natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Såfremt det ikke er muligt at undlade at udføre transaktionen, eller en sådan undladelse vil kunne forhindre retsforfølgningen af personer, der hvidvasker penge, foretager de pågældende institutter den fornødne underretning umiddelbart derefter.
Where to refrain in such a manner is impossible or is likely to frustrate efforts to pursue the beneficiaries of the operation, the institutions concerned must report the matter immediately afterwards. 10.
Dog kan medlemsstaterne også bestemme, at disse oplysninger kan anvendes til undersøgelser i forbindelse med andre lovovertrædelser i tilknytning til hvidvaskning af penge eller til andre formål inden for rammerne af deres nationale lovgivning.
However, Member States may also, if they have adopted the necessary provisions, use such information in investigating other offences connected with money laundering or for other purposes under national law.
EF-Tidende L 166, 28.6.1991
Official Journal L 166, 28.6.1991
At forpligte offentlige myndigheder i Fællesskabet til at acceptere sikkerhed stillet af kreditinstitutter eller forsikringsselskaber, der er etableret i Fællesskabet, for at give et godt eksempel med hensyn til overholdelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser (princippet om ikke-diskriminering er allerede fastsat i Traktaten).
To impose on public authorities in the Community the obligation to accept security given by credit institutions and insurance undertakings established in the Community in order to exemplify observance of the principle of freedom to supply services (the principle of non discrimination being already dealt with by the Treaty).
Forslag til Rådets forordning om sikkerhed stillet af kreditinstitutter eller forsikringsselskaber.
Proposal for a Council Regulation on securities given by credit institutions or insurance undertakings.
En offentlig myndighed, der kræver sikkerhed for en gældsforpligtelse eller en anden form for forpligtelse, skal acceptere sikkerhed stillet af kreditinstitutter eller forsikringsselskaber, der opfylder Fællesskabets regler vedrørende godkendelse og tilsyn. 2.
A public authority requiring secondary or independent security must accept security given by any credit institution or insurance undertaking complying with the Community licensing and supervisory system. 2.
Forpligtelsen gælder ikke, såfremt den offentlige myndighed nærer begrundet tvivl om sikkerhedsstillerens økonomiske soliditet, eller såfremt tilbuddet om sikkerhedsstillelse ikke opfylder de betingelser, der normalt stilles af vedkommende offentlige myndighed.
The obligation does not apply where the public authority has reason to doubt the financial soundness of the guarantor or where the offer does not meet the conditions normally required by it.
Forordningen finder ikke anvendelse på centralbanker, når der er tale om disses foranstaltninger til gennemførelse af den monetære politik. 3.
The Regulation will not apply to central banks in the context of their implementation of monetary policy. 3.
Lovgivningen i den medlemsstat, i hvilken der stilles sikkerhed for gældsforpligtelsen, finder anvendelse på sikkerhedsstillelsen.
The legal system applicable to the security will be that of the Member State in which the debt is secured.
Første behandling: Europa-Parlamentet godkendte Kommissionens forslag med ændringer.
First reading: Parliament approved the Commission's proposal subject to amendments.
Kommissionen har accepteret alle ændringer.
The Commission has accepted all the amendments.
Det ændrede forslag er i øjeblikket til behandling i Rådet med henblik på fastlæggelse af en fælles holdning.
The Council is currently examining the amended proposal with a view to adopting a common position.
EF-Tidende C 51, 28.2.1989
Official Journal C 51, 28.2.1989
EF-Tidende C 53, 28.2.1991
Official Journal C 53, 28.2.1991
EF-Tidende C 68, 19.3.1990
Official Journal C 68, 19.3.1990
På forsikringsområdet såvel som inden for andre områder af finansielle tjenesteydelser hviler den generelle metode til sikring af fuldstændig frihed til etablering og til udveksling af tjenesteydelser på følgende punkter:
In the insurance sector, as in other areas of financial services, the overall strategy employed with a view to achieving complete freedom of establishment and of services can be summarized as follows:
— harmonisering af grundlæggende tilsynskriterier; — gensidig anerkendelse af de nationale tilsynsmyndigheders kontrolforanstaltninger;
— harmonization of the basic principles of supervision;
— hjemlandstilsyn, som er baseret på en samordning af de nationale tilsynsmyndighe ders virksomhed ; dette hjemlandstilsyn indebærer, at ethvert forsikringsselskab, der opererer i flere medlemsstater, kontrolleres af myndighederne i forsikringsselskabets hjemland.
— mutual recognition by national supervisory authorities of the monitoring arrangements in each Member State; and
Dette gælder dog ikke i visse specifikke tilfælde, hvor det er nødvendigt at sikre forbrugerne en særlig beskyttelse.
— homecountry control based on coordination between national supervisory authorities, that is to say any insurance company doing business in more than one Member State will be monitored by the authorities in its home country, except in certain clearly defined circumstances for reasons of consumer protection.
Fællesskabet har allerede vedtaget en lang række bestemmelser om samordning af medlemsstaternes lovgivning vedrørende etablering af forsikringsselskaber og udøvelse af forsikringsvirksomhed.
The Community already has a body of legislation coordinating national laws on the establishment and operation of insurance companies.
Disse samordnede nationale love omhandler bl.a. etableringen af forsikringsselskaber, åbning af filialer og agenturer samt de dertil hørende tilsynsregien f.eks. tilsyn med de tekniske reserver, kapitalgrundlaget, solvensmargenen og minimumsgarantifonden.
These coordination measures cover such matters as the formation of an insurance company, the opening of branches and agencies and subsequent supervision of technical reserves, assets, solvency margins and minimum guarantee funds.
Rådet vedtog i 1973 første direktiv 73/239/EØF om adgang til og udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (EFTidende L 228, 16.8.1973).
The Council began by adopting a first Directive, Directive 73/239/EEC, on the takingup and pursuit of the business of direct insurance other than life assurance (Official Journal L 228, 16.8.1973).
Formålet med dette direktiv er bl.a. at samordne de nationale bestemmelser vedrørende oprettelse af skadesforsikringsselskaber og visse bestemmelser angående den finansielle garanti, som forsikringsselskaber skal stille (solvensmargen, garantifond).
The Directive's purpose is to coordinate provisions on the formation of nonlife insurance undertakings and certain provisions on the financial guarantees required of such undertakings (solvency margin, minimum guarantee fund).
Direktivet indeholder en klassificering af risici efter forsikringsklasse, og der sondres i denne forbindelse mellem masserisici og store risici.
The Directive classifies risks by class of business, distinguishing between mass risks and large risks.
Der kræves en administrativ tilladelse til udøvelse af virksomhed inden for hver forsikringsklasse.
The transaction of each class of business is subject to official authorization.
Rådets andet direktiv 88/357/EØF indebærer en lettelse af den faktiske udøvelse af retten til fri udveksling af tjenesteydelser inden for skadesforsikring, idet det indeholder regler for grænseoverskridende transaktioner (resumé 2.10). Dette direktiv har medført en ændring af Rådets første direktiv 73/239/EØF på bl.a. følgende punkter:
This was followed by a second Council Directive, Directive 88/357/EEC, which is designed to facilitate the effective exercise of freedom to provide nonlife insurance services by laying down rules on the cross-border writing of business (summary 2.10).
— Det indeholder en præcisering af tilsynsmyndighedernes beføjelser og kontrolmidler.
— clarifies the powers and means of supervision vested in supervisory authorities;
— Det indeholder særlige bestemmelser vedrørende adgang til, udøvelse af og kontrol med forsikringsvirksomhed i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser.
— lays down specific rules on the taking-up, pursuit and supervision of business by way of cross-border services;
— Det indeholder en udbygning af bestemmelserne i første direktiv for så vidt angår overdragelse af forsikringsbestand, og det indeholder endvidere specifikke bestemmelser, som gælder i det tilfælde, hvor den bestand af forsikringer, der er indgået i henhold til reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser, overdrages til et andet forsikringsselskab.
— reinforces the first Directive's provisions on the transfer of portfolios, and adds provisions specifically covering the transfer to another undertaking of the portfolio of contracts concluded on a services basis.
Hvad angår direkte livsforsikringsvirksomhed vedtog Rådet i 1979 første direktiv 79/267/EØF (EFTidende L 63, 13.3.1979).
As far as direct life assurance is concerned, the Council has likewise adopted two Directives, the first of which, Directive 79/267/EEC (Official Journal L 63, 13.3.1979), is modelled on the first nonlife Directive.
I lighed med første skadesforsikringsdirektiv er formålet med dette første livsforsikringsdirektiv bl.a. at samordne de nationale bestemmelser vedrørende oprettelse af livsforsikringsselskaber (krav om en administrativ tilladelse), udøvelse af livsforsikringsvirksomhed i henhold til reglerne om fri etableringsret samt visse bestemmelser angående den finansielle garanti, som forsikringsselskaber skal stille (solvensmargen, minimumsgarantifond).
Directive 79/267/EEC coordinates provisions on the formation of life assurance undertakings (official authorization requirement) and on the practice of life assurance by way of establishment, and certain provisions on the financial guarantees required of life assurance undertakings (solvency margin, minimum guarantee fund).
I det pågældende direktiv er fastsat princippet om specialisering af livsforsikringsselskaber, hvilket betyder, at disse selskaber ikke samtidig må udøve skadesforsikringsvirksomhed og livsforsikringsvirksomhed.
It lays down the principle of specialization by life assurance undertakings, such undertakings being prohibited from carrying on life and nonlife business simultaneously, the aim being to prevent financial obligations in respect of one of the activities from being borne by the other activity, thereby safeguarding the respective interests of life policy-holders and nonlife policy-holders.
Dette princip tjener til at forhindre, at en af brancherne understøtter den anden branche, således at der ikke sker en sammenblanding mellem de
Composite undertakings existing in the EEC at the time of notification of the Directive must adopt separate management for each activity.
Der sondres her mellem på den ene side forsikringer, der tegnes i en anden medlemsstat på forsikringstagerens eget initiativ, og på den anden side alle andre livsforsikringsaftaler.
distinguishing between contracts where the prospective policyholder seeks to take out life assurance in another Member State on his own initiative, and all other life assurance contracts.
Når en forsikringstager på eget initiativ tegner en forsikring i en anden medlemsstat, er der ikke behov for at beskytte forbrugeren i samme omfang, hvorfor princippet om hjemlandstilsyn finder anvendelse i sådanne tilfælde.
It is felt that where a person enters into an assurance contract in another Member State on his own initiative, consumer protection ceases to be a prime consideration, and hence homecountry control should apply in such cases.
Hvad angår ansvarsforsikring for motorkøretøjer er der taget et vigtigt skridt med vedtagelsen af Rådets tredje direktiv 90/232/EØF, hvori afklares en række udestående problemer omkring forsikringsdækning af passagerer i hele Fællesskabet (resumé 2.7).
In the sphere of motor vehicle liability insurance, a major step has been taken with the adoption of the third in a series of Directives, Council Directive 90/232/EEC, which deals with a number of outstanding problems relating to the coverage of passengers throughout the Community (summary 2.7).
Endvidere sigtes der i et forslag til Rådets direktiv, som Kommissionen fremlagde i 1988, mod at indpasse ansvarsforsikring for motorkøretøjer i de rammer, der er fastlagt i Rådets andet direktiv 88/357/EØF (resumé 2.10), der blev vedtaget den 8. november 1990 (resumé 2.6).
The proposal for a Council Directive presented by the Commission in 1988 and designed to secure the inclusion of motor vehicle liability insurance in the scope of Council Directive 88/357/EEC (summary 2.10) was adopted on 8 November 1990 (summary 2.6).
Efter ikrafttrædelsen af dette direktiv, den 20. maj 1992, vil enhver borger i en medlemsstat kunne tegne en forsikring i enhver anden medlemsstat, hvilket for øjeblikket er forbundet med vanskeligheder på grund af medlemsstaternes forskellige krav til lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer.
When it enters into force on 20 May 1992, a national of one Member State will be able to take out motor insurance in any other Member State, a process which is at present problematic owing to differences in the coverage of compulsory vehicle liability insurance in the Member States.
Den 19. december 1991 vedtog Rådet et direktiv om nedsættelse af et »forsikringsudvalg« (resumé 2.12).
On 19 December 1991 the Council adopted a Directive implementing the setting-up of an Insurance Committee (summary 2.12).
Hensigten med dette forslag er at nedsætte et nyt udvalg, der kan bistå Kommissionen i dens arbejde på forsikringsområdet (såvel skades- som livsforsikring).
This is to assist the Commission in its work on insurance (both life and non-life).
Kommissionen fremlagde i juli 1990 et nyt forslag til Rådets tredje direktiv om skadesforsikring (resumé 2.11).
A proposal for a third Council Directive on nonlife insurance was also presented by the Commission in July 1990 (summary 2.11).
Dette forslag har to formål; nemlig dels at tillade forsikringsselskaber, der er godkendt i en medlemsstat, at etablere filialer og tilbyde tjenesteydelser på grundlag af en enkelt godkendelse, under kontrol af og ifølge reglerne i den medlemsstat, der har godkendt selskabet; dels at give forsikringstagerne adgang til et større udbud af forsikringsprodukter i Fællesskabet, således at de til den mest fordelagtige pris kan vælge den forsikring, der bedst dækker deres behov.
The proposal's aim is twofold: firstly, to enable insurance companies authorized in one of the Member States to establish branches and provide services on the basis of a single licence, subject to supervision by, and in accordance with the rules of, the authorities in the Member State which issued the licence, and secondly, to afford persons seeking insurance access to the widest possible range of insurance products on offer in the Community so that they can choose that which both offers the best value for money and is best suited to their needs.
Kommissionen fremlagde den 20. februar 1991 et forslag til Rådets tredje direktiv om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende livsforsikringsvirksomhed og om ændring af direktiv 79/267/EØF og 90/619/EØF (resumé 2.9).
On 20 February 1991 the Commission presented a proposal for a third Council Directive on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to direct life assurance and amending Directives 79/267/EEC and 90/619/EEC (summary 2.9).
Den 21. december 1989 fremlagde Kommissionen et forslag til Rådets forordning om anvendelse af Traktatens artikel 85, stk. 3, på visse kategorier af aftaler, vedtagelser og samordnet praksis på forsikringsområdet (KOM(89) 641 endelig udg., EF-Tidende C 16, 23.1.1990).
On 21 December 1989 the Commission presented a proposal for a Council Regulation on the application of Article 85(3) of the Treaty to certain categories of agreements, decisions and concerted practices in the insurance sector (COM(89) 641 final, Official Journal C 16, 23.1.1990).
Formålet med denne forordning er at tillade visse aftaler og visse former for samordnet praksis på forsikringsområdet om f.eks. fastsættelse af fælles tariffer baseret på fælles statistikker og på skadeshyppighed.
The purpose of the Regulation is to authorize certain agreements and concerted practices between insurance companies, e.g. those involving the joint fixing of premium rates on the basis of pooled statistics or claims experience.
At tilpasse årsregnskaber for forsikringsselskaber til fjerde direktiv af 25. juli 1978 om selskabers årsregnskaber og til syvende direktiv af 13. juni 1983 om konsoliderede regnskaber.
To adapt for insurance company accounts the fourth Directive of 25 July 1978 on the annual accounts of companies and the seventh Directive of 13 June 1983 on consolidated accounts.
Dette vil gøre regnskaberne for forsikringsselskaber i forskellige medlemsstater sammenlignelige.
This will make the accounts of insurance companies in different Member States comparable.
Direktivet gælder for alle forsikringsselskaber eller -firmaer, med undtagelse af små gensidige foreninger.
The Directive applies to all insurance companies or firms except small mutual associations. 2.
Foreskrevent indhold af noterne til regnskaberne, f.eks. bruttopræmier, opdelt i aktivitetskategorier (ulykke og sygdom, motorkøretøjer, brand osv.) og i geografiske markeder. 6.
Required contents of the notes on the accounts, e.g. gross premiums broken down into categories of activity (accident and health, motor, fire, etc.) and into geographical markets. 6.
EF-Tidende L 374, 31.12.1991
Official Journal L 374, 31.12.1991
Rådets første direktiv 73/239/EØF (EFTidende L 228, 16.8.1973) omhandler de virksomheder, som er omfattet af det såkaldte »første skadesforsikringsdirektiv« som er ændret af Rådets andet direktiv 88/357/EØF (resumé 2.10) eller det første livsforsikringsdirektiv — Rådets direktiv 79/267/EØF (EFTidende L 63, 13.3.1979). 2.
Concerns insurance companies which fall within the scope of the first nonlife coordination Council Directive 73/239/EEC (Official Journal L 228, 16.8.1973), as amended by the second Council Directive 88/357 (summary 2.10), or of the first 'life coordination' Council Directive 79/267/EEC (Official Journal L 63, 13.3.1979).
Direkte tegnende forsikringsselskaber skal føre et register over de aktiver, der modsvarer tekniske reserver henlagt til direkte og indirekte forsikringsforretn inger. 3.
Obligation on direct insurance companies to keep registers of assets representing technical reserves corresponding to direct insurance transactions and to reinsurance acceptances.
At fremme ydelse af anden forsikringsvirksomhed end livsforsikring over grænserne ved samordning af lovene vedrørende oplysninger i policerne, dækning, præmier og forsikringsgivernes og -tågernes forpligtelser.
To promote the crossfrontier provision of nonlife insurance by coordinating laws concerning information on policies, cover, premiums and the obligations of policy-holders and insurers.
Aftalerne skal udarbejdes på sproget i den medlemsstat, hvis lov er gældende for denne. 2.
The contracts shall be drafted in the language of the Member State whose law is applicable.
I tilfælde af en risikostigning skal aftalen ændres; i tilfælde af en formindskelse af risikoen, skal der ske en reduktion af præmien. 6.
In the event of an increase in risk the contract shall be amended; in the event of decrease in risk there shall be a reduction in premium. 6.
Første behandling: Parlamentet godkendte Kommissionens forslag under forbehold af visse ændringer.
(4) Opinion of the First reading: Parliament approved the Commission's proposal subject European Parliament to a number of recommendations for amendment.
Da direktivet blev vedtaget kunne — for Tysklands vedkommende — kun specialiserede forsikringsselskaber tegne retshjælpsforsikring.
When the Directive was adopted, Germany only permitted specialist legal insurers to provide cover for legal costs.
I henhold til dette direktiv pålægges Tyskland pligt til at ophæve denne ordning.
This Directive requires Germany to abolish that requirement.
Retshjælpsforsikring dækker sagsomkostninger samt andre ydelser i forbindelse med bilæggelse af tvister.
Legalexpenses insurance covers the costs of legal proceedings and other services relating to settlement of the claim.
For så vidt angår retshjælpsgarantien, skal der udarbejdes en særskilt forsikringspolice, der ikke omfatter andre forsikringsklasser eller et særskilt kapitel i en fælles police. 3.
Obligation on insurance undertakings to provide for a separate contract or a separate section of a single policy for legalexpenses insurance. 3.
Forsikringsselskaber har pligt til: — enten at etablere en særskilt forvaltningsafdeling, der varetager retshjælpsforsikring ; — eller at overlade forvaltningen af retshjælpsforsikringsklassen til et juridisk selvstændigt foretagende; — eller at give den forsikrede ret til at overlade varetagelsen af sine rettigheder til en advokat efter eget valg, når forsikringsselskabet har pligt til at intervenere i henhold til policen.
Obligation on insurance undertakings either: — to have separate management for legalexpenses insurance; — to entrust the management of claims in respect of legalexpenses insurance to an undertaking having separate legal identity; or — to afford the insured person the right to entrust the defence of his interests, from the moment that he has the right to claim from his insurer under the policy, to a lawyer of his choice.
Under alle omstændigheder har den forsikrede — når der gøres brug af advokat — ret til selv at vælge sin advokat.
In all cases the insured must have the right to choose his lawyer where recourse is had to a lawyer. 4.
At ophæve den tyske bestemmelse om, at udøvelse af kredit- og kautionsforsikringsvirksomhed er forbeholdt specialiserede selskaber, og at pålægge forsikringsvirksomhederne en forpligtelse til at oprette en supplerende garantifond for kreditforsikring.
To remove the German requirement that these two classes of insurance have to be carried out by specialist firms and to provide additional financial guarantees for credit insurance.
Fonden skal have form af en udligningsreserve, som skal dække et eventuelt teknisk tab eller en skadesprocent, der er højere end gennemsnittet, såfremt et sådant forhold konstateres ved regnskabsårets afslutning. 3.
This will be achieved by setting up an equalization reserve which will offset any technical deficit or above-average claims ratio arising for a particular financial year.
Det primære formål med direktivet er at få obligatorisk ansvarsforsikring for motorkøretøjer med inden for den ramme, der blev skabt af Rådets andet direktiv om anden forsikring end livsforsikring 88/357/EØF (resumé 2.10), og derved gøre fri udveksling af tjenesteydelser inden for denne forsikringsklasse mulig.
The primary aim of the Directive is to bring compulsory third-party motor vehicle insurance within the scope of second nonlife insurance Council Directive 88/357/EEC (see summary 2.10), thereby enabling the exercise of freedom to provide services in this class of insurance.
Rådets direktiv 90/618/EØF af 8. november 1990 om ændring, navnlig med hensyn til ansvarsforsikring for motorkøretøjer, af Rådets direktiver 73/239/EØF og 88/357/EØF om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring.
Council Directive 90/618/EEC of 8 November 1990, amending, particularly as regards motor vehicle liability insurance, first Council Directive 73/239/EEC and second Council Directive 88/357/EEC on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to direct insurance other than life assurance.