natgillin/translations-raw huggingface dataset:
·— at forkaste Kommissionens appel med påstand om ophævelse af Rettens dom af 6. december 1994 i sag T-450/93, hvorved Retten annullerede Kommissionens beslutning om at nedsætte det tilskud, som Den Europæiske Socialfond har bevilget til projekt nr. 870844 PI;
It should be noted, first of all, that it is established that Parker holds 100% of the shares of its subsidiaries in Germany, Belgium, Spain, France and the Netherlands and that the sales and marketing activities of its subsidiaries are directed by an area team appointed by the parent company and which controls, in particular, sales targets, gross margins, sales costs, cash flow and stocks.
Sag C-73/95-P VIHO Europe BV / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Konkurrence
In its appeal the appellant contests only the first ground, based on the relevance of Parker's relations with its independent distributors.
og som navnlig kontrollerer salgsmål, bruttofortjeneste, salgsomkostninger »cash flow« og varelagre.
An appeal must contain the pleas in law and legal arguments relied on to support the form of order which the appellant seeks from the Court of Justice.
Denne områdegruppe fastlægger også, hvilket produktudvalg, der skal udbydes, kontrollerer reklamevirksomhed og giver instrukser vedrørende priser og rabatter.
In those circumstances, the second and third pleas must be rejected as inadmissible.
Ved appelskrift indleveret til Domstolen den 14. marts 1995 har Viho Europe BV iværksat appel af den af Retten i Første Instans afsagte dom af 12. januar 1995 (herefter »den appellerede dom«), hvorved Retten i Første Instans frifandt Kommissionen for appellantens påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 30. september 1992 om afvisning af appellantens klage af 22. maj 1991 (herefter »den anfægtede beslutning«).
The appellant claims essentially that the Court of First Instance infringed Articles 86 and 190 of the Treaty, but does not indicate the grounds on which it challenges the contested judgment in that regard, merely referring to its application and the annexes lodged with that court.
Andet led af det første anbringende
The appellant is ordered to pay the costs.'
Første led af det første anbringende
He proposed that the appeal should be dismissed and the appellants ordered to pay the costs.
Appellanten har gjort gældende, at Retten endvidere fejlagtigt har antaget, at det af Parker anvendte salgssystem ikke var i strid med artikel 85, stk. 1, litra d), da det ikke medførte, at Parkerkoncernen og dennes uafhængige forhandlere forskelsbehandlede appellanten med hensyn til de anvendte priser og salgsvilkår.
Case C-76/95 Commission of the European Communities ν Royale Belge SA and Others Law governing the institutions
Hvad angår den forskelsbehandling, som Parkerkoncernen hævdes at have udøvet ved sin adfærd, er det ovenfor fastslået, at en sådan adfærd ikke er omfattet af forbuddet i artikel 85, stk 1, selv om det måtte være godtgjort, at den faktisk har været udvist.
(Officials — Insurance against accidents and occupational diseases) (Sixth Chamber) the Commission to one of its officials on the ground of occupational illness by virtue of Article 73 of the Staff Regulations of officials of the European Communities ('the Staff Regulations').
Hvad derimod angår den forskelsbehandling, som Parker og koncernens uafhængige forhandlere i forening hævdes at have udøvet over for
The Commission also claims default interest from 6 May 1994, the date on which the insurers were put on notice.
Det skal herom for det første præciseres, at det er uomtvistet, at Parker's datterselskaber i Tyskland, Belgien, Spanien, Frankrig og Nederlandene er helejede datterselskaber, og at deres salgs- og marketingvirksomhed ledes af en områdegruppe, der er udpeget af moderselskabet,
By application lodged at the Court on 13 March 1995, the Commission of the European Communities brought an action pursuant to an arbitration clause for an order that Royal Beige SA, acting on its own behalf and as agent for seven other insurers, all party to a collective insurance agreement concluded with the institutions of the European Communities ('the insurers'), pay it a lump sum allegedly due from
Appellanten har i det væsentlige gjort gældende, at Retten har tilsidesat traktatens artikel 86 og 190, men appellanten har ikke præciseret sine indsigelser over for den appellerede dom på disse punkter, men har begrænset sig til at henvise til stævningen og de for Retten fremlagte bilag.
By letter of 6 May 1994 the Commission informed Van Breda that, in accordance with the majority decision of the Medical Committee, it had paid the aforesaid sum to Mr X
Herom bemærkes, at Retten i den anfægtede dom har angivet to grunde til at forkaste appellantens argument. I appelskriftet har appellanten udelukkende anfægtet den første af disse grunde, som var, at spørgsmålet fandtes at være uden betydning for tvistens afgørelse.
By concluding with the European Communities the 'Agreement for collective insurance against accidents and occupational diseases' of 28 January 1977 ('the Agreement'), the insurers undertook to cover, under the terms of the Agreement, the financial consequences of the obligations assumed by the Communities under the Staff Regulations in respect of accidents and occupational diseases suffered by persons to whom Article 73 of the Staff Regulations and the Rules adopted pursuant thereto apply.
Appellanten har ikke anfægtet den anden grund, som var, at appellanten under alle omstændigheder ikke har godtgjort, hvilken aftale, vedtagelse eller samordnet praksis mellem Parker og koncernens uafhængige forhandlere, der skulle have medført en forskelsbehandling af
It is the Communities, which are the sole beneficiaries of the Agreement, that are covered and it is to them that the insurers are to pay the allowances — in terms both of lump sums and default interest — arising under those provisions.
24. oktober 1996 og forsikring mod erhvervssygdomme*
The letter stated that the Commission was in a position to 'recognize that he was suffering from a rate of
»Tjenestemænd — ulykkesforsikring (Sjette Afdeling)
Since the insurers have renounced recourse to judicial proceedings only in the case of medical disputes, they may still contest the obligation to
Den 26. november 1990 indgav X, der er tjenestemand i Kommissionen ved De Europæiske Fællesskaber, en ansøgning om, at to sygdomme, som han havde pådraget sig under sin tjeneste i De Europæiske Fællesskaber blev anerkendt som erhvervssygdomme.
make reimbursement by raising pleas other than ones of a medical nature even where, as in this case, the conditions described in paragraph 36 of this judgment are satisfied.
Der var tale om en lungecancer og en kronisk astmatisk bronkitis.
Consequently, it is necessary to consider the three pleas raised by the insurers to justify their refusal to make reimbursement.
Den 23. februar 1992 anmodede X om, at lægeudvalget afgav udtalelse.
The alleged breach of the contractually stipulated procedure
Den 25. februar 1994 udfærdigede og vedtog lægeudvalgets flertal en erklæring.
Irregularity of the Medical Committee's report
Denne konkluderede, at den lungecancer, som X led af, udgjorde en erhvervssygdom.
Secondly, the insurers contest whether the Medical Committee's findings were regular.
Ved stævning indleveret til Domstolen den 13. marts 1995 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i henhold til en aftalt voldgiftsbestemmelse anlagt sag med påstand om at de sagsøgte, Royal beige SA, der handler på egne vegne og som mandatar for syv andre forsikringsgivere, der alle er parter i en med De Europæiske Fællesskabers institutioner indgået gruppeforsikringsaftale (herefter »forsikringsgiverne«) betaler et beløb, som Kommissionen skylder eller måtte komme til at skylde i henhold til artikel 73 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (herefter »vedtægten«) til en af sine tjenestemænd, der er ramt af en erhvervssygdom. Kommissionen har også nedlagt påstand om betaling af morarenter fra den 6. maj 1994, på hvilken dato der blev tilstillet forsikringsgiverne en betalingsopfordring.
The insurers accuse the Commission in the first place of having adopted the decision of 15 April 1994 as appointing authority without complying with the contractual rules laid down by the Agreement, or with the procedures and practical provisions set out in the letter of 27 January 1989.
Ved skrivelse af 15. april 1994 meddelte ansættelsesmyndigheden X lægeudvalgets konklusioner.
It should be recalled in the first place that the insurers have renounced recourse to judicial proceedings on medical disputes.
I skrivelsen udtaltes det, at ansættelsesmyndigheden var i stand til for hans tilfælde »at anerkende en total, vedvarende invaliditet på 130%, og at der på det nuværende trin i sagen er tale om en endelig afgørelse af de spørgsmål af lægelig art, som anerkendelsen af Deres erhvervssygdom har givet anledning til«. Den 22. april 1994 blev et beløb på 25 794 194 BFR udbetalt til X.
Since the Agreement refers to the Communities' obligations under the Staff Regulations vis-à-vis officials who are victims of accidents or occupational diseases, the scope of that renunciation should be interpreted in the light of the case-law on judicial review of the regularity of opinions delivered by medical committees.
Ved skrivelse af 6. maj 1994 meddelte Kommissionen Van Breda, at den i overensstemmelse med lægeudvalgets flertalsafgørelse havde udbetalt ovennævnte beløb til X.
On the other hand, the insurers assert that the Commission failed to fulfil its obligation to notify a draft decision based on the Medical Committee's report of 25 February 1994 in accordance with the procedure agreed in the letter of 27 January 1989.
Det er Fællesskaberne, der er dækket af forsikringen, og som alene er ydelsesberettigede i henhold til aftalen, og forsikringsgiverne skal til dem udbetale de ydelser såvel i forsikringsbeløb som i morarenter, der resulterer af anvendelsen af bestemmelserne i de nævnte regelsæt.
Decisions on the recognition of the occupational origin of the disease are taken by the appointing authority either on the basis of the findings of the doctor or doctors appointed by the institutions or, if the official so requests, after consulting a medical committee.
Ved skrivelse af 13. oktober 1994 meddelte Van Breda, at forsikringsgiverne ikke var i stand til at imødekomme anmodningen om godtgørelse.
According to that case-law, the review by the Court may not extend to medical appraisals properly so called, which must be considered definitive provided that the conditions in which they are made are regular.
Efter aftalen er SA J. Van Breda & Co. International (herefter »Van Breda«) blevet udpeget som mellemmand. Realiteten
It follows that the complaints relating to the regularity of the Medical Committee's report of 25 February 1994 may be examined in a dispute brought before the Court pursuant to the Agreement.
I skrivelse af 27. januar 1989 fra Van Breda til De Europæiske Fællesskaber (herefter »skrivelsen af 27. januar 1989«) bekræftes det, at der i henhold til aftalen er opnået enighed mellem forsikringsgiverne og De Europæiske Fællesskaber om den procedure, der skal følges vedrørende ulykker og erhvervssygdomme, der indtræder fra 1. februar 1989.
It is only in the first case that reference is made to a draft decision which, before taking a decision, the appointing authority has to notify to the official in order to enable him to request within 60 days, if he thinks fit, that a medical committee be consulted and which may be notified to the insurers for their opinion and constitute, in the event that they disagree, the subject of the consultation provided for in the letter of 27 January 1989.
at godtgøre Fællesskaberne de beløb, disse har udbetalt til den ramte eller de ydelsesberettigede på grundlag af ansættelsesmyndighedens afgørelse.
on the basis of the last paragraph of the scale annexed to the Rules, that the total allowance granted to Mr X could in no event exceed the ceiling of 100% and that consequently the Commission's decision is unlawful in so far as it grants an allowance of 130%.
Forsikringsgiverne støtter dette synspunkt på en fejlagtig fortolkning af bestemmelserne i aftalen og skrivelsen af 27. januar 1989.
Medical Committee on certain aspects of the considerations and reasoning of its opinion which they deemed to be open to criticism.
Ifølge Kommissionen fremgår det af den klare formulering af denne bestemmelse, at forsikringsgiverne ikke kan fremføre grunde af nogen art for deres afvisning af at godtgøre det til X udbetalte beløb, når de i denne bestemmelse fastsatte betingelser er opfyldt.
In those circumstances, the Commission must be entitled to claim reimbursement of the lump sum paid to Mr X further to its decision based on the Medical Committee's report in so far as that report was not vitiated by manifest irregularities.
Afgørelser vedrørende en sygdoms erhvervsmæssige oprindelse træffes af ansættelsesmyndigheden på grundlag af de konklusioner, som den eller de af institutionerne udpegede læger er nået til — og hvis tjenestemanden anmoder herom — efter høring af et lægeudvalg.
That paragraph expressly refers to the overlapping of invalidity on several counts arising out of the same accident, and therefore is not concerned with the allowance which, may be granted to an official in respect of any injury or permanent disfigurement which, although not affecting his capacity for work, constitutes a physical defect and has an adverse effect on his social relations.
Forsikringsgiverne kan imidlertid — selv om Kommissionen bestrider dette — fremføre retlige indsigelser mod udbetalingen af det beløb på 25 794 194 BFR, som Kommissionen udbetalte til X i henhold til afgørelsen af 15. april 1994, hvori det anerkendtes, at X's invaliditet var erhvervsmæssig.
Thirdly and in the alternative, the assurers assert,
Der må derfor tages stilling til de tre anbringender, forsikringsgiverne har fremført til støtte for deres afvisning af godtgørelsen.
Royal Belge SA, Assurances Générales de France SA, Caisse Nationale de Prévoyance, Les Mutuelles du Mans, Assurantie van de Belgische Boerenbond SA, Hannover SA, Securitas AG and Condor are ordered to pay the Commission the sum of BFR 25 794 194, phis interest at the rate of 8% from 6 May 1994;
Eventuelle fejl ved lægeudvalgets rapport
He proposed that the Court should:
Forsikringsgiverne har først og fremmest rejst kritik af, at Kommissionen som ansættelsesmyndighed vedtog afgørelsen af 15. april 1994 uden at følge de bestemmelser, der er fastlagt i aftalen, eller de procedurer og praktiske bestemmelser, der er angivet i skrivelsen af 27. januar 1989.
— order the defendants also to pay default interest at the Belgian statutory rate as from the date on which Van Breda received the letter from the Commission dated 6 May 1994;
Da der i aftalen henvises til Fællesskabernes vedtægtsmæssige
— order the defendants to pay the costs.'
Tilkendelsen af en ydelse på 130%
Absence of Community interest)
Ifølge denne praksis kan den retlige prøvelse ved Domstolen ikke udvides til at omfatte de rent lægelige afgørelser, der må anses for definitive, når de er blevet til efter de forskriftsmæssige betingelser herom.
Instance therefore erred in law by finding that the Commission did not base its decision on the principle of subsidiarity and by consequently failing to rule on the Commission's erroneous application of that principle.
Dens prøvelse kan kun omfatte lovligheden af udvalgets nedsættelse og virksomhed samt lovligheden af de udtalelser, de afgiver. Domstolen har herved kompetence til at efterprøve, om udtalelsen indeholder en begrundelse, der gør det muligt at vurdere de betragtninger, som udtalelsens konklusioner er baseret på, og om der er en forståelig sammenhæng mellem de lægelige konstateringer, som er indeholdt i udtalelsen, og den konklusion, som udvalget er nået frem til.
By application lodged at the Court of Justice on 24 March 1995, Mr Tremblay, Mr Kestenberg and the Syndicat des Exploitants de Lieux de Loisirs (SELL) ('the appellants') brought an appeal against the judgment of 24 January 1995 in Case T-5/93 Tremblay and Others ν Commission [1995] ECR 11-185 ('the judgment under appeal'), by which the Court of First Instance partially dismissed their application for annulment of the Commission's decision of 12 November 1992 ('the contested decision') rejecting the complaints lodged by, inter alia, Mr Tremblay and Mr Kestenberg under Article 3(2) of Council Regulation No 17 of 6 February 1962, First Regulation implementing Articles 85 and 86 of the Treaty concerning the conduct of the Société des Auteurs, Compositeurs et Éditeurs de Musique ('SACEM').
Forsikringsgiverne har for det tredje subsidiært gjort gældende, at X efter sidste afsnit i bilaget vedrørende tabellen over invaliditetssatser ikke under nogen omstændighed kan få tilkendt en samlet ydelse på over 100%, og at Kommissionens afgørelse derfor er ulovlig, for så vidt som der derved tilkendes en ydelse på 130%.
It must be noted that in its letter of 20 January 1992 pursuant to Commission Regulation No 99/63/EEC of 25 July 1963 on the hearings provided for in Article 19(1) and (2) of Council Regulation No 17 and in the contested decision, the Commission considered that the complaints were to be rejected 'having regard to the principles of subsidiarity and decentralization and in view of the fact that, because the practices criticized in the various complaints received are essentially national, there is no Community interest involved and the fact that the matter is at present before a number of French courts'.
Dette anbringende bygger på en fejlagtig fortolkning af sidste afsnit i nævnte bilag.
In support of their appeal, urging the Court partially to set aside the judgment under appeal, the appellants put forward, in substance, seven pleas in law.
Anbringender vedrørende forskriftsmæssigheden af lægeudvalgets erklæring af 25. februar 1994 kan følgelig behandles under en sag for Domstolen, der er anlagt i henhold til aftalen.
It is clear in particular from points 6 to 8 of that decision that the basis of the Commission's reason for referring the complaints to the national courts was lack of Community interest.
I afsnittet er der udtrykkeligt tale om sammenlægning af erstatning som følge af flere invaliditeter, der skyldes samme ulykke, og det vedrører således ikke den ydelse, der kan tilkendes tjenestemanden for enhver varig beskadigelse eller vansiring, der, selv om den ikke påvirker hans arbejdsevne, skader hans fysiske integritet og forvolder faktisk skade på hans forhold til omverdenen.
'it is apparent from paragraphs 6 to 8 of the contested decision that the Commission based its rejection of the applicants' complaints not on the principle of subsidiarity but solely on the ground of lack of a sufficient Community interest'.
Generaladvokat A. La Pergola fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling') den 14. marts 1996.
No contradiction as regards the Community interest in the complaints can be inferred, therefore, from the judgment under appeal.
Han foreslog Domstolen
The seventh plea
»— at dømme de sagsøgte til at betale 25 794 194 BFR,
Court of First Instance erred in law by not identifying the Commission's errors of law, is a reference to a paragraph in the part of the application seeking annulment of the contested decision, asserting that the Commission was in the best position to rule on the alleged breach of Article 86.
— at dømme de sagsøgte til endvidere at betale renter, svarende til den rentesats, der er fastsat i den belgiske lovgivning, fra det tidspunkt, hvor Van Breda modtog Kommissionens skrivelse af 6. maj 1994, og
This plea therefore alleges that the Court of First Instance erred in law by failing to accept that, in the circumstances of the case, the Commission should itself have taken a decision finding that SACEM had infringed Article 86.
— at dømme de sagsøgte til at betale sagens omkostninger.«
The appellants submit, in substance, that the Court of First Instance erred in law in considering, that referral of the complaints to the national courts did not constitute an obstacle to the satisfactory safeguarding of their rights.
Sag C-91/95-P Roger Tremblay m.fl. / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Konkurrence
On that point, it need merely be noted that the Court of First Instance expressly addressed the issue by observing that the applicants had no right to obtain such a decision from the Commission, even if the latter had been persuaded that the practices concerned constituted an infringement of Article 86 of the Treaty and that their rights could be sufficiently safeguarded by the national courts.
»Det fremgår af punkt 6, 7 og 8 i den omtvistede beslutning, at Kommissionen ikke baserede afvisningen af appellanternes klager på subsidiaritetsprincippet, idet begrundelsen alene var, at der ikke var en tilstrækkelig interesse for Fællesskabet.«
In their sixth plea, the appellants allege that the Court of First Instance contradicted itself by, on the one hand, accepting that there was insufficient Community interest for the Commission to deal with the part of their complaints relating to Article 86 of the Treaty and, on the other hand, annulling the decision in so far as it dealt with the part relating to Article 85.
Ved appelskrift indleveret til Domstolen den 24. marts 1995 har Roger Tremblay og Harry Kestenberg samt Syndicat des exploitants de lieux de loisirs (SELL) (herefter »appellanterne«) iværksat appel af dom af 24. januar 1995 (Tremblay mil. mod Kommissionen, herefter »dommen«), hvorved Retten i Første Instans delvis frifandt sagsøgte med hensyn til påstanden om annullation af Kommissionens beslutning af 12. november 1992 (herefter »beslutningen«), hvorved der skete afvisning af de klager, som bl.a.
On the contrary, as the Court of First Instance noted, the appellants consider that 'the report [of 7 November 1991] is an extremely important document since it shows, unambiguously, the abuse of a dominant position of which SACEM is and continues to be guilty*.
Roger Tremblay og Harry Kestenberg havde indbragt i medfør af artikel 3, stk. 2, i Rådets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86, over den praksis, der blev fulgt af Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique (SACEM).
It may be inferred that the appellants consider, like the Court of First Instance, that communication of the report alone is sufficient to enable the national courts to assess the complaints.
Til støtte for påstanden om delvis annullation af dommen har appellanterne i det væsentlige fremført syv anbringender.
The appellants further submit that the national courts cannot know of the existence of the report of 7 November 1991, since the decision was not published.
Appellanterne har imidlertid gjort gældende, at det vigtigste og udtrykkelige grundlag for Kommissionens stillingtagen var subsidiaritetsprincippet, og at påberåbelsen af den utilstrækkelige interesse for Fællesskabet kun var af sekundær betydning.
It must be noted that the Court of First Instance partially annulled the contested decision on the ground that it did not contain 'any statement of the reasons for which the part of the applicants' complaint alleging partitioning of the market was rejected'.
Retten anlagde således en urigtig retlig bedømmelse, da den fastslog, at Kommissionen ikke havde anvendt subsidiaritetsprincippet i sagen, og derfor undlod at udtale sig om Kommissionens forkerte anvendelse af princippet.
In those circumstances, it considered that, the contested decision did not apprise the applicants of the grounds for rejecting their complaints in that regard. That assessment in no way implies that the Court of First Instance
omhandlede praksis udgjorde en overtrædelse af traktatens artikel 86, dels at deres rettigheder kunne få en tilfredsstillende beskyttelse ved de nationale domstole.
Treaty raises particular difficulties, a national court may contact the Commission in order to obtain the economic and legal information which that institution can supply to it.