domstolen, at den pågældende person havde ret til, at hans bidrag til sociale sikringsordninger blev fastsat til samme niveau som de bidrag, der skulle betales af en arbejdstager, der havde opretholdt sin bopæl i samme medlemsstat, idet disse regler var de eneste, man kunne henholde sig til, når fællesskabsretten ikke var korrekt anvendt.
Following those judgments, the Germanlegislature provided that, where a Community national had neither permanentresidence nor usual abode in Germany, he and his spousecould neverthelessunder certain conditions be treated as being subject to tax in Germany on their total income and, on that basis, be entitled to the tax concessions accorded toresidents to take account of their personal and family circumstances.
Den tyske og den nederlandske lovgivning, der var omtvistet i Gschwind- og M/Vzw«-sagerne, blev derimod ikke fundet at være i strid med princippet om personers frie bevægelighed.
In Gschwind , the Court held that the conditions laid down for that purpose by the German legislature are compatible with the Treaty, namely that at least 90% of
I, s. 2493) traktatens artikel 48 (efter ændring nu artikel 39 EF) således, at en fællesskabsborger, som i en anden medlemsstat end den, han har bopæl i, oppebærer den væsentligste del af sin indkomst og næsten hele familiens indkomst, bliver udsat for forskelsbehandling, når hans personlige og familiemæssige situation ikke bliver taget i betragtning i bopælsstaten i indkomstskattemæssig henseende.
The Courtconsidered that, where those conditions are not satisfied,the State of residenceis in a position to take into account the taxpayers' personal and familycircumstances, since the tax base is sufficient there to enable that to be donefiudgment of 14 September 1999 in Case C-39I197 Gschwind v Finanzamt
I, s. 5451) fastslog Domstolen, at de betingelser, der er fastsat i den tyske lovgivning, er forenelige med traktaten, dvs. betingelserne om, at mindst 90% af det ikke-bosiddende ægtepars globalindkomst er undergivet beskatning i Tyskland, eller, hvis denne procentdel ikke nås, at deres indtægter fra kilder i udlandet, som ikke er skattepligtige i Tyskland, ikke overstiger en bestemt grænse.
Nijltuis concerned the entitlement of a Netherlands civil servant to a Netherlands invalidity pension in respect of the period before the entry into force of Regulation (EC) No 1606198, 6 which, subject to certain derogating provisions, extendedthe basic legislation concerning social security for workers movingwithin the Community, namely Regulation (EEC) No 1408 l7l7 and Regulation(EEC) No 574172,8 to specialschemes for civil servants.
Domstolen udtalte, at når disse betingelser ikke er opfyldt, kan bopælsstaten tage de skattepligtige personlige og familiemæssige forhold i betragtning, idet beskatningsgrundlaget er tilstrækkeligt hertil.
While those basicregulations were not directly applicable in the case before it, the national courtinquired whether Articles 48 and 51 of the Treaty (now, after amendment,Articles 39 EC and'42 EC) nevertheless obliged it to apply them by analogy in order to grant invalidity benefit to a worker who had suffered an incapacity forwork arising in another Member State.
Nijhuis-sagen (dom af 20.4.1999, sag C-360/97, Sml.
If they were not applied by analogy, Mr Nijhuis would be in a less favourable position than if he had not exercised hisright as a worker to move freely but had worked only in the Netherlands.
I, s. 1919) vedrørte en nederlandsk tjenestemands ret til invalidepension for perioden forud for ikrafttrædelsen af forordning (EF) nr. 1606/98 6, som med forbehold af visse undtagelsesbestemmelser udvidede den grundlæggende lovgivning inden for social sikring af arbejdstagere, som flytter inden for Fællesskabet, til særlige ordninger for tjenestemænd, nemlig forordning (EØF) nr. 1408/717og forordning (EØF) nr. 574/728.
The Court held that, having regard to the wide discretion enjoyed by the Council,making such an application by analogy mandatorycould be envisagedonly if itwere possible to overcome the negative consequences of the national legislationfor workers who had exercised their right of free movement without havingrecourse to Community coordination measures.
Da de sidstnævnte to forordninger ikke var umiddelbart anvendelige i sagen, var den nationale ret i tvivl om, hvorvidt
Since measures of that kindappeared essential in the case before it, the Court answeredthe question submitted in the negative (Case C-360197 lttijhuis v Bestuur van het l^andelijk Instituut SocialeVerzekeringen [1999] ECR I-1919).
Rådets forordning af 29.6.1998 om ændring af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, og af forordning (EØF) nr. 574/72 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 med henblik på at udvide dem til at omfatte særlige ordninger for tjenestemænd (EFT L 209, s. 1).
Council Regulation (EC) No 1606/98of 29 June 1998 amending Regulation (EEC) No 1408/71 on the application of social securityschemes to employed persons, to self-employed persons and tomembers of their families moving within the Community and Regulation (EEC) No 574l72layingdown the procedure for implementing Regulation (EEC) No 1408/71 with a view to extending themto cover specialschemesfor civil servants(OJ1998 LZ09,p.1.).
Den frie udveksling af tjenesteydelser inden for Fællesskabet har ligeledes været genstand for nogle betydningsfulde domme i løbet af den omhandlede periode.
Freedom to provide services within the Community was also the subjectof significant judgments in 1999.
Særligt skal sagerne Calfa, Låårå og Zenatti omtales.
The cases to be noted in particular are: Calfa;
På forespørgsel af den nationale ret undersøgte Domstolen, om en sådan sanktion var forenelig med de fællesskabsretlige regler om den frie udveksling af tjenesteydelser, idet Donatella Calfa blev anset for at være modtager af tjenesteydelser for turister.
The Court, when asked for a preliminaryruling, examined whether such a penalty was compatible with the Communityrules on the freedom to provide services, Mrs Calfa being regarded as a recipientof tourist services.
Domstolen konkluderede i dommen, at det var åbenbart, at der var tale om en hindring, der endvidere ikke kunne være begrundet i undtagelsen vedrørende hensynet til den offentlige orden som påberåbt af den pågældende medlemsstat.
In its judgment, the Court concluded that there was clearlyan obstacle to that freedom, and that the obstacle could not be justified by thepublic policy exception relied on by Greece.
Den nationale lovgivning foreskrev en sådan udvisning automatisk efter en straffedom uden hensyntagen til gerningsmændenes personlige adfærd eller den fare, som vedkommende udgjorde for den offentlige orden, hvilket var i strid med Rådets direktiv 64/221/EØF om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for udlændinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed9(dom af 19.1.1999, sag C348/96, Sml. I, s. 11).
The national legislation provided forautomatic expulsion following a criminal conviction, without any account beingtaken of the personal conduct of the offender or of the danger which that personrepresented for the requirements of public policy, contrary to Directive
Rådets direktiv af 25.2.1964 (EFT 1963-1964, s. 850).
Council Directive of 25 February 1964 (OJ, English Special Edition 1963-L964,p. 117).
I, s. 1039), hvorefter fællesskabsretten ikke er til hinder for et forbud mod at arrangere lotteri, selv om et sådant forbud udgør en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser, i betragtning af det socialpolitiske hensyn og det hensyn til at forebygge bedrageri, der begrunder det.
The case of Eurowirugs concerned German legislation relating to businesstax on capital and earnings and raised once again the issue of the freedom ofaction available to the Member States with regard to tax in the absence of Communityharmonisation.
Domstolen gav således ikke medhold i, at den finske lovgivning, som tillægger et enkelt offentligt organ enerettigheder til at drive spilleautomater, er traktatstridig, når henses til de almene hensyn, som begrunder den (dom af 21.9.1999, sag C124/97, Låårå, Sml. I, s. 6067).
Under German law, when lessees leasegoods froma lessor established in another Member State the taxable amount for calculationof the tax which they are required to pay is, in the majority of cases, larger -and therefore their treatment for tax purposes less favourable - than if they wereto lease such goods from a lessor established in Germany.
Det samme var tilfældet for de italienske regler, som forbeholder visse organer retten til at indgå væddemål om resultatet af sportsbegivenheder (dom af 21.10.1999, sag C-67/98, Zenatti, Sml. I, s. 7289).
The Court pointed outfirst of all that the lessee,as the recipient of leasing services, could rely on theindividual rights conferred on it by Article 59 of the Treaty (now, afteramendment, Article 49 EC).
Domstolen fandt, at den omstændighed, at de omhandlede spil og væddemål ikke var fuldstændig forbudt, ikke var tilstrækkelig til at bevise, at den nationale lovgivning i virkeligheden ikke havde til formål at nå de almennyttige mål, som den angiveligt forfulgte.
It then found that the legislation at issue gave riseto a difference of treatment based on the place of establishment of the providerof services, which was prohibited by Article 59.
I Låårå-sagen udtalte Domstolen sig meget direkte, idet den erklærede, at henset til, at det ville være mere egnet for at opnå de forfulgte almennyttige formål, forekom valget om at give et autoriseret offentligt organ eneret — i stedet for at fastsætte regler for den virksomhed, der udøvedes af de forskellige erhvervsdrivende, der måtte få tilladelse til at drive sådanne spil inden for rammerne af bestemmelser, der ikke er baseret på eneret — ikke uforholdsmæssigt i forhold til det forfulgte mål.
However, Germany invoked theprinciple of coherencyof the tax system, essentially contending that the advantagein favour of a lessee who dealt with a lessor established in Germany wascounterbalanced by the fact that that lessor was himself subject to the tax at issue.The Court rejected that line of argument, since the link in question was merelyindirect; indeed,the holder of a German leasewas generally exempt solely as aresult of the fact that the lessor himself was liable to the tax at issue, while thelatter had a number of means of avoiding actually paying the tax.
I Zenatti-sagen fastslog Domstolen derimod, at det tilkom den forelæggende ret at afgøre, om den italienske lovgivning for så vidt angår de konkrete bestemmelser for anvendelsen virkelig var i overensstemmelse med de mål, som berettigede den, og om de restriktioner, den pålagde, ikke virkede uforholdsmæssige i forhold til målene.
Nor did the Court accept that the fact that a lessor established in another Member State wassubject there to lower taxation could justify a compensatorytax arrangement,because such an approach would prejudice the very foundations of the singlemarket (iudgment of 26 October 1999 in Case C-294197 Eurowings Luftverkehrsv FinanzamtDortmund-(Jnnü, not yet reported in the ECR).
Domstolen bemærkede indledningsvis, at lejeren som modtager af leasing-tjenesteydelser kunne påberåbe sig de subjektive rettigheder, som traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) tillagde selskabet.
Last, the Court was asked about the limits imposed by Community lawon the freedom of the Member States to regulate the social protection of personsworking on their territory.
Den udtalte derefter, at den omtvistede lovgivning indebar en forskelsbehandling, som beroede på tjenesteyderens etableringssted, og som var forbudt i henhold til samme traktatbestemmelse. Tyskland påberåbte sig imidlertid princippet om
In the main proceedings it was necessary to establishwhether social obligations imposed by Belgian law, breach of which waspunishable by penalties under Belgian public-order legislation, could be appliedin respect of workers of an undertaking set up in another Member State who were
Domstolen fulgte ikke denne argumentation, da den pågældende forbindelse kun var indirekte.
temporarily deployedin Belgium in order to perform a contract (udgment of 23
I henhold til en tysk leasingkontrakt er leasingtageren normalt fritaget for beskatning, allerede fordi leasinggiveren er forpligtet til at svare den omtvistede skat, uanset leasinggiverens muligheder for at undgå faktisk at betale erhvervsskat.
November 1999 in Joined Cases C-369196 and C-376196 Arblade and Leloup, notyet reported in the ECR).
Domstolen udtalte først, at den omstændighed, at nationale regler falder ind under kategorien ordens- og sikkerhedsforskrifter, ikke medførte, at de ikke skulle være i overensstemmelse med traktatens bestemmelser, idet den modsatte antagelse ville stride mod principperne om fællesskabsrettens forrang og om ensartet anvendelse af fællesskabsretten.
The Court thus acknowledged that provisions guaranteeing a minimum wage werejustified but, in order for their infringement to justify the criminal prosecution of an employer established in another Member State, they had to be sufficientlyprecise and accessible for them not to renderit impossible or excessively difficultin practice for such an employer to determine the obligations with which he was required to comply.
Den undersøgte derefter, om kravene i den belgiske lovgivning virkede som en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser, og — i givet fald — om der inden for den pågældende type virksomhed var tvingende almene hensyn, der begrundede en sådan hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser.
On the other hand, the obligation to pay employer'scontributions to the "timbres-intemp6ries" (bad weather stamps) and"timbres-fidölitö" (loyalty stamps) schemes could be justified only if, first, thecontributions payable gave rise to a social advantage for the workers concernedand, second, those workers did not edoy in the State of establishment,by virtueof the contributions already paid by the employer in that State, protection whichwas essentially similar to that afforded by the rules of the Member State in whichthe services were provided.
I bekræftende fald skulle det undersøges, om disse hensyn ikke allerede var tilgodeset ved reglerne i den medlemsstat, hvor tjenesteyderen var etableret, og om det samme resultat ikke kunne opnås ved mindre indgribende regler.
As regards obligations to draw up certain documentsand to keep them in certain placesand for a certain time, their compatibility withthe Treaty essentially dependedon whether they were necessary in order to enableeffective review of compliance with the national legislation and on whethercomparable obligations might exist in the State in which the undertaking was established.
Domstolen anerkendte således, at bestemmelser, der garanterede en mindsteløn, var begrundede, men at de for at kunne danne grundlag for en strafferetlig forfølgning af en arbejdsgiver, der var etableret i en anden medlemsstat, for overtrædelse af de nævnte bestemmelser, skulle være tilstrækkeligt præcise og
While confirming that direct taxation fell within the competence of the Member States, the Court none the lessdeclared incompatible with Article 52 of the EC Treaty (now, after amendment Article 43 EC) provisions governing the taxation of companies in force in Greece,Germany and Sweden in so far as they involved differences in treatment betweencompanies incorporated under national law and branches or agencies of companies aa
tilgængelige, således at det ikke i praksis var umuligt eller urimeligt vanskeligt for en sådan arbejdsgiver at få klarhed over, hvilke forpligtelser han skulle overholde.
set up in other Member States when the two categories were in objectivelycomparable situations.
Domstolen, der bekræftede, at direkte beskatning henhørte under medlemsstaternes kompetence, fastslog ikke desto mindre, at visse bestemmelser om selskabsbeskatning, der var gældende i Grækenland, Tyskland og Sverige, var i strid med EF-traktatens artikel 52 (efter ændring nu artikel 43 EF), idet de medførte forskellig behandling af nationale selskaber og selskabs filialer eller kontorer med hjemsted i andre medlemsstater, selv om de to kategorier objektivt var i sammenlignelige situationer.
The Court held in particular that, while it was truethat companies having their seat in Greece were taxedthere on the basis of their world-wide income whereas companies carrying on business in that State througha permanent establishment were subject to tax there only on the basis of profitswhich the permanent establishment earned there, that circumstance was not suchas to prevent the two categories of companies from being considered, all otherthings being equal, to be in a comparable situation as regards the method of determining the taxablebase. base.
Domstolen fandt for det første, at den græske skattelovgivning var retsstridig.
In Saint-Gobain,the Court considered the tax position of a permanentestablishment in Germany of a company limited by shareswhich has its seat inanother Member State and holds sharesin companies established in other States fiudgment of 2l September 1999 in Case C-307197 Saint-Gobain v Finanzamt Aachen-Innenstadt, not yet reported in the ECR).
I henhold til denne har selskaber, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, og som driver virksomhed i Grækenland gennem et fast driftssted i denne stat, ikke mulighed for en lavere indkomstskattesats, mens selskaber, der er hjemmehørende i Grækenland, har denne mulighed, når situationen for disse to kategorier af selskaber ikke adskiller sig objektivt på en måde, der kan berettige en sådan forskelsbehandling (dom af 29.4.1999, sag C-311/97, Royal Bank ofScotland, Sml. I, s. 2651).
In so far as that difference in treatment resulted in partfrom bilateral treaties concluded with non-member countries, the Court observedthat the Member States were free to conclude such bilateral treaties in order toeliminate double taxation, but the national treatment principle required them togrant to permanent establishmentsof Community companies the advantagesprovided for by those treaties on the same conditions as those which applied toresident companies.
Domstolen fandt navnlig, at selv om det var korrekt, at selskaber, der var hjemmehørende i Grækenland, blev beskattet af deres globalindkomst, mens udenlandske selskaber, der drev virksomhed i Grækenland gennem et fast driftssted, kunne beskattes af den indkomst, som det faste driftssted havde haft i denne stat (begrænset skattepligt), var denne omstændighed ikke af en sådan art, at man ikke — alt andet lige — kunne
The same approach led the Court to find contrary to the Treaty Swedishlegislation which involved a difference of treatment between various types ofintra-group transfers on the basis of the criterion of the subsidiaries' seat andthereby constituted an obstacle for Swedish companies wishing to form subsidiariesin other Member States fiudgment of 18 November t999 in Case C-200/98 X and Y v Riksskatteverket,not yet reported in the ECR).
anse de to selskabskategorier for at være i en sammenlignelig situation for så vidt angår måden, hvorpå den skattepligtige indkomst blev beregnet.
It was, typically, those undertakings which, in most cases,had developedtheir research activity outsideFrance. France.
I Saint-Gobain-sagen undersøgte Domstolen den skattemæssige stilling for et fast driftssted i Tyskland, der blev drevet af et kapitalselskab, som har hjemsted i en anden medlemsstat, og som er indehaver af kapitalandele i selskaber med hjemsted i andre stater (dom af 21.9.1999, sag C-307/97, Saint-Gobain, Sml. I, s. 6161).
The final case relates to the limits which may be placed on anundertaking on the ground that it would use the right of establishment tocircumvent the law of a Member State (Case C-212197Centros v Erhvervs- og
Den fandt, at det var uforeneligt med traktaten, at et sådant driftssted ikke havde bestemte skattemæssige fordele vedrørende disse kapitalandele eller udbytte af sådanne på samme vilkår som selskaber med hjemsted i Tyskland.
Here, Danish nationals resident in Denmark formed in the United Kingdom a company which did not trade in the
Endelig førte samme standpunkt Domstolen til at fastslå, at en svensk lovgivning, hvorefter der ydedes en forskellig behandling af forskellige typer koncernbidrag på grundlag af, hvor datterselskaberne havde deres hjemsted, var traktatstridig.
The Danish authorities opposed the registration of a branch ofthat company in Denmark - in their view, the undertaking was in fact seekingto circumvent national rules concerning, in particular, the paying up of aminimum capital.
Med denne fremgangsmåde udgjorde disse regler en hindring for svenske selskaber, der ønskede at oprette datterselskaber i andre medlemsstater (dom af 18.11.1999, sag C-200/98, X og Y, Sml. I, s. 8261).
The Court held that a practice of that kind constituted anobstacle to freedom of establishment and that the fact that a national of a MemberState who wished to set up a company chose to form it in the Member Statewhose rules of company law seemed to him the least restrictive and to set upbranches in other Member States could not, in itself, constitute an abuse of theright of establishment.