natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Artikel 13, stk. 2, bestemmer, at i forordninger om antidumping »anføres især størrelsen og arten af den pålagte told, den pågældende vare, oprindelses- eller eksportlandet og om muligt navnet på leverandøren samt begrundelserne for forordningen«.
The fact is that it is not practicable to indicate the name of each supplier if, in order to avoid the risk of circumventing antidumping duties, it is necessary to impose a single duty for an entire country.
Retten finder herved, at det vel fremgår af såvel denne bestemmelses opbygning som dens formål, at forpligtelsen til at anføre navnet på leverandøren i forordninger om antidumping i princippet indebærer en forpligtelse til at fastsætte en specifik antidumpingtold for hver enkelt leverandør, men det må dog fremhæves, at denne bestemmelses ordlyd præciserer, at navnet kun skal anføres »om muligt«.
That is particularly so where, in the case of a Statetrading country, the Community institutions have examined the situation of the exporters concerned and are not convinced that those exporters are acting independently of the State.
Retten konstaterer efter ovennævnte gennemgang, at forholdet mellem sagsøgeren og den kinesiske stat må betegnes som temmelig vagt og konfust.
For the rest, the Court observes that the current situation in China makes it even more difficult, if not impossible, to establish whether a Chinese undertaking or a foreign undertaking manufacturing products in China is actually independent of the State.
Som Kommissionen har fastslået i den midlertidige forordning, har undersøgelsen ikke vist, at sagsøgeren reelt er uafhængig af de kinesiske myndigheders indflydelse.
The situation in the People's Republic of China cannot be compared with that in market economy countries, at least as regards the organization of foreign trade.
Retten finder, at institutionerne ikke, ved at følge den anfægtede politik, har fortolket ordene »om muligt« urigtigt.
The applicant has not shown that it was actually independent of the influence of the Chinese authorities.
Dette er navnlig tilfældet, når fællesskabsinstitutionerne, med hensyn til et statshandelsland, efter at have undersøgt de pågældende eksportørers forhold ikke er overbevist om, at disse eksportører handler uafhængigt i forhold til staten.
It follows that the Community institutions have not committed a manifest error of appraisal of the facts.
Retten finder, at den anfægtede politik heller ikke er i strid med formålet med og ånden i
The other arguments relied on by the applicant
bemærkninger under den administrative procedure, at dennes repræsentanter har mødt Kommissionens tjenestegrene for at drøfte sagen, og at sagsøgeren er blevet hørt af Kommissionen.
Infringement of Article 13(3) of the basic antidumping regulation
Sagsøgeren ikke har kunnet godtgøre, at man reelt var uafhængig af de kinesiske myndigheders indflydelse.
First, as to the alleged breach of the principle of the protection of legitimate expectations, the Court observes that, according to the case-law, any economic operator for whom an institution has created justified hopes may rely on that principle.
Heraf følger, at fællesskabsmyndighederne ikke har begået en åbenbar fejl ved vurderingen af de faktiske omstændigheder.
However, economic operators do not have a legitimate expectation that an existing situation which may be modified at the discretion of the Community institutions will be maintained.
På denne baggrund må det fremhæves, at beskyttelsen af retten til kontradiktion ikke indebærer, at fællesskabsinstitutionerne automatisk skal tage alle de af sagsøgeren fremførte argumenter i betragtning.
The Court observes, first, that Article 13(3) of the basic antidumping regulation provides that the amount of antidumping duties may not exceed the dumping margin provisionally estimated or finally established and that it should be less if such lesser duty would be adequate to remove the prejudicial effect.
For det tredje og sidste fastslår Retten, at sagsøgeren overhovedet ikke har forklaret, hvorledes den pågældende politik skulle være i strid med forbuddet mod forskelsbehandling og retssikkerhedsprincippet.
Moreover, according to the provisional regulation and the regulation at issue, a dumping margin of 11.5% was calculated for the applicant's exports.
Hvad angår den angivelige magtfordrejning, skal Retten bemærke, at når den af fællesskabsinstitutionerne fulgte politik ikke er i strid med grundforordningen om antidumping, foreligger der ikke magtfordrejning.
Thereafter a definitive antidumping duty of 18.6% was imposed on all Chinese exports on the basis of a weighted average of the dumping margin calculated for the applicant's exports and of the dumping margin calculated for the other exports.
Hvad for det første angår den angivelige tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, skal Retten henvise til, at ifølge retspraksis kan dette princip påberåbes af enhver erhvervsdrivende, som en institution har givet visse begrundede forhåbninger. De erhvervsdrivende kan dog ikke have nogen berettiget forventning om opretholdelse af en oestående situation, som Fællesskabets istitutioner kan ændre ved beslutninger truffet n den for rammerne af deres skøn.
It follows that the applicant could not have a legitimate expectation that the Community institutions would not change their policy regarding individual treatment if experience showed that such a change was necessary in order to reach a satisfactory solution to the problems caused by dumping practices alleged against exporters from Statetrading countries.
-nstitutionerne har med hensyn til statshandelslande et vidt skøn med hensyn til de faktiske, økonomiske, retlige og politiske forhold i det pågældende land, som skal vurderes for at afgøre, om en eksportør handler tilstrækkeligt uafhængigt af staten til, at han kan få individuel «handling.
It is clear from the documents before the Court that the applicant submitted observations during the administrative procedure, that its representatives met the Commission's officials in order to discuss the case and that it was heard by the Commission.
Retten skal for det første henvise til, at det fremgår af artikel 13, stk. 3, i grundforordningen om antidumping, at antidumpingtolden ikke må være højere end den midlertidigt anslåede eller endeligt fastsatte dumpingmargen, og at den skal være lavere, såfremt en sådan lavere told er tilstrækkelig til at afhjælpe skaden.
In that context, it must be pointed out that the protection of the rights of the defence does not imply that the Community institutions must automatically adopt all the arguments submitted by the applicant.
Det følger heraf, at sagsøgeren ikke kunne have •n berettiget forventning om, at fællesskabsinstitutionerne ikke ville ændre deres politik vedrørende individuel behandling, hvis erfaringen viser, at en sådan ændring er nødvendig for at finde en tilfredsstillende løsning nå de problemer, der skabes af dumping, som tilskrives eksportører i statshandelslande.
In that regard, the Court finds, prima facie, that, since the applicant was the sole exporter to have cooperated in the investigation, it may seem unfair to impose on it an antidumping duty higher than the margin established for its own exports.
Dernæst påpeges, at det fremgår af den midlertidige forordning og den omtvistede forordning, at der er beregnet en dumpingmargen på 11,5% for sagsøgerens eksport.
However, it follows from the Court's conclusions concerning the first two pleas, first, that the contested policy of the Community institutions is not contrary to the letter, purpose or spirit of the basic antidumping regulation and, secondly, that the applicant does not satisfy the necessary conditions for the grant of individual treatment and that the institutions did not therefore commit a manifest error in appraising the facts.
Dernæst er der pålagt en endelig antidumpingtold på 18,6% på alle kinesiske udførsler på grundlag af et vejet gennemsnit af den dumpingmargen, som er beregnet for sagsøgerens udførsler, og den dumpingmargen, der er beregnet for de øvrige udførsler.
Consequently, the institutions were correct in not imposing an antidumping duty of 11.5% in the case of the applicant and a higher duty in that of noncooperating exporters. Such an approach would have meant that individual treatment would have been granted to the applicant.
'vad for det andet angår den angivelige sidesættelse af retten til kontradiktion, skal letten påpege, at ifølge fast retspraksis er .ravene i henhold til kontradiktionsprincippet jverholdt, når den pågældende virksomhed under den administrative procedure har haft mulighed "or at give udtryk for sin stillingtagen til, om de iktiske forhold og andre omstændigheder irkelig foreligger, og hvilken betydning de da 'ar.
Thirdly and finally, the Court finds that the applicant has in no way explained how the policy in question infringes the principles of equal treatment and legal certainty. As to the alleged
Retten skal i denne forbindelse fastslå, at det ved første blik kunne forekomme uretfærdigt at pålægge sagsøgeren, som er den eneste eksportør, der har samarbejdet under undersøgelsen, en højere antidumpingtold end den margen, som er beregnet for sagsøgerens egen eksport.
Moreover, to impose an antidumping duty of 11.5% in regard to all exporters would encourage non-cooperation by exporters who know that their export prices are very low and that,
Det følger heraf, at institutionerne med rette ikke har indført en antidumpingtold på 11,5% for sagsøgeren og en højere told for de eksportører, der ikke har samarbejdet.
consequently, the Community institutions may establish a very high dumping margin.
En sådan løsning ville nemlig have betydet, at sagsøgeren fik individuel behandling.
Those exporters would therefore have every interest in not cooperating.
Såfremt der blev indført en antidumpingtold på 11,5% for alle eksportører, ville det desuden tilskynde de eksportører, som véd, at deres eksportpriser er meget lave, og at der følgelig er risiko for, at fællesskabsinstitutionerne fastsætter en meget høj dumpingmargen, til ikke at samarbejde. Disse eksportører ville altså have al interesse i ikke at samarbejde.
Furthermore, the contested policy is based on the assumption that as a rule exporters in Statetrading countries are not independent of State influence and one of the aims of that policy is to avoid circumvention of antidumping duties.
Desuden er den anfægtede politik baseret på den antagelse, at eksportørerne i statshandelslande som regel ikke er uafhængige af statens indflydelse, og at et af formålene med denne politik er at undgå omgåelse af antidumpingtolden.
If it had not cooperated, there would have been a risk of an even higher duty being applied to it, since the institutions would have been compelled to base themselves, at least in part, on the information contained in the complaint, which is normally not to the advantage of exporters.
Dette argument kan ikke lægges til grund.
That argument cannot be accepted.
Retten skal først bemærke, at sagsøgeren blot har anfægtet den af fællesskabsinstitutionerne foretagne beregning uden at fremlægge noget som helst bevismiddel, der kan godtgøre, at den er ukorrekt.
The Court observes, first of all, that the applicant has merely called into question the calculation carried out by the Community institutions without adducing the slightest evidence to show that it is incorrect.
Under alle omstændigheder har fællesskabsinstitutionerne lagt de tilgængelige oplysninger til grund, og netop for at udelukke de typer album, der falder uden for undersøgelsens område, har institutionerne anslået, at kun 50% af restantallet af udførsler bestod af indbundne fotoalbum.
In any event, the Community institutions based themselves on the information available and it was precisely in order to exclude album types falling outside the scope of the investigation that the institutions took the view that only 50% of the balance of exports were composed of photo albums in bookbound form.
Med hensyn til spørgsmålet, om sagsøgerens eksport er repræsentativ, bemærkes, at da formålet med grundforordningen om antidumping er at beskytte Fællesskabet mod dumpingimport, udgør de 38% af eksporten, der tilskrives de øvrige eksportører, en meget væsentlig del af den samlede eksport og kræver en særskilt beregning af eksportprisen og af dumpingmargenen.
As to the representative nature of the applicant's exports, since the purpose of the basic antidumping regulation is to protect the Community against dumped imports, the 38% of exports attributed to the other exporters represent a very significant part of all exports and require a separate calculation of the export prices and the dumping margin.
Desuden ville det være at belønne de øvrige kinesiske eksportørers manglende samarbejdsvilje, hvis sagsøgerens eksport blev anset for repræsentativ for den kinesiske eksport i sin helhed.
Moreover, to regard the applicant's exports as representative of all Chinese exports would be to reward the lack of cooperation by the other Chinese exporters.
Retten fastslår desuden, at skønt den indførte antidumpingtold er højere end den for sagsøgeren beregnede dumpingmargen, straffes sidstnævnte ikke for sin deltagelse i undersøgelsen.
Finally, the Court observes that it is possible for the Community institutions to establish a weighted average of the dumping margins and therefore a single dumping margin for an entire country.
Hvis sagsøgeren nemlig ikke havde samarbejdet, ville denne have risikeret at blive pålagt en endnu højere told, da fællesskabsinstitutionerne ville have været tvunget til, i hvert fald delvis, at lægge oplysningerne i klagen til grund, hvilket normalt ikke er en fordel for eksportørerne.
As to the method of calculating the export prices of the producers who did not cooperate in the investigation, the Court observes that the Community institutions took account of the subcategories of photo albums sold by the applicant and that they based themselves on the lowest prices at which the applicant sold albums from each sub-category within which sales were considered to be representative.
Hvad angår beregningsmetoden for de ikkesamarbejdende producenters eksportpriser, skal Retten henvise til, at fællesskabsinstitutionerne har taget hensyn til de underkategorier af fotoalbum, som sælges af sagsøgeren, og at de har baseret sig på de laveste priser, hvortil sagsøgeren solgte album henhørende under hver enkelt underkategori, inden for hvilken salget blev anset for repræsentativt.
Secondly, the Court finds that in the present case the Community institutions rightly based themselves on the Eurostat statistics and on the information supplied by the applicant, the only other information available being that contained in the complaint.
Endelig skal Retten bemærke, at fællesskabsinstitutionerne har den mulighed at beregne et vejet gennemsnit af dumpingmargener, og altså en enkelt dumpingmargen for et helt land.
The applicant claims that this calculation is merely an estimate, that the Eurostat statistics also cover album types falling outside the scope of the investigation and that in any event the 62% of the total exports attributed to the applicant, a figure well below the actual figure, were sufficient for the applicant to be considered to be representative.
Retten finder, at det herved ikke kan bebrejdes institutionerne, at de har lagt sagsøgerens laveste priser til grund, da enhver anden løsning ville bevirke, at eksportørerne blev tilskyndet til ikke at samarbejde.
In that regard, the Court considers that the institutions cannot be criticized for having based themselves on the applicant's lowest prices, since the effect of any other approach would be to encourage non-cooperation by exporters.
Retten skal i øvrigt bemærke, at beregningsmetoden er klart beskrevet i den omtvistede forordning.
The Court notes, moreover, that in the regulation at issue the calculation method is clearly described.
Intet tyder på, at denne beregning er fejlagtig.
Nothing indicates that this calculation is wrong.
Sagsøgeren betaler sine egne omkostninger samt Rattets omkostninger.
Orders the applicant to pay its own costs and the costs of the Council;
Kommissionen bærer sine egne omkostninger.·
Orders the Commission to bear its own costs.»
Sag T-387/94 Asia Motor France SA m.fl. / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Konkurrence
Case T-387/94 Asia Motor France SA and Others ν Commission of the European Communities Competition
»Konkurrence — forpligtelser i forbindelse med undersøgelse af klager — lovligheden af begrundelsen for afvisning — åbenbart fejlskøn — begrundelse· (Fjerde Udvidede Afdeling)
(Competition — Obligations with regard to the investigation of complaints — Legality grounds for rejection — Manifest error of assessment — Statement of reasons) (Fourth Chamber, Extended Composition)
Sagsfremstilling
Background to the dispute
japanske biler over for de franske myndigheder havde påtaget sig en forpligtelse til på det franske marked ikke at sælge et antal biler, der oversteg 3% af det antal biler, der var indregistreret på det samlede franske område i løbet af det foregående kalenderår.
The applicant undertakings import and market in France vehicles of Japanese makes which have been cleared for free circulation in other Member States of the Community, such as Belgium and Luxembourg.
En af sagsøgerne, Jean-Michel Cesbron, der anså sig for offer for en ulovlig aftale indgået mellem fem franske importører af japanske biler, nemlig Sidat Toyota France, Mazda France Motors, Honda France, Mitsubishi Sonauto og Richard Nissan SA, indgav den 18. november 1985 en klage til Kommissionen på grundlag af artikel 30 og 85 i EØF-traktaten (herefter »traktaten«).
In that complaint, the complainant undertakings maintained in essence that the five abovementioned importers of Japanese cars had given the French administration an undertaking not to sell on the French domestic market any cars in excess of a number equal to 3% of the motor vehicles registered in the whole of France during the preceding calendar year.
Denne klage efterfulgtes den 29. november 1988 af en ny klage over de fem importører indgivet af fire af de fem sagsøgere (J.-M. Cesbron, Asia Motor France SA Monin Automobiles SA og EAS SA) på grundlag af traktatens artikel 85.
It was also alleged that those importers had agreed to divide that quota amongst themselves in accordance with pre-established rules, thereby excluding any other undertaking wishing to distribute in France vehicles of Japanese origin of makes other than the makes distributed by the parties to the alleged agreement.
Sagsøgerne gjorde i klagen endvidere gældende, at de franske myndigheder til gengæld for denne frivillige begrænsning havde lagt et betydeligt antal hindringer i vejen for den frie omsætning af biler af japansk oprindelse af andre mærker end de fem mærker, som sælges af de importører, der er omfattet af den påståede aftale.
One of the applicant undertakings, namely Jean-Michel Cesbron, lodged a complaint with the Commission on 18 November 1985 alleging that Articles 30 and 85 of the EEC Treaty had been infringed on the ground that he considered himself to be the victim of an unlawful cartel between five importers of Japanese cars into France, namely Sidat Toyota France, Mazda France Motors, Honda France, Mitsubishi Sonauto and Richard Nissan SA The complaint was followed on 29 November 1988 by a fresh complaint against the same five importers which was lodged by four of the five applicants (Mr Cesbron, Asia Motor France SA Monin
I denne klage gjorde sagsøgerne i det væsentlige gældende, at de fem ovennævnte importører af
The applicants further maintained in this complaint that, in return for this voluntary limitation, the French administration had
Ved skrivelse af 9. august 1990, der henviste til skrivelse af 8. maj 1990 til de øvrige sagsøgere, meddelte Kommissionen . omaco, at den ikke havde til hensigt at tage virksomhedens klage til følge.
By letter dated 9 August 1990, in which it referred to its letter of 8 May 1990 to the other four applicants, the Commission informed Somaco that it did not envisage taking any action on its complaint.
I skrivelse af 5. december 1991, underskrevet af det kommissionsmedlem, der varetager konkurrencespørgsmål, meddelte Kommissionen, at den afviste de klager, der var indgivet den 18. november 1985, den 29. november 1988 og den 5. juni 1990.
By letter dated 5 December 1991, signed by the member responsible for competition questions, the Commission notified to the five applicants a decision rejecting the complaints lodged on 18 November 1985, 29 November 1988 and 5 June 1990.
Da Kommissionen forblev tavs i forhold til de fire berørte sagsøgere, tilsendte disse den 21. november 1989 Kommissionen en skrivelse, hvori de opfordrede den til at tage stilling til de angivne klager.
Having received no reply from the Commission, the four applicants concerned sent a letter on 21 November 1989 requesting it to adopt a position on their complaints.
På baggrund af Kommissionens vedholdende tavshed indbragte de pågældende fire virksomheder den 20. marts 1990 et passivitets- og erstatningssøgsmål for Domstolen.
When that letter evoked no response either, the four undertakings in question brought an action on 20 March 1990 for failure to act and for damages before the Court of Justice.
Ved kendelse af 23. maj 1990, sag C-72/90, Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen, afviste Domstolen passivitets- og erstatningssøgsmålet for så vidt det angik Kommissionens manglende indgriben over for den påståede overtrædelse af traktatens artikel 30 og henviste sagen til Retten for så vidt den vedrørte Kommissionens manglende indgriben over for den påståede overtrædelse af traktatens artikel 85 og det heraf følgende ansvar.
By order of 23 May 1990 in Case C72/90 Asia Motor France ν Commission, the Court declared the action for failure to act and for damages inadmissible in respect of the Commission's inaction with regard to the alleged infringement of Article 30 of the Treaty, and remitted to the Court of First Instance the application concerning the Commission's failure to act in respect of the alleged infringement of Article 85 of the Treaty and its ensuing liability.
Denne afvisning havde to begrundelser.
On 29 June 1990 the parties submitted their observations to the Commission, in which they reasserted that their complaints were well founded.
Ifølge den første begrundelse var de fem importørers handlinger en integrerende del af de franske offentlige myndigheders politik vedrørende import af japanske biler til Frankrig.
The complaints were rejected on two grounds. According to the first ground, the conduct of the five importers against which the complaints were made constituted an integral part of the policy followed by the French public authorities with regard to imports of Japanese cars into France.
Inden for rammerne af denne politik fastsatte de franske offentlige myndigheder ikke alene det totale antal biler, der kunne indføres til Frankrig hvert år, men også den måde, hvorpå bilerne blev fordelt.
Under that policy, the public authorities not only set the total quantities of vehicles allowed into France each year, but also determined the rules for the allocation of those quantities.
Ifølge den anden begrundelse var der ikke nogen forbindelse mellem sagsøgernes interesse og den påståede overtrædelse, idet en eventuel anvendelse af artikel 85 ikke kunne antages at ville afhjælpe sagsøgernes situation.
According to the second ground, there was no connection between the interest of the applicants and the alleged infringement in that any application of Article 85 would be unlikely to remedy the situation by which the applicants considered themselves to have been wronged.
Beslutningen af 5. december 1991 har været genstand for et annullationssøgsmål, der blev indgivet til Rettens Justitskontor den 4. februar 1992.
An action for annulment was brought against the decision of 5 December 1991 by application received at the Court on 4 February 1992.