natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Således anvender den engelske version udtrykket »without delay«, den nederland ske udtrykket »onverwijld« og den tyske udtrykket »unverzüglich«.
accordance with the principle of legitimate expectations, to apply the prescribed pro cedure properly, by proposing to the Coun cil 'without delay' the measures to be adopted.
Hermed har lovgiver vist, at Kommissionen ikke råder over nogen frist til at forelægge Rådet et forslag.
By holding that the expression 'without delay' allows the Commission to wait eleven months before submitting a proposal to the Council, the Court had erred in law.
Denne fortolkning bekræftes i øvrigt også af den almindelige opbygning af for ordning nr. 2377/90, som har til formål at fastlægge og sikre en hurtig procedure til fastsættelse af MRL for veterinærmedicinske præparater i fødevarer af animalsk oprindelse.
In its view, this interpretation is in any case confirmed by the general structure of Regulation No 2377/90 which is designed to lay down and ensure a rapid procedure for the establishment of MRLs of veterinary medicinal products in foodstuffs of animal origin.
Vedrørende de nye stoffer, der er farmakologisk aktive, fastsætter arti kel 6 en fast frist på mellem 30 og 120 dage for hver enkel af faserne i proceduren til fastsættelse af MRL.
For new pharmacologicallyactive substances Article 6 provides a fixed time limit, of between 30 and 120 days, for each stage in the procedure for the establishment of MRLs.
Subsidiært har appellanten gjort gældende, at selv om man måtte anerkende »et vist spillerum« for Kommissionen, må det dog fastslås, at udtrykket »straks« i det mindste peger i retning af en kort frist, og at en frist på elleve måneder klart over skrider dette begreb.
In the alternative, the appellant submits that, even if it were necessary to accord the Commission 'a certain margin for man oeuvre', it must, nevertheless, be declared that the expression 'without delay' indicates a short time, to say the least, and that a period of 11 months clearly does not correspond to that idea.
Ved at fastslå, at Kommissionen havde overholdt sin pligt til at handle hurtigt uanset det forhold, at den havde forholdt sig passiv i seks måneder, og at den først udstedte den retsakt, den skulle udstede, elleve måneder efter, er den appellerede dom ikke begrundet, eller i det mindste er den ikke begrundet på en retligt set tilstrækkelig måde.
In holding that the Commission had met the requirement to act swiftly when it had remained inactive for six months and not adopted the measure it was required to take until 11 months had elapsed, the contested judgment was not properly reasoned.
Opfinderens ret til et nyt stof bevises a contrario af den meget store fleksibilitet ifølge artikel 7, hvad angår fastsættelsen af MRL for de stoffer, hvis anvendelse alle rede var blevet tilladt på tidspunktet for ikrafttrædelsen af forordning nr. 2377/90.
The right of the inventor of a new substance to a decision within a short time is demonstrated a contrario by the greater flexibility provided in Article 7 with regard to the establishment of MRLs for substances already authorised for use on the date on which Regulation No 2377/90 entered into force.
Denne regel foreskriver, at Kommissionen fastsætter tidsplanen for undersøgelsen af stofferne, og at det tidsrum, som UVP kan bruge til sine undersøgelser, er 120 dage, hvilken frist kan forlænges.
Article 7 provides that the Commission is to publish a timetable for the consideration of these substances and that the period allowed for examination by the CVMP is to be 120 days, this period being renewable.
Følgelig finder Pharos at have været berettiget til i medfør af princippet om
Pharos considers that it was therefore entitled to expect the Commission, in
Fedération européenne de la santé animale (herefter »Fedesa«), den europæiske sammenslutning til beskyttelse af dyrs sundhed — der har interveneret i sagen til støtte for Pharos's påstande — har gjort gældende, at selv om den videnskabelige fase — af de to faser, som proceduren til fastslåelse af MRL består af — kan vare en rum tid, er situationen en anden for den fase, der medgår ved vedtagelsen af MRL.
La Fédération européenne de la santé animale (European Federation of Animal Health) (hereinafter 'Fedesa'), intervening in support of the forms of order sought by Pharos, argues that, although one of the two stages comprising the procedure for the establishment of MRLs, namely the scientific stage, may take quite a long time, it is a different matter for the stage at which the MRLs are adopted.
Det fremgår af tiende betragtning til for ordning nr. 2377/90, hvorefter »maksimal-
This is apparent from the tenth recital in the preamble to Regulation No 2377/90 which states: 'after scientific assessment by the Committee for Veterinary Medicinal Products, maximum
artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 2377/90, tager således sigte på over flere år at fordele undersøgelsen af de hundreder af stoffer, der fandtes på markedet pr. 1. januar 1992.
PHAROS V COMMISSION residue levels must be adopted by a rapid procedure.' therefore intended to spread over several years the consideration of the hundreds of substances already on the market on 1 January 1992.
For øvrigt kan det ikke antages, at det tidsrum på seks måneder, der lå mellem udtalelsen fra Reguleringsudvalget og begæringen om en supplerende udtalelse hos UVP, var urimelig henset til, at Kom missionen selv måtte foretage en ny under søgelse af sagen.
Moreover, the period of six months which elapsed between the opinion of the Adaptation Committee and the request to the CVMP for a further opinion was not unreasonable in view of the fact that the Commission itself had to reconsider the matter.
Kommissionen anser det for korrekt, at Retten antog, at udtrykket »straks« ikke præcist fastsætter den frist, inden for hvilken Kommissionen skal handle, idet der dog skal handles inden for en rimelig frist.
The Commission submits that the Court was right in holding that the expression 'without delay' does not specify exactly the period within which the Com mission is supposed to act, whilst requiring it to act within a reasonable time.
Ifølge Kommissionen må det antages, at såfremt lovgiver ikke havde villet give Kommissionen nogen frist til at forelægge sagen for Rådet, ville lovgiver have anvendt et andet udtryk (»aussitôt«), således som lovgiver har gjort det for forvaltningskomitéernes vedkommende 7.
It maintains that, if the legislature had not wished to allow the Commission any time margin for submitting the proposal to the Council, it would have used the expression 'immediately' as it has done for the administrative committees. 7
— Bedømmelse af anbringendets holdbarhed hed
— Assessment of the merits of the plea
Hvad angår appellantens argument på grundlag af artikel 7 i forordning nr. 2377/90 bemærker Kommissionen, at denne artikel ikke tager sigte på at beskytte de erhvervsdrivendes rettigheder, lige så lidt som artikel 7 indfører en ordning med foreløbig tilladelse.
With regard to the appellant's argument concerning Article 7 of Regulation No 2377/90, the Commission points out that the article is not designed to uphold the rights of traders or to introduce provi sional authorisation rules.
Artikel 7 indfører en procedure, der løber ved siden af proceduren i artikel 6 — nye stoffer — som finder anvendelse på allerede markedsførte stoffer.
Article 7 esta blishes, for substances already on the market, a procedure similar to the one provided for new substances by Article 6.
Efter at have indført en pligt til at fastsætte en MRL på EF-plan for ethvert stof, kunne lovgiver ikke prætendere at ville anvende dette krav på samtlige allerede markeds førte præparater uden at opdele arbejdet hermed og uden at indføre en overgangsperiode 8. Den tidsplan, som omtales i
Having imposed the obligation to determine a Community MRL for every substance, the legislature could hardly apply this require ment to all the medicinal products already on the market without spreading out the work to be done and establishing a transitional period.
7 — Jf. Rådets afgørelse 87/373/EØF af 13.7.1987 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemforelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen (EFT L 197, s. 33).
7 — See Council Decision 87/373/EEC of 13 July 1987 laying down the procedures for the exercise of implementing powers conferred on the Commission (OJ 1987 L 197, p. 33).
For mit vedkommende mener jeg, at man i forbindelse med det første anbringende udelukkende skal tage stilling til det tidsrum på seks måneder, under hvilket Kommissionen ifølge egne oplysninger på ny har undersøgt sagen, dvs. det tidsrum, der forløb mellem den 16. oktober 1995 — den dag, da Reguleringsudvalget ikke god kendte de foreslåede foranstaltninger — og den 23. april 1996, da Kommissionen besluttede at anmode om en supplerende udtalelse (herefter »seksmåneders-perioden«).
I, for my part, think that, with regard to this plea, a ruling should be given only in respect of the sixmonth period during which the Commission claims that it reconsidered the matter, that is to say, the period between 16 October 1995, the date on which the Adaptation Committee failed to adopt the measures proposed, and 23 April 1996, the date on which the Commission decided to request the further opinion (hereinafter 'the sixmonth per iod').
Lovligheden af den anmodning er genstanden for det andet anbringende under appellen, og man kan følgelig ikke udtale sig om den yderligere forlængelse af proceduren (herefter »femmåneders-perio-
The legality of the request is the subject of the second plea in the appeal and a ruling on the additional extension of the
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MISCHO — SAG C-151/98 P den«), der skyldtes denne anmodning, medmindre der tages stilling til lovligheden af selve anmodningen om en supplerende udtalelse.
OPINION OF MR MISCHO — CASE C-151/98 P procedure (hereinafter 'the five-month per iod') resulting from that request can there fore be given only in the light of the legality of the request for a further opinion.
den omtvistede bestemmelse kan fortolkes således, at den åbner mulighed for Kom missionen for at forelægge Rådet et forslag, der ikke nødvendigvis er det samme som det, der foreligger for Reguleringsudvalget.
provision in question can be interpreted as meaning that the Commission may submit to the Council a proposal which is not necessarily the same as the one it submitted to the Adaptation Committee.
Faktisk står der følgende i artikel 8, stk. 3, litra b): »Er de påtænkte foranstaltninger ikke i overensstemmelse med udvalgets udtalelse, eller hvis der ikke er afgivet nogen udtalelse, forelægger Kommissionen straks Rådet et10forslag til de foranstaltninger, der skal træffes«.
Article 8(3)(b) actually reads: 'Where the measures envisaged are not in accordance with the opinion of the Committee, or if no opinion is adopted, the Commission shall without delay propose10to the Council the measures to be adopted.'
Under retsmødet oplyste Kommissionen ganske vist, at den i princippet føler sig forpligtet til at over sende Rådet et forslag med et indhold svarende til det, det havde forelagt Reguleringsudvalget, og dette bør ganske sikkert være reglen.
Admittedly, the Commission told the Court at the hearing that it feels obliged, in principle, to submit to the Council a proposal which is identical in content to the one submitted to the Adaptation Committee, and that certainly ought to be the rule.
Hvad angår foreneligheden af seksmåneders-perioden med bestemmelserne i arti kel 8, stk. 3, litra b), i forordning nr. 2377/90 forekommer det mig i første række uomtvisteligt, at udtrykket »straks«, som Retten korrekt fastslog, ikke kan fortolkes som en præcis9fastsættelse af den frist, inden for hvilken Kommissionen skal forelægge Rådet et forslag om de foranstaltninger, der skal træffes.
With regard to whether the sixmonth period is compatible with Article 8(3)(b) of Regulation No 2377/90, in the first place it seems to me indisputable that, as the Court has quite rightly held, the use of the expression 'without delay' cannot be con strued as specifying exactly9the period within which the Commission must pro pose to the Council the measures to be adopted.
Man kan heller ikke heri finde fællesskabslovgivers hensigt til at opnå, at Kommissionen uopholdeligt, dvs. straks efter at have fastslået, at Reguleringsudvalget ikke har afgivet en positiv indstilling, oversender Rådet et forslag om foranstaltninger, der skal træffes.
Nor is it possible to infer that the Community legislature intended that the Commission should send the Council a draft of the measures at once, that is to say, immediately after learning that the Adaptation Committee had not given its assent to the measures.
Såfremt dette havde været lovgivers hensigt, og det mener Pharos, tror jeg, at lovgiver ville have anvendt udtrykkene »omgående« (»immédiatement«) eller som Kommissionen foreslår, udtrykket »aussitôt«.
If, as Pharos maintains, this had been the legislature's intention, I think it would have used the term 'forthwith' or, as the Commission suggests, 'immediately'.
Når en sådan hensigt ikke er kommet til udtryk, må man konkludere, at anvendelsen af udtrykket »straks« (»sans tarder«) svarer til lov givers vilje til, som Retten korrekt fastslog, at overlade Kommissionen et vist spillerum, men ledsaget af et krav om, at der handles hurtigt.
As this intention is not apparent, we must conclude that the use of the expression 'without delay' indicates that the legislature wished, as the Court rightly held, to allow the Commission a certain margin for man oeuvre, whilst requiring it to act swiftly.
Det må således ikke glemmes, at den såkaldte »reguleringsudvalgs-procedure«
It must be borne in mind that the Adaptation Committee procedure amounts
10 — Forfatterens fremhævelse.
10 — In French: '... soumet ... une proposition ... ' (emphasis added).
PHAROS MOD KOMMISSIONEN foreløbige konklusion, Retten nåede frem til12, nemlig at »det... følgelig ikke (kan) er en kompetencedelegation fra Rådet til Kommissionen, og at Rådet får hele sin lovgivningskompetence tilbage fra det tidspunkt, hvor et forslag forelægges det.
PHAROS V COMMISSION the same as that reached by the Court of First Instance,12 namely that 'it cannot be to a delegation of powers from the Council to the Commission, and that the Council recovers its full legislative jurisdiction the moment a proposal is presented to it.
udledes af de gældende regler, at den frist, hvorefter Kommissionen skulle handle, var helt forudsigelig, og at der blev givet sags øgeren præcise13løfter vedrørende denne frist«.
inferred from the relevant rules that the period within which the Commission had to act was perfectly foreseeable and that precise13assurances were given to the applicant with regard to that period.'
Således kan Rådet endog vedtage for anstaltninger, der er forskellige fra de af Kommissionen foreslåede, på den betin gelse naturligvis, at man overholder reglen om enstemmighed ifølge EF-traktatens arti kel 189 A (nu artikel 250 EF).
Consequently, the Council may even adopt different measures from those pro posed by the Commission provided, of course, that it observes the rule of unanimity established in Article 250 EC (for merly Article 189 A).
Det fastsættes jo i artikel 8, stk. 3, litra c), i forordning nr. 2377/90:
Indeed, Article 8(3)(c) of Regulation No 2377/90 pro vides:
Hertil kommer, at man også må bedømme det spillerum eller den tænkepause, som Kommissionen råder over, i forhold til sagens indviklede karakter, her under konkret i forhold til de grunde, der var basis for den manglende gunstige udtalelse.
Furthermore, the margin for manœuvre or period for reflection afforded to the Commission must also be evaluated in the light of the complexity of the matter in question and particularly, as in this case, in relation to the reasons which caused assent to be withheld.
»Har Rådet ikke ved udløbet af en frist på tre måneder efter at have fået udkastet forelagt truffet nogen11afgørelse, vedtages de foreslåede foranstaltninger af Kommissionen, medmindre Rådet har forkastet disse foranstaltninger med sit flertal.«
'If, after a period of three months of the proposal being referred to it, the Council has not acted,11the proposed measures shall be adopted by the Commission, unless the Council has voted against them by a simple majority.'
Retten fandt følgelig korrekt, at Kom missionen ikke kan bebrejdes for på ny at have behandlet sagen i et stykke tid, efter som visse medlemsstater havde modsat sig optagelsen af somatosalm i bilag II, fordi de frygtede, at stoffet ville kunne bruges som vækstfremmer, og at dets optagelse i bilag II indirekte ville kunne underminere moratoriet vedrørende BST.
The Court was therefore right to hold that the Commission cannot be criticised for having reconsidered the matter for a certain time, since certain Member States had objected to the inclusion of somatosalm in Annex II because they feared that the substance could be used to boost growth and that its inclusion in Annex II might indirectly undermine the moratorium on BST.
Det må derfor anerkendes, at Kommissionen har ret til at overveje alle disse muligheder.
The Commission must therefore be accorded the right to consider all these possibilities.
Det må heller ikke glemmes, at på det tidspunkt, da Kommissionen tildelte sig selv tænkepausen, havde Retten endnu ikke afsagt dom i sagen Lilly Industries mod
It must be borne in mind that, when the Commission was accorded that period for reflection, the Court had not yet given its
13 — Fremhævet i den appellerede dom.
13 — Emphasis present in the contested judgment.
11 — Noten er ikke relevant for den danske tekst.
11 — In French: '... arrêté de mesures ...' (emphasis added).
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT MISCHO — SAG C-151/98 P
OPINION OF MR MISCHO — CASE C-151/98 P judgment in Lilly Industries v Commis sion14which makes it clear that the
Spørgsmålet om fejlagtig fortolkning af forordning nr. 2377/90 i sin belhed, da den angiveligt ikke indeholder nogen ret for Kommissionen til at indhente en supplerende udtalelse hos UVP
The alleged misinterpretation of the whole of the Regulation, inasmuch as it does not confer on the Commission the right to seek a further opinion from the CVMP.
Kommissionen14, hvoraf det fremgår, at proceduren til fastsættelse af MRL i hen hold til forordning nr. 2377/90 udgør en selvstændig procedure, der er forskellig fra procedurerne for udstedelse af markedsføringstilladelser i henhold til andre EF-retsakter, og at den nævnte forordning ikke indeholder nogen bestemmelse, som giver Kommissionen beføjelse til at nægte at fastsætte en MRL.
— Arguments of the parties procedure for the establishment of an MRL under Regulation No 2377/90 is independent of and distinct from the pro cedures for the issue of marketing authorisations laid down in other provisions of Community law, and that the Regulation contains no provision authorising the Com mission to take account of a marketing ban in refusing to establish an MRL.
Endelig har Pharos ikke forelagt Dom stolen noget forhold som bevis for, at den tid, der medgik til fornyet undersøgelse på seks måneder, var uforholdsmæssig i for hold til sagens indviklede karakter.
Finally, Pharos has not presented us with any evidence to show that the sixmonth period of reconsideration was disproportionate to the complexity of the matter.
Appellanten beskriver proceduren ifølge artikel 6 og 8 i forordning nr. 2377/90 og anfører herved nærmere, at en negativ udtalelse fra Reguleringsudvalget eller en manglende udtalelse efter denne procedure fører til en ændring af kompetencen til fordel for Rådet.
The appellant refers to the procedure established in Articles 6 and 8 of Regulation No 2377/90, pointing out that, at the end of the procedure, if the Adaptation Committee gives an unfavourable opinion or no opinion at all, jurisdiction is transferred to the Council.
Kommissionen kan faktisk ikke i sidstnævnte til fælde træffe en anden beslutning end den at forelægge forslaget for Rådet.
Indeed, in such cases, the Commission has no alternative but to submit the draft to the Council.
Dette har herpå en frist på tre måneder til at træffe de påkrævede foranstaltninger med kvalificeret flertal.
The Council then has a period of three months in which to adopt the proposed measures by a qualified majority.
I tilfælde af at Rådet ikke er i stand til at træffe afgørelse, genvinder Kommissionen sin kompetence til at udstede de foreslåede foranstaltninger bort set fra det tilfælde, hvor Rådet med simpelt flertal modsætter sig de pågældende foran staltninger.
If it does not do so, jurisdiction to adopt the proposed measures will revert to the Commission, unless the Council has voted against them by a simple majority.
Under de omstændigheder var det korrekt, at Retten på dette punkt fastslog, at Kommissionen ikke havde tilsidesat rets sikkerhedsprincippet eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og a fortiori ikke på kvalificeret måde.
Under those circumstances the Court was right to rule, on this point, that the Commission was not in breach, and a fortiori did not commit a sufficiently clear breach, of either the principle of legal certainty or that of the protection of legitimate expectations.
Det fremgår tillige af det ovenstående15, at det subsidiære argument om en begrundelsesmangel ved den appellerede dom ej heller kan tiltrædes.
It is also clear from the above considerations15that the alter native submission that no grounds or insufficient grounds were stated for the contested judgment cannot be upheld.
Denne procedure er ifølge appellanten klar, præcis og ubetinget, gælder udtømmende for samtlige muligheder og giver ikke Kommissionen mulighed til at handle på anden måde end på den måde, der er foreskrevet ved forordning nr. 2377/90.
The procedure is clear, precise and unconditional; it examines all possible situations exhaustively and leaves the Com mission no latitude to act otherwise than as laid down by Regulation No 2377/90.
14 — Dom af 25.6.1998, sag T-120/96, Sml. II. s. 2571.
14 — Case T-120/96 Lilly Industries v Commission [1998] ECR II-2571.
15 — Jf. punkt 46 og 47 ovenfor.
15 — See paragraphs 46 and 47 above.
Ifølge sagsøgeren er den omstændig hed, at den supplerende udtalelse — som
According to the appellant, the fact that, as the Court pointed out, the further
Retten fastslog — betydeligt lettede Rådets arbejde16, uden betydning i denne hense socioøkonomisk karakter kan ikke tages i betragtning17. For så vidt som den appel lerede dom giver Kommissionen mulighed for at påberåbe sig sådanne overvejelser, tildeler den Kommissionen en nærmest ubegrænset skønsmargen, hvilket er til fare for den nødvendige stabilitet i den europæiske industri vedrørende dyrs sundhed.
Considerations of a political or socioeconomic nature cannot be taken into account.17 By giving the Commission the opportunity to rely on such considerations, the contested judgment allows it an almost unlimited margin for manoeuvre, which undermines the stability necessary to the European animal health industry.
Såfremt forordningen ikke strikte overholdes af Kommissionen, mister virksomhederne den retssikkerhed, som det var meningen, at forordningen skulle give dem.
If the Commission does not adhere strictly to the Regulation, undertakings will lose the legal certainty which the act is supposed to afford them.
Det anerkendes i den appellerede dom, at Rådet ikke traf afgørelse vedrørende Kommissionens for slag.
The contested judgment acknowledges that the Council did not rule on the Commission's proposal.
Den manglende afgørelse er udtryk for, at der hverken var en positiv eller negativ majoritet i Rådet, hvilket nøjagtigt afspejlede den situation, der bestod blandt de nationale sagkyndige i Reguleringsudvalget, inden der var blevet anmodet om den supplerende udtalelse fra UVP, og derfor naturligvis også inden den var kendt.
Its failure to reach a decision meant that there was no majority in the Council either for or against, a situation which exactly mirrored that of the national experts on the Adaptation Com mittee before the further opinion was requested from the CVMP and, a fortiori, before its contents were known.