natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kompetence — prøvelse af kompetencen og af sagens antagelse til påkendelse (arti­kel 20) — udsættelse af afgørelsen, når det er uvist, om det indledende processkrift i sagen er forskriftsmæssigt forkyndt, og når sagsøgte ikke har givet møde — sagsøgtes stillingtagen til spørgsmålet om, hvorvidt den ret, ved hvilken sagen er anlagt, har kompetence — ingen udsættelse
Jurisdiction — Examination as to jurisdiction and admissibility (Art. 20) — Stay of proceedings in the case of uncertainty as to proper service of the initiating document and absence of an appearance by the defendant — Views of the defendant with regard to the jurisdiction of the court seised — Decision not to stay the proceedings
Kompetence — specielle kompetenceregler — opfyldelsesværneting (artikel 5, nr. 1) — køb af varer »frit sælgers forretningssted« og aftale om købers afhentning — ingen kompetence for retten på købers hjemsted
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction of the courts for the place of per­formance (Art. 5(1)) — Purchase of goods free seat of vendor' and agreement on col­lection by the purchaser — Lack of jurisdiction of the courts for the place where the purchaser has its seat
I denne dom skulle Bundesgerichtshof træffe afgørelse om sagsøgerens springende re­visionsanke i den sag, der er redegjort for ovenfor under 1­5.0 — Β 1 (se dette sted, for så vidt angår de faktiske omstændigheder; de sagsøgte blev frifundet).
In this judgment the Bundesgerichtshof was required to rule on the appeal on a point of law brought by the plaintiff in the case described above at 1­5.0 — Β 1 (see ibid, for the facts of the case; the claim had been dismissed as unfounded).
Bundesgerichts­hof forkastede først de sagsøgtes indvending om, at sagen skulle have været udsat i medfør af artikel 15 i Haag­konventionen om forkyndelse, allerede fordi der ikke var sket en forskriftsmæssig forkyndelse af det indledende processkrift i sagen.
The Bundesgerichtshof first rejected the defendants' objection that the proceedings ought to have been stayed pursuant to Article 15 of the Hague Convention on Service of Documents as the initiat­ing document had not been properly served.
En sådan udsættelse kunne nemlig kun komme i betragtning, når og så længe sagsøgte ikke hav­de givet møde.
In the court's view, such a stay of proceed­ings could be considered only if and as long as the defendant had not entered an ap­pearance.
Det modsatte var imidlertid tilfældet, da de sagsøgte ikke blot havde fremsat den indsigelse, at forkyndelsen var mangelfuld, men principalt havde gjort gældende, at den ret, ved hvilken sagen var anlagt, savnede international kompetence, og subsidiært også havde taget stilling til realiteten.
The opposite, however, was the case here, as the defendants had not merely complained of defective service but had argued principally that the court seised lacked international jurisdiction and, in the alternative, had addressed the substantive issues.
Det var derfor ikke nødvendigt at tage stilling til, om det indledende processkrift i sagen var forskriftsmæssigt forkyndt.
The question whether the initiating document had been properly served was conse­quently immaterial.
Bundesgerichtshof havde intet at indvende mod Landgerichts opfattelse, hvorefter par­terne havde aftalt, at Torino skulle være opfyldelsessted, og de tyske retters kompeten­ce derfor i hvert fald ikke kunne grundes på Bruxelles­konventionens artikel 5, nr. 1.
The Bundesgerichtshof agreed with the view taken by the Landgericht, to the effect that the parties had agreed that Turin should be the place of performance and that the inter­national jurisdiction of German courts could for that reason not at any rate be based on Article 5(1) of the Convention.
I tvivlstilfælde betegner klausulen »frit« eller »franco« leveringsstedet.
The term 'frei' or 'franco' indicated the place of de­livery in cases of doubt.
Desuden var det i den foreliggende sag aftalt, at varen skulle afhentes af sagsøgerens speditør.
Furthermore, collection by a freight company engaged by the plaintiff had been agreed on in this case.
Ganske vist havde Domstolen i dommen af 30. november 1976 i sag 21/76 (jfr. ovenfor under 1­5.3 — A 1) udtalt, at »det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået« både omfatter det sted, hvor ska­den er indtrådt, og det sted, hvor den skadegørende handling er foretaget.
It followed from Articles 19(1) and (2) and 38 of the Uniform Law on the International Sale of Goods, which applied in this case, that the place of performance and the place where the goods were to be examined might be different.
I sagen var et nederlandsk gartneris beplantninger blevet beskadiget som følge af grænseoverskriden­de forurening af Rhinen. Ud over det sted, hvor handlingen var foretaget, kunne man derfor også anse den krænkelse af ejendomsretten til beplantningerne, der fandt sted i Nederlandene, for det sted, hvor skadetilføjelsen var foregået. Hverken heraf eller af artikel 5, nr. 3's ordlyd kunne man imidlertid udlede, at ethvert sted, hvor (blot) en eller anden skadesfølge var indtrådt, kunne komme på tale som det sted, hvor skadetilføjel­sen var foregået.
As international jurisdiction in respect of claims for contractual damages depended on the place in which the obligation breached — in this case, transfer of the goods contractually agreed on — was to be fulfilled, and that place was also the place
I den foreliggende sag lå hverken det sted, hvor handlingerne (som var i strid med be­stemmelserne i vinlovgivningen) var foretaget, eller det sted, hvor følgen af disse hand­linger var indtrådt, i Tyskland.
In this case, the Bundesgerichtshof ruled, neither the place in which the acts in breach of the wine legislation had been committed nor the place in which the consequences of those acts had materialized was in Germany.
De påståede retsbrud var tværtimod — lige til det tids­punkt, hvor de måtte anses for fuldbyrdede — udelukkende blevet begået i Italien.
The torts or delicts alleged had rather been committed exclusively in Italy up to their material completion.
Dér var vinen blevet overgivet til sagsøgerens fragtfører og dermed blevet bragt i om­sætning.
It was there that the wine had been transferred to the carrier engaged by the plaintiff and thus brought into circulation.
De — angiveligt urigtige — ledsagedokumenter var ligeledes udfærdiget i Ita­lien og overgivet dér.
Likewise, the (allegedly incorrect) accompanying documentation had been issued and handed over in Italy.
Den vildledning, sagsøgeren hævdede at der var sket med hensyn til vinens kvalitet, havde også fundet sted i Italien på det tidspunkt, hvor sagsøgerens speditør i tillid til rigtigheden af de sagsøgtes kvalitetsangivelser havde overtaget vinen til transport.
The misleading information as to the quality of the wine, alleged by the plaintiff, had also been given in Italy when the plaintiffs agent, relying on the accuracy of the defendant's statements as to quality, accepted the wine for transport.
Da de tyske retter herefter ikke havde kompetence til at træffe afgørelse om kravene om erstatning uden for kontrakt, var det ikke nødvendigt — som det var blevet fore­slået i forbindelse med revisionsanken — at anmode Domstolen om en præjudiciel af­gørelse af spørgsmålet om, hvorvidt der kunne være kompetence til at træffe afgørelse om de krav, der støttedes på kontrakten, i kraft af den indbyrdes sammenhæng med de krav om erstatning uden for kontrakt, der støttedes på de samme faktiske omstændig­heder (dette spørgsmål havde Landgericht besvaret benægtende, jfr. ovenfor under 1­5.0 ­ B 1).
In view of the fact that the German courts therefore lacked jurisdiction to rule on the claims based on tort or delict, there was no need, as suggested in the appeal, to seek a preliminary ruling from the European Court of Justice on the question whether juris­diction with regard to the contractual claims could be founded by virtue of substantive connection with the claims in tort based on the same facts (this question had been answered in the negative by the Landgericht, supra, 1­5.0 — Β I).
Kompetence — specielle kompetenceregler — deliktsværneting — det sted, hvor skade­tilføjelsen er foregået — ikke tillige det sted, hvor der er fare for, at der indtræder skade
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction in matters relating to tort, delict or quasi­delict — Place at which the harmful event occurred — Not also the place at which damage threatens to materialize
Kompetence — foreløbige, herunder sikrende retsmidler (artikel 24) — »kort geding« — begæring indgivet til den nederlandske retsinstans på rekvirentens bopæl om foran­staltninger, som skulle træffes i Belgien overfor den dér hjemmehørende rekvisitus — bedømmelse af kompetencespørgsmålet efter nederlandsk ret under hensyn til konven­tionens regler — retten savnede kompetence
Jurisdiction — Provisional, including protective, measures (Art. 24) — 'kort geding' — Measures applied for in the Netherlands court of the applicant's domicile to be en­forced in Belgium against the defendant domiciled there — Determination of jurisdic­tion under Netherlands law by reference to the rules set out in the Convention — No jurisdiction
En række nederlandske miljøbeskyttelsesorganisationer havde indgivet begæring om foreløbige forholdsregler (»kort geding«) til præsidenten for Arrondissementsrecht­bank, Middelburg.
Several environmental protection organizations in the Netherlands applied to the President of the Arrondissementsrechtbank Middelburg in proceedings for interim measures to secure the shut­down of the atomic reactors of a Belgian power station situ­ated in the immediate vicinity of the Netherlands province of Zeeland and operated by the defendant.
De krævede principalt lukning af kernereaktorerne i et atom­kraftværk, som er beliggende i Belgien i umiddelbar nærhed af den nederlandske pro­vins Zeeland, og som drives af rekvisitus (EBES).
The applicants argued that the President had jurisdiction on the basis of Article 5(3) of the Convention, which, they argued, also covered the case in which damage threatened to materialize in the Netherlands, par­ticularly in the province of Zeeland, by reason of tortious conduct.
Præsidenten afviste sagen under henvisning til, at hverken konventionens artikel 5, nr. 3, eller artikel 24 gav ham den fornødne kompetence. Det var for det første usikkert, om en nederlandsk »kort geding« kan opfattes som et foreløbigt retsmiddel i arti­kel 24's forstand.
The President then examined of his own motion whether the legal provisions in the Netherlands regarding the adoption of measures in proceedings for provisional measures could in the present case establish his jurisdiction under Article 24 of the Convention.
Sådanne foranstaltninger kan i hvert enkelt tilfælde træffes af retten på det sted, hvor de skal gennemføres, og af retten på rekvisiti bopæl.
Such measures could at any time be adopted by the court for the place in which they were to be executed and by the court of the defendant's domicile.
Det måtte antages, at der ikke herudover — i medfør af artikel 126, stk. 3, i Wetboek van burgerlijke rechtsvordering — bestod en kompetence for retten på rekvirentens bopæl, idet det ikke ville være ønskeligt, at de nederlandske retter kunne træffe bestem­melse om foreløbige forholdsregler, som skulle gennemføres uden for Nederlandene over for en rekvisitus, som heller ikke havde bopæl eller opholdt sig i Nederlandene.
It was to be assumed that the court for the applicant's domicile could not additionally have juris­diction under the general rule contained in Article 126(3) of the Wetboek van Burger­lijke Rechtsvordering, as it would be undesirable for courts in the Netherlands to be able to impose provisional measures to be implemented outside that State and which would affect a defendant who did not live or reside in the Netherlands.
Endvidere ville det — såfremt konventionens artikel 2 ff. også fandt anvendelse i sager om foreløbige forholdsregler — være i strid med konventionens systematik at tillægge retten på rekvirentens bopæl kompetence i en sådan sag.
Furthermore (if Article 2 et seq. of the Convention were also to be applicable in proceedings relating to provisional measures), the scheme of the Convention would argue against the court for the applicant's domicile being given jurisdiction in proceedings of that kind.
1988, 779; IPRax 1989, 98, kommenteret af Mansel, 84; MDR 1988, 643; NJW 1988, 1466; RIW 1988, 397; WRP 1988, 446; [1988] E.C.C. 415
1988, 779; IPRax 1989, 98, Note: Mansel, 84; MDR 1988, 643; NJW 1988, 1466; RIW 1988, 397; WRP 1988, 446; [1988] E.C.C. 415
Kompetence — specielle kompetenceregler — deliktsværneting — krænkelse af retten til forretningskendetegn — kvalifikation som delikt — eksistensen af aftaler truffet ved kon­trakt, som ville bevirke, at forholdet ikke var retsstridigt — prøvelsesbeføjelsefor den ret, som har kompetencen efter artikel 5, nr. 3
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction in matters relating to tort, delict or quasi­delict — Infringement of commercial trade­mark rights — Characterization as a tort — Existence of contractual agreements which would exclude illegality — Power of the court having jurisdiction under Article 5(3) to examine
Sagsøgeren, som har bopæl i Berlin, og som handler med artikler inden for motorkøre­tøjsbranchen, havde i 1956 fået registreret varemærket »AGIAV« for motorcykler.
The plaintiff, who was resident in Berlin and dealt in articles for motor vehicles, had in 1956 registered the trade mark 'AGIAV' for motorcycles.
Sag­søgte, en italiensk virksomhed, forhandler styrthjelme og motorsportsbeklædning un­der firmanavnet AGV.
The defendant, an Italian company, sold crash helmets and motor sports clothing under its company name 'AGV'.
Sagsøgeren havde siden 1967 virket som sagsøgtes generalagent i Tyskland.
The plaintiff had acted since 1967 as the defendant's general representative in Germany.
Efter at sagsøgeren havde erfaret, at sagsøgte havde leveret varer til Tysk­land under sit firmanavn, krævede han ved Landgericht Berlin oplysning om disse le­verancers omfang for at kunne opgøre de erstatningskrav, han påstod at have, og som han bl.a. støttede på, at sagsøgte for sine varer anvendte et kendetegn, som krænkede sagsøgerens rettigheder i Tyskland.
After learning of deliveries by the defendant to Germany using its company mark, the plaintiff sought before the Landgericht Berlin information as to the extent of those deliveries in order to be able to quantify his alleged claims for damages.
Det kunne følge af agentaftalen og de senere forhandlinger mellem parter­ne, at sagsøgte skulle være berettiget til at levere varer, som var forsynet med firmaets kendetegn, til Tyskland.
He based those claims on, inter alia, the submission that the defendant was using for its goods a mark which infringed the plaintiffs trade mark rights within Germany.
Ganske vist var appelinstansen kor­rekt gået ud fra, at bestemmelsen i artikel 5, nr. 3, efter sin vide affattelse omfattede mangfoldige arter af erstatningskrav.
The appellate court ruled that the Landgericht lacked jurisdiction under Article 5(3) of the Convention.
Og­så med hensyn til firmakendetegn og varemærker anerkendes det principielt, at der ved kontrakt kan træffes aftale om tredjemands benyttelse heraf. En sådan aftale fører til, at krænkelsen ikke kan anses for retsstridig.
In its view, it appeared from the representation agreement and from subsequent negotiations between the parties that the defendant might possibly be en­titled to deliver to Germany goods bearing its company mark.
I så fald foreligger der ikke en uretmæssig handling. Det påhviler den ret, der skal træffe afgørelse i sin egenskab af deliktsværne­ting, at undersøge, om det er tilfældet.
However, the court stated that it could not address such preliminary questions relating to contractual mat­ters in the (solely relevant) context of tort or delict.
Kompetence — specielle kompetenceregler — deliktsværneting — retten på det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået — lydoptagelser udsendt via radio og fjersyn til Frankrig fra nabolande uden kunstnernes samtykke — den skade, der var påført kunstnerne, var ind­trådt i Frankrig — de franske retter havde kompetencen
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction in matters relating to tort, delict or quasi­delict — Place at which the harmful event occurred — Broadcast of sound record­ings by radio and television from neighbouring countries into France without the agree­ment of the artists — Injury to the artists materializing in France — Jurisdiction of the French courts
En organisation med hjemsted i Paris, som repræsenterer udøvende kunstnere i forbin­delse med spredningen af deres værker i Frankrig, gjorde krav på erstatning af det tab, kunstnerne havde lidt, ved at de sagsøgte selskaber havde udsendt lydoptagelser uden forudgående tilladelse.
An association based in Paris, which represented performing artists in connection with the broadcasting of their performances within France, brought an action seeking com­pensation for the injury suffered by the artists through the unauthorized broadcast of sound recordings by the defendant undertakings.
Lydoptagelserne blev udsendt via radio og fjernsyn til Frankrig fra Storhertugdømmet Luxembourg og Fyrstendømmet Monaco.
The broadcast into France was trans­mitted by radio and television from the Grand Duchy of Luxembourg and the Princi­pality of Monaco.
Sagen blev i første instans anlagt ved Tribunal de commerce de Paris, som ved mellem­dom erklærede sig kompetent.
The action was brought at first instance before the Tribunal de commerce, Paris, which, prior to ruling on the substance, declared that it had jurisdiction in the matter.
For appelinstansen fremsatte radio­ og fjernsynsselska­berne indsigelse om, at retten savnede kompetence. De gjorde gældende, at det i hen­hold til konventionens artikel 5, nr. 3, var retterne på det sted, hvor skadetilføjelsen var foregået, der havde kompetencen, i dette tilfælde altså retterne i det land, hvorfra ud­sendelserne var blevet sendt, dvs. Storhertugdømmet Luxembourg og Fyrstendømmet Monaco.
On ap­peal, the broadcasting undertakings contested that jurisdiction, arguing that under Ar­ticle 5(3) of the Convention jurisdiction lay with the courts for the place where the harmful event occurred, which in this case meant the courts of the countries from which the programmes had been broadcast, that was to say, the Grand Duchy of Luxembourg and the Principality of Monaco.
Kompetence — specielle kompetenceregler — deliktsværneting — undladelse af at tilbage­betale et pengebeløb modtaget vedenfejltagelse — kvalifikation som uretmæssig handling — det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået — manglende sammenfald mellem det sted, hvor den skadegørende handling er foretaget, og det sted, hvor skaden er indtrådt — sag­søger kan vælge — kompetence for retten på det sted, hvor sagsøgers formue er blevet for­mindsket
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction in matters relating to tort, delict or quasi­delict — Failure to repay a sum of money mistakenly received — Characterization as tort or delict — Place of the event giving rise to the damage and place where the dam­age occurred not the same — Plaintiffs choice of forum — Jurisdiction of the court for the place where the plaintiff suffered financial loss
Banca di Credito Agrario Bresciano s.p.a. anlagde ved Tribunale di Brescia sag mod Volksbank Alfeld eG, der havde hjemsted i Forbundsrepublikken Tyskland, med på­stand om tilbagebetaling af et pengebeløb, som via tyske korrespondentbanker fejl­agtigt var blevet krediteret firmaet Ariens Deutschland's konto hos sagsøgte.
The Banca di Credito Agrario Bresciano SpA instituted proceedings before the Tribu­nale di Brescia against the Volksbank Alfeld eG, which had its seat in the Federal Re­public of Germany, for repayment of a sum of money which had mistakenly been credited via German correspondence banks to the account of the company Ariens Deutschland held by the defendant.
Selv om Ariens straks havde meddelt, at der var tale om en fejltagelse, havde Volksbank nemlig ikke tilbageført beløbet, men modregnet med sine egne fordringer på Ariens, som var insolvent.
Although Ariens had immediately pointed out the mistake, the Volksbank had not retransferred the sum but had instead set off against that sum amounts owed to it by Ariens, which was insolvent.
Sagsøgte gav møde i sagen, men anmodede først Corte di cassazione om at træffe afgørelse om den internationale kompetence.
The defendant entered an appearance in the proceedings and requested the Corte di cassazione to rule first of all on the issue of international jurisdiction.
(fortsat 1) tionens artikel 5, nr. 3, hvorefter en udlænding, der har bopæl på en kontraherende stats område, kan sagsøges ved retten på det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået.
The starting point for the allocation of international jurisdiction accordingly lay in Article 5(3) of the Con­vention, under which a foreigner domiciled in a Contracting State could be sued before the courts of the Contracting State in which the harmful event occurred.
Efter Domstolens praksis (dom af 30. november 1976 i sag 21/76, jfr. ovenfor under 1­5.3 — A 1) skal udtrykket »det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået« — når det sted, hvor den handling, der kan medføre et ansvar uden for kontraktforhold, er foretaget, og det sted, hvor denne handling har forårsaget en skade, ikke er identiske — forstås således, at en person efter sagsøgerens valg kan sagsøges enten ved retten på det sted, hvor skaden er udløst (stedet, hvor den retsstridige handling er foretaget), eller hvor skaden er indtrådt.
According to the case-law of the Court of Justice (judgment in Case 21/76 Bier ν Mines de Potasse d'Alsace, supra, 1-5.3 — A 1), where the place of the happening of the event which might give rise to liability in tort, delict or quasi-delict and the place where that event actually resulted in damage were not identical, the expression 'place where the harmful event occurred' had to be understood as meaning that the defendant could be sued, at the plaintiffs option, either in the courts for the place of the event which gave rise to and was the origin of the damage (place of the tortious act) or in the courts for the place where the damage occurred.
I det foreliggende tilfælde kunne sagsøgeren enten anlægge sagen i Tyskland, hvor sag­søgte havde begået den handling, der lå til grund for skaden, ved at tilegne sig beløbet eller ved at ændre adgangen til at råde over beløbet, eller i Italien, hvor skaden var ind­trådt, ved at sagsøgerens formue var formindsket. Med valget af sidstnævnte værneting havde sagsøgeren lovligt støttet sig på Bruxelles­konventionens artikel 5, nr. 3, således som denne bestemmelse bindende er fortolket af Domstolen. Corte di cassazione erklærede derfor den italienske ret kompetent.
In the present case the plaintiff could have brought its claim either in Germany, where the defendant, through appropriation of the sum and reversing title thereto, had com­mitted the act giving rise to the harm, or alternatively in Italy, where the damage had materialized in the form of the financial loss incurred by the plaintiff.
(Jfr. også 1­5.1.1 ­
(See also 1­5.1.1 ­ Β 6, 10; 1­5.1.2 ­ Β 16, 23, 42)
Kompetence — specielle kompetenceregler — opfyldelsessted for den omtvistede for­pligtelse (artikel 5, nr. 1) — bestemmes efter den lov, som skal lægges til grund i hen­hold til lovvalgsreglerne ved den ret, hvor sagen er anlagt
Jurisdiction — Special jurisdiction — Place of performance of the obligation in ques­tion (Art. 5(1)) — To be ascertained under the law applicable according to the conflict rules of the lex fori
Kompetence — specielle kompetenceregler — det sted, hvor en filial, et agentur eller en lignende virksomhed er beliggende — begrebet filial — »et andet centrum for den pågældende virksomhed« (bestemmes efter den lov, der gælder for den ret, hvor sagen er anlagt)
Jurisdiction — Special jurisdiction — Place of the branch, agency or other establish­ment — The term 'branch' — 'Other centre of the undertaking in question' (determined according to lex fori,)