natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det bemærkes desuden, at det ud fra oplysningerne i nævnte beslutning ikke er muligt at afgøre, hvilken procentdel af den pågældende virksomheds omsætning den pålagte bøde udgjorde.
It should also be noted that the information given in that decision does not enable the percentage of the turnover of the undertaking in question to which the fine imposed upon it related to be determined.
I mangel af sådanne oplysninger kan der ikke foretages nogen sammenligning mellem størrelsen af bøderne i den sag og i nærværende sag.
In the absence of such information, no comparison can be made between the amount of the fines in that case and the amount in this one.
Sanktionerne for ikke-beviste overtrædelser
The alleged penalisation of infringements not properly established
257 Sagsøgeren har i andet led af det første anbringende på ny bestridt at have begået en række overtrædelser, nemlig de selektivt lave priser, grænserabatterne, produktombytningen og loyalitetsrabatten, og har derfor anført, at det er uberettiget at gøre disse overtrædelser til genstand for sanktioner.
257 In the second part of its first plea, the applicant again disputes the existence of a number of infringements, namely the selectively low prices, the border rebates, the product swap and the fidelity rebate, and accordingly considers their penalisation unjustified.
258 Sagsøgeren har for det første anført, at i modsætning til den dispositive del af den anfægtede beslutning (artikel 1) nævner hverken meddelelsen af klagepunkter eller begrundelsen for den anfægtede beslutning ydelsen af selektivt lave priser til en fransk importørs kunder i 1986 som en af de former for praksis, for hvilke der skulle pålægges en bøde.
258 It argues first that, unlike the operative part of the contested decision (Article 1), neither the statement of objections nor the statement of reasons in the contested decision mentions the granting of selectively low prices to the customers of a French importer in 1986 as one of the practices in respect of which a fine was to be imposed.
En eventuel bøde for selektiv prisfastsættelse vedrørte kun perioden efter 1993. Sagsøgeren tog dette til efterretning i sin besvarelse af
The possibility of a fine for selective pricing referred only to the period after 1993; the applicant took cognisance of this in its response to the
IRISH SUGAR MOD KOMMISSIONEN meddelelsen af klagepunkter uden at blive modsagt af Kommissionen under den administrative procedure.
IRISH SUGAR V COMMISSION statement of objections and the Commission did not advise it otherwise in the course of the administrative proceeding.
259 Det bemærkes (jf. præmis 124 ovenfor), at Kommissionen ikke har godtgjort, at sagsøgeren mellem 1986 og 1988 tilbød kunder hos en importør af fransk sukker selektivt lave priser (artikel 1, stk. 1, i den dispositive del af den anfægtede beslutning).
259 It should be remembered (paragraph 124 above) that the Commission has not established that between 1986 and 1988 the applicant granted selectively low prices to the customers of an importer of French sugar (Article 1(1) of the contested decision).
260 Retten har imidlertid fuld prøvelsesret i henhold til EF-traktatens artikel 172 (nu artikel 229 EF) vedrørende de beslutninger, hvorved Kommissionen har fastsat en bøde, og kan især i medfør af artikel 17 i forordning nr. 17 ophæve eller nedsætte bøden (jf. dommen af 6.10.1994 i sagen Tetra Pak mod Kommissionen, præmis 235, og i sagen Compagnie maritime belge transports m.fl. mod Kommissionen, præmis 230).
260 The Court of First Instance has unlimited jurisdiction within the meaning of Article 172 of the EC Treaty (now Article 229 EC) to review decisions whereby the Commission has imposed a fine, and may in particular cancel or reduce the fine pursuant to Article 17 of Regulation No 17 (Case T-83/91 Tetra Pak, paragraph 235; Compagnie Maritime Belge Transports, paragraph 230).
261 Heraf følger, at den bøde, der er pålagt sagsøgeren, skal nedsættes.
261 Accordingly, the amount of the fine imposed on the applicant must be reduced.
262 For det andet har sagsøgeren anført, at den anfægtede beslutning pålægger sagsøgeren en bøde for grænserabatter, som sagsøgeren skal have ydet mellem 1986 og 1988, selv om bevismaterialet i meddelelsen af klagepunkter vedrører perioden fra april 1986 til juli 1987.
262 Secondly, the applicant maintains that the contested decision fines it for border rebates which it was alleged to have granted between 1986 and 1988, although proof in the statement of objections relates to the period from April 1986 to July 1987.
Ifølge den anfægtede beslutning blev alle grænserabatter ydet i bestemte perioder mellem 1986 og 1988 (betragtning 167 til den anfægtede beslutning).
According to the contested decision, those rebates were all applied at particular periods between 1986 and 1988 (point 167 of the contested decision).
Dvs. at alle rabatterne bortset fra dem, der blev ydet i de få uger mellem den 23. maj 1987 og juli 1987, omfattes af forældelsesfristen i medfør af artikel 2, stk. 3, i Rådets forordning nr. 2988/74 af 26. november 1974 om forældelse af adgangen til at pålægge økonomiske sanktioner inden for Det Europæiske Fællesskabs transport- og konkurrenceret og af adgangen til tvangsfuldbyrdelse af disse sanktioner (EFT L 319, s. 1).
Thus, with the exception of those granted during the few weeks between 23 May 1987 and July 1987, they were all time-barred, pursuant to Article 2(3) of Council Regulation No 2988/74 of 26 November 1974 concerning limitation periods in proceedings and the enforcement of sanctions under the rules of the European Economic Community relating to transport and competition (OJ 1974 L 319, p. 1).
263 Retten har allerede fastslået, at de beviser, der er omhandlet i den anfægtede beslutning, godtgør, at der blev ydet grænserabatter indtil juli 1987, og at muligheden af at anvende disse rabatter fremover blev holdt åben, hvis det skulle vise sig nødvendigt (præmis 173-193 ovenfor).
263 The Court has already held that the evidence cited in the contested decision establishes that border rebates were granted until July 1987, and that their use was always envisaged for the future should that prove necessary (points 173 to 193).
Sagsøgerens argument må under alle omstændigheder forkastes, idet de pågældende grænserabatter udgør en vedvarende overtrædelse fra 1986 til 1988.
The applicant's argument must in any case be rejected in so far as the border rebates in question constitute a continuing infringement from 1986 to 1988.
Sagsøgeren kan ikke forsøge at sondre mellem grænserabatter ydet før og efter den 23. maj 1987 med henblik på forældelsesreglerne.
The applicant may not seek to distinguish between border rebates granted before and those granted after 23 May 1987 for the purposes of limitation.
Den dato, der skal lægges til grund ved anvendelsen af bestemmelserne i forordning nr. 2988/74, er den 27. september 1985. Denne dato er nemlig starten på den femårsperiode, der går forud for Kommissionens første efterforskningsforanstaltning i denne sag (betragtning 165 til den anfægtede beslutning).
The date to be taken into consideration for the purposes of applying the provisions of Regulation No 2988/74 is 27 September 1985.
Kommissionen har ikke i artikel 1, stk. 1, i den anfægtede beslutning draget nogen af sagsøgerens handlinger før denne dato i tvivl.
The Commission has not called into question any act of the applicant prior to that date in Article 1(1) of the contested decision.
264 For det tredje har sagsøgeren gentaget det argument, der er fremført i forbindelse med det fjerde anbringende under den principale påstand, for at anfægte den bøde, der er pålagt for produktombytning og loyalitetsrabatter.
264 Thirdly, the applicant reproduces the argument set out in the fourth main plea in order to challenge the fine imposed for the product swap and the fidelity rebates.
265 Hvad dette angår er det allerede fastslået, at sagsøgerens argumenter ikke kan påvirke lovligheden af artikel 1, stk. 2 og 3, i den anfægtede beslutning, hvorfor de som sådanne heller ikke kan påvirke lovligheden af artikel 2.
265 In that respect, it has already been held that the applicant's arguments are not capable of affecting the legality of Article 1(2) and (3) of the contested decision, so that they cannot as such affect the legality of Article 2.
Sagsøgerens gennemførelse siden 1985 af en vedvarende og omfattende misbrugsstrategi
The implementation by the applicant of a sustained and comprehensive policy of abuse from 1985
266 Sagsøgeren har for det første anført, at selv om alle sagsøgerens aktiviteter i Irland kan anses for at have haft til formål at beskytte sagsøgerens stilling (betragtning 156 og artikel 1 i den anfægtede beslutning), jf. sagsøgerens stilling under den fælles markedsordning for sukker, kan disse aktiviteter ikke fremstilles som en del af en strategi, der tager sigte på at påføre enhver form for konkurrence
266 The applicant begins by arguing that if all its operations in Ireland may be regarded as designed to protect its position (point 156 and Article 1 of the contested decision), having regard to its position in the context of the common organisation of the market in sugar, those operations cannot be presented as forming part of a policy designed to damage severely or to eliminate any form of
IRISH SUGAR MOD KOMMISSIONEN alvorlig skade eller endda eliminere denne konkurrence på de pågældende markeder (betragtning 167).
IRISH SUGAR V COMMISSION competition on the markets concerned (point 167).
Kommissionen har i sin vurdering af sagsøgerens adfærd også undladt at tage hensyn til virkningerne af sagsøgerens privatisering i 1991, særlig efter de grundige undersøgelser, sagsøgeren var genstand for, i de sager, der blev rejst mod sagsøgeren, og fornyelsen af ledelsen.
In thus assessing the applicant's conduct the Commission also failed to take account of the effect of the applicant's privatisation in 1991, in particular following the thoroughgoing investigations of which it was the subject, the domestic court proceedings brought against it and the reconstitution of its senior management.
Det ledelsesmæssige afbræk, dette medførte, må udelukke, at sagsøgeren som påstået i hele den relevante periode har gjort en vedvarende og omfattende indsats for at misbruge en dominerende stilling.
The interruption in its management thereby caused would appear to preclude the alleged sustained and comprehensive intention to abuse a dominant position throughout the relevant period.
267 Sagsøgeren har tillige påpeget, at der blev vedtaget en række korrigerende beslutninger i 1991, endnu før Kommissionen havde formuleret sine første klagepunkter som led i den administrative procedure IV/33.705, hvilke beslutninger bl.a. blev beskrevet i et prospekt af 6. april 1991.
267 It also points out that a number of corrective decisions were adopted in 1991, even before the Commission formulated its initial objections in administrative proceeding IV/33.705, and the decisions were set out.inter alia in a prospectus dated 6 April 1991.
Sagsøgeren har endvidere bebrejdet Kommissionen dennes konstatering i den anfægtede beslutning (betragtning 167) af, at offentliggørelsen af dette dokument ikke forhindrede prismisbrugene, da Kommissionen jo havde haft kendskab til eksportrabat ordningen siden en undersøgelse foretaget i Dublin i 1991 og ikke dengang havde angivet, at ordningen skulle bringes til ophør.
The applicant further criticises the Commission for stating in the contested decision (point 167) that publication of that document did not prevent the price abuses, when the Commission had been aware of the export rebate system ever since it carried out an inspection in Dublin in 1991, and did not state at the time that it had to be terminated.
268 Endelig har sagsøgeren afvist Kommissionens påstand om, at Kommissionen først blev klar over PFA'ernes eksistens i sommeren 1994.
268 Finally, it rejects the Commission's allegation that it only learnt of the existence of the PFAs in the summer of 1994.
Sagsøgeren har herved henvist til en række dokumenter, som Kommissionen beslaglagde hos sagsøgeren under den administrative procedure, og som er vedlagt meddelelsen af klagepunkter af 22. april 1993 (dokument IV/33705/1221, 1335, 1410, 1459, 1757 og 1762).
The applicant refers in that regard to a number of documents which the Commission seized from its premises during the administrative proceeding and which are annexed to the statement of objections of 22 April 1993 (documents IV/33705/1221, 1335, 1410, 1459, 1757 and 1762).
Endvidere havde Kommissionens inspektører anmodet om mundtlige forklaringer.
Moreover, oral explanations were requested by the Commission's inspectors.
269 De påståede virkninger af sagsøgerens privatisering i 1991 kan ikke godtgøre, at Kommissionen tog fejl, når den fastslog, at de forskellige misbrug, der er konstateret i artikel 1 i den anfægtede beslutning, var led i en vedvarende og omfattende misbrugsstrategi udtænkt af sagsøgeren for hele den relevante periode.
269 The alleged effects of the applicant's privatisation in 1991 are not capable of demonstrating that the Commission was wrong in holding that the various abuses found to have been committed in Article 1 of the contested decision formed part of a sustained and comprehensive policy of abuse by the applicant for the whole of the infringement period.
270 Bortset fra, at mange af disse misbrug, der blev begået efter sagsøgerens privatisering i 1991, havde samme formål som de misbrug, der blev begået før privatiseringen, nemlig at beskytte sagsøgerens hjemmemarked og begrænse konkurrencen på dette, finder Retten, at sagsøgeren fortsatte med at anvende sin PFA-ordning i hele den pågældende periode indtil vedtagelsen af den anfægtede beslutning (jf. præmis 125-149 ovenfor).
270 Apart from the fact that many of those abuses, which were committed after the applicant's privatisation in 1991, had the same purpose as those prior to the privatisation, namely to protect its domestic market and reduce the existing competition thereon, the Court finds that the applicant continued to apply its system of PFAs throughout the period in question until the adoption of the contested decision (see paragraphs 125 to 149 above).
Sagsøgeren kan derfor ikke hævde, at denne kontinuitet til dels retfærdiggøres af den manglende reaktion fra Kommissionen, efter at denne i 1991 var blevet klar over ordningens eksistens.
It cannot claim in that respect that the continuity is partially justified by the lack of reaction by the Commission after it became aware of the existence of the system in 1991.
Skønt denne praksis blev underkendt i meddelelsen af klagepunkter af 25. marts 1996, havde sagsøgeren stadig ikke bragt den til ophør på det tidspunkt, hvor den anfægtede beslutning blev vedtaget.
In spite of the condemnation of those practices in the statement of objections of 25 March 1996, the applicant had still not terminated them by the date the contested decision was adopted.
Det tjener således ikke noget særligt formål at afgøre, nøjagtig hvornår Kommissionen faktisk blev klar over PFA'ernes eksistens.
Little purpose would be served, accordingly, by determining the exact date on which the Commission actually became aware of the existence of the PFAs.
271 Som Kommissionen endvidere har påpeget, forhindrede de korrigerende beslutninger, sagsøgeren vedtog i 1991 efter privatiseringen, ikke sagsøgeren i senere at tilsidesætte artikel 86 flere gange, ikke alene ved fortsat at anvende ordningen med PFA'er, men også ved at kræve diskriminerende priser for industrisukker leveret til konkurrerende sukkerpakkerier (artikel 1, stk. 5, i den anfægtede beslutning) og tilbyde målrabatter og selektive rabatter til visse kunder på detailsukkermarkedet (artikel 1, stk. 6, i den dispositive del af anfægtede beslutning).
271 Moreover, as the Commission has pointed out, the corrective decisions adopted by the applicant in 1991 following its privatisation did not prevent it from subsequently infringing Article 86 several times, not only in continuing to apply its system of PFAs but also by imposing discriminatory prices for industrial sugar supplied to competing sugar packers (Article 1(5) of the contested decision) and by granting target rebates and selective discounts to certain customers on the retail sugar market (Article 1(6) of the contested decision).
Kommissionens manglende omhu under sagsbehandlingen
The Commission's lack of diligence in dealing with the case
273 Sagsøgeren finder, at Kommissionens beslutning om at opsplitte den administrative procedure, antallet af sagsbehandlere og den lange administrative procedure bør anses for en formildende omstændighed ved fastsættelsen af bødens størrelse, idet disse forhold er tegn på, at Kommissionen ikke har gennemført sine undersøgelser med den fornødne omhu (dom i sagen Istituto Chemioterapico
273 The applicant considers that the Commission's decision to split the administrative proceedings, the number of officials entrusted with the case and the considerable length of the administrative proceeding should be considered a mitigating factor for the purpose of determining the amount of the fine, since they are indicative of the lack of diligence with which the Commission pursued its investigations
Sagsøgeren har især foreholdt Kommissionen at have koncentreret undersøgelserne uforholdsmæssigt meget af klagepunkterne vedrørende artikel 85, som senest under høringerne i oktober 1992 og september 1993 viste sig at være ubegrundede, og at have tøvet for længe med at fremsende klagepunkterne vedrørende artikel 86, selv om den havde været klar over de relevante forhold siden februar 1991, hvor den anden inspektion fandt sted.
In particular, it criticises the Commission for unduly concentrating its investigations on the objections relating to Article 85, which by the hearings in October 1992 and September 1993 at the latest proved groundless, and for waiting too long before communicating the objections relating to Article 86, although it had been aware of the relevant facts since February 1991, the date of the second inspection.
274 Sagsøgeren har fremhævet, at Kommissionen i overensstemmelse med et generelt fællesskabsretligt princip skal handle inden for en rimelig frist, når den vedtager beslutninger i fortsættelse af administrative procedurer vedrørende konkurrence politikken.
274 The applicant emphasises that in accordance with a general principle of Community law the Commission is required to act within a reasonable time when adopting decisions following administrative proceedings relating to competition policy.
I dette tilfælde har hverken sagens kompleksitet eller sagsøgerens adfærd nødvendiggjort en så langvarig sagsbehandling.
In this instance neither the complexity of the case nor the applicant's conduct made such a lengthy proceeding necessary.
I retsmødet har sag søgeren også henvist til de principper, der er fastlagt i Domstolens dom af 17. december 1998 (sag C-185/95 P, Baustahlgewebe mod Kommissionen, Sml. I, s. 8417).
At the hearing, the applicant also referred to the principles laid down in Case C-185/95 Ρ Baustahlgewebe ν Commission [1998] ECR 1-8417.
275 Sagsøgeren har ligeledes afvist Kommissionens påstand om, at sagsøgeren under den administrative procedure bidrog til vedtagelsen af en beslutning i henhold til artikel 11, stk. 5, i forordning nr. 17 [beslutning KOM(95) 1837 endelig udg. af 19.7.1995].
275 The applicant also rejects the Commission's allegation that it contributed during the administrative proceeding to the adoption of a decision pursuant to Article 11(5) of Regulation No 17 (Decision C(95)1837 final of 19 July 1995).
Denne beslutning indeholdt ordrette gentagelser af tidligere spørgsmål, som sagsøgeren hævder at have besvaret ved skrivelse af 18. maj 1995 (bilag 5 til stævningen).
That decision formally repeated earlier questions which the applicant claims to have answered by letter of 18 May 1995 (annex 5 to the application).
At det første svar ikke var fyldestgørende som følge af unøjagtigheden af nogle oplysninger afgivet af tredjemand, som sagsøgeren ikke havde kendskab til på daværende tidspunkt, kan ikke lægges sagsøgeren til last.
The inadequacy of that first answer, resulting from the inaccuracy of certain information from third parties of which the applicant was unaware at the time, was not the fault of the applicant.
I stedet for at kontrollere pålideligheden af sine kilder stolede Kommissionen blindt på disse oplysninger og anmodede — nødvendigvis forgæves — sagsøgeren om at supplere sin besvarelse af 18. maj 1995, hvilket sagsøgeren hævder at have forsøgt den 8. august og den 20. oktober 1995.
Instead of checking the reliability of its sources, the Commission blindly relied on the information and requested the applicant, inevitably without success, to complete its answer of 18 May 1995, which the applicant claims to have attempted to do on 8 August and 20 October 1995.
276 Det er et almindeligt fællesskabsretligt princip, at Kommissionen skal handle inden for en rimelig frist, når den træffer afgørelser i forbindelse med administrative procedurer inden for konkurrencepolitikken (dommen i sagen SCK og FNK mod Kommissionen, præmis 56).
276 It is a general principle of Community law that the Commission must act within a reasonable time in adopting decisions following administrative proceedings relating to competition policy (SCK and FNK, paragraph 56).
Det må derfor undersøges, om Kommissionen i dette tilfælde har overtrådt princippet om, at den skal handle inden for en rimelig frist, i forbindelse med den procedure, som gik forud for vedtagelsen af den anfægtede beslutning.
It is therefore necessary to examine whether in this case the Commission infringed the general principle that it should act within a reasonable time in the procedure prior to the adoption of the contested decision.
277 For at fastslå den samlede varighed af den administrative procedure før vedtagelsen af den anfægtede beslutning må det først afgøres, hvilke perioder siden Kommissionens første undersøgelse der skal medregnes.
277 In order to ascertain the total duration of the administrative proceeding which led to the adoption of the contested decision, it is necessary first to determine which periods need to be taken into account since the Commission's first investigation.
Kommissionen iværksatte flere procedurer over for sagsøgeren, men kun den tredje og sidste (jf. præmis 37 ovenfor) førte til vedtagelse af en beslutning, hvori visse overtrædelser blev konstateret.
The Commission brought several proceedings against the applicant, of which only the third and last (see paragraphs 3 to 7 above) led to the adoption of a decision finding certain infringements.
Kommissionens første inspektionsbesøg på sagsøgerens hovedkontor i Dublin fandt sted den 25. september 1990 (betragtning 165 til den anfægtede beslutning).
The Commission's first inspection of the applicant's Dublin head office was on 25 September 1990 (point 165 of the contested decision).
Den administrative procedure fandt således i denne sag sted mellem den 25. september 1990 og den 14. maj 1997, datoen for vedtagelsen af den anfægtede beslutning, hvilket giver en varighed på ca. 80 måneder.
The administrative proceeding in this case thus took place between 25 September 1990 and 14 May 1997, the date on which the contested decision was adopted, thus giving a duration of approximately 80 months.
278 Om varigheden af en administrativ procedure kan anses for rimelig, må imidlertid vurderes ud fra de særlige omstændigheder ved hver enkelt sag, herunder navnlig den sammenhæng, hvori sagen indgår, de forskellige led i den administrative procedure, parternes adfærd under sagens behandling og sagens kompleksitet (dommen i sagen SCK og FNK mod Kommissionen, præmis 57).
278 However, the question whether the duration of an administrative proceeding is reasonable must be determined in relation to the particular circumstances of each case and, in particular, its context, the various procedural stages followed by the Commission, the conduct of the parties in the course of the procedure and the complexity of the case (SCK and FNK, paragraph 57).