natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sag T-97/92: Loek Rijnoudt mod Kommissionen
Case T-97/92: Loek Rijnoudt ν Commission Staff case.
Redaktionen afsluttet den 13. november 1992
Completed: 13 November 1992.
ARBEJDET VED DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS DOMSTOL OG RET I FØRSTE INSTANS ' Ugen 16. - 20. november 1992 Nr. 30/92
Week of 16 to 20 November 1992
INDHOLD
No 30-92
Sag C-279/89 Kommissionen mod Det Forenede Kongerige
Case C-279/89 Commission ν United Kingdom Agriculture
Sag C-157/91 Kommissionen mod Kongeriget Nederlandene Regler for virksomhederne Sag C-235/91 Kommissionen mod Irland Landbrug
Competition Case C-105/91 Commission ν Hellenic Republic Taxation Case C-157/91 Commission ν Kingdom of the Netherlands Company law Case C-235/91 Commission ν Ireland Agriculture
Sag T-16/91
Case T-16/91 Rendo NV and Others ν Commission
Sag C-106/90 Emerald Meats mod Kommissionen Forslag til afgørelse fra generaladvokat Claus Gulmann Sag C-317/90 Emerald Meats mod Kommissionen Forslag til afgørelse fra generaladvokat Claus Gulmann Sag C-129/91 Emerald Meats mod Kommissionen Forslag til afgørelse fra generaladvokat Claus Gulmann
Case C-243/89 13 Commission ν Kingdom of Denmark Opinion of Mr Advocate General Tesauro Case C-106/90 13 Emerald Meats ν Commission Opinion of Mr Advocate General Gulmann Case C-317/90 14 Emerald Meats ν Commission Opinion of Mr Advocate General Gulmann Case C-129/91 14 Emerald Meats ν Commission Opinion of Mr Advocate General Gulmann Case C-148/91 14 Vereniging Veronica Omroep Organisatie ν Commissariaat voor de Media Opinion of Mr Advocate General Tesauro Joined Cases C-267/91 and C-268/91 15 Criminal proceedings against Keck and Mithouard Opinion of Mr Advocate General Van Gerven Case C-308/90 16 Advanced Nuclear Fuels ν Commission Opinion of Mr Advocate General Jacobs
Ved stævning indgivet til Domstolen den 11. september 1989 havde Kommissi­onen anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Det Forenede Kongerige ved at fastsætte en række betingelser i licenser til fiskeri har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØF­Traktatens artikel 34, 48, 52 og 59, Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 og Kommissionens forordning (EØF) nr. 1251/70.
By application lodged on 11 September 1989, the Commission sought a declaration that by imposing certain fishing licence conditions the United Kingdom had failed to fulfil its obligations under Articles 34, 48, 52 and 59 of the EEC Treaty, Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council, and Regulation (EEC) No 1251/70 of the Commission.
I henhold til britisk lovgivning skal fiskerfartøjer, der er registreret i Det Forenede Kongerige, have en fiskerilicens.
Under the terms of the relevant British legislation, fishing vessels registered in the United Kingdom had to have a fishing licence.
Fra den 1. januar 1986 blev der i de licenser, der blev udstedt til fiskeri efter arter omfattet af de britiske kvoter, indsat betingelser, som skulle sikre, at fiskerfartøjerne havde en "reel økonomisk tilknytning" til Det Forenede Kongerige, og som alle til enhver tid skulle være opfyldt, idet fartøjet i modsat fald ville få frataget licensen.
Since 1 January 1986 the issue of licences for species covered by the United Kingdom quotas had been subject to certain conditions which sought to ensure that fishing vessels had a "real economic link" with the United Kingdom and had at all times to be satisfied concurrently, failing which the licences would be withdrawn.
Betingelserne vedrører dels driften af det fartøj, licensen udstedes til, dels besætningen.
Those conditions concerned, on the one hand, the operation of the vessel in respect of which the licence was granted and, on the other hand, its crew.
I henhold til den sidste betingelse skal 75% af et fiskerfartøjs besætning være britiske statsborgere eller statsborgere i en anden medlemsstat i Fæl­lesskabet, indtil den 1. januar 1993 dog med undtagelse af spanske og por­tugisiske statsborgere.
Under the terms of the second requirement 75% of the crew of a fishing vessel had to be British citizens or nationals of another Member State of the Community, excluding Spanish and Portuguese nationals until 1 January 1993.
Domstolen bemærkede i denne forbindelse indledningsvis, at den anfægtede betingelse medfører en forskelsbehandling på grundlag af nationalitet til skade for spanske og portugisiske statsborgere, der arbejder som selvstæn­dige fiskere. Dette er ­ alt efter de nærmere omstændigheder ­ i strid med forbuddet i artikel 52 eller artikel 59 i EØF­Traktaten.
The Court pointed out that the contested requirement entailed discrimination on grounds of nationality against Spanish and Portuguese nationals working as self-employed fishermen, which was prohibited by Article 52 or Article 59 of the EEC Treaty, as the case may be.
Domstolen bemærkede endvidere, at den omtvistede betingelse, for så vidt som den angår fiskeri efter arter omfattet af de britiske kvoter uden for Det Forenede Kongeriges fiskerizone, forværrer forholdene for spanske og portugisiske arbejdstagere i forhold til den situation, de befandt sig i forud for Spaniens og Portugals tiltrædelse, og således udgør en ulovlig forskelsbehandling til skade for statsborgere i disse lande, der som arbejdstagere er beskæftiget med fiskeri. Forskelsbehandlingen fandtes ikke at kunne begrundes i artikel 56 og 216 i tiltrædelsesakten af 1985.
Moreover, the requirement at issue, in so far as it concerned fishing for species subject to United Kingdom quotas outside British fishery limits, brought about a deterioration of the situation of Spanish and Portuguese workers existing before the accession of Spain and Portugal and consequently constituted discrimination against Spanish and Portuguese nationals working as employed fishermen which could not be justified under Articles 56 and 216 of the 1985 Act of Accession.
Med hensyn til Rådets forordning nr. 1612/68 og Kommissionens forordning nr. 1251/70 bemærkede Domstolen, at såfremt en arbejdstager, der allerede var beskæftiget i Det Forenede Kongerige forud for Spaniens og Portugals tiltrædelse, er statsborger i et land, der var medlem af Fællesskabet, har de af hans familiemedlemmer, der måtte være spanske eller portugisiske statsborgere, de rettigheder, som følger af de nævnte forordninger, uafhængigt af overgangsbestemmelserne i tiltrædelsesakten af 1985.
As regards Regulation No 1612/68 of the Council and Regulation No 1251/70 of the Commission, where a worker already employed in the United Kingdom before the accession of Spain and Portugal was a national of a State which was a member of the Community, any members of his family who were Spanish or Portuguese nationals possessed rights which they derived from the abovementioned regulations, irrespective of the transitional provisions of the 1985 Act of Accession.
Udelukkelsen af spanske og portugisiske statsborgere fra de 75% af et britisk fartøjs besætning er således i strid med artikel 11 i forordningerne.
Accordingly, the exclusion of those Spanish and Portuguese nationals from the 75% of the crew of a British vessel was contrary to Article 11 of the abovementioned regulations.
Endelig bemærkede Domstolen, for så vidt angår bopælskravet, hvorefter de britiske statsborgere eller statsborgere i en anden medlemsstat, som udgør 75% af et fiskerfartøjs besætning, skal have bopæl i Det Forenede Kongerige, på øen Man eller på Kanaløerne, at Det Forenede Kongerige ved at opstille dette krav indirekte udelukker statsborgere i andre medlemsstater fra de 75% af et fiskerfartøjs besætning på grund af deres nationalitet.
Lastly, as regards the residence requirement, under which United Kingdom nationals or the nationals of another Member State constituting 75% of the crew of a fishing vessel had to reside ashore in the United Kingdom, Isle of Man or Channel Islands, it sufficed to observe that by imposing that condition the United Kingdom was indirectly excluding from the 75% of the crew of a fishing vessel the nationals of other Member States on account of their nationality.
Britiske statsborgere har nemlig som altovervejende hovedregel bopæl i land i Det Forenede Kongerige og opfylder dermed automatisk denne betingelse, mens statsborgere i andre medlemsstater i de fleste tilfælde ville skulle flytte til Det Forenede Kongerige for at opfylde betingelsen.
The great majority of United Kingdom nationals resided ashore in the United Kingdom and thus automatically satisfied that condition, whereas the nationals of other Member States would be obliged in most cases to move their residence to the United Kingdom in order to satisfy the same condition.
Følgelig er bopælskravet i strid med artikel 48, 52 og 59 i EØF-Traktaten.
Consequently, the residence requirement was contrary to Articles 48, 52 and 59 of the EEC Treaty.
Det Forenede Kongerige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 48, 52 og 59 i EØF-Traktaten, artikel 11 i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, og Kommissionens forordning (EØF) nr. 1251/70 af 29. juni 1970 om arbejdstagerens ret til at blive boende på en medlemsstats område efter at have haft beskæftigelse dér, ved fra de 75% af besætningen på et fiskerfartøj under britisk flag, som skal være britiske statsborgere eller statsborgere i andre medlemsstater, at udelukke a) spanske og portugisiske statsborgere, der som arbejdstagere er beskæftiget med fiskeri efter arter omfattet af britiske kvoter uden for Det Forenede Kongeriges fiskerizone, b) spanske og portugisiske statsborgere, der arbejder som selvstændige fiskere, og c) spanske og portugisiske statsborgere, der er familiemedlemmer til en statsborger i en stat, som var medlem af Fællesskabet forud for Spaniens og Portugals tiltrædelse, og ved at kræve, at andre medlemsstaters statsborgere, som udgør en del af de pågældende 75% af besætningen, skal have bopæl i land i Det Forenede Kongerige, på øen Man eller på Kanaløerne.
By excluding from the 75% of the crew of a fishing vessel flying the British flag which must be composed of United Kingdom nationals or nationals of other Member States (a) Spanish and Portuguese nationals who, as employed workers, fish for species subject to United Kingdom quotas outside British fishery limits, (b) Spanish and Portuguese nationals working as self-employed fishermen and (c) Spanish and Portuguese nationals who are members of the family of a national of a State which was a member of the Community prior to the accession of Spain and Portugal, and by requiring the nationals of other Member States who form part of that 75% of the crew to reside ashore in the United Kingdom, Isle of Man or Channel Islands, the United Kingdom has failed to fulfil its obligations under Articles 48, 52 and 59 of the EEC Treaty, under Article 11 of Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community and under Regulation (EEC) No 1251/70 of the Commission of 29 June 1970 on the right of workers to remain in the territory of a Member State after having been employed in that State;
Hver part, herunder intervenienten, bærer sine egne omkostninger."
The parties, including the intervener, are ordered to bear their own costs."
Generaladvokat Claus Gulmann fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 12. maj 1992.
Mr Advocate General Gulmann delivered his Opinion at the sitting of the Court on 12 Mav 1992.
Han foreslog Domstolen at fastslå, at Det Forenede Kongerige ved med virkning fra den 1. januar 1986 i fiskerilicenser at indføre en ny betingelse vedrørende besætningens sammensætning har krænket sine forpligtelser efter Traktatens artikel 48, Rådets forordning nr. 1612/68 og Kommissionens forordning nr. 1251/70, at Det Forenede Kongerige i øvrigt frifindes, at hver part bærer sine omkostninger, og at Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger."
Declare that by introducing in fishery licences with effect from 1 January 1986 a new condition regarding the composition of the crew the United Kingdom has infringed its obligations under Article 48 of the Treaty, Regulation No 1612/68 of the Council and Regulation No 1251/70 of the Commission;
Forenede sager C-271/90, C-281/90 og C-289/90: Kongeriget Spanien, Kongeriget Belgien og Den Italienske Republik mod Kommissionen
Joined Cases C-271/90, C-281/90 and C-289/90: Kingdom of Spain ν Commission
Ved stævninger indgivet til Domstolens justitskontor henholdsvis 7., 14. og 20. september 1990 havde Kongeriget Spanien, Kongeriget Belgien og Den Italienske Republik nedlagt påstand om annullation af Kommissionens direktiv 90/388/EØF.
By applications lodged at the Court Registry on 7, 14 and 20 September 1990 respectively, the Kingdom of Spain, the Kingdom of Belgium and the Italian Republic sought the annulment of Commission Directive 90/388/EEC.
Sagsøgerne gjorde gældende, at Traktatens artikel 90, stk. 3, under henvisning til hvilken det omtvistede direktiv var udstedt, ikke tillægger Kommissionen kompetence til at forpligte medlemsstaterne til at påbyde en ændring af kontrakter, der frit er indgået mellem teleselskaber og brugere, således som det er fastsat i direktivets artikel 8.
The applicants stated that Article 90(3) of the Treaty on the basis of which the contested directive was adopted did not confer on the Commission the power to compel Member States to require the amendment of contracts which were freely entered into by operators and users of telecommunications services, as provided for in Article 8 of the directive.
Domstolen bemærkede hertil, at som den allerede har fastslået, giver Traktatens artikel 90 kun Kommissionen kompetence med hensyn til statslige for anstaltninger, og konkurrencestridig adfærd fra virksomhedernes side på deres eget initiativ kan kun påtales ved hjælp af individuelle beslutninger, truffet i henhold til Traktatens artikel 86 og 86.
The Court pointed out that, as it had previously held, Article 90 of the Treaty conferred power on the Commission only as regards State measures and anti-competitive behaviour adopted by enterprises on their own initiative could be called into question only through individual decisions adopted under Articles 85 and 86 of the Treaty.
Det fremgår ikke af direktiv 90/388/EØF, at man ved hjælp af statslig regulering har tvunget eller tilskyndet de virksomheder, der er indrømmet særlige eller eksklusive rettigheder, til at indgå langvarige kontrakter.
Directive 90/388/EEC did not give any indication that holders of special or exclusive rights had been constrained or encouraged by State rules to enter into long-term contracts.
Med hensyn til sagsøgernes argument om, at det omtvistede direktiv ikke indeholder en tilstrækkelig begrundelse for så vidt angår særlige rettigheder, bemærkede Domstolen, at den allerede har fastslået, at når der med direktivet tilsigtes en ophævelse af særlige rettigheder inden for en given sektor, må den i direktivet indeholdte begrundelse betragtes som utilstræk-
As regards the argument that, in so far as it concerned special rights, the contested directive contained an inadequate statement of grounds, the Court had previously held that where a directive sought to abolish special rights in a particular sector, it did not contain a sufficient statement of grounds if it did not specify either in the preamble or in the operative part the type
- 6 - kel ig, når det hverken af direktivets bestemmelser eller betragtningerfremgår, hvilken type særlige rettigheder, der konkret er omfattet, og hvorfor disse er i strid med Traktatens forskellige bestemmelser.
6 - of special rights actually envisaged or the way in which the existence of those rights was contrary to the various provisions of the Treaty.
Domstolenfastslog afslutningsvis, at dette ikke fremgår af det omtvistede direktiv.
The contested directive did not provide such information.
Således kan det ikke på grundlag af definitionen i direktivets artikel 1 fastlægges, hvilken type særlige rettigheder, der konkret er omfattet, og hvorfor disse er i strid med Traktatens forskellige bestemmelser.
The definition appearing in Article 1 did not make it possible to determine the type of special rights envisaged or in what way the existence of those rights was contrary to the various provisions of the Treaty.
Kommissionens direktiv 90/388/EØF af 28. juni 1990 om liberalisering af markedet for teletjenester annulleres, for så vidt der hermed tilsigtes en regulering af de særlige rettigheder.
Commission Directive 90/388/EEC of 28 June 1990 on competition in the markets for telecommunications services is declared void inasmuch as it seeks to govern special rights.
I øvrigt frifindes sagsøgte.
For the rest, the application is dismissed.
Hver part bærer sine omkostninger."
The parties shall bear their own costs.
Generaladvokat F. G. Jacobs havde fremsat forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 20. maj 1992.
Mr Advocate General Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Court on 20 Mav 1992.
Følgende bestemmelser i Kommissionens direktiv 90/388/EØF af 28. juni 1990 annulleres: artikel 1, stk. 1, første led, for så vidt definitionen af 'teleselskaber' omfatter offentlige eller private virksomheder - herunder de af virksomhederne kontrollerede filialer - som af en medlemsstat har fået tildelt særlige rettigheder med henblik på etablering af offentlige telenet og i givet fald levering af teletjenester, artikel 2 og 4 i det omfang de omhandler særlige rettigheder, og artikel 8.
Article 1(1), first indent, in so far as it includes in the definition of "telecommunication organizations" public or private bodies, and the subsidiaries they control, to which a Member State grants special rights for the provision of a public telecommunications network and, when applicable, telecommunications services;
I øvrigt frifindes sagsøgte.
For the rest, the applications should be dismissed.
Parterne og intervenienten pålægges at betale deres egne om kostninger."
The parties and the intervener should bear their own costs."
Sag C-105/91: Kommissionen mod Den Hellenske Republik
Case C-105/91: Commission ν Hellenic Republic
"Afgifter af personbiler - anvendelse af forskellige satser" (Domstolens plenum)
(Taxation of private cars - Application of different rates) (Full Court)
- 7 - sine forpligtelser i henhold til EØF-Traktatens artikel 95, idet den for teknisk traditionelle personbiler, der indføres fra andre medlemsstater, anvender højere satser for den særlige forbrugsafgift end dem, den anvender for tekniske traditionelle personbiler, der fremstilles eller samles i Grækenland.
By application lodged on 2 April 1991, the Commission brought an action for a declaration that by applying higher rates of special consumer tax to private cars incorporating traditional technology imported from other Member States than are applied to private cars incorporating traditional technology produced or assembled in Greece, the Hellenic Republic had failed to fulfil its obligations under Article 95 of the EEC Treaty.
Til det første argument bemærkede Domstolen blot, at i henhold til dens faste praksis udgør medlemsstaternes tilsidesættelse af deres forpligtelser i henhold til Traktaten et traktatbrud, uanset hyppigheden og omfanget af de påtalte tilfælde.
On the first argument, it sufficed to reply that the Court had consistently held that a Member State was guilty of a failure to fulfil its obligations under the Treaty regardless of the frequency or the scale of the circumstances complained of.
Til det andet argument bemærkede Domstolen, at spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, må vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, og at ændringer af forholdene i tiden derefter ikke kan tages i betragtning af Domstolen.
On the second argument, the Court pointed out that the question whether there had been a failure to fulfil obligations had to be examined on the basis of the position in which the Member State found itself at the end of the period laid down in the reasoned opinion; subsequent changes could not be taken into account by the Court.
For så vidt angik det tredje argument bemærkede Domstolen, at argumentet understreger, at den anfægtede lovgivning har beskyttelsesformål, og det således bekræfter traktatbruddet.
As regards the third argument, the Court observed that it emphasized the protective purpose of the legislation complained of and therefore was confirmation of the failure to fulfil Treaty obligations.
Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØF-Traktatens artikel 95, idet den ved indførsel af teknisk traditionelle personbiler, der er fremstillet i andre medlemsstater, anvender højere satser for den særlige forbrugsafgift på biler end dem, der anvendes på teknisk traditionelle personbiler, der fremstilles eller samles i Grækenland.
By applying higher rates of special consumer tax to private cars incorporating traditional technology imported from other Member States than are applied to private cars incorporating traditional technology produced or assembled in Greece, the Hellenic Republic has failed to fulfil its obligations under Article 95 of the EEC Treaty;
Generaladvokat Gui seppe Tesauro havde fremsat forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 7. juli 1992.
Mr Advocate General Tesauro delivered his Opinion at the sitting on 7 July 1992^
Han foreslog, at:
He proposed that the Court should:
det blev fastslået, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØF-Traktatens artikel 95, idet den ved indførsel af teknisk traditionelle personbiler, der er fremstillet i andre medlemsstater, anvender højere satser for den særlige forbrugsafgift på biler end dem, der anvendes på teknisk traditionelle personbiler, der fremstilles eller samles i Grækenland, og
Declare that by applying higher rates of special consumer tax to private cars incorporating traditional technology imported from other Member States than are applied to comparable cars produced
Sag C-157/91: Kommissionen mod Kongeriget Nederlandene
Case C-157/91: Commission ν Kingdom of the Netherlands
"Traktatbrud - direktiv - autorisation af personer, der skal foretage lovpligtig revision af regnskaber" (Domstolens plenum)
17.11.1992 (Failure of a State to fulfil obligations - Directive - Approval of persons responsible for carrying out the statutory audits of accounting documents) (Full Court)
Ved stævning, indleveret den 14. juni 1991, havde Kommissionen anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Traktaten, idet det ikke inden for den fastsatte frist har udstedt de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Rådets ottende direktiv 84/253/EØF, og ikke straks har underrettet Kommissionen herom.
By application lodged on 14 June 1991, the Commission brought an action for a declaration that, by failing to bring into force within the prescribed period the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with the provisions of the Eighth Council Directive (84/253/EEC) and by failing to inform the Commission thereof without delay, the Kingdom of the Netherlands has failed to fulfil its obligations under the EEC Treaty.
Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Traktaten, idet det ikke inden for den fastsatte frist ved lov eller administrativt har udstedt de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme artikel 4 og 8 i Rådets ottende direktiv 84/253/EØF af 10. april 1984 på grundlag af Traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), om autorisation af personer, der skal foretage lovpligtig revision af regnskaber.
By failing to bring into force within the prescribed period the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Articles 4 and 8 of the Eighth Council Directive (84/253/EEC) of 10 April 1984, based on Article 54(3)(g) of the EEC Treaty, on the approval of persons responsible for carrying out the statutory audits of accounting documents, the Kingdom of the Netherlands has failed to fulfil its obligations under the Treaty;
Generaladvokat Marco Darmon fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 7. juli 1992.
Mr Advocate General Darmon delivered his Opinion at the sitting of the Court on 7 July 1992.