natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Med hensyn til, om konventionen fandt anvendelse, anførte retten, at konventionen ifølge artikel 1 finder anvendelse på »borgerlige sager, herunder handelssager, uanset domsmyndighedens art«.
With regard to the applicability of the Convention the Court noted that according to Ar­ticle 1 thereof it applied "in civil and commercial matters whatever the nature of the court or tribunal".
Begrebet »borgerlige sager« måtte forstås i vid betydning.
The expression "civil matters" must be given a wide meaning.
Blandt undtagelserne fra konventionens anvendelsesområde nævnes i artikel 1 »social sikring«, der således af de kontraherende stater anses for at henhøre under begrebet »borgerlige sager«.
Arti­cle 1 excluded from the scope of the Convention "social security" inter alia; social secu­rity was therefore regarded by the Contracting States as falling within the term "civil matters".
Det var hermed givet, at også arbejdsrettens sager var omfattet af be­grebet, og at sådanne sager, da de ikke var undtaget ved en særlig bestemmelse, var om­fattet af konventionen.
It stood to reason that employment law was also covered by that term, and, as it was not specifically excluded, it therefore fell within the scope of the Convention.
Også i en dom, afsagt af Tribunal d'instance d'Angers (dom af 4.11.1975, Sion mod Soc. Nino, Recueil Dalloz­Sirey 1976, Jur., s. 202) blev det lagt til grund, at konventionen fandt anvendelse på sager om arbejdsforhold.
The Convention was likewise held to be applicable to employment disputes in a judg­ment of the Tribunal d'Instance, Angers, of 4 November 1975, Sion ν Société Nino, Recueil Dalloz­Sirey 1976, Jur., p. 202.
STK. 2
1968 ­ ARTICLE 1 (2)
[ikke-omfattede retsområder]
[Excluded Matters]
1-1.2 — A 1 Dom af 22.2.1979, sag 133/78, Gourdain mod Nadler (anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof), Sml. 1979, s. 733 (Forslag til afgørelse fra generaladvokat G. Reischl, s. 746)
1­1.2 — A 1 Judgment of 22 February 1979, Case 133/78, Henri Gourdain ν Franz Nadler [1979] ECR 733 (Preliminary ruling requested by the Bundesgerichtshof) Advocate General: G. Reischl (p.746)
Anvendelsesområde — fortolkning af de begreber, der er anvendt til afgrænsning af anvendelsesområdet — selvstændig fortolkning
Scope — Interpretation of the terms used to define the scope of the Convention — Independent interpretation
Anvendelsesområde — ikke-omfattede retsområder — konkurs, akkord og andre lig nende ordninger — afgørelser, der vedrører konkursbehandling — konventionen fandt ikke anvendelse — betingelser
Scope — Excluded matters — Bankruptcy, proceedings relating to the winding up of insolvent companies or other legal persons, judicial arrangements, compositions and analogous proceedings — Decisions in insolvency proceedings — Inapplicability of the Convention — Conditions
Ved dom afsagt af Cour d'appel de Paris den 15. marts 1976 blev den faktiske leder af et fransk selskab, der var taget under konkursbehandling (liquidation des biens), i med før af artikel 99 i den franske lov nr. 67—563 af 13. juli 1967 »sur le règlement judiciaire, la liquidation des biens, la faillite personnelle et les banqueroutes« dømt til at bære en del af selskabets forpligtelser.
By a judgment of the Cour d'Appel, Paris, of 15 March 1976, the de facto manager of a French company which was in the process of being wound up (liquidation des biens) was ordered to bear a part of the company's liabilities pursuant to Article 99 of the French Law No 67—563 of 13 July 1967 "sur le règlement judiciaire, la liquidation des biens, la faillite personnelle et les banqueroutes".
Boets kurator begærede dommen forsynet med fuldbyrdelsespåtegning for Forbundsrepublikken Tyksland, idet han gjorde gældende, at der var tale om et særligt civilretligt ansvar, der var omfattet af konventionens artikel 1, stk. 1. Appelinstansen afslog begæringen. Sagen blev derpå indbragt for Bundsgerichtshof, som forelagde Domstolen spørgsmålet om, hvorvidt en dom af den foreliggende art, afsagt i henhold til den nævnte bestemmelse, skulle anses for afsagt i en konkurssag eller lignende sag, jfr. konventionens artikel 1, stk. 2, nr. 2, eller om den skulle anses for afsagt i en borgerlig sag, herunder en handelssag, jfr. konventionens artikel 1, stk. 1.
The liquidator (syndic) applied for an order for the enforcement of that judgment in the Federal Republic of Germany, sub­mitting that it was a special case of civil liability which fell within the scope of the first paragraph of Article 1 of the Brussels Convention.
Domstolen udtalte, at de begreber, der er anvendt i artikel 1, til angivelse af konventionens anvendelsesområde — og dermed også begreberne »konkurs, akkord og andre lig nende ordninger« — for at det i størst muligt omfang kan sikres, at de af konventionen flydende rettigheder og forpligtelser bliver lige og ensartede for de kontraherende stater og de af konventionen berørte personer, skal betragtes som selvstændige begreber, der må fortolkes dels ud fra konventionens mål og opbygning, dels ud fra de almindelige principper, som kan udledes af de nationale retssystemer under ét.
The Court of Justice ruled in the first place that the terms used in Article 1 to define the scope of the Convention — and thus the terms "bankruptcy, proceedings relating to the winding up of insolvent companies or other legal persons, judicial arrangements, com­positions and analogous proceedings" — must, in order to ensure as far as possible that the rights and obligations which derive from the Convention for the Contracting States and the persons to whom it applies are equal and uniform, be regarded as independent concepts, which must be interpreted by reference, first, to the objectives and scheme of
1968 - ARTIKEL 1, STK. 2
1968 - ARTICLE I (2)
Domstolen besvarede herefter det forelagte spørgsmål således:
The Court went on to state that:
»En dom, afsagt af en fransk civilret over den faktiske leder af en juridisk person i henhold til artikel 99 i den franske lov nr. 67—563 af 13. juli 1967, hvorefter denne skal betale et beløb til konkursmassen, skal anses for afsagt i en konkurssag eller lig nende sag i den betydning, der er forudsat i artikel 1, stk. 2, i konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager.«
"As far as concerns bankruptcy, proceedings relating to the windingup of insolvent companies or other legal persons, judicial arrangements, compositions and analogous proceedings, according to the various laws of the Contracting Parties relating to debtors who have declared themselves unable to meet their liabilities, insolvency or the collapse of the debtor's creditworthiness, which involve the intervention of the courts culminating in the compulsory 'liquidation des biens' in the interest of the general body of creditors of the person, firm or company, or at least in supervision by the courts, it is necessary, if decisions relating to bankruptcy and windingup are to be excluded from the scope of the Convention, that they must derive directly from the bankruptcy or windingup and be closely connected with the proceedings for the 'liquidation des biens' or the 'reglement judiciaire'."
1968 - ARTIKEL I. STK. 2
1968 - ARTICLE I (2)
Retssager, der føres om ægtefællers for muegoder, medens der verserer en skilsmissesag, kan derfor efter omstændighederne vedrøre eller være nært knyttet til : 1 ) spørgsmål om fysiske personers retlige status, 2) for mueretlige forhold mellem ægtefæller som en direkte følge af ægteskabet eller dettes opløsning, eller 3) formueretlige forhold, som eksisterer mellem ægtefæller, men som ikke står i forbindelse med ægteskabet.
By an order made on 19 January 1977 the judge for family matters at the Tribunal de Grande Instance, Paris, decided as a protective measure in divorce proceedings that the spouses' assets should be put under seal and frozen.
Selv om sager under den sidstnævnte kategori er omfattet af konventionens anvendelsesområde, bør sager under de to førstnævnte ude lukkes derfra.
In reliance on Article 31 of the Convention the husband, the petitioner in the divorce proceedings, applied for an order for the enforcement in the Federal Republic of Germany of the decision made in his favour.
Denne konstatering gælder uanset kon ventionens artikel 24, idet denne bestemmelse udtrykkeligt angår anvendelse af foreløbige retsmidler i en kontraherende stat, i tilfælde hvor en ret i en anden kontraherende stat »i medfør af denne konvention« er kompetent til at påkende sagens realitet, og den kan derfor ikke påberåbes til støtte for, at konventionen skulle finde anvendelse på foreløbige, herunder sikrende retsmidler vedrørende forhold, som ikke er omfattet af dens anvendelsesområde.
The case was then brought before the Bundesgerichtshof, which referred to the Court of Justice the question whether such an order was excluded from the scope of the Con­vention, since it related to proceedings incidental to an action concerning personal sta­tus or rights in property arising out of the matrimonial relationship as meant by subpara­graph (1) of the second paragraph of Article 1 of the Convention.
»Retsafgørelser, hvorved der under en skilsmissesag gives tilladelse til at anvende foreløbige sikrende retsmidler — f.eks. arrest i ægtefællernes formuegoder — er ikke omfattet af... [konventionens anvendelsesområde]..., således som dette er fastlagt i artikel 1, når retsmidlerne vedrører eller er nært knyttet til de af skilsmissesagen omfattede fysiske personers retlige status eller til formueretlige forhold, som er en di rekte følge af ægteskabet eller dets opløsning.«
Consequently, the term "rights in property arising out of a matrimonial relationship" included "not only property arrangements specificially and exclusively envisaged by certain national legal systems in the case of marriage, but also any proprietary relationships resulting di­rectly from the matrimonial relationship or the dissolution thereof". Disputes relating to the assets of spouses in the course of proceedings for divorce might therefore, depend­ing on the circumstances, concern or be closely connected with :
1968 - ARTIKEL 1, STK 2
1968 - ARTICLE 1 (2)
(fortsat 2)
(continued I)
Efter at Domstolens dom var afsagt, blev sagen for den nationale ret hævet, idet rekvirenten (appellanten) trak sin »Rechtsbeschwerde« tilbage.
After this judgment was given the main proceedings ended when the appellant withdrew the appeal.
1968 ­ ARTIKEL I, STK. 2
1968 ­ ARTICLE 1 (2)
Anvendelsesområde — forpligtelse til betaling af underholdsbidrag fastsat ved »ordon­nance de non­conciliation«, afsagt af en fransk ret under en skilsmissesag — ikke en afgø­relse vedrørende »fysiskepersoners retlige status« (artikel 1, stk. 2, nr. 1)
Scope — Obligation to provide maintenance in an "ordonnance de non­conciliation " made by a French court in the course of divorce proceedings — Not a decision on "status" (Sub­paragraph (1) of the second paragraph of Article 1)
Rekvirenten havde anlagt en skilsmissesag ved Tribunal de grande instance de Paris.
The applicant had commenced divorce proceedings before the Tribunal de Grande In­stance, Paris.
Efter forgæves mægling havde retten afsagt kendelse om, at mægling var slået fejl (»or­donnance de non­conciliation«, jfr. de på daværende tidspunkt gældende bestemmelser i code civil, artikel 238 og code de procédure civile, artikel 878), og havde deri tillagt re­kvirenten forældremyndigheden over børnene samt bestemt, at ægtemanden skulle be­tale underholdsbidrag til rekvirenten og børnene.
After an attempt at reconciliation had failed the court issued an "ordon­nance de non­conciliation", in accordance with the provisions of Article 238 of the Code Civil as they then stood and of Article 878 of the Code de Procédure Civile, order­ing that the applicant should be given custody of the children and, further, that the hus­band should pay maintenance to the applicant and the children.
For så vidt angik bidragspligten over for rekvirenten, havde Landgericht givet den franske kendelse fuldbyrdelsespåtegning.
The Landgericht Karls­ruhe made an order for enforcement of that order with regard to the obligation to pay maintenance to the applicant.
Ægtemanden appellerede forgæves denne afgørelse til Oberlandesgericht, som udtalte, at en »ordonnance de non­conciliation« er en afgørelse i domskonventionens arti­kel 25's forstand, som falder ind under konventionens saglige anvendelsesområde.
The Oberlandesgericht Karlsruhe dismissed the husband's appeal and stated that an "ordonnance de non­conciliation" was a judgment within the meaning of Article 25 of the Brussels Convention which fell within the material scope of the Convention (Arti­cle 1).
Den omstændighed, at kendelsen var afsagt under en skilsmissesag, medførte ikke, at kon­ventionen ikke fandt anvendelse, jfr. dennes artikel 1, stk. 2, nr. 1 (»Den finder ikke an­vendelse på: 1) fysiske personers retlige status ... «).
The fact that the order was issued in divorce proceedings did not result in the in­applicability of the Convention by virtue of subparagraph (1) of the second paragraph of Article 1 ("The Convention shall not apply to: (1) the status... of natural persons").
Afgørende var, om den retsafgørel­se, som begæredes fuldbyrdet, efter sin art vedrørte fysiske personers retlige status.
The decisive factor was whether the court order which was to be enforced related to the law on personal status or not.
Hvis en retsafgørelse bestående af flere led indeholdt forskellige bestemmelser, som kunne adskilles fra hinanden, og som dels vedrørte fysiske personers retlige status, dels andre forhold, ville sidstnævnte bestemmelser — hvortil kendelsen vedrørende underholds­pligten hørte — være omfattet af konventionen.
If a composite judgment contained various severable orders, some of which concerned status and some of which did not, these latter, which in­cluded orders relating to the obligation to pay maintenance, were covered by the Convention.
Konventionens artikel 42 forudsatte ud­trykkeligt, at en udenlandsk afgørelse kunne indeholde forskellige bestemmelser, hvoraf kun en del kunne fuldbyrdes efter konventionen.
Article 42 of the Convention provided expressly for the possibility that a foreign judgment might contain various orders, of which only some were enforce­able under the Convention.
Retten tog derefter stilling til, om den selv var kompetent til af træffe afgørelse vedrø­rende denne fortolkning af artikel 1, stk. 2, nr. 1, og besvarede dette spørgsmål bekræf­tende.
The court thereupon considered whether it could interpret subparagraph (1) of the se­cond paragraph of Article 1 itself and answered that question in the affirmative.
Ifølge artikel 2, nr. 2, i protokollen af 3. juni 1971 vedrørende fortolkningen af konventionen kunne retten ganske vist forelægge De europæiske Fællesskabers Dom­stol fortolkningsspørgsmålet; dette var dog i det foreliggende tilfælde ufornødent, da besvarelsen af spørgsmålet ifølge rettens opfattelse ikke gav anledning til tvivl, og da der i øvrigt ved en forelæggelse ville ske en uhensigtsmæssig forhaling af fuldbyrdelsen af kendelsen.
It stated that although under Article 2 (2) of the Protocol of 3 June 1971 on the interpretation of the Convention it could refer the question to the Court of Justice of the European Com­munities for interpretation, this was not appropriate in the present case since the answer to the question was clear and, moreover, if the question were referred to the Court of Justice for a preliminary ruling it would result in undue delay in the enforcement of the order.
Udsendelse l/februar 1981
Issue I/February
1968 ­ ARTIKEL I. STK. 2
1968 ­ ARTICLE 1 (2)
Anvendelsesområde — ikke­omfattede retsområder — bestemmelser om forældremyndig­hed og underholdsbidrag i italiensk separationsdom — afgørelser vedrørende »fysiske per­soners retlige status« (artikel 1, stk. 2, nr. 1)
Scope — Excluded matters — Italian judicial separation dealing with custody rights and maintenance — Decisions concerning "status" (subparagraph (1) of the second paragraph of Article 1)
Rekvirenten begærede fuldbyrdelsespåtegning på en dom afsagt af Tribunale di Calta­nissetta den 10. april 1975.1 dommen meddeltes der for det første ægtefællerne separa­tion (separazione personale), for det andet tillagdes forældremyndigheden over fælles­barnet hustruen, idet der samtidig blev truffet bestemmelse om faderens samkvemsret, og for det tredje dømtes faderen til at betale et månedligt underholdsbidrag til hustruen og barnet.
The applicant sought an order for the enforcement of a judgment of the Tribunale di Cal­tanissetta of 10 April 1975, whereby (i) a separation (separazione personale) between her and her husband was pronounced, (ii) custody of the child of the marriage was grant­ed to her subject to the father's right to have access, and (iii) the latter was ordered to pay to her a monthly sum for her and the child's maintenance.
Domskonventionen kunne derfor ikke finde anvendelse.
The Brussels Convention was therefore not applicable.
Ved dom af 29. juni 1977 i sagen Krause mod Gortebeke, erklærede samme ret en fransk dom, hvorved der var blevet meddelt et ægtepar skilsmisse, og hvorved manden var ble­vet dømt til at betale månedlige underholdsbidrag til fællesbørnene, eksigibel, dog kun for så vidt angik dommens bestemmelse om betaling af underholdsbidrag, hvilket retten — ligesom rekvirenten — navnlig støttede på konventionens artikel 42.
By a judgment of 29 June 1977, Krause ν Gortebeke, the same court made an enforce­ment order in respect of a French judgment dissolving the marriage of the parties and or­dering the husband to pay monthly sums for the maintenance of the children of the mar­riage, but limited its effect to the maintenance order. In this regard it referred — as did the applicant — to Article 42 of the Convention in particular.
Anvendelsesområde — midlertidige afgørelser under skilsmissesag —afgørelser ved­rorende »fysiske personers retlige status« (artikel 1, stk. 2, nr. 1) i forbindelse med af­gørelser, der er omfattet af konventionen — konventionen fandt anvendelse på samtlige indbyrdes sammenhængende afgørelser
Scope — Provisional measures in divorce proceedings — Measures concerning "sta­tus ofpersons" (subparagraph (1) of the second paragraph of Article 1) in conjunction with measures which fall within the scope of the Convention — Applicability of the Convention to all related measures
Kompetence — foreløbige, herunder sikrende retsmidler — midlertidige afgørelser i skilsmissesager efter belgisk ret — belgiske domstole var kompetente uden hensyn til kompetencen vedrørende hovedsagen
Jurisdiction — Provisional, including protective, measures — Provisional measures in divorce proceedings under Belgian law — Jurisdiction of Belgian courts irrespective of jurisdiction as to the substance of the matter
Udsendelse l/februar 1981
Issue I/February 1981
(fortsat 1)
1968 ­ ARTICLE 1 (2)
Under en for Tribunal de premiere instance de Bruxelles verserende skilsmissesag mel­lem belgiske statsborgere, som begge ved sagens begyndelse var bosiddende i Italien, havde den sagsøgende hustru nedlagt påstand om, at der blev truffet en midlertidig afgø­relse, hvorved hun fik ret til at leve faktisk adskilt fra sin ægtefælle under sagen, og hvor­ved forældremyndigheden over et fællesbarn tillagdes hende; endvidere påstod hun æg­temanden tilpligtet at betale månedlige underholdsbidrag til sig selv og til barnet.
(continued 1) brought, the wife petitioner applied for interim relief, whereby she would be allowed to live separately from her husband during the proceedings and care and custody of the child of the marriage would be transferred to her; she also applied for monthly payments of maintenance for herself and the child.
Sag­søgte havde ved sagens begyndelse gjort gældende, at retten ikke var stedlig kompetent, men fik ikke medhold heri i første instans.
The court of first instance rejected the respon­dent's submission that the court lacked territorial jurisdiction.
Sagsøgte appellerede denne afgørelse og gjorde i det væsentlige gældende, at det efter domskonventionen var de italienske retter ved hans bopæl (artiklerne 2 og 3), henholdsvis retterne ved sagsøgerens bopæl eller sæd­vanlige opholdssted (artikel 5, nr. 2), der var kompetente.
The respondent appealed on the ground that under the Brussels Convention only the Italian courts for his place of domicile (Articles 2 and 3) or the courts for the place where the petitioner was domiciled or habitually resident (Article 5 (2)) had jurisdiction to grant the measures applied for.
Appelinstansen stadfæstede afgørelsen.
The appeal was dismissed.
Efter appelrettens opfattelse var de af hustruen begærede afgørelser omfattet af konven­tionen.
In the view of the Cour d'Appel the measures applied for came within the scope of the Convention.
Ganske vist vedrørte hustruens anmodning for så vidt fysiske personers retlige status i videre forstand — dvs. forhold, som ikke er omfattet af konventionen, jfr. arti­kel 1, stk. 2, nr. 1 — eftersom sagen angik forældremyndigheden over barnet og fade­rens bidragspligt, som var uløseligt forbundet med barnets almindelige retsstilling; dette gjaldt dog ikke for afgørelsen vedrørende den sagsøgende hustrus opholdssted og mandens bidragspligt over for hende.
In so far as the petitioner's claims concerned custody of the child and the father's obligation to provide maintenance, which was inseparable from the general legal position of the child, they related to status in the broad sense and this was excluded from the scope of the Convention by virtue of subparagraph (1) of the second paragraph of Article 1 ; this, however, did not apply to the determination of the wife petitioner's resi­dence and the husband's obligation to maintain her.
Retten fandt det imidlertid ikke hensigtsmæssigt at opdele sagsøgerens krav og erklære sig kompetent, for så vidt angik nogle, men ikke kompetent, for så vidt angik andre.
In any case, it was not proper to sever the petitioner's claims and to accept jurisdiction in respect of certain claims and not others.
Retten antog, at domskonventionen måtte gælde for samtlige krav.
The Brussels Convention must be held to apply to all the claims.
Underinstansens kompetence kunne udledes af konventionens artikel 24.
The jurisdiction of the court of first instance was derived from Article 24 of the Conven­tion.
Af denne be­stemmelse samt af Jenard­rapporten om konventionen fulgte, at de former for midlerti­dige afgørelser, der kunne træffes i henhold til en kontraherende stats lovgivning, kunne kræves bragt i anvendelse af den pågældende stats kompetente ret uden hensyn til kon­ventionens kompetenceregler.
It followed from that provision and from the Jenard Report explaining it that it was possible to apply to the competent court of a Contracting State for the provisional measures provided for by the national law of such State without regard to the jurisdic­tion rules of the Convention.
De af hustruen under skilsmissesagen begærede midlerti­dige afgørelser var ubestridt omfattet af artikel 1280 i den [belgiske] code judiciaire. Heraf fulgte, at underinstansen var kompetent.
The provisional measures sought by the petitioner in con­nexion with the divorce proceedings brought by her were undoubtedly such as were pro­vided for in Article 1280 of the (Belgian) Code Judiciaire.
1­1.2 — B 4 dom af 20.4.1977, Bålon mod Mottet
1­1.2 — Β 4 Tribunal de Première Instance, Arlon, Judgment of 20 April 1977, Bâlon ν Mottet
Anvendelsesområde — ikke­omfattede retsområder — bestemmelse om forældremyndig­hed og underholdspligt i luxembourgsk skilsmissedom — ikke en afgørelse vedrørende »fy­siskepersoners retlige status« (artikel 1, stk. 2, nr. 1)
Scope — Excluded matters — Custody and maintenance provisions in a Luxembourg divorce — Not decisions on "status" (subparagraph (1) of the second paragraph of Article 1)
I denne sag anmodede hustruen om fuldbyrdelsespåtegning på en dom afsagt af Tribu­nal d'arrondissement de Luxembourg den 17. maj 1976.1 dommen var der meddelt par­
The applicant sought enforcement of a judgment of the Tribunal d'Arrondissement, Luxembourg, of 17 May 1976 dissolving the parties' marriage and making provision for custody and maintenance.
Udsendelse 1/februar 1981
Issue I/February­ 1981