natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Med de forelagte spørgsmål ønskede den nationale ret endvidere i det væsentlige oplyst, om afgifter, der opkræves som modydelse for tjenesteydelser, der præsteres i almenhedens interesse, som f.eks. registrering af selskaber, kan betegnes som afgifter, der har karakter af vederlag, om en sådan betegnelse nødvendigvis er betinget af, at der er en sammenhæng mellem afgifternes størrelse og omkostningerne ved den præsterede tjenesteydelse, og endelig, om afgifternes størrelse kan variere, uden at direktivets bestemmelser, navnlig dets artikel 12, stk. 2, tilsidesættes, alt efter om det selskab, som skal erlægge afgifterne, er et aktieselskab eller et anpartsselskab.
The questions also concern, in substance, whether charges payable in consideration of services performed in the public interest, such as, for example, those arising from the registration of companies, can fall within the definition of "duties paid by way of fees or dues", whether that classification is necessarily conditional on the existence of a link between the amounts of those charges and the cost of the service provided and, finally, whether the amounts of those charges may, without infringing the
Afgifter, der er vederlag for tjenesteydelser, der præsteres i almenhedens interesse
Charges made for services provided in the public interest
Domstolen bemærkede først, at selv om det i relation til anvendelsen af direktivets artikel 12 er en forudsætning for, at en afgift har karakter af vederlag, at den i modsætning til generelle afgifter er modydelsen for en individuel tjenesteydelse, kan ingen bestemmelse i artikel 12 i mangel af udtrykkelige regler herom fortolkes således, at begrebet afgift, der har karakter af vederlag, ikke skulle omfatte en afgift, som måtte være modydelsen for en lovpåbudt disposition i almenhedens interesse.
In the context of the application of Article 12 of the directive, if the requirement that the charge be in the nature of remuneration means that, in contrast to general taxes, it must be in consideration of a service provided at the request of an individual, there is nothing in Article 12 which excludes from the definition of "duties paid by way of fees or dues" a charge in consideration of an operation required by law in the public interest.
Dette kan netop være tilfældet, bemærkede Domstolen videre, med hensyn til en afgift, der opkræves som modydelse for en disposition som registrering af kapitalselskaber, der i overensstemmelse med fællesskabsretten er påbudt ved nationale lovforskrifter, såvel i omverdenens som i selskabernes egen interesse.
That is precisely the case of a charge payable in consideration of an operation such as the registration of capital companies which is required by domestic law, in accordance with Community law, in the interests both of third parties and the companies themselves.
Sammenhængen mellem størrelsen af afgifter, der har karakter af vederlag, og omkostningerne ved den præsterede tjenesteydelse
The link between the amount of the duties paid by way of fees or dues and the cost of the service provided
Hertil bemærkede Domstolen indledningsvis, at sondringen mellem afgifter, der i henhold til direktivets artikel 10 ikke må opkræves, og afgifter, der har karakter af vederlag, forudsætter, at sidstnævnte afgifter kun omfatter beløb, der opkræves ved registreringen eller årligt, og hvis størrelse beregnes på grundlag af omkostningerne ved den erlagte tjenesteydelse.
It must be stressed that the distinction between the taxes prohibited by Article 10 of the directive and "duties paid by way of fees or dues" means that the latter include solely payments, levied on registration or annually, the amount of which is calculated on the basis of the cost of the service provided.
Et beløb, fortsatte Domstolen, hvis størrelse er ganske uden sammenhæng med omkostningerne ved den konkrete tjenesteydelse, eller som ikke beregnes på grundlag af omkostningerne ved den disposition, den er modydelse for, men på grundlag af samtlige drifts- og investeringsomkostninger for den forvaltningsgren, der forestår dispositionen, må antages at være en afgift, som uden videre falder ind under forbudsbestemmelsen i direktivets artikel 10.
A payment the amount of which has no link with the cost of that particular service or is calculated not on the basis of the cost of the operation for which it is the consideration but on the basis of the total capital and revenue costs of the department responsible for that operation should be regarded as a tax falling within the prohibition laid down by Article 10 of the directive.
Domstolen bemærkede afslutningsvis, at for visse dispositioner, som f.eks. registrering af et selskab, kan omkostningerne vanskeligt opgøres.
For certain operations, for example the registration of a company, it may be difficult to quantify the cost of the operation.
Fastsættelsen af omkostningerne kan i et sådant tilfælde kun ske skønsmæssigt til et bestemt beløb og må foretages på rimeligt grundlag, idet der særlig tages hensyn til antallet af ansatte og deres kvalifikationer, den tid, de ansatte anvender, samt til de forskellige direkte udgifter, der nødvendige til gennemførelse af dispositionen.
The assessment of that cost can only, in such a case, be set at a flat rate and must be determined reasonably taking into account in particular the number and qualification of the staff, the time spent by them and the various expenses necessary for carrying out those operations.
Forskellige afgiftsbeløb alt efter selskabsform
Charges of different amounts varying according to the type of company
Domstolen bemærkede hertil, at ingen af direktivets bestemmelser - heller ikke bestemmelserne i artikel 12, stk. 2, som blot foreskriver, at der ikke må udøves nærmere angivne former for forskelsbehandling vedrørende nogen form for kapitalselskab - er til hinder for, at medlemsstaterne kan fastsætte forskellige gebyrer for registrering af aktieselskaber og registrering af anpartsselskaber.
No provision of the directive, and in particular Article 12(2), which simply prohibits certain forms of discrimination against all capital companies, prohibits Member States from setting different amounts for the registration of public limited companies and the registration of private limited companies,
Domstolen bevarede de forelagte spørgsmål således:
The Court held:
Artikel 10 i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli T969 om kapitaltilførselsafgifter skal fortolkes således, at den - medmindre andet følger af undtagelsesbestemmelserne i artikel 12 - er til hinder for opkrævning af et årligt gebyr for registrering af kapitalselskaber, uanset om afgiftsprovenuet medgår til finansiering af den forvaltningsgren, der forestår førelsen af det register, som selskaberne registreres i.
Article 10 of Council Directive 69/335/EEC of 17 July 1969 concerning indirect taxes on the raising of capital must be interpreted as prohibiting, subject to the derogating provisions of Article 12, an annual charge due in respect of the registration of capital companies even if the product of that charge contributes to financing the department responsible for keeping the register of companies.
Direktivets artikel 12 skal fortolkes således, at afgifter, der har karakter af vederlag, jf. artiklens stk. 1, litra e), kan være beløb, der opkræves som modydelse'for lovpåbudte dispositioner i almenhedens interesse, som f.eks. registrering af kapitalselskaber.
Article 12 of the directive must be interpreted as meaning that duties paid by way of fees or dues referred to in Article 12(1)(e) may be remuneration for operations required by law in the public interest such as, for example, the registration of capital companies.
Beløbenes størrelse, der kan vartere efter selskabsformen, skal beregnes på grundlag af de med dispositionen forbundne omkostninger, der skønsmæssigt vil kunne fastsættes til et bestemt beløb."
The amount of those duties, which may vary according to the legal form taken by the company, must be calculated on the basis of the cost of the operation, which may be evaluated on a flat-rate basis.
Generaladvokat F.G. Jacobs havde fremsat forslag til afgørelse den 30. september 1992.
Mr Advocate General Jacobs delivered his Opinion on 30 September 1992.
"Bestemmelsen i artikel 10, litra c), i Rådets direktiv 69/335/EØF skal fortolkes således, at den er til hinder for opkrævning af gebyrer for registrering af et kapitalselskab i det officielle register eller for den fortsatte registrering, uanset om de opkræves hvert år eller i forbindelse med selskabets første registrering, medmindre gebyrerne beregnes på grundlag af de faktiske omkostninger ved selskabernes registrering og ved den fortsatte registrering i registret."
"Article 10(c) of Council Directive 69/335/EEC must be interpreted as prohibiting the imposition of charges in respect of the entry of a capital company on the official register or in respect of the maintenance of that registration, whether levied annually or on first registration of the company, unless those charges are based on the actual costs of entering and maintaining companies on the register."
Ved kendelse af 28. maj 1991, indgået til Domstolen den 1. juli 1991, havde Bundesgerichtshof i medfør af protokollen af 3. juni 1971 vedrørende Domstolens fortolkning af konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager (herefter benævnt "konventionen"), forelagt Domstolen en række præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af konventionens artikel 1, stk. 1, artikel 27, nr. 2, og artikel 37, stk. 2.
By order of 28 May 1991, which was received at the Court on 1 July 1991, the Bundesgerichtshof (Federal Court of Justice) referred, pursuant to the Protocol of 3 June 1971 on the interpretation by the Court of Justice of the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters, several questions for a preliminary ruling on the interpretation of the first paragraph of Article 1, Article 27(2) and the second paragraph of Article 37 of the Convention.
Det fremgår af oplysningerne i sagen, at rekvirenterne er forældre, henholdsvis bror til Thomas Waidmann, en elev i en offentlig skole i Baden-Württemberg, som den 8. juni 1984 omkom ved en ulykke i bjergene under en skoleudflugt til Italien.
It appeared from the documents that the creditors were the parents and brother of Thomas Waidmann, a pupil at the public school in the Land Baden-Württemberg, who on 8 June 1984 when on a school trip to Italy was killed in a mountain accident.
Den lærer, der ledsagede eleverne, Volker Sonntag, blev ved Tribunale di Bolzano sat under tiltale for uagtsomt manddrab.
Criminal proceedings were brought against the accompanying teacher, Volker Sonntag, before the Bolzano Court for culpable homicide by negligence.
Den 22. september 1986 indtrådte rekvirenterne som borgerlige parter i straffesagen mod den tiltalte lærer med henblik på at få ham kendt erstatningspligtig for det tab, der var påført dem ved ulykken.
On 22 September 1986 the creditors became civil parties to those criminal proceedings against the defendant teacher in order to obtain an order against him for compensation for the damage caused by the accident.
Rettens tilførsel til retsbogen herom blev forkyndt for rekvisitus den 16. februar 1987.
The Court document drafted in those terms was served on the debtor on 16 February 1987.
Den 25. januar 1988 blev der afholdt domsforhandling ved Tribunale di Bolzano, hvor rekvisitus blev repræsenteret af en advokat. Ved dom afsagt samme dag blev rekvisitus kendt skyldig i uagtsomt manddrab og dømt til at betale familien Waidmann et acontobeløb på 20 mio. LIT samt til at betale sagens omkostninger.
The hearing at first instance before the Bolzano Criminal Court took place on 25 January 1988. At the hearing the debtor was legally represented.
Dommen blev forkyndt for rekvisitus og er blevet retskraftig.
The judgment was served on him and became res judicata.
På begæring af rekvirenterne bestemte Landgericht Ellwangen ved kendelse af 29. september 1989, at den af Tribunale di Bolzano afsagte dom skulle for synes med fuldbyrdelsespåtegning, for så vidt angik den civilretlige del.
Upon application by the creditors the Landgericht d'Ellwangen, by order of 29 September 1989, declared the judgment of the Bolzano Court enforceable in relation to the civil provisions.
Rekvisitus appellerede denne afgørelse og gjorde gældende, at han efter tjenestemandsrettens regler kunne kræve, at Land Baden-Württemberg -såfremt han ikke fik medhold under sagen - friholdt ham for pligten til at betale erstatning.
The debtor thereupon lodged an appeal against that decision claiming that he had a statutory right of indemnity against the Land for any obligation to pay damages should the proceedings go against him.
Domstolen anførte, at det fremgår af det forelagte spørgsmål og af forelæggelseskendelsens grunde, at Bundesgerichtshof i det væsentlige ønsker oplyst, om begrebet "borgerlige sager" i konventionens artikel 1, stk. 1, første punktum, omfatter en erstatningssag for en kriminalret mod en lærer ved en offentlig skole, der på en skoleudflugt har påført en elev skade ved en retsstridig, forsætlig eller uagtsom tilsidesættelse af sin opsynspligt.
The Court considered that it was apparent from the wording of the question and the grounds of the order making the reference that the national court sought in substance to determine whether "civil matter" within the meaning of the first sentence of the first paragraph of Article 1 of the Convention covered an action for damages brought before a criminal court against a teacher of a public school who on a school excursion caused damage to a pupil as a result of a culpable and unlawful breach of his duty of surveillance.
Den omstændighed, at der var tale om en erstatningssag mod en lærer ved en offentlig skole i forbindelse med hans lederfunktion i forhold til eleverne, havde ifølge Domstolen ingen betydning for kvalifikationen af hovedsagen i henhold til konventionens artikel 1.
In that respect it was to be borne in mind that the first paragraph of Article 1 of the Convention reads "this Convention shall apply in civil and commercial matters whatever the nature of the court or tribunal".
En sådan sag falder nemlig kun uden for konventionens anvendelsesområde, når den skadevolder, mod hvem den anlægges, må betragtes som en offentlig myndighed, der har udøvet offentligretlige beføjelser, hvilket ikke er tilfældet for så vidt angår en lærer ved en offentlig skole.
It followed that the convention also applied to decisions given in civil matters by the criminal court.
Domstolen anførte, at den forelæggende ret med dette spørgsmål i det væsentlige ønsker oplyst, om konventionens artikel 37, stk. 2, skal fortolkes således, at bestemmelsen udelukker, at en tredjemand, der har en retlig interesse heri, ved et retsmiddel anfægter den afgørelse, der er truffet i appel- eller genoptagelsessagen i medfør af konventionens artikel 36, også når tredjemand i henhold til national ret i anerkendelses- og fuldbyrdelses staten kan bringe et retsmiddel i anvendelse.
The first question asked in substance whether the second paragraph of Article 37 of the Convention had to be interpreted as meaning that it precluded any appeal by interested third parties against a decision given on appeal under Article 36 of the Convention, even where the domestic law of the State in which enforcement was sought allowed such parties to appeal.
Domstolen henviste til, at den har anlagt en restriktiv fortolkning af begrebet "den afgørelse, der træffes i appel- eller genoptagelsessagen" i konventionens artikel 37, stk. 2, idet den har kendt for ret, at denne bestemmelse ikke kan udstrækkes, således at den også tillader et retsmiddel mod en anden afgørelse end den endelige afgørelse i appel- eller genoptagelsessagen.
The Court had declared itself in favour of a restrictive interpretation of the term "judgment given on the appeal" in the second paragraph of Article 37 of the Convention and ruled that it cannot be extended so as to enable an appeal to be lodged against a judgment other than that given on the appeal.
Domstolen fastslog dernæst, at den allerede har præciseret, at konventionens artikel 36 er til hinder for, at tredjemænd iværksætter retsmidler, der er hjemlet i national lovgivning, mod en afgørelse om meddelelse af fuldbyrdelsespåtegning.
The Court had already stated that Article 36 of the Convention excludes procedures whereby interested third parties may challenge an enforcement order under domestic law.
Dette princip må også finde anvendelse på en appel, der iværksættes på et senere tidspunkt i medfør af konventionens artikel 37, stk. 2.
That principle had also to be applied to an appeal subsequently lodged pursuant to the second paragraph of Article 37 of the Convention.
Det ville nemlig være i modstrid med reglerne for meddelelse af fuldbyrdelsespåtegning samt med et af konventionens hovedformål, som er at forenkle proceduren i fuldbyrdelsesstaten, hvis man forbød en tredjemand, der har en retlig interesse heri, at anfægte afgørelsen om at tillade fuldbyrdelse ved appel eller genoptagelse i medfør af artikel 36, men gav ham tilladelse til at indtræde i sagen på et senere stadium.
To prohibit an interested third-party from lodging an appeal under Article 36 while allowing him to intervene at a subsequent stage of the proceedings by lodging an appeal under Article 37 would be contrary to the abovementioned system as well as one of the main objectives of the convention which is to simplify the procedure in the State of enforcement.
Det tredje og det fjerde spørgsmål
Third and fourth questions
Domstolen anførte, at den forelæggende ret med de sidste to spørgsmål, som må undersøges under ét, og som vedrører fortolkningen af konventionens artikel 27, nr. 2, for det første ønsker oplyst, om der foreligger et "indledende processkrift i sagen" som omhandlet i denne artikel, når det i et processkrift meddeles sagsøgte, at der under en straffesag også vil blive gjort erstatningskrav gældende mod ham for såvel økonomisk som ikkeøkonomisk skade, uden at processkriftet nærmere angiver størrelsen af det borgerlige krav, der vil blive fremsat.
The last two questions which the Court found convenient to consider together and which concerned the interpretation of Article 27(2) of the Convention asked in the first place whether there was a "document which instituted the proceedings" where the defendant was informed by a written procedural document that a claim would also be made against him in criminal proceedings for compensation for material and non-material damage although the document did not indicate the amount of the claim in civil law which would be made against him.
For det andet ønsker den oplyst, om en sagsøgt har givet møde i henhold til den nævnte bestemmelse, når der nedlægges påstand om erstatning i forbindelse med en straffesag, og sagsøgte under domsforhandlingen har svaret i straffesagen gennem sin valgte forsvarer, men ikke har taget stilling til det borgerlige krav, der er forhandlet mundtligt, mens forsvareren også var til stede.
In the second place it asked whether a defendant had appeared for the purposes of the aforementioned provision where in connection with a claim for compensation included in a criminal charge before the Court he pleaded through counsel of his choice to the criminal charge at the hearing of the facts but
I betragtning af de faktiske omstændigheder i hovedsagen fastslog Domstolen, at når en sagsøgt under retsmødet gennem sin forsvarer tager stilling til de beskyldninger, der rettes mod ham, og han er bekendt med det borgerlige krav, der gøres gældende mod ham under straffesagen, må han i kraft af denne stillingtagen principielt betragtes, som om han har givet møde i sagen i dens helhed, uden at der er grund til at sondre mellem den strafferetlige forfølgning og det borgerlige krav.
In view of the facts of the main proceedings the Court observed that where a defendant through counsel pleads at the hearing to the charges levelled against him and is aware of the civil claim made against him in the criminal proceedings, that plea must on principle be regarded as appearance to the proceedings as a whole without it being necessary to distinguish between the criminal charges and the civil claim.
Begrebet "borgerlige sager" i konventionens artikel 1, stk. 1, første punktum, omfatter en erstatningssag for en kriminalret mod en lærer ved en offentlig skole, der på en skoleudflugt har påført en elev skade ved en retsstridig, forsætlig eller uagtsom tilsidesættelse af sin opsynspligt, og dette gælder også, når der foreligger en offentligretlig soci al forsi kring.
"Civil matters" within the meaning of the first sentence of the first paragraph of Article 1 of the Convention covers a claim for damages brought before a criminal court against a teacher in a public school who, during a school trip, caused injury to a pupil on account of a culpable and unlawful breach of his duties of supervision, even where this is covered by a scheme of social insurance under public law.
Konventionens artikel 37, stk. 2, skal fortolkes således, at bestemmelsen udelukker, at en tredjemand, der har en retlig interesse heri, ved et retsmiddel anfægter den afgørelse, der er truffet i appel- eller genoptagelsessagen i medfør af konventionens artikel 36, også når tredjemand i henhold til national ret i anerkendelses- og fuldbyrdelsesstaten kan bringe et retsmiddel i anvendelse.
The second paragraph of Article 37 of the Convention has to be interpreted as precluding any appeal by interested third parties against the decision given on appeal under Article 36 of the Convention, even where the domestic law of the State in which enforcement is sought allows such parties to appeal.
Generaladvokat Marco Darmon fremsatte forslag til afgørelse for Domstolens plenum den 2. december 1992.
Non-recognition of a judgment for the reasons set out in Article 27(2) of the Convention is possible only where the defendant was in default of appearance in the original proceedings.
Han foreslog Domstolen at kende følgende for ret:
Consequently, that provision may not be relied upon where the defendant entered an appearance.
Konventionens artikel 37, stk. 2, udelukker, at en tredjemand, som har en retlig interesse heri, ved et retsmiddel anfægter en afgørelse, der er truffet i henhold til konventionens artikel 36, selv når tredjemand kan bringe et sådant retsmiddel i anvendelse i henhold til national ret i anerkendelses- og fuldbyrdelsesstaten.
A defendant is deemed to have entered an appearance for the purposes of Article 27(2) of the Convention where, in connection with a claim for damages which is grafted on to the public action pending before the criminal court, the defendant, through defence counsel of his own choice, replied to the public charges but not to the civil claim, which was also dealt with orally in the presence of his counsel.
Om sagsøgte har givet møde, skal begrebsmæssigt bestemmes efter domsstatens ret".
Mr Advocate General Darmon delivered his Opinion at the sitting of the Court on 2 December 1992.
Ved dom af 10. februar 1992, indgået til Domstolen den 4. marts 1992, havde Belgiens Cour de cassation i medfør af EØF-Traktatens artikel 177 forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 3, 46 og 51 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som kodificeret ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983.
The definition of 'civil and commercial matters' within the meaning of the first paragraph of Article 1 of the Convention of 27 September 1968 on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters includes cases in which a party claims compensation for damage caused by breach by a public servant of his responsibilities even if the consequences are covered by a public guarantee.