natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hvad angår afskaffelsen af ulige behandling af mænd og kvinder fastslog Domstolen i dom af 25. juli 1991, Stoeckel (C-345/89), at en national bestemmelse som artikel L213 i den franske lov om arbejdsforhold, hvorefter det er forbudt, at kvinder arbejder om natten, er i strid med princippet om ligebehandling af mænd og kvinder.
Two applications for the annulment of a Council Regulation imposing a def,rnitiveanti-dumping duty on imports of urea originating in Libya and Saudi Arabia gavethe Court occasion to stress the importance of guaranteeingobservance of therights of the individual.
Domstolen fandt, at det ikke kunne antages, at de risici, kvinder er udsat for ved at arbejde om natten, efter deres art generelt adskiller sig fra de risici, som også mænd er udsat for, og at der under alle omstændigheder kunne træffes passende foranstaltninger for at imødegå dem uden at tilsidesætte det grundliggende princip om ligebehandling af mænd og kvinder.
In its judgment of 27 June 1991 in Case C-49/88 (Al-Jubail), the Court held that,as regards the right to a fair hearing, any action taken by the Communityinstitution must be all the more scrupulousin view of the fact that, as they stoodat present,the rules in questiondid not provide all the procedural guarantees forthe protection of the individual which may exist in certain national legalsystems.
To præjudicielle sager, forelagt af Pretura di Vicenza og Pretura di Bassano del Grappa, gav Domstolen lejlighed til at behandle spørgsmålet om ansvar for en medlemsstat for tab, der er forvoldt ved tilsidesættelse af forpligtelser, som påhviler den i henhold til fællesskabsretlen.
Again on the question of the protection of the rights of individuals,but from theviewpoint of national law, the Court ruled in its judgment of 25 July 1991 in Case C-208/90 (Emmot) that, until such time as a directive had been properly transposed, a defaultingMember State could not rely on an individual's delay ininitiating proceedings against it in order to obtain protection of the rights conferred upon him by the provisions of the directive and that a period laid downby national law within which proceedings had to be initiated could not begin torun before that time.
Sagsøgerne i hovedsagen var arbejdstagere, som havde udestående fordringer i form af løn.
Several judgments of the Court during l99l dealt with the application of theprinciple of the free movement of persons.
I henhold til Rådets direktiv 80/987 — om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejds giverens insolvens — var medlemsstaterne forpligtet til før den 23. oktober 1983 at indføre særlige garantier for betalingen af arbejdstagernes tilgodehavender, navnlig løn.
In that regard,it pointed out that the effectivenessof Article 48 of the EEC Treaty establishing the freedom of movement forworkers was securedin so far as Community legislation or, in its absence, thelegislation of a Mernber State, gave the person concerned 'reasonable time'. In theabsence of Community provisions, it considered that six monthsdid not appear inprinciple to be insufficient.
Den Italienske Republik havde ikke opfyldt denne forpligtelse, og da sagsøgerne ikke havde kunne opnå dækning, havde de anlagt sag mod Den Italienske Republik med påstand om, at den blev dømt til at betale sagsøgernes løn, som de havde til gode, eller subsidiært til at betale dem erstatning.
However, the Court added that if, after the expiry ofthat period, the person concerned provided evidence that he was continuing toseek employment and that he had genuinechances of being engaged, he could notbe required to leave the territory of the host Member State.
I dommen af 19. november 1991, Francovich (C-6/90 og C-9/90), fastslog Domstolen princippet om, at medlemsstaterne er forpligtet til at erstatte tab, der er forvoldt private ved tilsidesættelser af fællesskabretten, som kan tilregnes dem, når tre betingelser er opfyldt, nemlig at der ifølge direktivets formål tillægges private rettigheder, dernæst at indholdet af disse rettigheder kan fastlægges på grundlag af direktivets bestemmelser, og endelig at der er årsagsforbindelse
Again, in its judgment of 4 July 1991 in Case C-213190(ASTI), the Courtacknowledged that workers who are nationals of a Member State have the right to vote in elections for members of an occupationalguild to which they must paycontributions and which is responsible for defendingthe interests of the affiliatedworkers and exercises a consultative role with regard to legislation.That question
mellem tilsidesættelsen af den staten påhvilende forpligtelse og det tab, der er tilføjet den private.
was put by the Cour de Cassation, Luxembourg, in the context of proceedingsbetween the Association de Soutien aux TravailleursImmigrös (ASTI) and the Chambre des Employ6s Priv6s in relation to the refusalof ASTI to pay mandatorycontributions to the Chambre des Employ6s Privös on the ground that it seemedillogical to contribute to a body on behalf of employees who were excluded from it.
To søgsmål om annullation af Rådets forordning om indførelsen af en endelig antidumpingtold på importen af urinstof med oprindelse i Libyen og Saudi-Arabien gav Domstolen lejlighed til at understrege betydningen af at sikre overholdelsen af borgernes rettigheder.
Several questions referred by the Hojesteret for a preliminary ruling led the Courtto definethe concept of normal residence within the meaning of Council Directive 83 ll 82 l EEC .
For så vidt angår beskyttelsen af borgernes rettigheder, men denne gang fra et nationalt retssynspunkt, fastslog Domstolen i dom af 25. juli 1991, Emmott (C-208/90), at indtil tidspunktet for den forskriftsmæssige gennemførelse af et direktiv kan en medlemsstat, som ikke har efterkommet det, ikke påberåbe sig overskridelse af søgsmålsfrister under en sag, som er anlagt mod den af private med henblik på beskyttelse af rettigheder, som tilkommer dem i henhold til direktivets bestemmelse, samt at en national søgsmålsfrist først kan begynde at løbe fra dette tidspunkt.
In its judgment of 23 April 1991 in Case C-297 l S 9 (Ryborg), the Court ruled thatnormal residence within the meaning of the Directive correspondedto the permanent centre of interests of the person concerned, which must be determinedwith the aid of all the criteria set out in the Directive and all the relevant facts.Thus, the mere fact that a person spent his nightsand weekends over more than ayear with a woman-friendin a Member State (Member StateB) other than theone in which he had been working and residing for several years (Member State A) was insufficientto support the conclusionthat he had transferred hisnormal residence to Member State B.
Adskillige af Domstolens domme i 1991 drejede sig om anvendelsen af princippet om fri bevægelighed for personer.
At present,Ireland is the only country of the Community to prohibit abortion.Article 40(3) of the Irish Constitution recognizes the right to life of the unbornchild.
Domstolen tog således i dom af 26. februar 1991, Antonissen (C-292/89), stilling til, hvilke muligheder medlemsstaterne har for at indføre en tidsmæssig begrænsning for retten til ophold med henblik på at søge beskæftigelse.
According to the caselaw of the Irish courts, that afticle also prohibits anymeasures which consist in assistingpregnant women within Ireland to travelabroad in order to obtain medical termination of pregnancy,in particular byproviding information on clinics which carry out abortions.
I denne sammenhæng fastslog Domstolen, at den tilsigtede virkning med EØF-Traktatens artikel 48 om arbejdstageres frie bevægelighed nås, såfremt fællesskabsbestemmelserne eller — hvis sådanne ikke findes — lovgivningen i en medlemsstat giver de arbejdssøgende en »rimelig frist«. Da der ikke findes en fællesskabsbestemmelse herom, fandt Domstolen, at en frist på 6 måneder principielt ikke betragtes som utilstrækkelig.
In that context, the Society of the Protection of Unborn Children Ireland Ltd,constituted with the objectof preventing the decriminalization of abortions and todefend human life from the moment of conception,initiated proceedings beforethe High Court of Ireland against Mr Grogan and other officers of studentassociations who edited publications intended for students in which they informedthem of the possibility of having abortions lawfully carried out in the UnitedKingdom and of the means of communicating with those clinics.
Domstolen tilføjede dog, at såfremt en person efter udløbet af den pågældende frist beviser, at han fortsat søger beskæftigelse og faktisk har udsigt til at opnå beskæftigelse, kan han ikke udvises fra opholdsmedlemsstatens territorium.
The High courtreferred several questions to the Court for a preliminary ruling on the interpreta- tion of Community law.
Domstolen anerkendte også i dom af 4. juli 1991, ASTI (C-213/90), at arbejdstagere i medlemsstaterne har stemmeret ved valget af medlemmer til en faglig interesserorganisation, som de skal betale bidrag til, som varetager medlemmernes interesser, og som udøver en rådgivende funktion i forbindelse med lovgivningsarbejde.
In its judgment of 4 October 1991 in Case C-159/90 (Grogan), the Court ruledthat medical termination of pregnancy, performed in accordance with the law ofthe State in which it is carried out, constituted a service within the meaning of t6
I januar 1984 beslaglagde de danske myndigheder, der fandt, at han havde overflyttet sit sædvanlige opholdssted til Danmark, bilen med den begrundelse, at den ikke var indregistreret i Danmark.
Those amendments werenecessary in order to maintain the effectiveness of judicial review in the Community legal order and coincided with the adoption by the Court of First Instance ofits Rules of Procedure (see p. 44).
Domstolens fastslog i dommen afsagt den 23. april 1991, Ryborg (C-297/89), at sædvanligt opholdssted i det nævnte direktivs forstand skal forstås som det sted, hvor den pågældende har oprettet det varige midtpunkt for sine interesser, og at dette sted skal bestemmes ved hjælp af alle kriterier i bestemmelsen, og under hensyn til samtlige relevante faktiske omstændigheder.
The amendments take into account, first, the judicial practice of the Court of Justice which had demonstrated the need to redraft certain rules of procedure and,secondly, the need for the Court of Justice to deal with the ever-growing numberof cases which are brought before it by rendering the procedure before it asflexible as possible.
Irland er for øjeblikket det eneste medlemsland i Fællesskabet, hvor svangerskabsafbrydelse er forbudt.
In that respect, it was thought desirable to transfer to the President of the Courtcertain powers which had previously been exercised by the Court.
Artikel 40, stk. 3, i den irske grundlov anerkender nemlig det ufødte barns ret til livet. I henhold til praksis ved irske domstole forbyder denne artikel også enhver virksomhed, som består i at hjælpe gravide kvinder, der befinder sig på irsk område, med at rejse til udlandet for dér at få foretaget en lægelige afbrydelse af et svangerskab, navnlig ved at give dem oplysninger om klinikker, der foretager abort.
Thus, it is forthe President of the Court to order the joinder of cases concerning the samesubject-matter (Article 43); he may also decide, either on his own initiative or atthe request of one of the parties, to defer a case to be dealt with at a later date(Article 55(2)); he may order a case to be removed from the register where theparties reach a settlement of their dispute (Article 77) or where the applicantwishes to discontinue the proceedings (Article 78) and he may give a decision as tocosts (Article 69(1)); finally, in the matter of interventions, he gives the parties anopportunity to submit their written or oral observations on the application tointervene; he gives his decision in the form of an order and, on application by oneof the parties, may omit from communicating to the intervener secret orconfidential documents (Article 93(2) and (3)).
På denne baggrund havde Society for the Protection of Unborn Children Ireland Ltd, en forening oprettet med henblik på at forhindre afkriminalisering af svangerskabsafbrydelse og for at forsvare livet allerede fra undfangelsen, anlagt sag ved High Court of Ireland.
The new Rules of Procedure have also given the Court greater scope to assigncertain cases to a Chamber.
High Court forelagde Domstolen en række præjudicielle spørgsmål om fortolkningen af fællesskabsretten.
Thus, the new wording of Article 95(1) enables the
I dommen af 4. oktober 1991, Grogan (C-159/90), fastslog Domstolen, at lægelig afbrydelse af svangerskab udført i overensstemmelse med lovgivningen i den stat, hvor den foretages, er en tjenesteydelse som omhandlet i Traktatens artikel 60, idet der er tale om en lægelig handling, der normalt ydes mod betaling, og som kan udføres inden for rammerne af et liberalt erhverv.
Court to assign to Chambers, in addition to references for preliminary rulings,'any appeals brought against decisions of the Court of First Instance and other case', with the exception of those brought by a Member State or an institution.
Ændringen medfører endvidere, at Domstolen nu kan henvise visse sager til en afdeling, f.eks. en anmodning om en bemyndigelse fra Domstolen fremsat af en fysisk eller juridisk person til at gøre udlæg eller arrest i Fællesskabernes ejendom og aktiver i henhold til artikel 1 i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter.
Thanks to that amendment the Court may now assign to a Chamber certain cases,such as a request for authorization made by a natural or legal person for theseizure of property and assetsof the Communities under Article 1 of the Protocolon the Privileges and Immunities of the European Communities.
Ønsket om at gøre rettergangsmåden ved Domstolen mere fleksibel har medført en forenkling af visse processuelle formaliteter.
The concern to increasethe flexibility of the procedure before the Court of Justicealso led to the simplifying of certain procedural formalities.
I denne sammenhæng skal for det første nævnes ændringen, for så vidt angår betingelserne for stævningens forskriftsmæssighed.
In that respect, theamendment regarding the requirement concerning the formal regularity of applications should first be noted.
tilfælde og som en undtagelse til den almindelige regel i artikel 79 anses forskriftsmæssig forkyndelse for at være sket ved indleveringen af det rekommanderede brev til postvæsenet på det sted, hvor Domstolen har sæde.
However, in that case, andby way of derogation from the general rule laid down in Article 79, service is thento be deemed duly effected by the lodging of the registered letter at the post officeof the place where the Court has its seat.
Den samme regel gælder for sagsøgte (artikel 40) og intervenienter (artikel 93, stk. 1).
The same rule applies to the defendant(Article 40) and to the interveners (Article 93(1)).
Dernæst er det i henhold til den nye affattelse af artikel 38, stk. 5, nu muligt for privatretlige juridiske personer — som et mindre byrdefuldt alternativ til indlevering af vedtægterne at indgive en nyere udskrift af handelsregisteret eller af selskabs- eller foreningsregisteret eller andet bevis for, at sagsøgeren eksisterer som juridisk person.
Secondly, as regards legal persons governed by private law, the new wording of Article 38(5) provides, as an alternative to the lodging of its instruments ofconstitution, a less onerous requirement, namely the lodging of a recent extractfrom the register of companies, firms or associations or any other proof of its existence in law.
En nye bestemmelse i procesreglementet, artikel 44a, giver Domstolen mulighed for i direkte søgsmål og under visse betingelser at træffe afgørelse i sagen uden mundtlige forhandlinger.
Article 44A, which is a new provision of the Rules of Procedure, enables the Court to give a judgment without an oral procedure in direct actions under certainconditions.
Såfremt Domstolen finder sagen tilstrækkelig oplyst ved hjælp af de processkrifter, der er indleveret under den skriftlige forhandling, og såfremt ingen af parterne ønsker at fremlægge sine synspunkter mundtligt, kan den mundtlige forhandling anses for en formalitet.
Where the Court has sufficient information before it as a result of thepleading lodged during the written procedure, and none of the parties wishes tostate its point of view orally, the oral procedure may become a mere formality.
I det tilfælde kan Domstolen på grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have hørt generaladvokaten samt indhentet parternes udtrykkelige samtykke afstå fra at høre disse.
Inthat case, the Court, acting on a report from the Judge-Rapporteur, after hearingthe Advocate General and with the express consent of the parties, may dispense with a hearing.
En tilsvarende regel er indført, for så vidt angår præjudicielle sager.
A similar rule has been laid down as regards references for preliminary rulings.
I henhold til den ændrede artikel 104, stk. 4, kan Domstolen efter indleveringen af de indlæg eller udtalelser, der er omhandlet i EØF-statuttens artikel 20, Euratom-statuttens artikel 21 og procesreglementets artikel 103, stk. 3 - på grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have underrettet de berørte parter, som i henhold til de nævnte bestemmelser kan indgive sådanne indlæg eller udtalelser, og såfremt ingen af disse parter eller andre har anmodet om at afgive mundtlige indlæg — efter at have hørt generaladvokaten beslutte at afgøre sagen uden mundtlig forhandling.
Byvirtue of Article 104(4), as amended, the Court, after the statements of case orwritten observations referred to in Article 20 of the EEC Statute, Article 2l of the Euratom Statute and Article 103(3) of the Rules of Procedure have beensubmitted, acting on a report from the Judge-Rapporteur, and after informing thepersons who under the aforementioned provisions are entitled to submit suchstatements or observations, ffiäy, after hearing the Advocate General, andprovided that none of those persons has asked to present oral argument, decide togive a ruling without an oral procedure.
På grundlag af samme procesøkonomiske princip kan Domstolen også i henhold til artikel 104, stk. 3, når der er tale om præjudicielle sager, og det er åbenart, at et præjudicielt spørgsmål er identisk med et spørgsmål, som Domstolen allerede har afgjort, træffe afgørelse ved begrundet kendelse under henvisning til den tidligere afsagte dom, såfremt den har underrettet den forelæggende ret, har givet de berørte lejlighed til at udtale sig og har hørt generaladvokaten.
Also with regard to references for a preliminary ruling, and inspired by theprinciple of procedural econcomy, Article 104(3) now enables the Court, where aquestion referred to it for a preliminary ruling is manifestly identical with aquestion on which the Court has already ruled, after informing the court ortribunal which referred the question to it, hearing any observations submitted by
a) Såfremt en frist, der er udtrykt i dage, uger, måneder eller år, skal regnes fra det tidspunkt, hvor en begivenhed indtræffer, eller en handling foretages, medregnes en dag, hvor begivenheden indtræffer eller handlingen foretages, ikke ved beregningen af fristen.
Several amendments of the Rules of Procedure of the Court of Justice aredesigned to improve the rules already in existence in order to resolve certainproblems encountered over the years or to render the procedure before the Courtmore equitableor efficient.
b) En frist, der er udtrykt i uger, måneder eller år, udløber ved udgangen af den dag, der i fristens sidste uge, måned eller år er samme ugedag eller dag i måneden som den dag, hvor den begivenhed er indtruffet, eller den handling er foretaget, fra hvilken fristen regnes.
Thus, for example, the former wording of Article 80 relating to time-limits, whichwas too imprecise, could give rise to problems of interpretation. That waswhy itwas considered expedientto specify in the same article the methodsof calculatingtime-limits in all the situations that could arise.
Såfremt den dag, på hvilken en tidsfrist, der er udtrykt i måneder eller år, ville udløbe, ikke forekommer i fristens sidste måneder, udløber fristen med udgangen af månedens sidste dag.
Thus, the periods of timeprescribed by the ECSC,EEC or Euratom Treaties, the Statutesof the Court orthe Rules of Procedure for the taking of any procedural step are to be reckoned asfollows:
c) Såfremt en frist er udtrykt i måneder og dage, tages der først hensyn til hele måneder, dernæst til dage.
(a) where a period expressed in days, weeks, months or years is to be calculatedfrom the moment at which an event occurs or an action takes place, the dayduring which that event occurs or that action takes place shall not be countedas falling within the period in question;
e) Fristerne løber også i retsferierne.
(c) where a period is expressed in months and days,it shall first be reckoned inwhole months, then in days;
Endelig fremhæves reglen om, at Domstolen kan anmode parterne eller en af dem om at indbetale et beløb til dækning af udgifterne i forbindelse med en sagkyndig erklæring (artikel 49, stk. 2).
(d) periods shall include official holidays, Sundays and Saturdays;
For så vidt angår omkostningerne, er artikel 69 blevet ændret på flere punkter; navnlig er reglerne vedrørende omkostninger i forbindelse med intervention og ophævelse blevet gjort tydelig.
(e) periods shall not be suspended during the judicial vacations.
grund af de mange forskellige interesser, der kan berettige en intervention, og forekommende situationer i henhold til det nye stk. 4 træffe afgørelse om undtagelser fra denne regel, når det findes rimeligt, og pålægge en privat intervenient at bære sine egne omkostninger.
However, in view of the rangeof interests which could justify an intervention and the situations which couldarise, the new paragraph 4 now enables the Court to make exceptions to that rulein the interests of equity and order a private intervener to bear his own costs.
Afgørelse af sagens omkostninger i forbindelse med ophævelse af en sag kan ske på fire måder i henhold til det nye stk. 5 i artikel 69: Ved ophævelse af sagen, fordi søgsmålet var uberettiget, pålægges sagsøgeren at betale sagsøgtes omkostninger, såfremt denne har nedlagt påstand herom; ved ophævelse, fordi søgsmålet er blevet unødvendigt som følge af ændringer i den anden parts forhold, pålægges sagsøgte at betale sagsøgerens omkostninger, såfremt sidstnævnte har nedlagt påstand herom; såfremt der er enighed mellem parterne om sagsomkostningernes fordeling, kan præsidenten træffe afgørelse i overensstemmelse hermed; og er der endelig ikke nedlagt påstand om sagens omkostninger, bærer hver part sine omkostninger.
As regards costs where a party discontinues or withdraws from proceedings, thenew paragraph 5 envisages four possibilities: where a party discontinues orwithdraws from proceedings following an unjustified action, the applicant paysthe costs of the defendant, if they have been applied for in the latter's pleadings;where a pafty discontinues or withdraws from proceedings because the action hasbecome pointless, the costs are to be borne by the other party if that appearsjustified by the conduct of that party; where the parties have come to anagreement on costs, the decision as to costs is to be in accordance with thatagreement; and, finally, if costs are not claimed, the parties are to bear their own costs.
Formålet med ændringen af procesreglementets artikel 93 er af hensyn til offentligheden at tydeliggøre retsforhandlingernes forløb i forbindelse med intervention, og et nyt stk. 6 giver parterne mulighed for at fremsætte bemærkninger til intervenientes indlæg.
The annulment to Article 93 of the Rules of Procedure is designed to clarify, forthe benefit of the parties, the course of the procedure where there is anintervention and gives the parties, in a new Article 93(6), the chance to reply to the statement in intervention.
Endelig skal fremhæves ændringen af reglerne om Domstolens beføjelser, for så vidt angår formalitetsindsigelser og processuelle stridsspørgsmål.
Finally, the amendments to the rules relating to the jurisdiction of the Court inthe matter of preliminary issuesshould be noted.