natgillin/translations-raw huggingface dataset:
FølgeUg er dels traktatens artikel 52 og 58 ikke til hinder for en national lovgivning, hvorefter det er udelukket for et selskab, der tilhører et indenlandsk etableret konsortium, at opnå skattefradrag, når det af konsortiet ejede holdingselskabs virksomhed udelukkende eUer hovedsageUg består i at besidde aktier eUer værdipapirer i datterselskaber med hjemsted i tredjelande.
'(1) Article 52 of the Treaty is to be interpreted as precluding the application of legislation of a Member State which prevents a company established in the territory of that State from obtaining tax relief in respect of losses incurred by another company, established in the same State and controlled by the first company through a holding company, in cases where the holding company's business consists, wholly or mainly, in holding shares of subsidiaries resident outside that State, in so far as such legislation constitutes a restriction on the exercise of the right of establishment in other Member States of the European Union.
Dels finder traktatens artikel 5 heUer ikke anvendelse.
(2) Article 5 of the Treaty does not require the national courts to interpret domestic legislation consistently with Community law in respect of a situation, or aspects of a situation, falling outside the scope of Community law'.
Såfremt én og samme bestemmelse ikke skal anvendes på et forhold, der falder inden for fælleskabsrettens anvendelsesområde, og alligevel kan finde anvendelse på et forhold, der ikke omfattes af det, må den kompetente myndighed i den pågældende stat rydde denne retlige usikkerhed af vejen, for så vidt som de rettigheder, der udspringer af fællesskabsbestemmelser, vil kunne antastes derved.
International Schmied GmbH & Co. KG ('Silhouette') and Hartlauer Handelsgesellschaft mbH ('Hartlauer'). By order of 15 October 1996 the Oberster Gerichtshof referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Article 7 of the First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 ('the Directive'), as amended by the Agreement on the European Economic Area of 2 May 1992 ('the EEA Agreement').
Det hedder i domskonklusionen:
Silhouette produces spectacles in the higher price ranges.
»1) EF-traktatens artikel 52 er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, derfor selskaber med hjemsted i denne medlemsstat, der deltager i et konsortium og derigennem ejer et holdingselskab og udnytter deres ret til fri etablering til gennem dette holdingselskab at stifte datterselskaber i andre medlemsstater, bestemmer, at et skattefradrag kun kan opnås, såfremt holdingselskabets virksomhed udelukkende eUer hovedsagelig består i at eje aktier i datterselskaber med hjemsted i den pågældende medlemsstat.
It markets them worldwide under the trade mark 'Silhouette', registered in Austria and most countries of the world. In Austria, Silhouette itself supplies spectacles to opticians; in other States it has subsidiary companies or distributors.
anvende denne lovgivning på et forhold, der ikke omfattes af fællesskabsrettens anvendelsesområde.*
It is not supplied by Silhouette because that company considers that distribution of its products by Hartlauer would be harmful to its image as a manufacturer of top-quality fashion spectacles.
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 16. december 1997.
In October 1995 Silhouette sold 21 000 out-of-fashion spectacle frames to a Bulgarian company, Union Trading, for the sum of USD 261 450.
Han foreslog Domstolen følgende afgørelse:
Hartlauer bought those goods and offered them for sale in Austria from December 1995.
Traktatens artikel 5 pålægger ikke den nationale ret at fortolke den nationale lovgivning i overensstemmelse med fællesskabsretten i relation til en situation eUer bestemte aspekter i en situation, der Ugger uden for fællesskabsrettens anvendelsesområde.«
Silhouette brought an action for interim relief before the Landesgericht Steyr, seeking an injunction restraining Hartlauer from offering spectacles or spectacle frames for sale in Austria under its trade mark, where they had not been put on the market in the European Economic Area ('EEA') by Silhouette itself or by third parties with its consent.
Ved kendelse af 15. oktober 1996 har Oberster Gerichtshof forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 7 i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 (herefter »direktivet«), som ændret ved aftalen af 2. maj 1992 om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (»EØS-aftalen«).
Articles 5 to 7 of the Directive must be construed as embodying a complete harmonisation of the rules relating to the rights conferred by a trade mark.
Silhouette fremstUler brûler i den højere prisklasse. Selskabet afsætter brillerne i hele verden under varemærket »Silhouette«, der er registreret i Østrig og i de fleste lande i verden.
By its first question the Oberster Gerichtshof is in substance asking whether national rules providing for exhaustion of trade-mark rights in respect of products put on the market outside the EEA under that mark by the proprietor or with his consent are contrary to Article 7(1) of the Directive.
I Østrig leverer selskabet selv brillerne til optikere; i andre stater har selskabet enten datterselskaber eUer forhandlere.
Accordingly, the Directive cannot be interpreted as leaving it open to the Member States to provide in their domestic law for exhaustion of the rights conferred by a trade mark in respect of products put on the market in non-member countries.
Det får ikke leverancer fra Silhouette, idet dette er af den opfattelse, at det ville være til skade for selskabets image som fabrikant af modebriller af høj kvalitet, hvis Hartlauer forhandlede dets produkter.
This, moreover, is the only interpretation which is fully capable of ensuring that the purpose of the Directive is achieved, namely to safeguard the functioning of the internal market.
Indledningsvis bemærkes, at direktivets artikel 5 fastlægger »de rettigheder, der er knyttet til varemærket«, og at artikel 7 indeholder bestemmelsen om »konsumption af de rettigheder, der er knyttet til varemærket«.
While it is undeniable that the Directive requires Member States to implement provisions on the basis of which the proprietor of a trade mark, when his rights are infringed, must be able to obtain an order restraining third parties from making use of his mark, that requirement is imposed, not by Article 7, but by Article 5 of the Directive.
I oktober 1995 solgte Silhouette 21 000 brillestel af udgåede modeUer til det bulgarske selskab Union Trading for 261 450 USD. Silhouette havde anmodet sin repræsentant om at pålægge kunderne kun at sælge brillestellene i Bulgarien eUer i landene i det tidligere Sovjetunionen og ikke at eksportere dem til andre lande.
Finally, the Community authorities could always extend the exhaustion provided for by Article 7 to products put on the market in non-member countries by entering into international agreements in that sphere, as was done in the context of the EEA Agreement.
I lighed med bestemmelserne i direktivets artikel 6, som fastsætter visse begrænsninger i varemærkets retsvirkninger, bestemmer artikel 7, at den til varemærket knyttede eneret under de i bestemmelsen angivne betingelser udtømmes, således at indehaveren af varemærket ikke længere har ret til at forbyde brugen af mærket Konsumptionen er først og fremmest betinget af, at varerne er blevet markedsført af indehaveren selv eUer med dennes samtykke.
That being so, it is to be remembered, first, that, according to settled case-law of the Court, a directive cannot of itself impose obligations on an individual and cannot therefore be relied upon as such against an individual.
Ifølge direktivbestemmelsen selv indtræder der imidlertid kun konsumption, hvis varerne er blevet markedsført inden for Fællesskabet (inden for EØS efter ikrafttrædelsen af EØS-aftalen).
Second, according to the same case-law, when applying domestic law, whether adopted before or after the directive, the national court that has to interpret that law must do so, as far as possible, in the light of the wording and the purpose of the directive so as to achieve the result it has in view and thereby comply with the third paragraph of Article 189 of the Treaty.
Det er ikke for Domstolen gjort gældende, at direktivet kan fortolkes således, at det foreskriver konsumption af de rettigheder, der er knyttet til varemærket for varer, der er markedsført af indehaveren selv eUer med dennes samtykke, uanset hvor markedsføringen er foretaget.
By its second question the Oberster Gerichtshof is in substance asking whether Article 7(1) of the Directive can be construed as meaning that the proprietor of a trade mark is entitled, on the basis of that provision alone, to obtain an order restraining a third party from using its mark for products which have been put on the market outside the EEA under that mark by the proprietor or with his consent.
Silhouette anlagde en sag om foreløbige retsmidler ved Landesgericht Steyr med påstand om, at der blev pålagt Hartlauer et forbud mod at sælge briller eUer brillestel under selskabets mærke, for så vidt som disse ikke var blevet markedsført inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (herefter »EØS«) af selskabet serv eUer med dets samtykke.
National rules providing for exhaustion of trade-mark rights in respect of products put on the market outside the EEA under that mark by the proprietor or with its consent are contrary to Article 7(1) of First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks, as amended by the Agreement on the European Economic Area of 2 May 1992.
Selv om det i direktivets tredje betragtning anføres, at »det ... for tiden ikke [forekommer] nødvendigt at foretage en fuldstændig tilnærmelse af medlemsstaterne lovgivninger om varemærker«, indeholder direktivet dog en harmonisering af de centrale materielle regler på området, nemlig ifølge den samme betragtning af reglerne vedrørende de nationale bestemmelser, der har den mest direkte indvirkning på det indre markeds funktion, og denne betragtning udelukker ikke, at harmoniseringen vedrørende disse regler er fuldstændig.
Article 7(1) of Directive 89/104 cannot be interpreted as meaning that the proprietor of a trade mark is entitled, on the basis of that provision alone, to obtain an order restraining a third party from using his trade mark f or products which have been put on the market outside lhe European Economic Area under that mark by the proprietor or with his consent'
Oberster Gerichtshof har besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen to præjudicielle spørgsmål.
Advocate General F.G. Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 29 January 1998.
Under disse omstændigheder kan direktivet ikke fortolkes således, at det giver medlemsstaterne mulighed for i deres nationale ret at foreskrive konsumption af de rettigheder, der er knyttet til
Article 7(1) of the First Council Directive (89/104/EEC) of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks must be interpreted as meaning that the proprietor of a trade mark is entitled to prevent a third party from using the mark for goods which have been put on the market under that mark outside the EEA
Selv om direktivet ubestrideligt pålægger medlemsstaterne at gennemføre bestemmelser, i medfør af hvilke indehaveren af et varemærke i tilfælde af krænkelse af hans rettigheder skal være i stand til at opnå et forbud mod, at tredjemænd benytter hans varemærke, må det imidlertid efter det anførte fastslås, at denne forpligtelse følger af bestemmelserne i direktivets artikel 5 og ikke af bestemmelserne i artikel 7.
Even where Article 7(1) alone of the relevant provisions of the Directive has been specifically transposed into national law, the proprietor of the trade mark is entitled to obtain an order prohibiting the third party from using the mark for goods which have been put on the market under that mark outside the EEA'
EndeUg bemærkes, at Fællesskabets kompetente myndigheder altid i forbindelse med indgåelsen af internationale aftaler på området vil kunne udvide den konsumption, der foreskrives i artikel 7, tü varer, der er markedsført i tredjelande, således som dette er sket i forbindelse med EØS-aftalen.
Case C-136/96 The Scotch Whisky Association ν Compagnie Financière Européenne de Prises de Participation (Cofepp) and Others Approximation of laws
Under hensyn til denne konstatering skal det for det første bemærkes, at det følger af fast retspraksis, at et direktiv ikke i sig selv kan skabe forpligtelser for private, og at en direktivbestemmelse derfor ikke som sådan kan påberåbes over for sådanne personer.
Preliminary ruling (Definition, description and presentation of spirit drinks — Regulation (EEC) No 1576/89 — Conditions f or the use of the generic term 'whisky' — Drinks consisting entirely of whisky and water) (Fifth Chamber) blending various Scotch, Canadian and American whiskies together with water.
Med det andet spørgsmål ønsker Oberster Gerichtshof nærmere bestemt oplyst om direktivets artikel 7, stk. 1, kan fortolkes således, at indehaveren af et varemærke alene med hjemmel i denne bestemmelse kan få nedlagt et forbud mod, at en tredjemand bruger hans varemærke for varer, som er blevet markedsført uden for EØS af indehaveren selv eUer med dennes samtykke.
By order of 23 February 1996, the Tribunal de Grande Instance (Regional Court), Paris, referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Council Regulation (EEC) No 1576/89 of 29 May 1989.
»1) Artikel 7, stk 1, i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker, således som ændret ved aftalen af Ζ maj 1992 om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter der indtræder konsumption af de rettigheder, der er knyttet til et varemærke, for varer, som af indehaveren selv eUerined dermes samtykke er markedsført uden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde under dette mærke.
The Scotch Whisky Association brought proceedings before the Tribunal de Grande Instance, Paris, against Cofepp, Prisunic SA and Centrale d'Achats et de Services Alimentaires SARL (Casai), seeking, inter alia, a finding that they had engaged in unfair competition against it.
Artikel 7, säe 1, i direktiv 89/104 kan ikke fortolkes således, at indehaveren af et varemærke alene med hjemmel i denne bestemmelse kan få nedlagt et forbud mod, at en tredjemand bruger hans varemærke for varer, som af indehaveren selv eUer med dennes samtykke er blevet markedsført uden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde under dette mærke.*
That question was raised in the context of proceedings brought by The Scotch Whisky Association, a company incorporated under the law of Scotland, with the objects of protecting and promoting the interests of the Scotch whisky trade throughout the world and of bringing legal proceedings to defend those interests, against Compagnie Financière Européenne de Prises de Participation ('Cofepp', formerly known as La Martiniquaise LM), Prisunic SA and Centrale d'Achats et de Services Alimentaires SARL (Casai), concerning the marketing by those companies of a drink with an alcoholic strength by volume of 30% under a description including the term "whisky·.
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 29. januar 1998.
The Tribunal de Grande Instance, considering that an interpretation of Regulation No 1576/89 was necessary in order to settle the dispute, stayed proceedings and sought a ruling by the Court.
»1) Artikel 7, stk. 1, i Rådets første direktiv af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (89/104/EØF) skal fortolkes således, at en varemærkeindehaver kan forbyde tredjemand at bruge mærket for varer, som er markedsført under dette mærke uden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.
precluded by Article 5 of Regulation No 1576/89, subject to any derogations based on Article 6 thereof — and, in the present instance, there are none.
Selv om artikel 7, stk. 1, er den eneste af de relevante bestemmelser i direktivet, der specifikt er gennemført i national ret, kan varemærkeindehaveren få nedlagt forbud mod, at tredjemand bruger mærket for varer, som er blevet markedsført under dette mærke uden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.«
Thus, a drink such as Gold River, which consists entirely of whisky diluted with water so that the alcoholic strength by volume is less than 40%, does not constitute 'whisky' within the meaning of Regulation No 1576/89 and cannot be sold under that name — a finding which is not disputed in the context of the main proceedings.
Præjudiciel »Definition, betegnelse og præsentation af spiritus — forordning (EØF) nr. 1576/89 — betingelser f or at anvende artsbetegnelsen 'whisky' — drikkevarer, der udelukkende består af whisky og vand* (Femte Afdeling)
Article 5(1) of Regulation No 1576/89 specifies both that a product such as Gold River must be described as a 'spirit drink' or 'spirit' and that it may not be given one of the names referred to in Article 1(4), which means that the term •whisky" may not appear in the sales description of such a product.
Ved kendelse af 23. februar 1996 har Tribunal de grande instance de Paris forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets forordning (EØF) nr. 1576/89 af 29. maj 1989.
Since Article 5 of Regulation No 1576/89 is a mandatory provision as regards the sales description of a drink such as Gold River, the use of a descriptive name for the drink is not possible.
På etiketten på de flasker, der indeholder den nævnte drikkevare, er anført ordene »Blended Whisky Spirit« eUer »spiritueux au whisky«.
First, such use requires authorisation to be given by the Commission under the derogating power conferred on it by Article 6(1) of Regulation No 1576/89.
The Scotch Whisky Association foranledigede to gange fastslået ved dokumenter forkyndt af en huissier du justice, i 1992 og 1993, at Prisunic SA i fiere forretninger i Paris forhandlede spiritus af mærket »Gold River«, der var udstillet sammen med whiskyer.
The prohibition, set out in Article 5(1) of Regulation No 1576/89, of the use of a name referred to in Article 1(4) to describe spirit drinks other than those referred to therein, is fully applicable, subject only to the reservation that the Council intended to permit the Commission to derogate expressly from Article 5 in the exercise of the powers conferred on it by Article 6(1).
Spørgsmålet er stillet under en sag meUem på den ene side den skotske sammenslutning The Scotch Whisky Association, hvis formål er at beskytte og fremme den skotske whiskybranches interesser i hele verden og at optræde som part i retssager med henblik på at varetage disse interesser, og på den anden side Compagnie financière européenne de prises de participation (herefter »Cofepp«, tidligere betegnet La Martiniquaise LM), Prisunic SA og Centrale d'achats et de services alimentaires SARL (Casai).
Whilst under Article 5(1) of Regulation No 1576/89 the term "whisky' may not appear anywhere in the sales description of a product such as Gold River, it may none the less, pursuant to Article 7(1) of Directive 79/112, appear on the label of such a product, subject to the general proviso under Article 2(1) of that directive that the labelling of a foodstuff must not be such as could mislead the purchaser as to its characteristics and, in particular, its nature and properties. It must be pointed out that Regulation No 1576/89 is a specific legislative provision, and thus prevails over Directive 79/112.
Sagen er anlagt som følge af, at de sagsøgte har markedsført en drikkevare med et alkoholindhold på 30% vol under en betegnelse, hvori indgår ordet »whisky«.
Consequently, whilst the term "whisky' may appear without qualification in the list of ingredients, it may not, without defeating the prohibition of the use of the term "whisky" in the sales description, appear in close proximity to that sales description unless it is clearly separated and more discreet.
Med henblik på besvarelsen af spørgsmålet må det først fastslås, at en drikkevare som Gold River er spiritus som omhandlet i artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 1576/89 og følgeUg er omfattet af forordningens anvendelsesområde.
'Article 5 of Council Regulation (EEC) No 1576/89 of 29 May 1989, laying down general rules on the definition, description and presentation of spirit drinks, must be interpreted as prohibiting the inclusion of the term "whisky" in the sales description of a spirit drink consisting of whisky diluted with water, having an alcoholic strength by volume lower than 40°, and the addition of the term "whisky" to the name ■spirit drink" or "spirits" applied to such a drink.'
Hertil bemærkes, at da artikel 5 i forordning nr. 1576/89 er en bindende bestemmelse med hensyn til salgsbetegnelsen for en drikkevare som f.eks. Gold River, må der ikke anvendes en beskrivende betegnelse for den pågældende vare.
Preliminary ruling (Marketing standards for eggs — Promotional descriptions or statements liable to mislead the purchaser — Reference consumer) (Fifth Chamber) company, the six varieties of cereals in question account for 60% of the feed mix used to feed the hens.
For det første kræves der i så fald en tilladelse fra Kommissionen i medfør af den kompetence til at fastsætte særlige bestemmelser, som Kommissionen er tillagt i henhold til artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 1576/89.
By order of 8 February 1996, the Bundesverwaltungsgericht referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Council Regulation (EEC) No 1907/90 of 26 June 1990 on certain marketing standards for eggs.
Gold River, kan det følgeUg i medfør af artikel 7, stk. 1, i direktiv 79Λ12 forekomme i mærkningen af det pågældende produkt, dog med det genereUe forbehold, der er fastsat i artikel 2, stk. 1, i direktiv 79Λ12, hvorefter mærkningen af et levnedsmiddel ikke må være af en sådan art, at den vildleder forbrugeren med hensyn til levnedsmidlets beskaffenhed og især dets art og egenskaber.
On 24 July 1989, having repeatedly advised Gut Springenheide of its reservations with regard to the description 'six­grain — 10 fresh eggs' and the pack insert, the Office for the Supervision of Foodstuffs gave the company notice that it must remove them.
Det må herved præciseres, at forordning nr. 1576/89 er en særiig bestemmelse, der således går forud for direktiv 79/112.
Also, a fine was imposed on its director, Rudolf Tusky, on 5 September 1990.
Det i artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 1576/89 indeholdte forbud mod at anvende et af de i forordningens artikel 1, stk. 4, omhandlede udtryk som betegnelse for andre former for spiritus end dem, der er defineret i sidstnævnte bestemmelse, er generelt, dog med det ene forbehold, at Rådet har villet tillade, at Kommissionen udtrykkeligt fraviger bestemmelsen inden for rammerne af den kompetence, den er tillagt i henhold til artikel 6, stk. 1.
The questions have been raised in proceedings brought by Gut Springenheide GmbH (hereinafter 'Gut Springenheide') and its director, Rudolf Tusky, against Oberkreisdirektor des Kreises Steinfurt — Amt für Lebensmittelüberwachung (Chief Adniinistrative Officer of the Rural District of Steinfurt — Office for Supervision of Foodstuffs, hereinafter 'the Office for Supervision of Foodstuffs') concerning a description appearing on packs of eggs marketed by Gut Springenheide and an insert enclosed in the packs.