natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Parlamentet, der havde interveneret i sagen til støtte for Kommissionens påstand, havde endvidere nedlagt påstand om annui lati on af den nye artikel 18 i direktivet om affald.
The Parliament, which intervened in support of the Commission, claimed in addition that Article 18 of the directive be declared void.
Hjemmel s spørgsmål et
The legal basis
Domstolen bemærkede herom, at det fremgår af en nu fast retspraksis, at valget af hjemmel for en retsakt efter kompetencefordelingen i Fællesskabet skal ske på grundlag af objektive forhold, som gør det muligt at foretage en domstolskontrol.
The Court pointed out that, as it had consistently held, in the context of the organization of the powers of the Community the choice of the legal basis for a measure must be based on objective factors which were amenable to judicial review.
Disse forhold omfatter navnlig retsaktens formål og indhold.
Those factors included in particular the aim and content of the measure.
Hvad angår det formål, der forfølges med direktivet 91/156, anføres det i fjerde, sjette, syvende og niende betragtning til direktivet, at medlemsstaterne for at nå et højt miljøbeskyttelsesniveau bør træffe foranstaltninger til at begrænse affaldsproduktionen og til at fremme genvinding af affald og genbrug heraf som råmaterialer, og at medlemsstaterne bør være i stand til selv at bortskaffe eget affald og til at begrænse transport heraf.
As regards the aim pursued, the fourth, sixth, seventh and ninth recitals in the preamble to Directive 91/156 stressed that in order to achieve a high level of protection of the environment the Member States must take measures to limit the production of waste and to encourage the recycling and re-use of raw material and that they should be self-sufficient in the disposal of their waste and limit its movement.
Det fremgik herved af direktivet, at dette efter sit formål og indhold skal sikre, at affald - uanset om der er tale om industri- eller husholdningsaffald - behandles på en sådan måde, at hensynet til beskyttelsen af miljøet tilgodeses.
It was apparent from the aim and content of the directive that it was intended to ensure the management of waste whether of industrial or domestic origin in accordance with the requirements of the protection of the environment.
Domstolen bemærkede herefter, at der måtte gives Kommissionen medhold i det af den anførte, hvorefter affald, uanset om det kan genbruges, er varer, hvis bevægelighed i henhold til Traktatens artikel 30 i princippet ikke må hindres.
It was true that waste, whether recyclable or not, must be regarded as products the movement of which, in accordance with Article 30 of the Treaty, should not in principle be impeded.
Under disse omstændigheder kunne det ikke antages, at det omtvistede direktiv har til formål at gennemføre den fri bevægelighed for affald inden for Fællesskabet.
In those circumstances the directive could not be regarded as intended to promote the free movement of waste within the Community.
Domstolen bemærkede herved, at det utvivlsomt må medgives, at visse af bestemmelserne i direktivet, herunder navnlig bestemmelserne om definitioner i artikel 1, har betydning for det indre markeds funktion.
It was true that certain provisions of the directive and in particular the definitions in Article 1 had an effect on the operation of the internal market of the Community.
Den omstændighed, at en retsakt har betydning for det indre markeds oprettelse og funktion, er imidlertid ikke i sig selv tilstrækkelig til, at Traktatens artikel 100 A finder anvendelse.
Nevertheless, the mere fact that the establishment or operation of the internal market was concerned was not sufficient for Article 100a to be applied.
Det fremgår således af Domstolens praksis, at der ikke kan ske nogen anvendelse af artikel 100 A, såfremt den retsakt, der skal udstedes, kun accessorisk medfører en harmonisering af vilkårene på markedet inden for Fællesskabet.
The Court had held that there was no justification for recourse to Article 100a where harmonization of the conditions of the market within the Community was only an ancillary effect of the measure to be adopted.
Dette måtte antages at være tilfældet med det omtvistede direktiv.
That was so in the present case.
Hovedformålet med den i dettes artikel 1 forudsatte harmonisering er ud fra hensynet til at beskytte miljøet at sikre en effektiv behandling af affald i Fællesskabet, uanset dets oprindelse, og denne harmonisering har kun accessorisk betydning for konkurrence- og samhandelsvilkårene.
With a view to protecting the environment, the main object of the harmonization provided for by Article 1 of the directive was to ensure the effective management of waste in the Community and there was only an ancillary effect on the conditions of competition and trade.
Direktivet adskiller sig herved fra Rådets direktiv 89/428/EØF, som var genstand for den såkaldte titandioxiddom, og hvis formål er en indbyrdes tilnærmelse af de nationale bestemmelser, der har betydning for produktionsvilkårene inden for en bestemt industrisektor, med henblik på at fjerne konkurrencefordrejning inden for denne.
It was therefore to be distinguished from Council Directive 89/428/EEC which was the subject of the aforementioned 'titanium dioxide' judgment and was intended to approximate the national rules on the conditions of production in a particular sector of industry with the object of removing distortion of competition in that sector.
Domstolen lagde herefter til grund, at det anfægtede direktivet er blevet gyldigt udstedt på grundlag af Traktatens artikel 130 S.
In those circumstances the contested directive was validly adopted on the sole basis of Article 130s of the Treaty.
Parlamentet havde nedlagt påstand om annullation af artikel 18 i direktivet om affald, som indsat ved direktiv 91/156, med den begrundelse, at den ved denne bestemmelse indførte udvalgsprocedure strider mod Traktaten.
The Parliament sought the annulment of Article 18 of Directive 91/156 on the ground that the procedure of the Rules Committee for which it provided was incompatible with the Treaty.
Domstolen udtalte herom, at påstandene i en begæring om intervention i henhold til artikel 37, stk. 3, i statutten for Domstolen kun kan gå ud på at understøtte en af parternes påstande.
The third paragraph of Article 37 of the Statute of the Court of Justice provided that submissions made in an application to intervene must be limited to supporting the submissions of one of the parties.
Herefter bemærkede Domstolen, at Kommissionen havde nedlagt påstand om annullation af direktiv 91/156, men at Parlamentets påstand om annullation af den nye artikel 18 i direktivet om affald var begrundet i hensyn, der var ganske uden sammenhæng med dem, som Kommissionen havde henvist til. Parlamentets påstand kunne derfor ikke anses for at have samme genstand som Kommissionens, hvorfor den ikke kunne tages i betragtning.
While the Commission sought the annulment of Directive 91/156, the Parliament sought the annulment of Article 18 of the directive for reasons entirely different from those put forward by the Commission.
Generaladvokat Giuseppe Tesauro fremsatte forslag til afgørelse den 1. december 1992.
Mr Advocate General Tesauro delivered his Opinion on 1 December 1992.
Han udtalte heri følgende:
His proposal was as follows:
"Jeg skal herefter sammenfattende foreslå, at Domstolen frifinder sagsøgte og træffer afgørelse om sagens omkostninger således, at Kommissionen også betaler Rådets omkostninger, og at Parlamentet og Kongeriget Spanien bærer deres egne omkostninger."
For the reasons put forward above I propose that the Court should dismiss the application and order the Commission to pay the Council's costs; the Parliament and the Kingdom of Spain should be ordered to bear their own costs."
Præjudiciel "Fiskale bestemmelser - kapitaltilførselsafgift - overdragelse af en andel i et kommanditselskab" (Første Afdeling)
That question was raised in proceedings between the Finanzamt Kassel (hereinafter referred to as "the Finanzamt" and Viessmann GmbH & Co. KG (hereinafter referred to as "Viessmann" in relation to the taxation of the transfer of a share in the company. Viessmann is a limited partnership incorporated under German law.
Ved kendelse af 31. juli 1991, indgået til Domstolen den 31. oktober 1991, havde Bundesfinanzhof i medfør af EØF-Traktatens artikel 177 forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 4 i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter (EFT 1969 II, s. 405).
On 8 July 1983 V., who was a partner with unlimited liability, transferred part of his shareholding to his wife and children, who, according to the terms of the agreement for transfer, became partners with limited liability in the company.
Spørgsmålet var blevet rejst under en sag anlagt af Viessmann GmbH & Co. KG (herefter benævnt Viessmann) mod Finanzamt Kassel vedrørende kapitaltilførselsafgift ved overdragelse af en andel i selskabet. Viessmann er et kommanditselskab efter tysk ret.
The Finanzamt took the view that the shares transferred had changed in nature on their transfer from a partner with unlimited liability to persons with limited liability and inferred that the transfer must be treated as an issue of shares and accordingly subject to capital duty in accordance with German law.
Selskabet har en kapital på 9,8 millioner DM, som blev pålagt kapitaltilførselsafgift, da de hertil svarende indskud blev foretaget.
Such a transaction involved neither an increase in capital within the meaning of Article 4 (l)(c) nor an increase in assets within the meaning of Article 4 (2)(b) and could not, therefore, be subject to the taxation provided for the categories referred to therein.
I selskabet er der to ubegrænset, personligt hæftende selskabsdeltagere (komplementarer) og en selskabsdeltager, hvis hæftelse er begrænset til indskuddet (kommanditist).
"The transfer of part of his shareholding in a capital company by a member with unlimited liability for the debts of the capital company to a member whose liability in the company is limited cannot be subject to capital duty under Article 4 of Council Directive 69/335/EEC of 17 July 1969 concerning indirect taxes on the raising of capital.
Den 8. juli 1983 overdrog V., der er en af de ubegrænset hæftende selskabsdeltagere, en del af sin andel til sin ægtefælle og sine børn, som i henhold til overdragelsesaftalen skulle være begrænset hæftende deltagere i selskabet.
Mr Advocate General Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the First Chamber on 17 December 1992.
Finanzamt fandt, at de overdragne andele havde ændret karakter ved overgangen fra en ubegrænset hæftende selskabsdeltager til personer, hvis hæftelse er begrænset, og at overdragelsen derfor måtte anses for en erhvervelse af selskabsrettigheder, således at der i henhold tysk lovgivning skulle svares kapitaltilførselsafgift.
"Article 6(2) of Council Directive 69/335/EEC must be interpreted as meaning that, where part of the shareholding of a general partner of a limited partnership is transferred to another person and by virtue of that transfer becomes a limited partner share, a charge to capital duty arises, provided that capital duty has not previously been charged in respect of the shareholding transferred."
Den forelæggende ret ønskede med det præjudicielle spørgsmål oplyst, om der i henhold til direktivets artikel 4 kan opkræves kapitaltilførselsafgift, når en selskabsdeltager, der hæfter ubegrænset for et kapitalselskabs forpligtelser, overdrager en del af sin andel i selskabet til en selskabsdeltager, hvis hæftelse i selskabet er begrænset.
Case C-35/92 Ρ European Parliament ν Frederiksen (Official - Annulment of a promotion decision - Appeal) (Second Chamber)
En disposition, hvorved en ubegrænset hæftende selskabsdeltager overdrager en del af sin andel i selskabet til en begrænset hæftende selskabsdeltager, er imidlertid ikke omfattet af nogen af de i bestemmelsen nævnte kategorier.
By order of 28 January 1992, which was received at the Court on 20 February 1992, the Verwaltungsgericht Frankfurt am Main referred two questions to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EEC Treaty on the interpretation of Article 22(4) of Commission (EEC) Regulation No 262/79 of 12 February 1979 on the sale of butter at reduced prices for use in the manufacture of pastry products, ice-cream and other foodstuffs (OJ 1979 L 41, p.
Dispositionen er således navnlig ikke en udvidelse af kapitalen i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1, litra c), eller en udvidelse af selskabsformuen i henhold til artikel 4, stk. 2, litra b), og kan således ikke pålægges den afgift, der er fastlagt for disse kategorier.
1), as amended by Commission (EEC) Regulation No 31021/85 (3021/85) of 30 October 1985 (0J 1985 L 289, ρ 14).
En overdragelse af andele som den, der var foretaget i denne sag, kan således ikke anses for en disposition, der kan undergives afgift i henhold til direktivets artikel 4.
After preliminary processing in Germany part of the consignment was exported through an agent acting for Molkerei to Italy for the purpose of final processing.
Det er Domstolens opgave at fortolke alle bestemmelser i fællesskabsretten i den udstrækning, det er nødvendigt for, at de nationale retsinstanser kan tage stilling til de sager, der indbringes for dem, også selv om bestemmelserne ikke er nævnt udtrykkeligt i de spørgsmål, som disse retsinstanser forelægger Domstolen.
Since the Italian authorities did not release the control copy T5 until after the expiry of the time-limit provided for in Article 22(4) of Regulation No 262/69 the Bundesanstalt declared forfeit 15% of the security.
I konsekvens heraf fastslog Domstolen, for så vidt angår direktivets artikel 6, at formålet med denne bestemmelse bl.a. er at undgå, at selskabsandele, der ikke er pålagt afgift, fordi der er tale om indskud fra en ubegrænset hæftende selskabsdeltager, i de pågældende medlemsstater senere overdrages til en begrænset hæftende selskabsdeltager og således ændres til selskabsandele af denne karakter, uden at der svares den kapitaltilførselsafgift, der skulle være pålagt, da de hertil svarende indskud blev foretaget.
The Court pointed out that, as it had consistently held, the concept of force majeure must be understood in the sense of unusual and unforeseeable circumstances, beyond a trader's control, the consequences of which could not have been avoided even if all due care had been exercised.
Som det imidlertid fremgår af det anførte, var der svaret kapitaltilførselsafgift af alle andelene i Viessmann's kapital, da de hertil svarende indskud blev foretaget.
Delay by the authorities of a Member State in checking the processing of butter and returning the control document to the authorities of the State of origin was a circumstance beyond the trader's control in so far as he had no power to intervene in carrying out those tasks.
En overdragelse af andele som den, der var foretaget i denne sag, kunne herefter ikke undergives kapitaltilførselsafgift i henhold til direktivets artikel 6.
The fact that the Community rules provided, as did Regulation No 1687/76 in the main proceedings, for a trader a right to apply for other documents to be accepted as equivalent where there was delay on the part of the authorities could not be relied upon in order to deny that the malfunctioning of those authorities was unusual and unforeseeable but it was relevant in determining whether the trader concerned could have avoided the adverse consequences of the authorities' failure.
"Der kan ikke opkræves kapitaltilførselsafgift i medfør af artikel 4 i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter, når en selskabsdeltager, der hæfter ubegrænset for et kapitalselskabs forpligtelser, overdrager en del af sin andel i selskabet til en selskabsdeltager, hvis hæftelse er begrænset.
"There may be a presumption of force majeure within the meaning of Article 22(4) of Commission Regulation (EEC) No 262/79 of 12 February 1979 on the sale of butter at reduced prices for use in the manufacture of pastry products, ice-cream and other foodstuffs where the failure to respect the time-limit for the production of proof that butter has been processed in another Member State is attributable to delay on the part of the administrative authorities of that other State in verifying that the butter has been processed and in returning the control copy to the State of origin, provided that the trader in question has demonstrated diligence in requesting the administrative authorities of the State in which the goods are processed to complete those transactions, or in ensuring that they be so requested.
En sådan disposition kan heller ikke pålægges kapitaltilførselsafgift i medfør af direktivets artikel 6 i medlemsstater, der har valgt at undtage indskud fra ubegrænset hæftende selskabsdeltagere fra kapitaltilførselsafgift, når der allerede er svaret kapitaltilførselsafgift af de overdragne andele på det tidspunkt, hvor de hertil svarende indskud blev foretaget."
The fact that the trader has failed to make an application for other documents to be accepted as equivalent under Article 14 of Commission Regulation (EEC) No 1687/76 of 30 June 1976 laying down common detailed rules for verifying the use and/or destination of products from intervention may be held against him only if it was not the conduct of the administrative authorities in question which prevented him from safeguarding his rights through that procedure."
Generaladvokat F. G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Første Afdeling) den 17. december 1992.
Mr Advocate General Lenz delivered his Opinion at the sitting of the Second Chamber on 9 February 1993.
"Artikel 6, stk. 2, i Rådets direktiv 69/335/EØF skal fortolkes således, at der skal svares kapitaltilførselsafgift, når en del af en komplementarandel i et kommanditselskab overdrages til en anden og derved ændres til en kommanditanpart, medmindre der tidligere er erlagt en sådan afgift af de overdragne andele."
"There isa case of force majeure within the meaning of Article 22(4) of Commission Regulation (EEC) No 262/79 of 12 February 1979 on the sale of butter at reduced prices for use in the manufacture of pastry products, ice-cream and other foodstuffs (OJ 1979 L 41) where
Præjudiciel "Landbrug - forarbejdning af smør - fortabelse af sikkerhed - force majeure" (Anden Afdeling)
Case 220/91 Ρ Commission of the European Communities ν Stahlwerke Peine-Salzgi11 er AG
Ved kendelse af 28. januar 1992, indgået til Domstolen den 20. februar 1992, havde Verwaltungsgericht Frankfurt am Main i medfør af EØF-Traktatens artikel 177 forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 22, stk. 4, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 262/79 af 12. februar 1979 om salg til nedsat pris af smør beregnet til fremstilling af konditorvarer, konsumis og andre levnedsmiddel produkter (EFT L 41, s. 1), som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 3021/85 af 30. oktober 1985 (EFT L 289, s. 14).
Appeal against the judgment of 17 June 1991 delivered by the Court of First Instance (First Chamber) in Case T-120/89 Stahlwerke Peine-Salzgitter v Commission - Compensation for damage caused to an undertaking by Commission decisions on the allocation of delivery quotas.
Efter at der var foretaget en første forarbejdning i Tyskland, blev en del af partiet af en anden virksomhed på Molkerei-Zentrale's vegne udført til Italien med henblik på endelig forarbejdning.
Mr Advocate General Gulmann delivered his Opinion at the sitting on 17 March 1993.
Domstolen bemærkede, at ifølge dens faste praksis forstås der ved force majeure helt usædvanlige og uforudseelige omstændigheder, som den pågældende virksomhed ikke havde nogen indflydelse på, og hvis virkninger ikke kunne være undgået, selv om der var udvist den fornødne agtpågivenhed.
"that the Court should uphold the contested judgment and order the Commission to pay the costs of the appeal."
Indtræffer der en forsinkelse ved en medlemsstats kontrol af, om smørret er blevet forarbejdet, og fremsendelsen af kontrol dokumentet til oprindelsesstatens myndigheder, er det en omstændighed, som virksomheden ikke havde indflydelse på, da den ikke havde mulighed for at gribe ind i gennemførelsen heraf.
Case 228/91 Commission of the European Communities v Italian Republic Failure of State to fulfil obligations - Articles 30 and 36 of the EEC Treaty - Council Regulation (EEC) No 3796/81 on the common organization of the market in fishery products - Council Directive 83/643/EEC on the
Betingelsen om, at den omstændighed, der medførte negative følger for virksomheden, var helt usædvanlig og uforudseelig, må anses for opfyldt, når virksomheden - i forbindelse med en ordning for forvaltning af landbrugsmarkederne - på grund af adfærden hos en myndighed, hvis medvirken er nødvendig, bliver ude af stand til at opfylde de forpligtelser, der følger af fællesskabsbestemmelserne.
"By prohibiting the importation of consignments of fish containing nematode larvae and by requiring such consignments to undergo systematic inspection at the frontier, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 30 and 36 of the Treaty, Council Directive 83/643 and the Agreement between the Community and the Kingdom of Norway annexed to Regulation No 1691/73.
Dette kan imidlertid have betydning for, om virksomheden kunne have undgået de skadelige følger af myndighedens undladelse.
Since the remainder of the application should be dismissed I propose that the Italian Republic should bear three quarters of the costs and the Commission a quarter."
Det hedder i domskonklusionen:
Case C-330/91 The Queen ν Inland Revenue Commissioners, ex parte
Såfremt den erhvervsdrivende ikke har indgivet anmodning om bevismæssig ligestilling i henhold til artikel 14 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1687/76 af 30. juni 1976 om fælles gennemførelsesbestemmelser for kontrol med anvendelse af og/eller bestemmelse for produkter fra intervention, kan dette kun gøres gældende mod vedkommende, såfremt han ikke var forhindret i at beskytte sine rettigheder gennem denne procedure på grund af forvaltningsmyndighedens adfærd."
Commerzbank AG Preliminary ruling - High Court of Justice (Queen's Bench Division) -Interpretation of Articles 5, 7 and 52 to 58 of the EEC Treaty - National taxation legislation on repayment to resident taxpayers to the exclusion of non-residents - Discrimination on grounds of nationality.
Generaladvokat Carl Otto Lenz fremsatte forslag til afgørelse i retsmøde (Anden Afdeling) den 9. februar 1993.
Mr Advocate General Darmon delivered his Opinion at the sitting on 17 March 1993.
"Der foreligger et tilfælde af force majeure efter artikel 22, stk. 4, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 262/79 om salg til nedsat pris af smør beregnet til fremstilling af konditorvarer, konsumis og andre levnedsmiddel produkter (EFT L 41 af 16.2.1979), når
"Articles 52 and 58 of the Treaty preclude the legislation of a Member State from reserving the payment of repayment supplement, following the payment of tax that was not due, to companies which are resident for tax purposes in that State and from refusing it to non-resident companies, even where those companies are registered in another Member State where they are resident for tax purposes.
B. Retten i Første Instans
Court of Justice
Han foreslog Domstolen
Court of First Instance
Han foreslog følgende afgørelse:
Case T-21/93 C. Peixoto ν Commission Staff case
ARBEJDET VED DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS DOMSTOL OG RET I FØRSTE INSTANS * Ugen 22. - 26. marts 1993 nr. 10/93
PROCEEDINGS OF THE COURT OF JUSTICE AND THE COURT OF FIRST INSTANCE OF THE EUROPEAN COMMUNITIESl 22 to 26 March 1993 No 10/93 CONTENTS page
Sag C-314/91 Beate Weber mod Europa-Parlamentet Regler for institutionerne Sag C-345/92 Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland Miljø og forbrugere Sag C-313/90 CIRFS m.fl. mod Kommissionen Statsstøtte
Case C-345/92 Commission ν Federal Republic of Germany Environment and consumers Case C-313/90 CIRFS and Others ν Commission State aid
I FØRSTE INSTANS. DOMMENE OG DE FREMSATTE FORSLAG TIL AFGØRELSE OFFENTLIGGØRES SENERE I "SAMLING AF AFGØRELSER", SOM ER ENESTE GYLDIGE UDGAVE.
Court of First Instance Case T-43/89-RV Gill ν Commission