natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dommer Donner har med rette nævnt, at opgaven var endnu vanskeligere for Karl Roemer, der ikke som sin
From the outset, Karl Roemer, together withhis distinguished colleague Maurice Lagrange, demonstrated the vital importanceof the role played by the Advocate
kollega havde sin baggrund i en retsorden, der besidder en sådan institution.
General in the Court's decision-making process.Judge Donner rightly points outthat Karl Roemer's task was even more difficult because,unlike his colleague, hecame from a legal tradition in which no such office existed.
I en række sager fra de første år. i hvilke Domstolen tog stilling til principper af afgørende betydning for fællesskabsrettens fremtid, har Karl Roemer's forslag til afgørelse spillet en væsentlig rolle i dannelsen af Domstolens tænkning.
In the early years, in a whole series of cases in which the Court laid down principlesof decisive importance for the future of Community law, Karl Roemer's Opinionsplayed a crucial role in shapingthe thinking of the Court.
Han havde en sjælden evne til at gribe fast om sagens kerne og til herved i kraft af sin kritiske sans og sin dømmekraft at sondre mellem væsentligt og uvæsentligt. Af temperament var han navnlig optaget af sagernes faktiske omstændigheder, for det var et grundprincip for ham, at den juridiske argumentation ikke kan opbygges i den tomme luft; det er de faktiske omstændigheder, der afgør, hvilken regel der skal anvendes.
There were few who hadhis capacity for going straight to the heart of issuesand extracting both the strongand weak points, making full use of his critical facultiesand powers of discernment.He concentrated instinctively on the facts of the case, always following the principlethat legal arguments cannot be formulated in a vacuum and that the facts determinethe rule to be applied.
I de betydningsfulde sager fra begyndelsen og indtil han forlod Domstolen, skaffede han gennem sine klarsynede analyser af den enkelte sags faktiske grundlag Domstolen et uvurderligt arbejdsgrundlag, der afgørende har præget afgørelserne helt frem til i dag.
In the leading cases of the early years and until he retired, hisperceptive analysesof the facts of each case provided the Court with an invaluableworking basis and profoundly influenced its judgments.
Domstolen havde fra begyndelsen som en nyfødt brug for hjælp for at kunne gå sikkert. Under Karl Roemer's og hans udsøgte kollega hr. Lagrange's faste, men ikke for strenge tilsyn har Domstolen gradvis kunnet udforme den fællesskabsretlige ordning, vi kender.
Like an infant, the Court needed help at first before it found its feet.
Den mand, vi i dag mindes, kan derfor anses for at være en af arkitekterne for den juridiske bygning, der nu er en af Fællesskabets grundpiller.
The man to whom we pay tribute today can therefore be regarded as one of thearchitects of the legal edifice that is now one of the main pillars of the Community.
Vi har omkring os i denne bygning på vore reolers hylder Karl Roemer's monument.
Karl Roemer's monument surrounds us in this building, it lies on our bookshelves.
Endnu i Karl Roemer's tid på Domstolen havde denne sit sæde i Villa Vauban, det nuværende Musée Pescatore, hvor dens medlemmer, mens antallet af retssager endnu ikke var stort, var beskæftiget med at affatte procesreglementet.
Karl Roemer was at the Court when it was still in the Villa Vauban, now the PescatoreMuseum, and when its Members used to devote themselves to draftingthe Rules of Procedure for lack of cases to try.
Da Karl Roemer forlod Domstolen var den flyttet til denne storartede bygning, som vort værtslands regering har bygget til den, og der var da ingen, der kunne finde på at beklage sig over, at der ikke var arbejde nok.
When Karl Roemer left us, the Court was installed in this magnificent Court Building, built for it by thegovernment of our host country, and by that time nobody dreamt of complaining of under-employment.
Tiden går så hurtigt, at mange ansigter er forsvundet siden da, og i dag er det kun to af Domstolens medlemmer, der har fungeret samtidig med generaladvokat Roemer, nemlig dommer Pescatore og mig selv.
Time passesso quickly and since then a great many faceshave disappeared. Onlytwo Members of the Court whose terms of office overlapped with Mr AdvocateGeneral Roemer are left: Judge Pescatore and myself.
Ikke ret mange af Domstolens ansatte har kendt og arbejdet sammen med ham.
Amongst the staff, there areonly a few who knew him and worked with him.
Det er derfor et særligt privilegium at have haft den ære, det være sig i nok så kort et tidsrum, at være kollega til en af fællesskabsrettens fædre og at kunne udtrykke sin taknemmelighed for hans store velvilje over for en nybegynder-kollega.
It is therefore a special privilege to have had the honour of being for a time, shortthough it was, the colleague of one of the fathers of Community law and to be ableto express my gratitude for the great kindness which he showed towards a new, inexperienced colleague.
På Domstolens vegne vil jeg over for Karl Roemer's familie udtrykke vor dybe medfølelse og vor respekt og taknemmelighed for de store tjenester, Karl Roemer har ydet Europa.
On behalf of the Court, I should like to express our sympathy to Karl Roemer'sfamily and to express our respect and gratitude for the great services which he performed for Europe.
Tale holdt af præsident Mackenzie Stuart i anledning af dommer P. Pescatore's fratræden
Address by President Lord Mackenzie Stuart on the occasion of theretirement from office of JudeeP. Pescatore
Fransk er traditionelt Domstolens arbejdssprog.
The working language of the Court has traditionally been French and that traditionis not one with which I wish to break.
Denne tradition ønsker jeg normalt ikke at modarbejde, men enhver tradition må fra tid til anden vige for mere tungtvejende hensyn: i nærværende tilfælde, kære kollega, er det Deres ønske om. at jeg tager ordet på engelsk, og på denne så usædvanlige dag. hvor Domstolen tager afsked med en af dens mest fremtrædende medlemmer, indvilliger jeg gerne i at bryde traditionen.
Nevertheless,all traditions have, from timeto time, to yield to a greater imperative. In the present case, my dear colleague,that imperative is your wish that I speak in English, and so today, which is noordinary day but one on which the Court sadly takes leave of one of its mosteminent Members, I willingly agree to depart from tradition.
(*)I de fleste tilfælde er en hvidest, der genfortæller et levnedsløb taget fra et af de gængse opslagsværker, kedsommelig.
() A tribute which is no more than a recital of achievementsculled from anystandard work of reference normally makes dull reading.
For Deres vedkommende er levnedsløbet imidlertid i sig selv enestående. Efter et fremragende studieforløb blev De i 1946 ansat i det luxembourgske udenrigsministerium: kun seksten år senere var De ministeriets generalsekretær med rang af befuldmægtiget minister.
In your case, however,these achievementsare remarkable enough in themselves.After a distinguishedacademic career you joined the Luxembourg Ministry of Foreign Affairs in 1946:only 16 years later you held the post of SecretaryGeneral to the Ministry with rankof Minister Plenipotentiary.
I mellemtiden, sidst i 1940'erne og først i 1950'erne, havde De været medlem af den luxembourg ske FN-delegation: De havde deltaget i forhandlingerne vedrørende OEEC konventionen, forhandlingerne vedrørende Benelux-traktaten og vedrørende ændringen af Den belgisk-luxembourgske økonomiske Union. Måske allervigtigst havde De i 1956 og 1957 været en af Luxembourgs forhandlere vedrørende EØF-traktaten og Euratom-traktaten. Den kortfattede beretning.
En route, during the late 1940sand early 1950s, youwere a member of the Luxembourg delegation to the United Nations; you hadtaken part in the negotiations for the Convention establishing the OEEC, for the Benelux Treaty and for the revision of the Belgium-Luxembourg Economic Union.Perhaps mostimportantlyofall,youhad,in1956 and1957, been one of the Luxembourg negotiators for the European Economic Treaty and the Euratom Treaty.
Samtidig med. at De gjorde en fremragende diplomatisk karriere, formåede De at skabe Dem et enestående akademisk ry.
At the same time as you were carving out for yourself a remarkable career in thediplomatic field you were building an academicreputation second to none.
Deres årlange tilknytning til universitetet i Liège, først som chargé de cours og siden, fra 1963, som professor, borger i sig selv herfor.
Yourlong association with the Univeristy of Liöge,,first as chargö de cours and then,from 1963, as professor, would by itself warrant such a statement.
Men ikke nok med det.
But there ismuch more.
Forelæsninger ved Akademiet for international Ret i Haag, seminarer ved Centre européen Universitaire i Nancy, medlemskab af det fornemme Institut de droit international og af kuratoriet ved Max-Planck instituttet for komparativ offentlig ret vidner om den anseelse, De nyder.
Lectures at The Hague Academy of International Law, seminars at the Centre Europden Universitaire, Nancy and membership of the prestigious Institutde droit international and of the Curatorium of the Max-Planck Institute for Comparative Public Law bear testimony to the respect which you had won.
Det var med denne baggrund. De i 1967 tiltrådte som dommer ved Domstolen.
It was with this background that you joined the Court in 1967.
(') Originalsprog: Engelsk.
(*) Original text : English.
Dette er ofte rigtigt, men slet ikke i Deres tilfælde.
This is often true,but in your casenever.
Klarheden og dybden er hos Dem iøjnefaldende.
The clarity and the profundity are both there in evidentform.
Næppe nogen har med samme dybde, samme intensitet overvejet Fællesskabets svar på ændrede forhold og rettens betydning for overholdelsen af de grundlæggende principper, traktaterne har knæsat.
Few have thought so deeply, so intensely, upon the response ofthe Community to changing circumstances and upon the role of the law in assuringthe observance of the fundamental principles dictated by the Treaties.
Det er ingen hemmelighed, jeg røber, når jeg siger, at De til enhver tid har tvunget os til at tænke mere nøjagtigt, end vi ellers ville have gjort, og til at befri vor tanke for det irrelevante. Mange af de vanskeligste afsnit i vor vigtigste afgørelser har De været mester for.
It is to betray no secret to say that you have at all times forced us to think moreexactly than otherwise we might have done and to free our minds of irrelevancies.Many, very many, of the critical passagesof our most important decisions haveflowed from your skilful pen.
Men det er ikke alene i Deres gerning som dommer, at De har vist os Deres evner til at fremstille og sammenfatte. Det var ikke uden grund, at en ledende engelsk advokat i denne retssal for to uger siden udtrykte den engelske advokatstands tak for de utallige timer, De har brugt på at udbrede forståelsen for fællesskabsretten i det land.
But it is not only in your role as judge that you have shown your gifts asexpositorand synthesiser.It was with good reason that in this courtroom two weeks ago aleading English Counsel expressed the thanks of the legal profession in the UnitedKingdom for the countlesshours which you had devoted to making the law of the Community better understood in that country.
Jeg er sikker på, at advokater i hele Fællesskabet vil udtrykke samme tak på deres egen stands vegne.
I am certain that lawyers throughoqtthe Community would say the same for the legal profession in their own Member State.
Deres tålmodighed med den uvidende og Deres evne til, alt efter hvem der er tilhører, at give hovedlinjerne i et emne med store penselstrøg eller til minutiøst at fremstille et emne som et miniaturelandskab har vakt beundring hos os alle.
Your patience with the uninformed and, according to your audience, yourability to paint the outlines of your subject with a broad brush gr to delineate withexactitude a miniature landscape, have filled us all with admiration.
Hertil kommer, at det ikke alene er medlemsstaterne, som har draget fordel af Deres arbejdskraft og duelighed.
Moreover, it is not the Member States algne which have benefited from yourenergy and ability.
De har deltaget i seminarer om integrationsproblemer i Latinamerika og Sydøstasien, og jeg ved, i hvor høj grad man har sat pris på Deres medvirken.
You have participated in seminars directed towards the problems of integration in Latin America and in South-EastAsia and I know [gwmuch your contribution has been valued.
De har en mangeårig tilknytning til den akademiske verden på Den iberiske Halvø, og den omstændighed, at der allerede i Spanien og Portugal findes en betydelig forståelse for Fællesskabsretten, kan i ikke ringe grad tilskrives Deres indsats.
You have had a long association withacademic circles in the Iberian peninsula and that already there pxistsin Spain and
Kendetegnende er det, at De i de sidste uger af Deres dommergerning har fundet tid til at tilrettelægge uhyre interessante møder om fælles problemer med de på det juridiske område ansvarlige i GATT og at fremstille de uvurderlige »Vademecum«, der er grundlaget for den konsekvente formulering af vore domme.
Characteristicallyin the last few weeks of you S judigial tenure you have found time, in the first place, to organize a most interesting disgussion on common problems withthe legal staff of GATT and to produce an invaluable 'Vade Mecum' to keep us all on a consistent path in pfrasing our ju{gments.
Kendetegnende, siger jeg, fordi de to ting samtidigt viser Deres evne til at indkredse problemer og Deres overbevisning om, at et godt resultat afhænger af en omhyggelig formulering af den løsning, der vælges.
Charaeteristic,I have said, because those twq incidents peflectyour gift for sighting simultaneously a problepin the round and.yet an awAreness that a succpssful outcome dependqgn meticuloggdrafting oftheagreed solution.
Ringere mænd ville være segnet under byrden, men jeg er overbevist om. at det for Dem har været en tilfredsstillelse og en glæde.
The burden for a lesser man would have bgen intolqrable but I arp happy to thinkthat for you it has been a fulfilment and a pleasqre.
Det er også for os alle en særlig glæde at vide, at det er Deres bestemte hensigt fortsat som fortolker og kommentator at gøre brug af Deres evner: fri for det daglige arbejdes byrder, vil De sikkert have større mulighed for at udvikle den rolle.
It is, accordingly, for us all a particular pleasure to know tlat you have everyintentipn of continuingyour role as expositor and commentator; indped,freed of the constraints of the daily task, that you will be thg more able to develop that role.
ensbetydende med den adskillelse, der følger af den blotte afstand, og vi glæder os til at se Dem og Deres ægtefælle tit.
It also gives us pleasure and satisfaction to know that retirement does not involvethe separation that distance imposes and we look forward to seeing you and yourwife at frequent intervals.
Til dem begge siger jeg et oprigtigt og dybtfølt farvel og »au revoir« i ordenes mest bogstavelige betydning.
To you both I say a most sincere and affectionate aurevoir and 'au revoir' in the mostliteral sense of thosewords. words.
Tale holdt af dommer P. Pescatore i anledning af hans fratræden
Address by Judge P. Pescatore on the occasionof his retirement from office
Alt har sin tid. Der er en tid til arbejde og en tid til hvile; der er en tid til at sætte ting i gang og en tid til at gøre status.
In life there is a time for all things; a time to work and a time to rest; a time to buildand a time to take stock.
Nu hvor jeg er nået til denne sidste fase af min tilværelse, ser jeg mit liv passere revy for mit indre øje med halsbrækkende fart.
Having now reached that last point, I can see the events of my life stream past myeyes as if on a film run at bewildering speed.
Jeg vil gerne have lov til her at nævne enkelte begivenheder.
I would like to show you, if I may, afew 'stills' of those events.
Jeg ser det utvivlsomt under min helt personlige synsvinkel, men det, jeg vil fortælle, udgør dog en del af en udvikling, som vi objektivt set har fælles.
My vision is of course a wholly personal one but it does focus on some points of a story which, objectively, is common to us all.
De opgaver, som jeg har fået overdraget, har tilfældigvis haft til følge, at jeg startede min karriere i FN.
I witnessed the early development of the world organization in the suburbsof New York.
Jeg har set denne verdensorganisation opstå i New Yorks forstæder; jeg har overværet grundstensnedlæggelsen til det nye hovedsæde; jeg var blandt dem, som flyttede ind i denne både elegante og anselige bygning med tilnavnet »Glashuset ved East River«.
I was presentwhen the cornerstone of the new seat was laid. I was among those who moved intothe elegant and imposing edifice known as 'the glasspalace on the banks of the East River'.
Det er således i dette miljø, at jeg først stiftede bekendtskab med international politik.
That, then, was the environment in which I served my first apprenticeship ininternational affairs.
Jeg blev her fortrolig med vor tids problemer i international sammenhæng, før jeg lærte Europas særlige problemer at kende.
I thus became familiar with the problems of our times, viewedon a world scale, before I became acquainted with the problems of Europe.Immersed in that atmosphere, I became an international lawyer and that,essentially, is what I remained even when, later, I had to concern myself with theunification of Europe.
Med min daglige gang i dette miljø blev jeg internationalist, og det har været den grundlæggende indstilling i hele min tilværelse, selv da jeg senere skulle beskæftige mig med europæisk samling.
That is the source of my predilection, which you may havenoted on numerous occasions,for the Community's external relations and of myconception of a Europe solidly constituted in itself and yet open to the world.
Herfra stammer den forkærlighed, som jeg - hvad De ofte har kunnet konstatere -altid har næret for Fællesskabets forbindelser udadtil samt min opfattelse af et Europa, som ganske vist hviler i sig selv, men samtidig er åbent ud mod verden; det samme gælder min dybtfølte interesse for internationale traktaters gennemslagskraft, og ikke blot for så vidt angår traktaterne om oprettelse af Fællesskaberne; derfra stammer endelig min klart monistiske overbevisning, for at anvende et af jurister værdsat udtryk, som er inspireret af hvad Georges Scelle har betegnet som »universel retsopfattelse«, inden for hvilken der ganske vist findes en hierarkisk opbygning, men derimod intet klart skel mellem folkeret, regional ret og national ret.
That,too, is the source of my sensitivity to all that has to do with the effectiveness ofinternational treaties, and not just of those which established the Communities. Italso explains my radically 'monist' conviction, to borrow a term dear to jurists,inspired by what Georges Scelle has called 'legal ecumenism' which, whilstacknowledging the existence of a hierarchy, admits of no cleavagebetween worldlaw, regional law and national law.
En uventet udvikling i min løbebane kastede mig i oktober 1956 hovedkulds ud i de omfattende forhandlinger, som førte til underskrivelsen af Rom-traktaten.
Then, in October 1956,at what was an unexpectedturning point in my career, I wasplunged into the midst of the great negotiations which resulted in the signature ofthe Treaties of Rome.
Jeg var ikke blandt Europas pionerer.
I was not one of the pioneers of Europe.
På det tidspunkt, da der igen kom gang i det europæiske samarbejde - EKSF eksisterede da allerede - var man kommet over den fiasko, som forsvarsfællesskabet og det første udkast til et politisk fællesskab var løbet ind i.
At the time of whatwas then known as the relance europöenne the ECSC was already in existence andthe failure of the European Defence Community and of the first plan for a political
definitivt forladt den politiske scene.
Europe was an irrevocable fact.
Jeg har ikke kendt den første, og med sidstnævnte har jeg kun udvekslet få flygtige bemærkninger på vores fælles modersmål.
I never knew theformer and with the latter I had only a few snatchesof conversationin our commonmother tongue.
Men deres budskab gik mig dybt til hjertet, og jeg har altid været det tro.
However, I was imbued with their message and I have remained steadfastly faithful to it.
På baggrund af fiaskoen i 1954 - kun to år tidligere - genoptog vi i 1956 forhandlingerne om Europa i en realistisk og forsigtig atmosfære, men også i ønsket om at nå så langt som muligt i opbygningen af et fællesskab. Resultatet af denne indsats blev to traktater, som kvalitativt må regnes blandt de mest usædvanlige i internationalt samarbejde.
With the failure of 1954 still fresh in our minds, we embarked in 1956 upon European affairs in a spirit of realism and prudence but also with the desireto go tothe very limits of what was still possible in the work of constructingthe Community.The outcome was two treaties which, in qualitative terms, must rank among themost extraordinary achievementsin international relations.
Vanens magt har bevirket, at vi i dag betragter dem som et endegyldigt resultat i al deres koncise klarhed; for dem, der måtte kæmpe for at få underskrevet traktaterne, er de imidlertid snarere en overgangsfase på vej mod den endnu ikke gennemførte europæiske union.
Nowadays we are usedto regarding them, in their lapidary serenity, as an end result; but for those who hadto do battle in order to bring them into existence they constitute just as much atransitional stage on the way to the union, as yet unachieved, of Europe.
For mit vedkommende er drøftelserne i 50'erne altså endnu ikke afsluttet; det må De have mærket mere end én gang under Domstolens rådslagninger.
For me,the great debate of the 1950sis not yet over, as you may have sensedmore thanonce in the course of our deliberations.
Efter at vi nåede dette trin af udviklingen, har jeg været i kontakt med andre begivenheder, som desværre var mindre positive.
After that bridgehead had been secured, I became involved in other events andthese, alas, were far less positive.
Jeg har med bekymring personligt været vidne til begyndelsen af den europæiske krise i vinteren 1965/66, som skyldtes en række politiske fejltagelser fra forskellig side.
I watched with alarm as, prompted by anaccumulation of political errors on all sides, the European crisis of the winter of1965166 was gathering.
Jeg har overværet, hvad man fejlagtigt har kaldt Luxembourg-aftalen eller Luxembourg-forliget.
I was a witness to what has wrongly been called the Luxembourg 'accord' or 'compromise'.
Vi var forberedt på det værste, herunder den mulighed, at sagen ville blive indbragt for Domstolen. I så fald måtte denne afgøre, hvem der havde ret.
We were then prepared for the worstand, to meet that contingency, we had made provision in our calculation ofeventualities for recourse to the Court of Justice as a last resort.
Heldigvis kom det ikke til denne yderlighed.
In the event of aseparation it would declare on whose side the law stood.
Allerede på dette tidspunkt havde det nemlig vist sig, at Fællesskabet var kommet for at blive, selv om nogle forsøgte at ryste det i dets grundvold.
Happily, things nevercame to such a pass,for the Community processproved to be irreversible even forthose who sought to shakeit to its foundations.
Men Europa har endnu et ar efter disse begivenheder, der samtidig som et personligt traume har præget alle dem, som - koste hvad det ville - forsøgte at redde fællesskabstanken og sikre Fællesskabets fremtid.
But to this day Europe suffers fromthe injury inflicted on it by those events which constitute at the same time apersonal trauma for all those who had striven to secure',at all costs,the cohesionand the future of the Community enterprise.
Jeg har forsøgt at give Dem et indtryk af den stemning, jeg befandt mig i, da jeg få måneder efter disse begivenheder blev anmodet om at tiltræde som dommer ved Domstolen.
That was my state of mind when, a few months after those events, I was called uponto join the Court of Justice.
Jeg har ikke haft vanskeligt ved at finde mig til rette blandt mine kolleger.
I had no difficutty in integrating myself as a member ofthe bench.