natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Problemet i hovedsagen var, om de indkøbsprovisioner, som Novimex havde faktureret Hepp særskilt - på grund af disse toldangivelser - skulle medregnes i toldværdien af de varer, som Hepp havde indført.
The point at issue between the parties before the national court was whether, in the light of those declarations, the buying commission invoiced separately to Hepp by Novimex had to be included in the customs value of the goods Imported by Hepp.
Den transaktion, der er foretaget mellem fabrikanten eller leverandøren af varerne på den ene side og importøren på den anden side, er den transaktion, der skal tages i betragtning ved fastsættelsen af toldværdien i henhold til artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1224/80 af 28. maj 1980 om varers toldværdi, når en kØbskommissionær har handlet i eget navn, men faktisk har repræsenteret importøren, idet han har handlet for dennes regning.
The transaction between the manufacturer or supplier of goods, on the one hand, and the importer, on the other, is the transaction to be taken Into account for determining the customs value in accordance with Article 3 (1) of Council Regulation (EEC) No. 1224/80 of 28 May 1980 on the valuation of goods for customs purposes, when a purchase agent has operated in his own name and has in reality represented the importer by acting on his behalf;
Den pris, der er et resultat af transaktionen mellem fabrikanten eller leverandøren på den ene side og importøren på den anden side, udgør toldværdien efter artikel 3, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 1224/80, og indkøbsprovisionen skal heller ikke medregnes i denne værdi, selv når importøren har betegnet købskommissionæren som sælger og for varerne har angivet den pris, som kommissionæren har faktureret".
The price in the transaction between the manufacturer or supplier, on the one hand, and the importer, on the other, constitutes the customs value for the purposes of Article 3 (1) of Regulation (EEC) No. 1224/80, and the buying commission is not to be included in that value even when the importer has described the purchase agent as the seller and has declared the price of the goods as invoiced by that agent."
Generaladvokat J. Mischo fremsatte forslag til afgørelse den 20. juni 1991.
Mr Advocate General Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Fourth Chamber pn 2Q Ju^e 1991.
Ved kendelse af 11. juni 1990, indgået til Domstolen den 2. juli s.a., havde Tribunal Superior de Justicia de Andalucía forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af visse bestemmelser i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF.
By order of 11 June 1990, received at the Court on 2 July 1990, the Tribunal Superior de Justicia de Andalucía [High Court of Andalusia] referred for a preliminary ruling two questions on the interpretation of certain provisions of the Sixth VAT Directive, Council Directive 77/388/EEC.
Ifølge spansk lovgivning udnævnes de såkaldte "recaudadores de zona" (lokale afgiftsopkrævere) af de kommuner, som de opkræver afgifter for, og de skal stille en af kommunerne fastsat sikkerhed.
Under Spanish law the "recaudadores de zona" (local tax-collectors) were appointed by the local community whose taxes they collected, and had to provide a security determined by that community.
De udfører deres hverv i et funktionelt afhængighedsforhold af kommunen.
They performed their duties within its administrative structure.
De har krav på vederlag for de beløb, de indkasserer; det andrager en vis procentdel af frivilligt indbetalte beløb og en andel af de tillæg, der opkræves i tilfælde af tvangsinddriveise.
They claimed remuneration in the form of premiums for routine collection, consisting of a percentage of the sums collected without constraint, and a share of the surcharges levied in cases of coercive recovery.
Endelig indretter de deres egne kontorer og ansætter selv deres personale.
Finally, they set up their own offices and recruited their own auxiliary staff.
Ved afregningen af det beløb, de modtog for deres arbejde, havde Recaudadores de las Zonas primera y segunda tillagt moms.
When charging the collection premium the Recaudadores de las Zonas Primera y Segunda had increased the amount by the margin for VAT.
Ayuntamiento de Sevilla (kommune) gjorde indsigelse mod afregningen, idet den anførte, at opkræverne stod i et underordnelsesforhold til kommunen.
The Ayuntamiento (Commune) of Seville objected to that charge, arguing that the relationship between the collectors and the municipal authority was that of employee and employer.
Generaladvokat G. Tesauro havde fremsat forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 4. juni 1991.
Article 4 (1) and (4) of the Sixth Directive must be interpreted meaning that an activity such as that of tax collectors must be regarded as carried out on an independent basis;
"- Udtrykket 'selvstændigt' i sjette momsdirektivs artikel 4, stk. 4, skal fortolkes således, at virksomhed må antages at være selvstændig, når den udøves af en person, som ikke organisatorisk er integreret i en virksomhed
Article 4 (5) of the Sixth Directive must be interpreted as meaning that it is not applicable where the activity of a public authority is
Sag C-76/90: M. Sager mod Dennemeyer ft Co. Ltd.
"- the term "independently" used 1n Article 4 (4) of the Sixth VAT
(Præjudiciel) 25.7.1991 "Fri bevægelighed for personer - fri udveksling af tjenesteydelser - virksomhed vedrørende bevarelse af industrielle enerettigheder" (Sjette Afdeling)
Directive must be Interpreted as meaning that an autonomous activity may be identified as an activity pursued by a person who 1s not organically Integrated into an undertaking or administrative body, who enjoys a suitable freedom to organize the human and material resources employed in the pursuit of that activity, and who bears the economic risk inherent therein; the first paragraph of Article 4 (5) of the Sixth VAT Directive must be interpreted as meaning that an economic activity - even if consisting in the performance of acts,falling within the prerogatives of a public authority - is not exempted from value added tax when it Is not pursued by a public body direct but is assigned to a supplier of services who is a third party in relation to that body.
Ved kendelse af 25. januar 1990, indgået til Domstolen den 21. marts s.a., havde Oberlandesgericht München forelagt et spørgsmål vedrørende fortolkningen af EØF-Traktatens artikel 59.
Case C-76/90: N. Säger ν Dennemeyer & Co. Limited - 25 July 1991 (Reference for a preliminary ruling) (Freedom of movement for persons - Freedom to provide services - Activities connected with the maintenance of industrial property rights) (Sixth Chamber) By order of 25 January 1990, received at the Court on 21 March 1990, the Oberlandesgericht München [Higher Regional Court, Munich] referred for a preliminary ruling a question concerning the interpretation of Article 59 of the EEC Treaty.
Spørgsmålet var rejst som led i en tvist mellem M. Säger, der er "Patentanwalt" i München, og Dennemeyer & Co., der har specialiseret sig i tjenesteydelser vedrørende opretholdelse af patenter. Säger havde gjort gældende, at Dennemeyer's virksomhed var i strid med for budet mod illoyal konkurrence og den tyske Rechtsberatungsgesetz (lov om juridisk rådgivning).
The question arose in the context of proceedings between Manfred Säger, a legal adviser and patent attorney in Munich, and Dennemeyer, a company specializing in the renewal of patents.
Domstolen besvarede spørgsmålet således:
Mr Säger complained that Dennemeyer was engaging in unfair competition and was infringing the German Rechtsberatungsgesetz [Legal Advice Law].
"Det er uforeneligt med EØF-Traktatens artikel 59, at bestemmelser i national ret forbyder et selskab med hjemsted i en anden medlemsstat at tilbyde patenthavere i vedkommende stat tjenesteydelser vedrørende kontrol med og opretholdelse af deres patenter ved indbetaling af de foreskrevne gebyrer, idet denne virksomhed efter de nationale bestemmelser er forbeholdt personer, der har særlige faglige kvalifikationer som eksempelvis en 'Patentanwalt'".
He asserted that Dennemeyer, which operated from the United Kingdom and charged lower rates for its services than those generally applied by German patent attorneys, was taking professional charge of legal
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 21. februar TWT
Mr Advocate General Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 21 February 1991.
Han foreslog Domstolen at besvare spørgsmålet således:
He proposed that the Court should rule as follows:
"EØF-Traktatens artikel 59 skal fortolkes således, at en virksomhed med hjemsted i en medlemsstat, der udfører tjenesteydelser vedrørende opretholdelse af patenter for personer med hjemsted i en anden medlemsstat og i forbindelse hermed fører kontrol med patenterne, underretter patenthaverne om, hvornår gebyrerne for fornyelse af patenterne forfalder og betaler disse på deres vegne, ikke kan være afskåret fra at tilbyde sådanne tjenesteydelser med den begrundelse, at en sådan virksomhed efter den anden medlemsstats lovgivning er forbeholdt patentagenter og advokater.
"Article 59 of the EEC Treaty must be interpreted as meaning that an undertaking established in a Member State which provides to persons established in another Member State a patent renewal service, whereby it monitors their patents, informs them when renewal fees are due and pays the fees on their behalf, cannot be prevented from providing such a service on the ground that under the law of the second Member State such activities are reserved to patent agents and lawyers.
Virksomheden kan heller ikke være afskåret fra at tilbyde sådanne tjenesteydelser, fordi den ikke har en særlig tilladelse i henhold til lovgivningen i den anden medlemsstat."
Nor can such an undertaking be prevented from providing such services on the ground that it does not hold a special licence provided for by the law of the second Member State."
ARBEJDET VED DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS DOMSTOL OG RETTEN I FØRSTE INSTANS * Ugerne 16. september - 4. oktober 1991 nr. 16/91 INDHOLD
THE PROCEEDINGS OF THE COURT OF JUSTICE AND COURT OF FIRST INSTANCE OF THE EUROPEAN COMMUNITIES
I - DOMME side
SUMMARY page
Landbrug Sag C-261/89 10 Den Italienske Republik mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Statsstøtte
Case C-14/90 Commission of the European Communities ν French Republic Environment
DOMMENE OG DE FREMSATTE FORSLAG TIL AFGØRELSE OFFENTLIGGØRES SENERE I "SAMLING AF AFGØRELSER" SOM ER ENESTE GYLDIGE UDGAVE.
Case C-64/90 Commission of the European Communities ν French Republic Environment
Fri bevægelighed for personer Sag C-70/88 Europa-Parlamentet mod Rådet for De Europæiske Fællesskaber Institutionel ret Sag C-246/89 .„„ Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber m.fl. mod Det Forenede Kongerige Fællesskabsretlige principper
Case C-70/88 European Parliament ν Council of the European Communities Institutions
II - FQRSLA6 TR AFGØREISE
Case C-246/89
Sag C-13/90: Sag C-14/90: Sag C-64/90: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
Cases C-13/90, C-14/90 and C-64/90 Commission of the European Communities ν French Republic 1 October 1991
1.10.1991 "Traktatbrud - grænseværdi for bly i luften - luftkvalitetsnormer for så vidt angår nitrogendioxid - grænseværdier og vejledende værdier for luftkvaliteten med hensyn til svovldioxid" (Domstolens plenum)
(Failure of a Member State to fulfil its obligations - Limit value for lead in the air - Air quality standards for nitrogen dioxide - Air quality limit values and guide values for sulphur dioxide) (Full Court)
Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØF-Traktaten, idet den ikke inden for den fastsatte frist har ved taget alle de bestemmelser, som er nødvendige for at gennemføre Rådets direktiv 82/884/EØF af 3. december 1982 om en grænseværdi for bly i luften, Rådets direktiv 85/203/EØF af 7. marts 1985 om luftkvalitetsnormer for så vidt angår nitrogendioxid, og Rådets direktiv 80/779/EØF af 15. juli 1980 om grænseværdier og vejledende værdier for luftkvaliteten med hensyn til svovldioxid og svævestøv.
By failing to adopt within the prescribed period a?J the laws, regulations and administrative measures needed to comply with Council Directives 82/884/EEC, 85/203/EEC and 80/779/EEC of 3 December 1982 concerning a limit value for lead in the air, of 7 March 1985 on air quality standards for nitrogen dioxide, and of 15 July 1980 on air quality limit values and guide values for sulphur dioxide and suspended particulates, the French Republic had failed to fulfil its obligations under the EEC Treaty. .
Generaladvokat Carl Otto Lenz fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 11. lul i 1991.
4 - guide values for sulphur dioxide and suspended particulates, the French Republic has failed to fulfil its obligations under the EEC Treaty.
I overensstemmelse med stævningspåstandene skal sagsøgte endvi­dere tilpligtes at betale sagens omkostninger."
It is also appropriate to order the defendant to pay the costs, as requested in the Commission's pleadings."
Sag C­283/90 Ρ R. Vidrányi mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
Case C-283/90-P R. Vidrányi ν Commission of the European Communities 1 October 1991 Staff case (Full Court) (Recognition of the occupational origin of an illness - Appeal)
Det hedder 1 domskonklusionen:
The appeal is dismissed.
2.10.1991 (Præjudiciel) "Vejtransport ­ sociale bestemmelser ­ arbejdsgiverens forpligtelser" (Første Afdeling)
It was therefore clear that the legal form of the undertaking referred to in Article 15 was immaterial provided that the undertaking in question was an autonomous legal subject, regularly carrying on a transport business.
Ved kendelse af 22. december 1989 Indgået til Domstolen den 9. januar 1990 havde Politierechtbank, Hasselt (Belgien), i medfør af EØF­Traktatens artikel 177 stillet tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 15 1 Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vej­transport (EFT L 370, s. 1).
Pursuant to Article 5 of the EEC Treaty, which required the Member States to take all appropriate measures to ensure the fulfilment and effectiveness of Community law, the Member States had to ensure that infringements of a Community regulation were penalized in a manner, as regards both substance
Det første spørgsmål
The third question
Domstolen udtalte, at det vigtigste formål med artikel 15, stk. 1, er at forhindre, at en chauffør af sine overordnede tvinges til at udføre sit arbejde på en måde, der er i strid med forordningens bestemmelser.
It was apparent from the very terms of Article 15 that the obligation thus created was an obligation to apply due diligence: the undertaking was required to organize the work of its employees in such a manner that they were able to comply with Regulation No. 3820/85, to carry out periodical checks to ensure compliance therewith and, if necessary, to take the necessary measures to prevent repeated infringements.
Med samme formål for øje forbyder artikel 10 1 forordning nr. 3820/85 visse former for aflønning.
Article 15 of Regulation No. 3820/85 was not, however, intended to limit an undertaking's liability for the acts of its employees who did not observe driving and resting times.
Det er altså klart, at den i artikel 15 nævnte virksomheds retlige form er uden betydning, når der er tale om et selvstændigt retssubjekt, som varigt udøver transportvirksomhed.
Nevertheless, it was unnecessary to introduce strict criminal liability of that kind attaching to the employer.
Det andet spørgsmål
The Court ruled as follows:
Det fremgår af selve ordlyden af artikel 15, at den således indførte for pligtelse er en forpligtelse til at anvende bestemte midler; virksomheden skal organisere sine ansattes arbejde således, at de kan overholde forordning nr. 3820/85, endvidere skal den regelmæssigt kontrollere, at forordningen overholdes, og i givet fald træffe de nødvendige foranstaltninger til at forhindre gentagelse.
Neither Article 5 of the EEC Treaty nor Article 17 (1) of Regulation No. 3820/85 requires a Member State to introduce into its national law the principle of the criminal responsibility of legal persons. Infringements of Article 15 of Regulation No. 3820/85 may be penalized by the application of provisions in conformity with the basic principles of national criminal law, provided that the resulting penalties are effective, proportionate and dissuasive.
Domstolen besvarede de forelagte spørgsmål således:
He concluded: "Having regard to the foregoing, I propose that the Court give the following answers to the questions submitted:
Begrebet 'virksomhed' i artikel 15 i Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport dækker et selvstændigt retssubjekt, uanset dets retlige form, som varigt udøver transportvirksomhed, og som kan organisere og kontrollere førernes og andre medlemmer af det medfølgende personales arbejde.
The term 'undertaking' used in Article 15 of Regulation No. 3820/85 refers to an autonomous legal subject, irrespective of legal form, which regularly carries on a transport business of the kind referred to in the regulation, using human and material resources, and which has the power to organize and control the work of drivers and crewmembers, whatever the nature of the legal relationship between the undertaking and the drivers and crew-members.
Hverken EØF-Traktatens artikel 5 eller artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 3820/85 forpligter en medlemsstat til i sin na tionale ret at indføre princippet om strafansvar for juridiske personer. Overtrædelser af artikel 15 i forordning nr. 3820/85 kan forfølges ved anvendelse af bestemmelser, der er i overensstemmelse med den nationale strafferets grundsætninger, forud sat at de sanktioner, som følger heraf, er effektive, forholdsmæssige og afskrækkende.
Neither Article 17 of Regulation No. 3820/85 nor Article 5 of the EEC Treaty requires a legal person, which must observe the obligations laid down by Article 15 of Regulation No. 3820/85, to be declared personally subject to criminal liability for failure to discharge such obligations.
Forordning nr. 3820/85 hverken kræver eller forhindrer, at med lemsstaterne indfører en ordning med objektivt strafansvar for at sikre overholdelse af de forpligtelser, som forordningen pålægger."
Regulation No. 3820/85 neither requires the Member States to establish a system of strict liability in order to ensure compliance with the obligations imposed on the undertaking by Article 15 of the regulation, nor prevents them from doing so."
Generaladvokat Walter Van Gerven fremsatte forslag til afgørelse i rets mødet (Første Afdeling) den 19. februar 1991.
Case C-8/90 Criminal proceedings against Willy Kennes and PVBA Verkooyen -2 October 1991 (Preliminary ruling) (Road transport - Legislation in social matters - Reference provision) (First Chamber)
"I betragtning af det foregående foreslår jeg Domstolen at besvare de præjudicielle spørgsmål, der er forelagt af Politierechtbank, Hasselt, således:
By judgment of 9 January 1990, which was received at the Court on 12 January 1990, the Hof van Cassatie (Court of Cassation), Belgium, submitted to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EEC Treaty a question on the interpretation of Council Regulation (EEC) No. 3820/85 of 20 December 1985 on the harmonization of certain social legislation relating to road transport (Official Journal 1985 No. L 370. p. 1).
Begrebet 'virksomhed' i artikel 15 i forordning (EØF) nr. 3820/85 dækker et selvstændigt retssubjekt, uanset dets retlige form, som varigt udøver transportvirksomhed efter forordningen under brug af menneskelige og materielle ressourcer, og som kan organisere og kontrollere førernes og andre medlemmer af det medfølgende personales arbejde, uanset arten af retsforholdet mellem det selv og henholdsvis førerne og medlemmerne af det medfølgende personale.
The question was raised in criminal proceedings brought against Willy Kennes, a driver, and PVBA Verkooyen, his employer, the latter as defendant bearing civil liability, for infringement by Mr Kennes of certain provisions of Regulation No. 3820/85 concerning daily driving periods and compulsory rest periods.
Forordning (EØF) nr. 3820/85 hverken kræver eller forhindrer, at med lemsstaterne indfører en ordning med objektivt strafansvar for at sikre overholdelse af de forpligtelser, som pålægges virksomheden ved forordningens artikel 15."
On 3 and 4 November 1986, that is to say after the entry into force of Regulation No. 3820/85 and the repeal of Regulation No. 543/69, but before the adoption by the Belgian Government of measures to implement Regulation
(Præjudiciel) "Vejtransport - sociale bestemmelser - henvisnlngsbestemmelse" (Første Afdeling)
The Correctionele Rechtbank, Turnhout, acquitted the defendants on the ground that, at the material time, there was no legal basis for the imposition of a penalty.
Ved kendelse af 9. januar 1990 indgået til Domstolen den 12. januar s.a. havde Belgiens Hof van Cassatie i medfør af EØF-Traktatens artikel 177 stillet et spørgsmål om fortolkningen af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport (EFT L 370, s. 1).
The Court stated that it was clear that Article 18(2) merely confirmed the consequences, at Community level, of the repeal of Regulation No. 3820/85.
Dette spørgsmål var blevet rejst under en straffesag, som var blevet Indledt mod Kennes, der er chauffør, og selskabet Verkooyen, hans arbejdsgiver, som civilretligt ansvarlig, med den begrundelse, at Kennes havde overtrådt nogle bestemmelser i forordning nr. 3820/85 om den maksimale daglige køretid og hviletidens obligatoriske længde.
Its purpose was therefore to ensure that the references to that regulation contained in other Community measures would be interpreted as references to Regulation No. 3820/85. That article therefore was certainly not concerned with the provisions of national law adopted pursuant to Article 18(1) of Regulation No. 543/69.
Den 3. og 4. november 1986, dvs. efter at forordning nr. 3820/85 var trådt 1 kraft og forordning nr. 543/69 var blevet ophævet, men før den belgiske regering havde udstedt gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 3820/85, blev Kennes tiltalt for at have overtrådt forordningens artikler 6, 7 og 8.
"Article 18 (2) of Council Regulation (EEC) No. 3820/85 of 20 December 1985 on the harmonization of certain social legislation relating to road transport must be interpreted as meaning that it does not apply to the references to repealed Regulation No. 543/89 appearing in national legislation implementing the latter regulation."
Correctionele Rechtbank, Turnhout, frifandt de tiltalte med den begrundelse, at der på tidspunktet for konstateringen af forholdet Ikke fandtes nogen lovhjemmel for at straffe dem.
Mr Advocate General Carl Otto Lenz delivered his Opinion at the sitting of the First Chamber on 5 February 1991.
Det var ifølge Domstolen klart, at artikel 18, stk. 2, blot stadfæster følgerne på fællesskabsplan af ophævelsen af forordning nr. 543/69. Bestemmelsens formål var følgelig at garantere, at henvisninger til denne forordning i andre fællesskabsbestemmelser blev fortolket som henvisninger til forordning nr. 3820/85.
"For all the foregoing reasons, I suggest the following answer to the question submitted by the Belgian Court of Cassation:
"Artikel 18, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport skal fortolkes således, at den Ikke omfatter henvisninger til den ophævede forordning nr. 543/69 1 nationalretlige bestemmelser om foranstaltninger til gennemførelse af sidstnævnte forordning."
(Preliminary ruling) (Contract for the sale of beef and veal from intervention stocks - Latent defects - Complaint made after purchase) (First Chamber)
(Første Afdeling) den 5, februar 1991.
Article 1(1) of Commission Regulation No. 1431/87 (OJ L 136, p.