natgillin/translations-raw huggingface dataset:
') Rådets direktiv 64/221/EØF af 25. februar 1964 om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for udlændinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed (EFT 1963­1964, s. 109).
Council Directive No 64/221/EEC of 25 February 1964 on the coordination of special measures concerning the movement and residence of foreign nationals which are justified on grounds of public policy, public security or public health (Official Journal, English Special Edition 1963­64, p. 117).
Det følger heraf, at en tidligere straffedom kun kan få betydning, i det omfang de om­stændigheder, som har ført til domfældelsen, er udtryk for et personligt forhold, der indebærer en aktuel trussel mod den offentlige orden.
The existence of a previous criminal conviction can, therefore, only be taken into ac­count in so far as the drcumstances which gave rise to that conviction are evidence of personal conduct constituting a present threat to the requirements of public policy.
Selv om konstateringen af en sådan trussel i almindelighed er ensbetydende med, at den pågældende person vil være tilbøjelig til fortsat at udvise det nævnte forhold i fremtiden, kan det også tænkes, at det tidligere begåede forhold i sig selv opfylder betingelserne for at kunne anses for en sådan trussel mod den offentlige orden.
Although, in general, a finding that such a threat exists implies the existence in the individual concerned of a propensity to act in the same way in the future, it is possible that past conduct alone may constitute such a threat to the requirements of public pol­icy.
Det tilkommer myndighederne og i givet fald de nationale domstole at træffe afgø­relse herom i det konkrete tilfælde under hensyntagen til den særlige retsstilling for de personer, på hvem fællesskabsretten finder anvendelse, og til den grundlæggende betydning af princippet om den frie bevægelighed for personer.«
It is for the authorities and, where appropriate, for the national courts, to consider that question in each individual case in the light of the particular legal position of per­sons subject to Community law and of the fundamental nature of the principle of the free movement of persons."
Artiklen kan derfor ikke hjemle administrative retsforskrifter, der generelt kræver andre formaliteter ved grænsen end den blotte fo­revisning af et gyldigt identitetskort eller pas.
It does not therefore justify administrative measures requir­ing in a general way formalities at the frontier other than simply the production of a valid identity card or passport.
1. »I henhold til artikel 8 [i direktiv 64/221] '[skal] den pågældende have samme ad­gang til at påklage den beslutning, hvorved indrejse, udstedelse eller forlængelse af opholdstilladelse nægtes, eller beslutningen om udvisning, som indlændinge har med hensyn til administrative afgørelser'.
"[According to Article 8 of Directive No 64/221], 'The person concerned shall have the same legal remedies in respect of any dedsion concerning entry, or refusing the issue or renewal of a residence permit, or ordering expulsion from the territory, as are available to nationals of the State concerned in respect of acts of the adminis­tration.'
I denne artikel... pålægges medlemsstaterne en forpligtelse til at give enhver, som berøres af en sådan foranstaltning, adgang til at anvende samme retsmidler, som indlændinge har med hensyn til administrative afgørelser.
That provision ... imposes upon the Member State the obligation to make available to any person affected by such acts the same legal remedies as are available to na­tionals in respect of acts of the administration.
En medlemsstat kan der­for ikke uden at tilsidesætte forpligtelsen ifølge artikel 8 gøre de af direktivet omfat­tede personers adgang til at anvende et retsmiddel betinget af særlige form­ eller pro­ceskrav, som er mindre fordelagtige end dem, som gælder for de retsmidler, indlæn­dinge har mod administrative afgørelser.
Accordingly a Member State cannot, without being in breach of the obligation imposed by Article 8, render the right of appeal for persons covered by the directive conditional on particular requirements as to form or procedure which are less favourable than those pertaining to remedies available to nationals in respect of acts of the administration.
Alle, der er omfattet af direktivet, skal der­for have adgang til at anvende et retsmiddel mod enhver afgørelse, som kan føre til en udvisning, inden den fuldbyrdes.«
A remedy must thus be available to any person covered by the directive against any dedsion which may lead to expulsion before the decision is executed."
Dom af 5. marts 1980: sag 98/79, Pecastaing/Belgien, Sml. 1980, s. 691, 712 (For­slag: Capotorti, s. 718).
Judgment of 5 March 1980, Case 98/79, Pecastaing ν Belgium, [1980] ECR 691, 712 (Opinion: Capotorti, p. 718).
Løsningen på dette spørgsmål afhænger af domstolsorganisationen i hver medlemsstat.
The resolution ofthat point depends upon the organization of the courts of each Member State.
Det følger heraf, at såfremt administrative afgørelser i en medlemsstat kan indbringes for de almindelige dom­stole, skal personer, der er omfattet af direktiv 64/221, behandles på samme måde som indlændinge, for så vidt angår de foreliggende muligheder for at påklage admi­nistrative afgørelser til disse retsinstanser.
It follows that if, in a Member State, remedies against acts of the administration may be sought from the ordinary courts, the persons covered by Directive No 64/221 must be treated in the same way as nationals with regard to rights of appeal to such courts in respect of acts of the administration.
Desuden følger heraf, at hvis forvaltnings­domstolene i en medlemsstat ikke har beføjelse til at udsætte iværksættelsen af en administrativ afgørelse, mens en sådan beføjelse er indrømmet de almindelige dom­stole, er denne medlemsstat forpligtet til at give de personer, der er omfattet af direk­tivet, mulighed for at indgive en begæring om udsættelse ved disse retsinstanser på samme betingelser som indlændinge.«
This means that if, in a Member State, the administrative courts were not empowered to grant a stay of execution of an administrative decision but such power was conferred on the ordinary courts that State would be obliged to per­mit persons covered by the directive to apply for a stay of execution to such courts on the same conditions as nationals ofthat State.
Dom af 5. marts 1980: sag 98/79, Pecastaing/Belgien. Sml. 1980, s. 691, 712 (For­slag: Capotorti, s. 718).
Judgment of 5 March 1980, Case 98/79, Pecastaing ν Belgium, [1980] ECR 691, cf. p. 712 (Opinion: Capotorti, p. 718).
') Rådets direktiv 64/221/EØF af 25. februar 1964 om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for udlændinge med hensyn tit rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed (EFT 1963­1964, s. 109).
Council Directive No64/221/EEC of 25 February 1964 on the coordination of special measures concerning the movement of and residence of foreign nationals which are justified on grounds of public policy, public security or public health (Official Journal, English Special Edition 1963-64, p. 117).
EØF ­ FRI BEVÆGELIGHED FOR PERSONER OG TJENESTEYDELSER anvendes af direktivets personkreds.
EEC - FREE MOVEMENT OF PERSONS AND SERVICES
Bestemmelsen kræver, at den pågældende skal kunne påklage den foranstaltning, som træffes over ham, og det må ... [som Dom­stolen har udtalt] heraf udledes, at udvisningsbeslutningen — bortset fra påtræn­gende tilfælde — ikke kan gennemføres, før den pågældende har haft mulighed for at foretage de nødvendige formelle skridt til at påklage beslutningen.
If that provision requires that the person concerned should be able to appeal against the measure affecting him it must be inferred... that the decision ordering expulsion may not be executed — save in cases of urgency — before the party concerned is able to complete the formalities necessary to avail himself of the remedy.
Men der kan ikke af bestemmelsen udledes en ret for den pågældende til at være til stede på med­lemsstatens område, så længe den således anlagte sag verserer.
However, it cannot be inferred from that provision that the person concerned is entitled to re­main on the territory of the State concerned throughout the proceedings initiated by him.
En sådan fortolk­ning, som ville indebære, at den pågældende ensidigt kunne udskyde gennemførel­sen af den over for ham trufne foranstaltning ved at påklage den, ville være uforene­lig med direktivets formål, som er at afveje hensynet til den offentlige orden, sikker­hed og sundhed med de garantier, som skal sikres de personer, der berøres af foran­staltningerne.«
Such an interpretation, which would enable the person concerned unilaterally, by lodging an application, to suspend the measure affecting him, is incompatible with the objective of the directive, which is to reconcile the requirements of public policy, public security and public health with the guarantees which must be pro­vided for the persons affected by such measures."
Dom af 5. marts 1980: sag 98/79, Pecastaing/Belgien, Sml. 1980, s. 691, 713 (For­slag: Capotorti, s. 718).
Judgment of 5 March 1980, Case 98/79, Pecastaing ν Belgium [1980] ECR 691, 713 (Opinion: Capotorti, p. 718).
4. »Bestemmelserne i artikel 9 i direktiv 64/221 supplerer bestemmelserne i arti­kel 8.
"The provisions of Article 9 of Directive No 64/221 are complementary to those of Article 8.
De har til formål at sikre personer, som rammes af en af de i direktivet angivne foranstaltninger, en vis mindstegaranti med hensyn til fremgangsmåden i de tre sær­lige tilfælde, som beskrives således i artikel 9, stk. 1 : 'Hvis der ingen retsmidler fin­des, eller hvis retsmidlerne kun tager sigte på spørgsmålet om beslutningens lovlig­hed, eller ikke har opsættende virkning'.
Their object it to ensure a minimum procedural safeguard for persons affected by one of the measures referred to in the three specific cases set out as fol­lows in Article 9(1): 'Where there is no right of appeal to a court of law, or where such appeal may be only in respect of the legal validity of the decision, or where the appeal cannot have suspensory effect'.
I det første tilfælde skal klagen til 'en kom­petent myndighed', der er en anden end den, der er kompetent til at træffe beslutnin­gen, afhjælpe det forhold, at der overhovedet ikke findes retsmidler.
In the first case mentioned a complaint to a 'competent authority' whidh is not the same as that empowered to take the decision is intended to compensate for the absence of any right of appeal to the courts.
I det andet til­fælde skal der ved den kompetente myndigheds behandling af sagen skabes mulig­hed for at foretage en udtømmende vurdering af den pågældendes forhold og herun­der, om den påtænkte foranstaltning er hensigtsmæssig, før der træffes endelig be­slutning.
In the second case the intervention of the competent authority is intended to enable a de­tailed examination to be made of the situation of the person concerned, including the appropriateness of the measure contemplated, before the decision is finally tak­en.
I det tredje tilfælde skal fremgangsmåden give den pågældende mulighed for at kræve og i givet fald opnå udsættelse med gennemførelsen af den planlagte foranstaltning og således erstatte den manglende mulighed for at opnå udsættelse ved domstolenes mellemkomst.«
In the third case that procedure is intended to permit the person concerned to re­quest and to obtain, if appropriate, a stay of the execution of the measure envisaged in such a way as to compensate for the absence of a right to obtain a stay of execu­tion from the courts."
Dom af 5. marts 1980: sag 98/79, Pecastaing/'Belgien, Sml. 1980, s. 691, 714 (For­slag: Capotorti, s. 718). Jfr. tilsvarende: Dom af 22. maj 1980: sag 131/79, Regina/Secretary of State for Home Affairs, ex parte Santillo, Sml. 1980, s. 1585, 1599 (Forslag: Warner, s. 1604).
Judgment of 5 March 1980, Case 98/79, Pecastaint ν Belgium, [1980] ECR 691, 714 (Opinion: Capotorti, p. 718).
»For så vidt angår fortolkningen af [direktiv 64/221's] artikel 9, isoleret betrag­tet, skal det, som Domstolen [tidligere har udtalt]... understreges, at den i artiklen omhandlede klage til 'den kompetente myndighed', bortset fra påtrængende tilfæl­de, skal ske forud for beslutningen om udvisning.
"[As the Court has already held, the procedure of appeal to a 'competent authori­ty' referred to in Article 9 of Directive No 64/221] must precede the decision order­ing expulsion, save in cases of urgency.
Specielt i det tilfælde, hvor en medlemsstat har gennemført artikel 9 for at afhjælpe, at de bestående retsmidler ikke har opsættende virkning, ville bestemmelsen ikke få den tilsigtede virkning,
In particular if a Member State has applied Article 9 in order to compensate for the fact that the appeals to the courts which are available do not carry suspensory effect that provision would be rendered nugatory
4.1.3 hvis gennemførelsen af den påtænkte udvisningsforanstaltning — stadig bortset fra påtrængende tilfælde — ikke blev udsat, indtil denne myndighed har udtalt sig...
4.1.3 if, always save in cases of urgency, execution of the expulsion order contemplated were not suspended until that authority has given its opinion...
Det følger således af artikel 9, at en udvisningsforanstaltning straks kan gennemfø­res, så snart den nævnte udtalelse er afgivet og meddelt den pågældende, dog stadig under forbehold af, at den pågældende har ret til at opholde sig på statens område i det tidsrum, der er nødvendigt for at indbringe den klage, der er hjemlet i medfør af artikel 8.
It follows from Article 9 therefore that as soon as the opinion in question has been obtained and notified to the person concerned an expulsion order may be executed immediately, subject always to the right of that person to stay on the territory for the time necessary to avail himself of the remedies accorded to him under Article 8 of the directive.
Hvad endelig angår spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger et påtrængende tilfæl­de, fremgår det af artikel 9, stk. 1, første afsnit, at bedømmelsen heraf i behørigt godtgjorte tilfælde tilkommer den administrative myndighed, og at udvisningen fra statens område i dette tilfælde kan ske, inden 'den kompetente myndighed' har kun­net afgive sin udtalelse.«
Finally, with regard to the matter of urgency, the first subparagraph of Article 9(1) shows that determination of the existence of urgency in cases which have been prop­erly justified is a matter for the administrative authority and that expulsion from the territory may then be effected even before the 'competent authority' has been able to give its opinion."
Dom af 5. marts 1980: sag 98/79, Pecastaing/Belgien, Sml. 1980, s. 691, 715 (For­slag: Capotorti, s. 718).
Judgment of 5 March 1980, Case 98/79, Pecastaing ν Belgium, [ 1980] ECR 691, 715 (Opinion: Capotorti, p. 718).
»...den fremgangsmåde, som er foreskrevet i artikel9 [i direktiv 64/221] — for så vidt angår prøvelsen af sagen og den udtalelse, der skal afgives — og som skal afbøde utilstrækkelighederne ved de retsmidler, der er omhandlet i artikel 8, [har ikke] til formål at indrømme retterne en supplerende kompetence med hensyn til ud­sættelse af gennemførelsen af de foranstaltninger, som direktivet omhandler, eller at indrømme dem en prøvelsesret vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt der forelig­ger et påtrængende behov for at gennemføre en udvisningsforanstaltning.
"... the procedure concerning the consideration of the decision and concerning the opinion referred to in Article 9 [of Directive No64/221]whichis intended to mit­igate the effect of deficiencies in the remedies referred to in Article 8, is not intended to confer upon the courts additional powers concerning suspension of the measures referred to by the directive or to empower them to review the urgency of an expul­sion order.
De natio­nale retsinstansers udøvelse af sådanne funktioner henhører under direktivets arti­kel 8. Denne bestemmelses rækkevidde kan imidlertid ikke begrænses ved foran­staltninger, som en medlemsstat har truffet i medfør af artikel 9.«
The performance of those duties by the national courts is governed by Ar­ticle 8 of the directive.
Dom af 5. marts 1980: sag 98/79, Pecastaing/Belgien, Sml. 1980, s.691, 715 (For­slag: Capotorti, s. 718).
Judgment of 5 March 1980, Case 98/79, Pecastaing ν Belgium, [1980] ECR 691, 715 (Opinion: Capotorti, p. 718).
Dom af 5. marts 1980: sag 98/79, Pecastaing/Belgien, Sml. 1980, s.691, jfr. s. 716 (Forslag: Capotorti, s. 718).
Judgment of 5 March 1980, Case 98/79, Pecastaing ν Belgium, [1980] ECR 691, cf. p. 716 (Opinion: Capotorti, p. 718).
»Artikel 9 i Rådets direktiv 64/221/... pålægger medlemsstaterne forpligtelser, som de retsundergivne kan påberåbe sig for nationale domstole.«
"Article 9 of Council Directive No 64/221/EEC ... imposes obligations on Member States which may be relied upon by the persons concerned before national courts."
Denne kan være enhver offentlig myndighed, der er uafhængig af den administrative myndig­hed, der skal træffe en af de af direktivet omfattede forholdsregler, og som er såle­des opbygget, at den berørte over for myndigheden kan fremføre sit forsvar og lade sig bistå eller repræsentere.«
Any public authority independent of the administrative authority called upon to adopt one of the measures referred to by the directive, which is so constituted that the person concerned enjoys the right of representation and of defence before it, may be considered as such an authority."
Den pågældende kriminalret skal navnlig iagttage bestemmelserne i direktivets artikel 3, idet straffedomme alene ikke uden videre kan begrunde forholdsregler med henblik på udvisning.«
The criminal court must take account in particular of the provisions of Article 3 of the directive inasmuch as the mere existence of criminal convictions may not auto­matically constitute grounds for deportation measures."
Den i artikel 9, stk. 1, i direktiv 64/221 omhandlede udtalelse fra »den kompe­tente myndighed« skal tidsmæssigt ligge så nær op ad beslutningen om udvisning, at der ikke foreligger nye relevante omstændigheder.
The opinion of the "competent authority" referred to in Article 9(1) of Directive No 64/221 must be sufficiently proximate in time to the dedsion ordering expulsion to provide an assurance that there are no new factors to be taken into consideration.
Et tidsrum på flere år mellem indstillingen til udvisning og den administrative myndigheds beslutning er egnet til at berøve indstillingen dens karakter af udtalelse i artikel 9's forstand.
A lapse of time amounting to several years between the recommendation for depor­tation on the one hand and the decision by the administration on the other is liable to deprive the recommendation of its function as an opinion within the meaning of Article 9.
Det er nemlig afgørende, at den fare for samfundet, som beror på en udlændings tilstedeværelse, bedømmes på det tidspunkt, da der træffes beslutning om at udvise den pågældende, idet de for bedømmelsen bestemmende omstændigheder, navnlig vedrørende den pågældendes forhold, kan ændre sig med tiden.
It is indeed essential that the social danger resulting from a foreigner's presence should be assessed at the very time when the decision ordering expulsion is made against him as the facts to be taken into account, particularly those concern­ing his conduct, are likely to change in the course of time.
Både den administrative myndighed, som har kompetence til at træffe beslutning om udvisning, og den pågældende person bør — bortset fra tilfælde, hvor hensynet til statens sikkerhed er til hinder herfor, jfr. direktivets artikel 6 — kunne gøre sig bekendt med de overvejelser, som ligger til grund for udtalelsen fra den kompetente myndighed i henhold til artikel 9, stk. 1, i direktiv 64/221.
Both the administrative authority qualified to make the deportation order and the person concerned should be in a position to take cognizance of the reasons which led the "competent authority" to give the opinion referred to in Article 9(1) of Directive No 64/221 — save where grounds touching the security of the State re­ferred to in Article 6 of the directive make this undesirable.
Ansættelse i den offentlige forvaltning
Employment in the public services
»... en person, som har studeret i en anden medlemsstat og i dette tidsrom ikke har været forsikret i henhold til en social sikringsordning for arbejdstagere [, er] ikke omfattet af traktatens artikler 48­51, som har til hensigt at lette arbejdskraftens frie bevægelighed.«
"... the position of a person who has gone to another Member State in order to follow a course of study and who, during that period, was not insured under a sodai security scheme set up for the benefit of employed persons does not come within the scope of the provisions of Articles 48 to 51 of the Treaty, which are intended to facili­tate the free movement of workers."
Selv om de rettigheder, som er tillagt arbejdstagere ved artikel 48, kan føre medlems­staterne til, om nødvendigt, at ændre deres lovgivning, selv over for deres egne stats­borgere, har denne bestemmelse imidlertid ikke til formål at begrænse medlemsstater­nes beføjelse til i medfør af national straffelovgivning, inden for deres eget område, at fastsætte restriktioner for den frie bevægelighed for enhver, der er omfattet af deres domsmyndighed.«
Although the rights conferred upon workers by Article 48 may lead the Member State to amend their legislation, where necessary, even with respect to their own nationals, this provision does not however aim to restrict the power of the Member States to lay down restrictions, within their own territory, on the freedom of movement of all per­sons subject to their jurisdiction in implementation of domestic criminal law."
Dom af 28. marts 1979: sag 175/78, Regina/Saunders, Sml. 1979, s. 1129, 1135 (Forslag: Warner, s. 1136).
Judgment of 28 March 1979, Case 175/78, R. ν Saunders.
EØF ­ FRI BEVÆGELIGHED FOR PERSONER OG TJENESTEYDELSER
EEC - FREE MOVEMENT OF PERSONS AND SERVICES where there is no factor connecting them to any of the situations envisaged by Com­munity law."
Dom af 28. marts 1979: sag 175/78, Regina/Saunders. Sml. 1979, s. 1129, 1135 (Forslag: Warner, s. 1136).
Judgment of 28 March 1979, Case 175/78, R. ν Saunders, [1979] ECR 1129, 1135 (Opinion: Warner, p. 1136).
Dom af 31. maj 1979: sag 207/78, Anklagemyndigheden/Even, Sml. 1979, s. 2019, 2034 (Forslag: Mayras, s. 2035).
Judgment of 31 May 1979, Case 207/78, Minutère Public ν Even, [1979] ECR 2019, 2034 (Opinion: Mayras, p. 2035).
Dom af 31. maj 1979: sag 207/78, Anklagemyndigheden/Even. Sml. 1979, s. 2019, 2034 (Forslag: Mayras, s. 2035).
Judgment of 31 May 1979, Case 207/78, Minutère Public ν Even, [1979] ECR 2019, 2034 (Opinion: Mayras, p. 2035).
3. »...forordning nr. 1612/68 ... har [først og fremmest] til formål at sikre, at hver medlemsstat behandler arbejdstagerne fra de andre medlemsstater således, at de ikke diskrimineres i forhold til nationale arbejdstagere, idet forordningen kræver en syste­matisk anvendelse af reglen om national behandling med hensyn til ansættelses­ og arbejdsvilkår.
3. "...the principal aim of Regulation (EEC) No 1612/68 ... is to ensure that in each Member State workers from the other Member States receive treatment which is not discriminatory by comparison with that of national workers by providing for the systematic application of the rule of national treatment as far as all conditions of employment and work are concerned.
Forordningen har ikke til formål at stifte rettigheder på grundlag af for­sikringsperioder, som er tilbagelagt i en anden medlemsstat, hvis sådanne rettigheder ikke opstår for statens egne borgere. Forordning nr. 1612/68 finder således ikke an­vendelse i en sag som den foreliggende.«
It is not the purpose ofthat regulation to create rights by virtue of insurance periods completed in another Member State if such rights, in the case of the nationals of the host State, do not derive from national provi­sions."