natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Traktatens artikel 76 forbyder ligeledes, at en medlemsstat ændrer den måde, hvorpå de pågældende regler administreres, således at bådførere, der er indehavere af bådførerbeviser udstedt i andre medlemsstater, i modsætning til tidligere ikke længere kan besejle den pågældende medlemsstats indre vandveje uden tillige at være i besiddelse af et bådførerbevis udstedt af denne medlemsstats myndigheder.
Article 76 of the Treaty also prohibits a Member State from modifying the way in which it applies the rules in question such that barge masters who hold navigation certificates and who are established in other Member States, contrary to what obtained in the past, can no longer sail on the inland waterways of the Member State in question if they are not also in possession of a navigation certificate issued by that Member State.
Forpligtelsen til at sikre den frie udveksling af tjenesteydelser, således som den gælder på transportområdet, indebærer, at en medlemsstat ikke kan stille krav om erhvervelse af et nationalt bådførerbevis over for en tjenesteyder, der er indehaver af et bådførerbevis udstedt i en anden medlemsstat på tilsvarende betingelser som dem, der kræves opfyldt i den medlemsstat, hvor tjenesteydelsen præsteres, og hvis kvalifikationer derfor må anses for ligeværdige med dem, der kræves opfyldt i forbindelse med udstedelse af de nationale bådførerbeviser.
The obligation of ensuring freedom to provide services, as in the present case applies in this case in the area of transport means that a Member State may not require obtention of a national navigation certificate on a person providing services who holds a navigation certificate issued by another Member State on similar conditions to those required in the Member State in whose territory the service is provided and whose qualification must consequently be considered equivalent to those required for the issue of national navigation certificates.
Det kan i denne forbindelse ikke kræves, at tjenesteyderen forinden har opnået medlemsstatens anerkendelse af hans bådførerbevis som ligeværdigt."
The person providing the services cannot be required to obtain from the Member State prior recognition of the equivalence of his certificate of navigation."
Ved kendelser afsagt den 26. februar 1990, indgået til Domstolens Justitskontor den 28. januar 1991, havde Corte di Cassazione forelagt Domstolen tre enslydende præjudicielle spørgsmål i 14 for nævnte ret verserende sager vedrørende fortolkningen af Kommissionens forordning (EØF) nr. 1311/73 af 16. maj 1973.
By orders of 26 February 1990, which were received at the Court Registry on 28 January 1991, the Corte di Cassazione referred three identical questions to the Court for a preliminary ruling in fourteen cases pending before it on the interpretation of Commission Regulation (EEC) No 1311/73 of 16 May 1973.
Disse spørgsmål var blevet rejst under sager vedrørende efteropkrævning af monetære udligningsbeløb (herefter benævnt "MCM") for italienskproducerede vine, der var blevet eksporteret til Tyskland i tiden juni-august 1973.
Those questions arose in the course of proceedings on the question of postclearance recovery of monetary compensatory amounts (hereinafter referred to "MCA") on Italian wines exported to Germany between June and August 1973.
Ved eksporten var de omhandlede vine forsynet med ledsagedokumenter VA2, der var udfærdiget af Istituto agrario S. Michele, og hvoraf det fremgik, at disse vine var k.v.b.d. (kvalitetsvine fra bestemte dyrkningsområder).
When the wines in question were exported they were accompanied by V.A.2 forms issued by the Istituto Agrario S. Michele which certified that the wines in question were quality wines p.s.r. (produced in specified regions).
Som følge heraf betalte sagsøgerne i hovedsagen ikke MCM.
The applicants in the main proceedings therefore did not pay MCA.
Da kun k.v.b.d. var undtaget fra ordningen om opkrævning af MCM, efteropkrævede Amministrazione derfor disse beløb.
Consequently, and since only quality wines p.s.r. are exempt from MCA, the Amministrazione delle Finanze dello Stato demanded postclearance payment of those amounts.
Med henblik på denne efteropkrævning udstedte Amministrazione i 1977 en række betalingspalæg og anførte herved, at Istituto agrario S. Michele ikke efter den 22. maj 1973 havde haft beføjelse til at udstede ledsagedokumenter VA2, samt at den foreløbige liste over k.v.b.d., som Istituto havde lagt til grund, ikke var gyldig efter nævnte dato.
To that end in 1977 the Amministrazione delle Finanze dello Stato served orders to pay claiming that, in application of Regulation No 1311/73, the Istituto Agrario S. Michele was no longer empowered to issue V.A.2 forms with effect from 22 May 1973 and that the provisional list of quality wines p.s.r. on which the Istituto had relied was no longer valid with effect from that date.
Artikel 1 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1311/73 af 16. maj 1973 om den foreløbige liste over k.v.b.d. såvel som identifikation af disse vine i ledsagedokumenter skal fortolkes således, at alene vinene under denominazione di origine controllata (DOC) og denominazione di origine controllata e garantita (DOCG) i Italien, og i forordningens gyldighedsperiode (22. maj-31. august 1973), kunne gøre krav på benævnelsen k.v.b.d.
Article 1 of Commission Regulation (EEC) Ho 1311/73 of 16 May 1973 relating to a provisional list of quality wines produced in specified regions as well as the identification of these wines in the accompanying document must be interpreted as meaning that only wines bearing the denominazione di origine controll ata (DOC) and the denominazione di origine controll ata e garantita (DOCG) were entitled in It al y, while Artide 1 was in force, n amei y between 22 May and 31 August 1973, to the denominati on "quality wines produced in specified regions".
I mangel af gyldige EF-bestemmelser i det for hovedsagen relevante tidsrum påhviler det den nationale ret at anvende de interne retsforskrifter vedrørende forældelse af krav på eksportafgifter, der fejlagtigt, som følge af en fejl begået i den nationale forvaltning, ikke blev opkrævet, forudsat at disse forskrifter anvendes ensartet på nationale og EF-retlige skyldforhold, og forudsat at de ikke berører fællesskabsrettens anvendelsesområde og effektive gennemførelse.
In the absence of applicable Community provisions during the material time in the main proceed?'ngs, it is for the national court to apply the provisions of national law on the barring, for lapse of time, of export charges wrongly not demanded of the taxpayer owing to a mistake by the national authorities, provided that those provisions apply without discrimination to national claims and Community claims and do not affect the scope or effectiveness of Community law.
Den nationale myndighed, som er kompetent til at udstede ledsagedokumenterne VA2 for de vine, der har opnået betegnelsen k.v.b.d. i medfør af den fælles markedsordning for vin, er pligtige at over holde princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
The national authority responsible for issuing the accompanying V.A.2 forms for wines deserving of the denomination "quality wine p.s.r." in the common organization of the wine sector is required to observe the principle of the protection of legitimate expectations.
Såfremt et ledsagedokument VA2 er blevet udstedt af en inkompetent national myndighed, som på grundlag af en fejlagtig fortolkning af de gældende EF-bestemmelser ikke har opkrævet de deri fastsatte monetære udligningsbeløb, kan der dog ikke være blevet stiftet en berettiget forventning hos nogen af de civile parter, uanset om disse måtte have været i god tro."
Nevertheless, where an accompanying V.A.2 form was issued by a national authority which was not empowered to do so and, owing to a mistaken interpretation of the applicable Community rules, that authority did not demand payment of the monetary compensatory amounts which those rules required, the parties concerned can have no legitimate expectations, notwithstanding their good faith."
Generaladvokat Marco Darmon fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet den 15. september 1992.
Mr Advocate General Darmon delivered his Opinion at the sitting on 15 September 1992.
Hans forslag lød således:
He proposed that the Court should rule as follows:
Artikel 1 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1311/73 af 16. maj 1973 om den foreløbige liste over k.v.b.d. såvel som identifikation af disse vine i ledsagedokumenter skal fortolkes således, at alene vinene under denominazione di origine controllata (DOC) og denominazione di origine controllata e garantita (DOCG) i Italien, og i forordningens gyldighedsperiode, dvs. 22. maj-31. august 1973, kunne gøre krav på benævnelsen k.v.b.d.
Article 1 of Commission Regulation (EEC) No 1311/73 of 16 May 1973 relating to a provisional list of quality wines produced in specified regions as well as the identification of these wines in the accompanying document should be interpreted as meaning that only 'denominazione di origine controllata (DOC)' wines and 'denominazione di origine controllata e garantita (DOCG)' wines could during the period in which the provision was in force, that is to say, between 22 May and 31 August 1973, in Italy, appear on the provisional list of wines entitled to the denomination 'quality wines p.s.r.'
I mangel af gyldige EF-bestemmelser påhviler det den nationale ret at anvende de interne retsforskrifter vedrørende forældelse af krav på eksportafgifter, der fejlagtigt, som følge af en fejl begået i den nationale forvaltning, ikke blev opkrævet, forudsat at disse forskrifter anvendes ensartet på nationale og EF-retlige skyldforhold, og forudsat at de ikke berører fællesskabsrettens anvendelsesområde og effektive gennemførelse.
In the absence of applicable Community provisions, it is for the national court to apply the provisions of national law on the barring, for lapse of time, of export charges wrongly not demanded of the taxpayer owing to a mistake by the national authorities, provided that those provisions apply without discrimination to national claims and Community claims and do not affect the scope or effectiveness of Community law.
Det fællesskabsretlige princip om beskyttelse af den berettigede forventning medfører ikke, at den nationale forvaltning er forpligtet til at undlade efteropkrævning i henhold til intern ret af monetære udligningsbeløb, der ved en fejltagelse tidligere ikke er blevet opkrævet af nævnte forvaltning hos erhvervsdrivende i god tro".
The Community principle of protection of legitimate expectation does not oblige the national authority to abstain from postclearance recovery of monetary compensatory amounts wrongly not demanded initially by that authority of the traders in good faith, in application of its national law."
Sag C-25/91: Pesqueras Echebastar mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
Case C-25/91 Pesqueras Echebastar SA ν Commission of the European Communities 1 April 1993 (Fisheries - Community financial aid for the construction of a fishing vessel - Regulation No 4028/86) (Second Chamber)
1.4.1993 "Fiskeri - fællesskabsstøtte til bygning af et fiskerfartøj - forordning nr. 4028/86" (Anden Afdeling)
In October 1987 Echebastar submitted a request to the Commission for Community financial aid to be granted for a project for the construction of
Den 22. november 1989 meddelte Kommissionen Echebastar, at det pågældende projekt ikke kunne opnå fællesskabsstøtte, idet "de disponible bevillinger til finansiering af projekter i 1989 er utilstrækkelige".
On 22 November 1989 the Commission informed Echebastar that the project in question could not benefit from Community financial aid because there "were insufficient funds available during that period in 1989".
I en skrivelse af 30. november 1989 til Kommissionen havde Echebastar bl.a. anført, at selskabet i henhold til artikel 37, stk. 1, i forordning nr. 4028/86 var berettiget til, i tilfælde af afvisning af ansøgningen, at få ansøgningen overført til den første uddeling i det følgende budgetår, der skulle finde sted før den 30. april 1990.
By letter of 30 November 1989 to the Commission Echebastar claimed in particular that, under Article 37(1) of Regulation 4028/86 it was entitled, where its request was refused, to have the application carried forward to the following budgetary year, to be considered before 30 April 1990.
Den 17. maj 1990 meddelte Kommissionen Echebastar, at selskabets projekt var under overvejelse.
On 17 May 1990 the Commission informed Echebastar that its project was under consideration.
I en skrivelse af 20. september 1990, som Kommissionen modtog den 2. oktober s.a. opfordrede Echebastar i henhold til Traktatens artikel 175 Kommissionen til at tage stilling til støtteansøgningen.
By letter of 20 September 1990, which was received by the Commission on 2 October 1990, Echebastar called upon the Commission, in accordance with Article 175 of te Treaty, to define its position on the request for financial aid to be granted.
Da Kommissionen i slutningen af november 1990 havde samtlige nødvendige oplysninger til sin rådighed, bl.a. fremsendt af de spanske myndigheder, meddelte Kommissionen de af sagsøgerne, hvis projekter opfyldte de i forordning nr. 4028/86 indeholdte betingelser, at projekterne ikke var blevet tildelt støtte på grund af utilstrækkelig disponible bevillinger.
When, at the end of November 1990, the Commission had all the information available, provided in particular by te Spanish authorities, it informed the applicants whose projects met the conditions required by Regulation No 4028/86 that they had not been accepted on the ground that the budgetary funds available had been exhausted.
Domstolen bemærkede hertil, at den sagsøgte institution som følge af opfordringen til at handle havde taget stilling efter udløbet af fristen på to måneder, jf. Traktatens artikel 175, stk. 2, men forud for sagsanlægget.
The Court noted that the defendant institution defined its position, after it was called upon to act, after the expiry of the two-month time-limit provided for in the second paragraph of Article 175 of the Treaty but before the action had been brought.
Det fulgte heraf, at Kommissionen således ikke havde undladt at tage stilling til Echebastar's ansøgning, hvorfor betingelserne i Traktatens artikel 175 ikke var opfyldt.
It therefore followed that the Commission had not failed to act upon the request submitted by Echebastar and that the conditions provided for in Article 175 of the Treaty had not been fulfilled.
Den omstændighed, at Kommissionens stillingtagen ikke imødekom Echebastar's ansøgning, var i denne sammenhæng uden betydning.
The fact that the position taken by the Commission is not to the satisfaction of Echebastar is in that respect irrelevant.
Det fulgte nemlig af retspraksis, at Traktatens artikel 175 sigter til passivitet i form af at undlade at træffe afgørelse eller tage stilling, og ikke til vedtagelsen af en anden retsakt end den, som de berørte måtte ønske eller anse for nødvendig.
The Court has consistently held that Article 175 of the Treaty refers to failure to act or to define a position and not to the adoption of a measure which differs from that which the parties concerned would have wished or considered necessary.
For så vidt angik påstanden om, at Domstolen skulle fastslå, at Echebastar havde ret til støtte, udtalte Domstolen, at det var tilstrækkeligt at bemærke, at den ikke i forbindelse med et søgsmål i henhold til Traktatens artikel 175 kunne udstede betalingspåbud til en fællesskabsinstitution.
As regards the application seeking that the Court declare that Echebastar is entitled to financial aid, the Court considered it sufficient to point out that, in the context of proceedings under Article 175 of the treaty, the Court could not order a Community institution to make payments.
Sagsøgte frifindes.
The action is dismissed.
Generaladvokat Claus Gulmann fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet den 26. november 1992.
Mr Advocate General Gulmann delivered his Opinion at the sitting on 26 November 1992.
Hans forslag til afgørelse lød således:
He proposed that the Court should
"Jeg skal af de ovenfor nævnte grunde foreslå Domstolen at afvise søgsmålet og at pålægge sagsøger at betale sagens omkostninger."
"- dismiss the action as inadmissible and order the applicant to pay all the costs."
Ved kendelse af 7. maj 1991 indgået til Domstolen den 24 maj s.a. havde Finanzgericht Baden-Württemberg forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 1, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 374/87.
By order of 7 May 1991, which was received at the Court Registry on 24 May 1991, the Finanzgericht Baden-Württemberg referred two questions to the Court on the interpretation of Article 1(3) of Council Regulation (EEC) No 374/87.
Findling Wälzlager havde importeret nogle lejehuse fra Japan, hvor de var blevet fremstillet af Asahi Seiko Co. Ltd. efter en ordre, afgivet af Nachi Fujikoshi Corp.
Findling Wälzlager imported housed bearing units manufactured by Asahi Seiko Co. Ltd. on order from Nachi Fujikoshi Corporation.
Lejehusene, som var af mærket Nachi, var blevet solgt til sagsøgeren i hovedsagen af selskaberne Gloria International Corporation, Osaka, Japan, og Ehara Industries Ltd., Osaka, Japan.
Those housed bearing units, which bear the manufacturer's mark "NACHI", were sold to the plaintiff in the main proceedings by Gloria International Corporation, Osaka, Japan and Ehara Industries Ltd., Osaka, Japan.
Der var i henhold til nævnte forordning blevet opkrævet en antidumpingtold af indførslerne på 13,39%.
Antidumping duty was charged on those imports on the basis of the regulation at the rate of 13.39%.
Findling Wälzlager havde indgivet klage over Hauptzoll amt's beslutning om opkrævning af denne antidumpingtold og derefter, da klagen var blevet afvist, anlagt sag ved Finanzgericht Baden-Württemberg. Her gjorde selskabet gældende, at den sats, som var anvendt for indførslerne, beroede på en fejlagtig fortolkning af forordningens artikel 1, stk. 3.
After the objection it had lodged against that decision of the Hauptzollamt had been dismissed, Findling Wälzlager brought an action before the Finanzgericht Baden-Würtemberg in which it claimed that the rate applied to the abovementioned imports were based on an erroneous interpretation of Article 1(3) of the Regulation.
Domstolen henviste til sin faste praksis, hvorefter der ved fortolkningen af EF-forskrift ikke blot skal tages hensyn til dennes ordlyd, men også den sammenhæng, hvori den indgår, og de formål, som tilstræbes med den pågældende ordning.
The Court pointed out that, in interpreting a provision of Community law, not only its wording but also its context and the purpose of the legislation of which it forms part have to be taken into account.
Domstolen bemærkede videre, at det fremgik af artikel 13, stk. 3, i Rådets forordning nr. 2176/84 og af den senere udstedte rådsforordning nr. 2423/88, at antidumpingtolden ikke må være højere end den fastsatte dumping margen og skal være lavere, såfremt en sådan lavere told er tilstrækkelig til at afhjælpe skaden.
It appears from Article 13(3) of Council Regulation No 2176/84, as well as from the subsequent Council Regulation No 2423/88 that the amount of antidumping duties may not exceed the dumping margin and must be less if such lesser duty is adequate to remove the injury.
"Skemaet i artikel 1, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 374/87 af 5. februar 1987 om endelig opkrævning af de beløb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig antidumpingtold, og om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af lejehuse med oprindelse i Japan, skal fortolkes således, at det er tilstrækkeligt for at anvende de individuelle satser for antidumpingtold, som er fastsat for de fabrikater, der nævnes under nr. 17 i skemaets tredje kolonne, at det er godtgjort, at lejehusene er fremstillet af en producent, som er nævnt i skemaets anden kolonne ud for den pågældende anført i skemaets tredje kolonne ad nr. 1-7, at det er godtgjort, at lejehusene er fremstillet af eller for den virksomhed, som svarer til den virksomhed, som nævnes i "eksportør"kolonnen."
"The table set out in Article 1(3) of Council Regulation (EEC) No 374/87 of 5 February 1987 definitively collecting the provisional anti­dumping duty and imposing a definitive anti­dumping duty on imports of housed bearing units originating in Japan must be interpreted as meaning that it is sufficient, for the purpose of applying the individual rates of anti­dumping duty assigned to the trade marks numbered from 1 to 7 and indicated in column 3, that the housed bearing units can be proved to have been manufactured by or for the corresponding undertaking named in the column headed 'Exporters'."
Generaladvokat Walter Van Gerven fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet den 2. Juli 1992.
Mr Advocate General Van Gerven delivered his Opinion at the sitting on 2 July 1992.
Han foreslog følgende besvarelse af spørgsmålene:
He proposed that the Court should rule as follows
"Skemaet i artikel 1, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 374/87 skal fortolkes således, at det er tilstrækkeligt for at anvende de individuelle satser for antidumpingtold, som er fastsat for de fabrikater, der nævnes under nr. 17 i skemaets tredje kolonne, at det er godtgjort, at lejehusene er fremstillet af en producent, som er nævnt i skemaets anden kolonne ud for den pågældende sats og for regning af eller efter ordre fra en i den første kolonne nævnt eksportør. Dette gælder også, når varerne sluttelig eksporteres til Fællesskabet af en mellemhandler."
"The table set out in Article 1(3) of Regulation (EEC) No 374/87 must be interpreted as meaning that it is sufficient, for the purpose of applying the individual rates of antidumping duty assigned to the trade marks numbered from 1 to 7 in column 3, that the housed bearing units can be proved to have been manufactured by an undertaking listed in column 2 and which corresponds to the rate in question, on behalf of or on order from exporters whose name appears in column 1 and also where the products are finally exported to the Community by an intermediary."
Ved dom af 24. september 1991, berigtiget ved dom af 22. oktober 1991, indgået til Domstolen henholdsvis den 7. og 30. oktober 1991, havde Tribunal d'instance du 7ème arrondissement de Paris forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1697/79, subsidiært af artikel 13 i Rådets forordning (EØF) nr. 1430/79.
By judgment of 24 September 1991, rectified by judgment of 22 October 1991, which were received at the Court Registry on 7 and 30 October 1991 respectively, the Tribunal d'instance, Paris Seventh District, referred a question to the Court on the interpretation of Article 5(2) of Council Regulation (EEC) No 1697/79 and, in the alternative, of Article 13 of Council Regulation (EEC) No 1430/79.
Hewlett Packard France (HP-France) indførte mellem 1986 og 1988 tastaturer til databehandlingsmaskiner fra Singapore.
Between 1986 and 1988 HP-France imported into France computer keyboards from Singapore.
Varer under denne toldposition var omfattet af en toldfritagelse i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 3599/85.
Goods benefited on that account from the suspension of customs duties on the basis of Council Regulation (EEC) No 3599/85.
HP-France blev derfor fritaget for betaling af de pågældende afgifter.
HP-France was therefore exempt from paying the relevant customs duties.
Direction nationale du renseignement et des enquêtes douanières fastslog efterfølgende ved beretning af 24. maj 1989, som blev fremsendt til HP-France, at der forelå en overtrædelse af toldbestemmelserne ved "fejlagtig angivelse af beskaffenhed, således at den unddragne told vil være at opkræve".
Following the granting of that exemption, the Direction Nationale des Renseignements et des Enquêtes Douanières drafted a report on 24 may 1989, notified to HP-France, declaring that there had been an infringement of customs regulations consisting of "misrepresentation of tariff description giving rise to recovery of payment of customs duties evaded".