natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Endelig bemærkede Domstolen, at selv om ligebehandlingshensyn ville kunne begrunde, at den fornyede undersøgelse også omfattede producenter eller eksportører omfattet af antidumpingtolden, som ikke havde fremsat anmodning om en iværksættelse af en fornyet undersøgelse, kunne sådanne hensyn ikke begrunde en iværksættelse af en ny undersøgelse over for sagsøgeren, når selskabets produkter efter den første undersøgelse ikke havde været omfattet af antidumpingtolden.
Whilst dictates of equal treatment might justify extending the review to producers and exporters who were affected by the anti-dumping duty and who had not requested that review, they could not justify the opening of a new investigation into the case of the applicant, whose products had, following the initial investigation, been excluded from application of the anti-dumping duty.
Artikel 1, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 1115/91 af 29. april 1991 om indførelse af en endelig antidumpingtold i forbindelse med den fornyede undersøgelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af ferrosilicium med oprindelse i Brasilien annulleres.
Article 1(3) of Council Regulation (EEC) No 1115/91 of 29 April 1991 imposing definitive anti-dumping duties in connection with the review of anti-dumping measures concerning imports of ferrosilicon originating in Brazil is annulled;
Kommissionen bærer dog sine egne omkostninger."
The Commission is ordered to bear its own costs."
"- at annullere artikel 1, i forordning (EØF) nr. 1115/91 for så vidt angår sagsøgeren, at pålægge Rådet at betale sagens omkostninger, jf. procesreglementets artikel 69, stk. 2, bortset fra Kommissionens omkostninger, som denne i henhold til artikel 69, stk. 4, selv bør bære."
Order the Council to pay the costs pursuant to Article 69(2) of the Rules of Procedure, save the costs of the Commission which should be borne by the latter pursuant to Article 69(4)." dell'Industria
Sagsøgerne betaler deres egne omkostninger samt de omkostninger, de har påført Kommissionen ved deres søgsmål.
The applicants are ordered to bear their own costs and the costs incurred by the Commission as a result of their application;
Intervenienterne og Kommissionen bærer deres egne omkostninger i forbindelse med interventionen."
The interveners and the Commission shall bear their own costs relating to the intervention."
Generaladvokat M. Darmon fremsatte forslag til afgørelse for Domstolens Femte Afdeling den 14. juli 1993.
Mr Advocate General Darmon delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 14 July 1993.
Han foreslog at:
He proposed that the Court should:
"afvise sagerne og tilpligte sagsøgerne at betale sagens omkostninger."
"Declare the applications inadmissible and order the applicants to pay the costs."
Ved kendelse af 7. januar 1992, indgået til Domstolen den 13. januar 1992, havde Belgiens Hof van Cassatie forelagt tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af overenskomsten mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Østrig og navnlig den dertil knyttede protokol nr. 3 for så vidt angår definitionen af begrebet "varer med oprindelsesstatus" og metoder for administrativt samarbejde.
By order of 7 January 1992, received at the Court on 13 January 1992, the Hof van Cassatie van België (Belgian Court of Cassation) referred three questions to the Court for a preliminary ruling on the interpretation of the Agreement between the European Economic Community and the Republic of Austria and in particular Protocol 3 annexed thereto in relation to the definition of the term "products originating" and methods of administrative cooperation.
Spørgsmålene var blevet rejst under en straffesag mod direktøren for et belgisk selskab, som i 1985 fra Østrig havde importeret en maskine til samling af forsendelseskartoner samt mod to af selskabets ansatte, der havde opfyldt importformaliteterne.
Those questions were raised in criminal proceedings brought by the Belgian State against the director of a Belgian company which had imported from Austria in 1985 a machine for gluing folding cardboard boxes and against two employees of the company who had completed the importation formalities.
Protokol nr. 3 til overenskomsten EØF-Østrig, der blev undertegnet i Bruxelles den 22. juli 1972 og indgået og godkendt på Fællesskabets vegne i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 2836/72 af 19. december 1972, skal fortolkes således, at når eksportstaten, som anmodes om at kontrollere eksportcertifikatet EUR.l, ikke med nøjagtighed kan fastslå oprindelsen af en vare, må den fastslå, at varen er af ukendt oprindelse, og at der med urette er udstedt et EUR.l-certifikat og i ndrømmet præferencebehandl i ng.
Protocol 3 to the EEC-Austria Agreement signed in Brussels on 22 July 1972 and concluded and approved on behalf of the Community by virtue of Regulation (EEC) No 2836/72 of the Council of 19 December 1972 is to be interpreted as meaning that if the exporting State which is asked to check the EUR.l certificate of origin cannot determine the correct origin of the goods, it must decide that the goods are of unknown origin and that the EUR.l certificate and the preferential tariff were thus wrongly granted;
En importør kan efter omstændighederne som force majeure påberåbe sig, at eksportstatens toldmyndigheder som følge af egen efterladenhed er ude af stand til med nøjagtighed at fastslå en vares oprindelse i forbindelse med den efterfølgende kontrol.
Depending on the circumstances, an importer may plead force majeure where the customs authorities in the exporting State are unable, owing to their own neglect, to establish the correct origin of goods in the course of back-checking.
I så fald påhviler det den nationale ret at tage stilling til alle de omstændigheder, der fremføres til støtte herfor."
It is for the national court to determine all the facts relied on in that regard."
Generaladvokat C. Gulmann fremsatte forslag til afgørelse for Domstolens plenum den 18. maj 1993.
Mr Advocate General Gulmann delivered his Opinion at the sitting of the Court on 18 May 1993.
Generaladvokaten foreslog Domstolen at besvare de forelagte spørgsmål således:
He proposed that the Court should answer as follows:
^'Det første og det andet spørgsmål
"Questions 1 and 2
Hvis det i forbindelse med en efterfølgende undersøgelse af rigtigheden af et certifikat EUR.l, udført af toldmyndighederne i udførselslandet i henhold til artikel 17 i protokol nr. 3 til overenskomsten mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Republikken Østrig (EFT 1984 L 323, s. 1), må konstateres, at det ikke er muligt at fastslå en vares oprindelse, vil certifikatet EUR.l være udstedt med urette, hvilket indebærer, at der med urette er indrømmet præferencebehandling i henhold til overenskomsten.
If after subsequently checking the correctness of an EUR.l certificate by the customs authorities of the exporting State pursuant to Article 17 of Protocol 3 annexed to the Agreement between the European Economic Community and the Republic of Austria (Official Journal 1984 L 323, p. 1), it transpires that it is impossible to determine the origin of goods, the EUR.l certificate will have been wrongly issued which means that the preferential tariff provided for by the agreement will have been wrongly granted.
I denne situation kan told myndighederne i indførsel si andet efterfølgende kræve betaling af den ved indførslen ikke erlagte told.
In that case the customs authorities of the importing State must then claim payment of the customs duties which were unpaid on importation.
Selv om toldmyndighederne i udførsel si andet, som er blevet anmodet om at foretage nævnte efterfølgende undersøgelse, har meddelt toldmyndighederne i indførselslandet, at der ikke kan fremskaffes bevis for den pågældende vares faktiske oprindelse, kan toldmyndighederne i indførselslandet træffe afgørelse om at lade det oprindeligt udstedte certifikat finde anvendelse som grundlag for en toldmæssig præferencebehandling, såfremt der for disse myndigheder er fremlagt nye bevisdokumenter, som er egnet til at godtgøre rigtigheden af den i certifikatet EUR.l angivne oprindelsesstatus.
Even if the customs authority of the exporting country, which had been asked to carry out a subsequent check, informed the customs authorities of the importing country that it was not possible to obtain evidence of the actual origin of the goods in question, the customs authorities of the importing country may decide to act on the certificate originally issued for the purpose of the grant of a preferential tariff where no documentary evidence has been produced to those authorities capable of establishing the correctness of the origin in the EUR.l certificate.
Hvor der er tale om varer, som er udført fra oprindelseslandet på et tidspunkt, hvor nævnte overenskomst endnu ikke var trådt i kraft, og for hvilke der derfor ikke kan fremlægges et tidligere udstedt certifikat EUR.l i henhold til artikel 9, stk. 3, i protokol nr. 3, vil en faktura udstedt af den oprindelige eksportør efter omstændighederne kunne udgøre et tilstrækkeligt bevis for en vares oprindelsesstatus. status.
In the case of goods which were exported out of the State of origin when the aforementioned agreement had not yet entered into force and for which an EUR.l certificate previously issued cannot be submitted in accordance with Article 9(3) of Protocol 3, an invoice made by the original exporter may in certain circumstances constitute sufficient evidence of the origin of the goods.
Præjudiciel "Direktiv om lægemidler - markedsføringstilladelse - bortfald" (Femte Afdeling)
Preliminary ruling (Directive on medicinal products - Authorization to place on the market -Lapse) (Fifth Chamber)
Ved kendelse af 20. december 1991, indgået til Domstolen den 16. marts 1992, havde Consiglio di Stato forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 65/65/EØF.
By order of 20 December 1991, received at the Court on 16 March 1992 the Consiglio di Stato (Council of State) referred two questions to the Court for a preliminary ruling on the interpretation of Council Directive 65/65/EEC.
Spørgsmålene var stillet under en sag, hvorunder de sagsøgende selskaber havde nedlagt påstand om udsættelse af gennemførelsen af en række dekreter, som var udstedt af det italienske sundhedsministerium, og hvorved registreringen af visse af selskabernes medicinske specialiteter var bortfaldet.
Those questions were raised in proceedings brought by the applicant companies for the suspension of various decrees adopted by the Italian Ministry for Health declaring the registration of certain of their medicinal products to have lapsed.
Consiglio di Stato ønskede først og fremmest oplyst, om bestemmelserne i artikel 11 i direktiv 65/65, sammenholdt med bestemmelserne i artikel 21, med senere ændringer, skal fortolkes således, at de grunde, der er angivet i bestemmelserne, er de eneste, som kan medføre suspension eller tilbagekaldelse af en markedsføringstilladelse, og de følgelig er til hinder for, at medlemsstaterne indfører andre grunde.
The Court observed that the Consiglio di Stato sought to know in the first place whether the provisions of Article 11 in conjunction with Article 21 of Directive 65/65/EEC, as amended, had to be interpreted as meaning that the grounds to which they refer are the sole grounds which may justify withdrawal or suspension of authorization to market and thus preclude the Member States from introducing others.
Domstolen bemærkede først, at den allerede har fortolket artikel 21 i direktiv 65/65 således, at tilladelsen til markedsføring af en medicinsk specialitet ikke kan nægtes, suspenderes eller tilbagekaldes af andre grunde end det af direktivet omhandlede hensyn til beskyttelsen af den offentlige sundhed.
To answer that question the Court stated that it had already interpreted Article 21 of the directive as meaning that authorization to market a proprietary medicinal product may not be refused, suspended or revoked save on the ground of the protection of public health as referred to by the directive.
Siden den dom er der udstedt en række nye fællesskabsbestemmelser om lægemidler.
Since that judgment there had been further provisions of Community law on which such measures might be based.
De nationale lovgivere er imidlertid ikke herved blevet bemyndiget til at fastsætte andre grunde til suspension eller tilbagekaldelse end dem, der udtømmende er opregnet i fællesskabsdirektiverne.
Nevertheless, it did not follow that the national legislature was empowered to provide for grounds of suspension or withdrawal other than those listed limitatively by the Community directives.
Det andet præjudicielle spørgsmål
Question 2
Med det andet præjudicielle spørgsmål ønskede den nationale retsinstans i det væsentlige oplyst, om ovennævnte bestemmelser i direktiv 65/65 ikke
The Court considered that with the second question the national court sought essentially to know whether the aforementioned provisions of Directive 65/65/EEC precluded national authorities not only from introducing other grounds of suspension or withdrawal than those laid down by Community law but also from providing for cases in which licences to market should lapse.
Retsvirkningerne af, at en markedsføringstilladelse bortfalder, er imidlertid de samme som retsvirkningerne af en tilbagekaldelse i henhold til direktiv 65/65, idet forholdet i begge tilfælde er det, at en bestående tilladelse ophæves.
Nevertheless the effects of such lapse are the same as those of withdrawal within the meaning of Directive 65/65/EEC since in both cases an existing licence is taken away.
Både den harmonisering, der er tilvejebragt ved direktiverne om medicinske specialiteter, og direktivernes gennemslagskraft ville blive svækket, hvis medlemsstaterne ikke blot kunne bestemme, at tilladelser kunne tilh3gpkal des i andre tilfælde end dem, der er angivet i direktiverne, men også, at tilladelser kunne ophæves af andre grunde.
The harmonized framework established by the directives on medicinal products and their practical effect would be altered if Member States were allowed to provide not only for cases of withdrawal other than those envisaged therein but also other grounds for taking away the licence.
Domstolen fremhævede afslutningsvis i den forbindelse, at ingen fællesskabsretlig bestemmelse inden for området bestemmer, at en tilladelse skal udnyttes inden for en bestemt frist.
The Court observed in that respect that there was no provision of Community law applicable in the matter which stipulated that the licence had to be used within a particular period.
Artikel 21 i Rådets direktiv 65/65/EØF af 26. januar 1965 om tilnær melse af lovgivning om medicinske specialiteter skal fortolkes således, at en markedsføringstilladelse for lægemidler kun kan suspenderes eller tilbagekaldes af de grunde, som er nævnt i direktivet eller i andre gældende fællesskabsbestemmelser.
Article 21 of Council Directive 65/65/EEC of 26 January 1965 on the approximation of provisions laid down by law, regulation or administrative action relating to proprietary medicinal products must be interpreted as meaning that the suspension or revocation of an authorization to market medicinal products may be decided only on the grounds laid down in that directive or other relevant provisions of Community law.
Bestemmelserne i direktiv 65/65/EØF med senere ændringer er ikke alene til hinder for, at de nationale myndigheder er afskåret fra at meddele suspension eller tilbagekaldelse af markedsføringstilladelser af andre grunde end dem, der er fastsat i fællesskabsretten, men også for, at de i visse tilfælde anser sådanne tilladelser for bortfaldet." det."
Directive 65/65/EEC as amended precludes the national authorities not only from introducing grounds for suspension or revocation other than those laid down by Community law but also from providing for the lapse of authorizations to market medicinal products."
Artikel 21 i direktiv 65/65/EØF skal fortolkes således, at suspension eller tilbagekaldelse af en tilladelse til markedsføring af lægemidler kun kan meddeles af de grunde, der er angivet i direktivet eller i andre gældende fællesskabsbestemmelser.
Article 21 of Directive 65/65/EEC must be interpreted as meaning that there can be no suspension or withdrawal of a licence to market medicinal products other than on the grounds laid down in the directive or in other applicable provisions of Community law.
Ved kendelse af 18. februar 1992, indgået til Domstolen den 3. april 1992, havde Verwaltungsgericht Hannover forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af EØF-traktaten, navnlig artikel 59, 60 og 62.
the Court for a preliminary ruling on the interpretation of the EEC Treaty and in particular Articles 59, 60 and 62 thereof.
Spørgsmålene var blevet rejst under en sag mellem den tyske statsborger Wirth og Landeshauptstadt Hannover vedrørende ydelse af uddannelsesstøtte til et jazz/saxofon-studium ved Hoogeschool voor de Kunsten i Arnhem, Nederlandene.
Those questions were raised in proceedings between S.M. Wirth, a German national and the Landeshauptstadt Hannover in relation to the grant of aid for training as a jazz-saxophonist at the Hoogeschool Voor de Kunsten, Arnhem in the Netherlands.
Domstolen bemærkede, at den forelæggende ret navnlig ønsker at få oplyst, om undervisning ved en højere læreanstalt skal betegnes som en tjenesteydelse i traktatens artikel 60's forstand.
The Court considered that the national court sought in particular to know whether courses available in an institute of higher education had to be classified as services within the meaning of Article 60 of the Treaty.
Domstolen henviste indledningsvis til, at kapitlet om tjenesteydelser i henhold til traktatens artikel 60, stk. 1, kun omfatter ydelser, der normalt udføres mod betaling.
The Court pointed out in limine that according to the first paragraph of Article 60 of the Treaty only services normally provided for remuneration were included in the chapter on services.
Selv om de fleste højere læreanstalter ganske vist finansieres ved hjælp af offentlige midler, findes der dog sådanne læreanstalter, der i det væsentlige finansieres ved hjælp af private midler, navnlig af de studerende eller deres forældre, og som søger at skabe en fortjeneste.
The Court stated that although it was true that the majority of institutes of higher education were financed out of public funds, nevertheless there were some financed mainly out of private funds, in particular by students or their parents and which sought to make a commercial profit.
Undervisningen på sådanne læreanstalter er tjenesteydelser i traktatens artikel 60's forstand.
When they are provided in such institutes, courses are services within the meaning of Article 60 of the Treaty.
Det af sådanne læreanstalter forfulgte mål består nemlig i at tilbyde en ydelse mod betaling.
The object pursued by such institutes is in effect to offer a service against remuneration.
Det fremgår imidlertid af det præjudicielle spørgsmåls ordlyd, at den forelæggende ret udelukkende sigter til den situation, hvor læreanstalten finansieres ved hjælp af offentlige midler og kun oppebærer gebyrer fra de studerende.
It nevertheless followed from the terms of the question put that the national court referred only to the case where the institute of education was financed out of public funds and received from the students only educational fees.
Undervisning ved en højere læreanstalt, der i det væsentlige finansie res ved hjælp af offentlige midler, er ikke en tjenesteydelse i EØF-traktatens artikel 60's forstand.
Courses given in a university or institute of higher education which is financed essentially out of public funds do not constitute services within the meaning of Article 60 of the EEC Treaty.
En uddannelsesstøtteordning er hverken i strid med EØF-traktatens artikel 59 eller artikel 62, såfremt der er tale om et studium ved en læreanstalt, hvis virksomhed ikke er en tjenesteydelse i traktatens artikel 60's forstand."
Neither Article 59 nor Article 62 of the EEC Treaty precludes a system of educational grants in so far as they relate to studies pursued in an institute the activities of which do not constitute services within the meaning of Article 60 of the EEC Treaty."
EØF-traktatens artikel 59 og 60 skal fortolkes således, at undervisning ved en højere læreanstalt under det nationale uddannelsessystem ikke kan betegnes som tjenesteydelser i bestemmelsernes forstand.
Articles 59 and 60 of the EEC Treaty must be interpreted as meaning that courses provided in an establishment which is part of higher education of a national system of education cannot be regarded as services within the meaning of those provisions.
Dette er derimod tilfældet med undervisning ved en læreanstalt, der i det væsentlige finansieres ved hjælp af private bidrag.
On the other hand that could be so as regards courses provided in an institute of education the financing of
EØF-traktatens artikel 62 er ikke til hinder for, at en med lemsstat kan have regler, hvorefter dens egne statsborgere, der studerer i en anden medlemsstat, fratages en ret til uddannelsesstøtte. sesstøtte.
Article 62 of the EEC Treaty does not preclude rules of a Member State which withdraws the right to an educational grant from its nationals who study in another Member State.
EØF-traktatens artikel 7 er ikke til hinderjfor, at fiJLmedlerasstat Ίαΰΐ yder^sThe egne statsborgere støtte til en uddannelse ved en højere læreanstalt, hvis uddannelsen gennemføres i den pågældende medlemsstat, selv når der i henhold til landets tidligere lovgivning kunne ydes en sådan støtte til statsborgere, som gennemførte sådanne studier i en anden medlemsstat."
Article 7 of the EEC Treaty does not preclude a Member State from paying its nationals aid for training in an institute of higher education only if the studies take place on national territory even where under previous legislation such a benefit could have been available to a national who pursued such studies in another Member State."
Præjudiciel "Støtteordning for olieholdige frø - fortabelse af sikkerhedsstillelse ved overskridelse af frist - proportionalitetsprincippet - artikel 5 i Rådets forordning (EØF) nr. 1594/83 af 14. juni 1983 og artikel 23, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2681/83 af 21. september 1983 - gyldighed" (Femte Afdeling)
Preliminary ruling (Subsidy system for oil seeds - Loss of security for failure to observe a time limit - Principle of proportionality - Article 5 of Council Regulation (EEC) No 15/94/83 of 14 June 1983 and Article 23(2) of Commission Regulation (EEC) No 2681/83 of 21 September 1983 - Validity) (Fifth Chamber)
Ved kendelse af 4. august 1992 indgået til Domstolen den 13. august s.a. havde Verwaltungsgericht Frankfurt am Main forelagt et præjudicielt spørgsmål om gyldigheden af artikel 5 i Rådets forordning (EØF) nr. 1594/83 og artikel 23, stk. 2, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2681/83.
By order of 4 August 1992, received at the Court on 13 August 1992, the Verwaltungsgericht (Administrative Court) Frankfurt am Main referred a question to the Court for a preliminary ruling on the validity of Articles 5 of Council Regulation (EEC) No 1594/83 and 23(2) of Commission Regulation (EEC) No 2681/83.
Spørgsmålet var rejst under en retssag, der af ADM var anlagt mod BALM i anledning af ADM's fortabelse af en sikkerhed, der var stillet inden for rammerne for støtteordningen til forarbejdning af olieholdige frø af raps, rybs og solsikker.
That question was raised in proceedings between ADM and BALM in relation to the loss by ADM of security paid under a system of aid for processing colza, rape and sunflower oil seeds.
Ved den forelæggende ret var der opstået tvivl om gyldigheden af de relevante bestemmelser set i lyset af proportionalitetsprincippet.
The Court observed that the national court's doubts concerned the validity of the provisions in question from the point of view of the principle of proportionality.