natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I bevidstheden om de præjudicielle spørgsmåls vigtighed for fællesskabsrettens udvikling og indre sammenhæng tog Domstolen endvidere initiativ til, at interesserede kredse fik formidlet en orientering ' om nationale retters forelæggelse af sådanne spørgsmål for derigennem at hjælpe de pågældende til at indbringe sagerne for Domstolen på den mest hensigtsmæssige måde.
Awareof the importance of the preliminary reference procedure in respect ofthe development and coherence of Community law, the Court took the initiativeof distributing to those concerned a note for guidance t on such references bynational courts in order to help them to bring matters before the Court of Justice in the mostappropriate way.
1996 prægedes i allerhøjeste grad af den udvikling, der i denne periode fandt sted inden for retspraksis vedrørende princippet om medlemsstaternes ansvar for tab, der er forvoldt borgerne ved overtrædelser af fællesskabsretten, som må tilregnes staterne, i kraft af de domme, der blev afsagt i følgende sager: Brasserie du pêcheur og Factortame (dom af 5.3.1996, forenede sager C-46/93 og C-48/93, Sml. I, s. 1029), British Telecomunications (dom af 26.3.1996, sag
A very significant feature of 1996 was the development of the case-law, byway of the judgments delivered in Joined Cases C-46193 and C-48193 Brasserie du Pächeurand Factortame 11996lECR I-1029, CaseC-392193 The Queen v HM Treasury, ex parte British Telecommunications [1996] ECR I-1631, Case
Gengivet på s. 21.
Reproduced atpage2l.
I, s. 2553) og Dillenkofer (dom af 8.10.1996, forenede sager C-178/94, C179/94, C-188/94, C-189/94 og C-190/94, Sml. I, s. 4845).
Dillenkofer and Others v Federal Republic of Germany 11996lECR I-4845, inrespect of the principle of the liability of the Member States for the harm caused to individuals.
I dommene i sagerne Brasserie du pêcheur og Factortame, British Telecomunications og Hedley Lomas fastslog Domstolen på grundlag af de konkrete omstændigheder, at skadelidende borgere har ret til erstatning, såfremt tre betingelser er opfyldt, nemlig at den bestemmelse, der er overtrådt, har til formål at tillægge dem rettigheder, at overtrædelsen er tilstrækkelig kvalificeret, og at der er en direkte årsagsforbindelse mellem overtrædelsen og de skadelidtes tab.
In Brasserie du P€cheur and Factortame, British Telecommunications and Hedley Lomas, the Court, having regard to the facts of the cases before it,ruled that the injured parties have a right to reparation where three conditionsare met, namely: the rule of law infringed must be intendedto confer rights;the breach must be sufficiently serious; and there is a direct causal linkbetween the breach and the harm sufferedby the individual.
I Hedley Lomas-domrnen fastslog Domstolen endvidere, at såfremt den pågældende medlemsstat på det tidspunkt, hvor den begik overtrædelsen, ikke stod over for et valg af generelle retsakter og havde et stærkt begrænset eller intet skøn, kunne selve den omstændighed, at der var begået en overtrædelse af fællesskabsretten, være tilstrækkelig til at bevise, at der forelå en tilstrækkelig kvalificeret krænkelse.
In the judgmentin Hedley Lomas it also ruled that where, at the time when it committed theinfringement, the Member State in question was not called upon to make anylegislative choices and had only considerably reduced, or evenno, discretion,the mere infringement of Community law may be sufficient to establish theexistence of a sufficiently serious breach.
Det fremgår af dommene i sagerne Francovich og Dillenkofer, at i tilfælde, hvor der ikke er truffet foranstaltninger til gennemførelse af et direktiv inden for den fastsatte frist, består der en ret til erstatning, når det mål, der tilsigtes med direktivet, indebærer, at borgerne tillægges udskillelige rettigheder, og når der er årsagsforbindelse mellem statens tilsidesættelse af sin forpligtelse og de skadelidtes tab.
Moreover, in the event that a directive has not been transposedwithin theprescribed period, it is clear from Francovich and Dillenkofer that the right toreparation exists where the result prescribed by the directive entailsthe grantof rights to individuals and a causal link exists between the breach and the lossand damagesuffered.
I Dillenkofer-dommen anførte Domstolen nærmere, at når en medlemsstat i strid med traktatens artikel 189, stk. 3, ikke træffer nogen af de foranstaltninger, der er nødvendige for at nå det mål, der tilsigtes med et direktiv, inden for den i direktivet fastsatte frist, overskrider den åbenbart og groft grænserne for sine beføjelser.
In particular, in Dillenkofer, the Court indicated that,where a Member Statefails, in breach of the third paragraph of Article 189 ofthe Treaty, to take any of the measures necessary to achieve the resultprescribed by a directive within the period it lays down, that Member Statemanifestly and gravely disregardsthe limits on its discretion.
Domstolen kunne således fastslå, at de betingelser, der er opstillet i disse to rækker af domme, var de samme, idet betingelsen om, at overtrædelsen skal være tilstrækkelig kvalificeret, som ganske vist ikke blev omtalt i Francovich-dommen, ikke desto mindre efter omstændighederne i sagen var underforstået.
The Court was thus able to find that the conditions laid down in those twogroups of judgments were the same,since the condition that there should be a sufficiently seriousbreach, although not expresslymentioned in Francovich,was nevertheless evident from the circumstances of such a case.
I disse domme præciserede Domstolen desuden, at erstatning af et tab ikke kan gøres betinget af, at Domstolen forinden har fastslået, at der foreligger en overtrædelse af fællesskabsretten, som må tilregnes staten, eller af, at der foreligger culpa (forsæt eller uagtsomhed) hos det statslige organ, overtrædelsen må tilregnes.
The Court also stated in those judgments that reparation of that loss anddamage carurot dependon a finding beforehandby the Court of an infringementof Community law attributable to the State, nor on the existence of intentionalfault or negligence on the part of the organ of the State to which theinfringement is attributable.
Domstolen berørte endvidere problematikken vedrørende retten til foreløbig retsbeskyttelse i T-Port-sagen (dom af 26.11.1996, sag C-68/95, Sml. I, s. 6065).
In Case C-68/95 T. Port v Bundesanstalt für Inndwirtschafi und Ernährung t19961ECR I-6065, the Court also dealt with the issue of the right to interim judicial protection.
Domstolen måtte i denne sag udtale sig om de nationale retters kompetence til at give erhvervsdrivende en foreløbig retsbeskyttelse i et tilfælde, hvor de erhvervsdrivendes rettigheders eksistens og omfang i henhold til en fællesskabsforordning skal fastslås ved en endnu ikke udstedt retsakt fra Kommissionen.
It was called upon to give a ruling on the power of national courts to grant traders interim judicial protection in a situation where,by virtue of a Community regulation,the existence and scope of traders' rightsmust be established by a Commission measure which the Commission has not yet adopted.
Domstolen fastslog, at prøvelsen af, om der foreligger retsstridig passivitet, henhører under Fællesskabets retsinstansers enekompetence, og udledte heraf, at de berørtes retsbeskyttelse påhviler Domstolen, hvilket kan indebære, at der fastsættes foreløbige forholdsregler.
Having found that judicial review of alleged failure to act can beexercised only by the Court, it declared that judicial protection for the persons concernedfell within its purview, which could lead to the adoption of interimmeasures.
Domstolen udtalte således, at EF-traktaten ikke bemyndiger de nationale retter til at foreskrive foreløbige forholdsregler under en sag om foreløbige retsmidler, indtil Kommissionen har udstedt en retsakt for at fastsætte bestemmelser for særligt vanskelige tilfælde, som de erhvervsdrivende befinder sig i.
The Court therefore ruled that the EC Treaty did not authorisenational courts to order provisional measures in proceedings for the grant ofinterim relief until such time as the Commission has adopted an act with legaleffect to deal with cases of hardshipaffecting traders.
I forbindelse med denne sag præciserede Domstolen tillige, at eftersom traktatens artikel 173 og 175 blot er udtryk for et og samme retsmiddel, skal artikel 175, stk. 3, fortolkes således, at den giver borgerne mulighed for at anlægge passivitetssøgsmål mod en institution, som har undladt at udstede en retsakt, der ville have berørt dem umiddelbart og individuelt.
In that case the Court also stated that, since Articles I73 and 175 of the Treatymerely prescribeone and the same method of recourse,the third paragraph of Article 175 must be interpretedas also entitling individuals to bring an actionfor failure to act against an institution which they claim has failed to adopt ameasure which concerns them directly and individually.
Den 28. marts 1996 afgav Domstolen i medfør af EF-traktatens artikel 228, stk. 6, en vigtig udtalelse, ifølge hvilken Fællesskabet på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin ikke har kompetence til at tiltræde konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (udtalelse 2/94, Sml. I, s. 1759).
On 28 March of the year under review the Court issued, pursuant to Article228(6) of the EC Treaty, an important opinion according to which, as Community law now stands,the Community has no competence to accede tothe European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental
Domstolen nåede frem til denne konklusion efter at have bemærket, at Fællesskabet kun råder over tildelte kompetencer, uanset om disse fremgår udtrykkeligt af særlige bestemmelser i traktaten eller kan udledes forudsætningsvis af disse bestemmelser.
In arriving at that conclusion,the Court pointed out that the Community has only those powers which have been conferred upon it, whether they are the express consequence of specificprovisions of the Treaty or whether they are implied from them.
Imidlertid er der ingen bestemmelse i traktaten, som på generel måde tillægger Fællesskabets institutioner beføjelse til at fastsætte regler om menneskerettigheder eller indgå internationale aftaler på dette område.
None the less, no Treaty provision confers on the Community institutions any generalpower to enactrules on human rights or to conclude international conventionsin this field.
Traktatens artikel 235 kan ikke anvendes som hjemmel for en udvidelse af Fællesskabets kompetenceområde ud over den generelle ramme, der følger af traktatbestemmelserne som helhed, og artiklen kan under ingen omstændigheder anvendes som hjemmel for fastsættelse af bestemmelser, der reelt
Article 235 of the Treaty cannot serve as a basis for widening thescope of Community powers beyond the general framework created by the provisions of the Treaty as a whole and cannot be used as a basis for theadoption of provisions whose effect would, in substance, be to amend the Treaty without following the procedure which it provides for that purpose.
Dette ville dog være tilfældet ved en tiltrædelse af den pågældende konvention, idet denne ville medføre, at Fællesskabet blev inddraget i et særskilt, internationalt institutionelt system, og at alle bestemmelserne i konventionen ville blive en del af Fællesskabets retsorden.
That would be the case with regard to accession to the Convention, for itwould entail the entry of the Community into a distinct internationalinstitutional system as well as integration of all the provisions of the Convention into the Community legal order.
Domstolen fastslog herefter, at en tiltrædelse af konventionen kun kunne gennemføres ved en ændring af traktaten.
The Court thus concluded thataccession to the Convention could be brought about only by way of Treaty amendment.
I den forløbne periode gjorde Domstolen endvidere i fuldt omfang brug af sine beføjelser på området for institutionelle spørgsmål både hvad angår retssager mellem institutionerne indbyrdes og hvad angår retssager mellem institutionerne og medlemsstaterne.
The Court also exercised to the fulI its powers in institutional mattersthroughout the period under review, both as regards inter-institutional disputes and disputes between institutions and Member States
Hvad angår interinstitutionelle retssager skal opmærksomheden særligt henledes på dom af 26. marts 1996, Parlamentet mod Rådet (sag C-271/94, Sml.
So far as concerns inter-institutional disputes, of particular note are the judgments in Case C-271194Parliament v Council [L996] ECR I-1689 and
I, s. 1689), og dom af 18. juni 1996, Parlamentet mod Rådet (sag C-303/94, Sml. I, s. 2943), hvori Domstolen undersøgte, om Europa-Parlamentets prærogativer var blevet tilsidesat ved retsakter fra Rådet.
Case C-303194 Parliament v Council 119961 ECR I-2943, in which the Court ascertainedwhether the prerogatives of the European Parliament had been infringed by acts of the Council.
I sag C-271/94 undersøgte Domstolen desuden for første gang rækkevidden af bestemmelserne i EF-traktatens afsnit XII om transeuropæiske net, som blev indføjet ved traktaten om Den Europæiske Union.
In Case C-27L194the Court examined,furthermore, for the first time the scope of the provisions of Title XII on trans-European networks introduced by the Treaty on European Union.
Domstolen afgjorde tillige en række retssager mellem medlemsstaterne og fællesskabsinstitutionerne.
The Court also dealt with several disputes between Member States and the Community institutions.
Navnlig bør de to domme nævnes, hvori Domstolen — i den ene delvist og i den anden fuldt ud — frifandt sagsøgte dels i et annullationssøgsmål rejst af Det Forenede Kongerige til prøvelse af Rådets direktiv om tilrettelæggelse af arbejdstiden, dels i et annullationssøgsmål rejst af Nederlandene til prøvelse af Rådets afgørelser om adgangen til aktindsigt i Rådets dokumenter.
Particularly noteworthy were the two judgmentswhereby the Court rejected,partially in one case and in whole in the other, theactions for annulment brought by the United Kingdom against the Council'sdirective on working hours and by the Netherlands against the Council's decisions governing public access to the Council documents.
I dom af 12. november 1996 i sagen Det Forenede Kongerige mod Rådet (sag C84/94, Sml.
In Case C-84194United Kingdom v Council 1L996)ECR I-5755, the Courtessentially confirmed the validity of Council Directive 93ll}4lEC concerning certain aspects of the organisation of working time.
I, s. 5755) stadfæstede Domstolen i det væsentlige gyldigheden af Rådets direktiv 93/104/EF om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden.
That casewas, above all,an opportunity for the Court to rule out a restrictive interpretation of the social provisions contained in Article 118aof the Treaty.
Denne sag gav frem for alt Domstolen mulighed for at forkaste en snæver fortolkning af de sociale bestemmelser i traktatens artikel 118 A.
Case C-58194 Netherlands v Council [1996] ECR I-2169 provided the Courtwith the opportunity to examinethe scope of the principle of transparencyin in
I dom af 30. april 1996 i sagen Nederlandene mod Rådet (sag C-58/94, Sml.
Community law.
I, s. 2169) var det muligt for Domstolen at undersøge rækkevidden inden for fællesskabsretten af princippet om gennemsigtighed. Således fremhævede Domstolen den gradvise forøgelse — inden for såvel de nationale retsordener som fællesskabsretten — af borgernes ret til aktindsigt i dokumenter, som er i
The Court thus noted the progressiveaffirmation, withinboth national and Community law, of individuals' right of access to documentsheld by public authorities but conceded that, so long as the Communitylegislature has not adopted general rules in the field, the community institutionswould have to take the measures necessary to that end by virtue of their powerof internal organisation and in the interests of good administration.
myndighedernes besiddelse, men erkendte, at så længe fællesskabslovgiver ikke har vedtaget almindelige bestemmelser på området, bør institutionerne træffe de nødvendige foranstaltninger i dette øjemed i medfør af deres beføjelse til at tilrettelægge den interne organisation og med henblik på at sikre en hensigtsmæssig forretningsgang af hensyn til god forvaltningsskik.
Of the applications for interim relief which were successful in 1996, those bywhich the United Kingdom sought, on two occasions, the suspension of
I den første sag begærede Det Forenede Kongerige udsættelse af gennemførelsen af en kommissionsbeslutning, hvorved der var indført en embargo for salg af kvæg og oksekødsprodukter med oprindelse i denne stat.
In the first case, the United Kingdom had sought suspension of the operationof a Commission decision imposing a ban on the export of cattle and beefproducts from that State.
Selv om Domstolen bemærkede, at de argumenter, der var fremført af de parter, der havde givet møde, umiddelbart syntes at rejse nogle vanskelige juridiske spørgsmål, som burde undersøges indgående på grundlag af en kontradiktorisk behandling, tog den i sin kendelse af 12. juli 1996 i sagen Det Forenede Kongerige mod Kommissionen (sag C-180/96 R, Sml.
Although the Court found that the arguments putforward by the parties before it raised,at first view, complex questions of lawwhich warranted detailed analysis after hearing argument from all parties, itnevertheless dismissed by way of an order in Case C-180/96R United
Ved kendelse af 24. september 1996 i sagen Det Forenede Kongerige mod Kommissionen (forenede sager C-239/96 R og C-240/96 R, Sml.
Kingdom v CommissionU9961 ECR I-3903 the United Kingdom's applicationafter declaring that the social and commercial damage relied upon by the
I relation til varernes frie bevægelighed er der anledning til at fremhæve dommene vedrørende den frie bevægelighed for lægemidler.
United Kingdom could not outweighthe serious and irreparable harm to publichealth which was liable to be caused by suspension of the contested decision.
I dom af 12. november 1996 i sagen Smith & Nephew (sag C-201/94, Sml. I, s. 5819) blev det fastslået, at en national markedsføringstilladelse udstedt til fordel for en farmaceutisk specialitet på visse betingelser tillige bør komme en overvejende identisk farmaceutisk specialitet til gode, der fremstilles i henhold til en aftale 15
On the other hand, the United Kingdom did obtain a partial suspension of theoperation of certain expenditurerelating to Community measures to assist theelderly and to combat poverty and social exclusion, by way of the order in Joined Cases C-239196 R and C-240196 R Untted Kingdom v Commission
I dom af 5. december 1996 i Merck H-sagen (forenede sager C-267/95 og C-268/95, Sml. I, s. 6285) havde Domstolen lejlighed til at stadfæste sin retspraksis om, at det følger af princippet om konsumption af rettigheder, at en indehaver af et lægemiddelpatent, der af egen drift har bragt dette lægemiddel i omsætning i en medlemsstat, hvor det pågældende produkt ikke kan patenteres, ikke kan påberåbe sig sin patentrettighed i andre medlemsstater for at forhindre parallelimport af produktet fra den førstnævnte medlemsstat.
In assessing whether the measures sought were urgent itwas held that, by virtue of its position within the Community, which involves both participation in the exercise of legislative and budgetary powers andcontribution to the Community budget, a Member State cannot be denied theright to rely on the damage which would arisefrom expenditurebeing incurredcontrary to the rules governing the powers of the Community and itsinstitutions.
I, s. 3457), Eurim-Pharm Arzneimittel sagen (forenede sager C-71/94, C-72/94 og C-73/94, Sml. I, s. 3603) samt MPA Pharma-sagen (sag C-232/94, Sml. I, s. 3671).
In matters of the free movement of goods, it is worth underscoring thejudgments relating to the free movement of medicinal products.
I dom af 26. november 1996 i Graffione-sagen (sag C-313/94, Sml. I, s. 6039) fastslog Domstolen i øvrigt, at en anerkendelse af et forbud mod handel, der begrundes med et varemærkes vildledende karakter, ikke kan være principielt udelukket, fordi det samme mærke ikke i andre medlemsstater anses for at have en sådan karakter; et varemærke, der ikke kan vildlede forbrugerne i én medlemsstat, vil nemlig som følge af sproglige, kulturelle og sociale forskelle i medlemsstaterne kunne være vildledende i en anden medlemsstat.
C-201194 Smith & Nephew and Prtmecrown [1996] ECR 5819, it was held thata national marketing authorisation granted to a proprietary medicinal product should also cover, subject to certain conditions, a broadly similar proprietarymedicinal product manufacturedpursuant to agreements concluded with thesame licensor. Joined Cases C-267195and C-268195Merck and Others v Primecrown and Others and Beecham v Europharm [1996] ECR I-6285("Merck ^I1") gave the Court the opportunity to reaffirm its case-law according to which the proprietor of a patent for a medicinal product, where he hasvoluntarily marketedthe product in a Member State which does not recognisethe patentability of the product, cannot invoke his patent rights in otherMember States to prohibit parallel imports of that product from the first Member State, by virtue of the exhaustiondoctrine. doctrine.
I to sager, hvori der blev afsagt dom den 10. september 1996, nemlig Kommissionen mod Belgien (sag C-222/94, Sml. I, s. 4025) og Kommissionen mod Belgien (sag C-ll/95, Sml.
It moreover acknowledged,in Case C-313194Grffione [1996] ECR I-6039,that the possibility of allowing a prohibition of marketing on account of the misleading nature of a trade mark is not, in principle, precluded by the factthatthe same trade mark is not considered to be misleading in other Member States.
I, s. 4115), undersøgte Domstolen rækkevidden af direktiv 89/552/EØF om samordning af visse bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed.
It is possible that because of linguistic, cultural and social differencesbetween the Member States a trade mark which is not liable to mislead aconsumer in one Member State mav be liable to do so in another.
I den første af disse to domme præciserede Domstolen, at kriteriet for, hvornår et tvradiospredningsorgan henhører under en medlemsstats kompetenceområde, ikke er baseret på spredningen eller modtagelsen af programmer, men på organets tilknytning til medlemsstatens retsorden, hvilket er hovedindholdet i etableringsbegrebet i traktatens artikel 59, stk. 1.
Case C-t94194 CIA Security v Signalsonand Securitel[L996] ECR I-220L thatthe obligation to give prior notification to the Commission of all draft technical regulations,as imposed on them by Directive 83/189/EEC, is unconditionaland sufficiently precisein order to be relied on by individuals before nationalcourts and, where that obligation is not complied with, the regulationsconcerned are unenforceable against individuals.
I den anden dom bemærkede Domstolen bl.a., at direktiv 89/552 omfatter viderespredning af tv-programmer gennem kabelanlæg, og at kontrollen med, at udsendelsesmedlemsstatens retsregler om fjernsynsudsendelser bringes i anvendelse, og med, at bestemmelserne i direktiv 89/552 overholdes, kun skal føres af den medlemsstat, hvorfra udsendelserne bringes, og at modtagermedlemsstaten ikke har ret til selv at føre en sådan kontrol.
In the field of freedom of movement for persons,the Court confirmed itsfunctional interpretation of the exception under Article 48(4)of the EC Treaty, so far as concerns the access of Community nationalsto employment in thepublic service, in three cases: Case C-473193 Commission v Ltnembourg
For så vidt angår kontrol med statsstøtte præciserede Domstolen i dom af 11. juli 1996 i SFEI-sagen (sag C-39/94, Sml.
[1996] ECR I-3207, CaseC-173194 CommissionvBelgium [1996] ECR I-3265and Case C-290194 Commission v Greece [1996] ECR I-3285.
I, s. 3547) de nationale retters rolle i forbindelse med gennemførelsen af EF-traktatens artikel 93, der indfører en pligt til forhåndsanmeldelse til Kommissionen om statsstøtteforanstaltninger.
It held in particular that the fact that certain posts in specific areas could, in somecircumstances, fall within the scope of Article a8(4) of the Treaty could notjustify all the posts in those areas being subject to a nationalitycondition.