natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Note: Denne rubrik omfatter ikke alle Domstolens afgørelser vedrørende processuelle spørgsmål, idet de afgørelser, der vedrører en regel, som gælder for en bestemt søgs­målsform, er medtaget i rubrikken vedrørende denne.
Note: This heading does not contain all the Court's dicta on questions of procedure, for whenever a procedural rule is specific to a particular form of action it is dealt with under the heading devoted to that form of action.
I denne rubrik er kun medtaget afgørelser vedrørende en række processuelle proble­mer, som ikke hører hjemme i rubrikkerne vedrørende de enkelte søgsmalsformer, da de kan forekomme under alle sådanne.
The present heading has a more restricted aim: to gather together the dicta concern­ing diverse procedural problems which are undoubtedly important but which, be­cause they arise irrespective of the type of action before the Court, do not fall to be dealt with under the headings devoted to the different forms of action.
I det omfang Domstolen har afgjort spørgsmålene på grundlag af procesreglemen­tet), uanset om sagen vedrørte EØF­traktaten, EKSF­traktaten eller Euratom, er det fundet hensigtsmæssigt at samle de pågældende afgørelser i en fælles rubrik. Denne erplaceret her i del B, da flertallet af afgørelser er truffet i henhold til EØF­traktaten.
In so far as the Court resolves these problems by application of the Rules of Proce­dure', it was thought desirable — irrespective of the treaty on which the action is founded (EEC, ECSC or E A EC) — to include the relevant cases under a single head­ing, which, because of the quantity afeases relating to the EEC, has been inserted in part Β of the A Series.
Dom af 18. oktober 1977: sag 25/68, Schertzer/Parlamentet, Sml. 1977, s. 1729, 1744 (Forslag: Mayras, s. 1745).
Judgment of 18 October 1977, Case 25/68, Schertzer ν European Parliament, [1977] ECR 1729, 1745 (Opinion: Mayras, p. 1746).
En ansøgning om fri proces skal indgives gennem en advokat; i modsat fald afvi­ses ansøgningen.
An application for legal aid is inadmissible unless it is lodged by a lawyer.
Kendelse af 26. februar 1981 : sag 10/81, Fanali/Kommissionen, Sml. 1981, s. 717, jfr. s. 718.
Order of 26 February 1981, Case 10/81, Fanali ν Commission, [1981] ECR 717, cf. p.718.
Jfr. tilsvarende: Dom af 17. juni 1980: foren, sager 789 og 790/79, Caipak/Kommissionen, Sml. 1980, s. 1949, jfr. s. 1961 (Forslag: Warner, s. 1963).
See also: Judgment of 17 June 1980, Joined Cases 789 and 790/79, Calpak ν Commission, [1980] ECR 1949, 1961 (Opinion: Warner, p. 1963).
Dom af 5. maj 1977: sag 101/76, Koninklijke Scholten Honig/Rådet og Kommissionen, Sml.
Judgment of 5 May 1977, Case 101/76, Koninklijke Scholten-Honig ν Council and Commission, [1977] ECR 797, 806 (Opinion: Reischl, p. 809).
Jfr. tilsvarende: — dom af 20. november 1979: sag 162/78, Hans­Otto Wagner/Kommissionen, Sml. 1979, s. 3467, 3487 (Forslag: Warner, s. 3489)
See also : — Judgment of 20 November 1979, Case 162/78, Hans-Otto Wagner ν Commb­sion, [1979] ECR 3467, cf. p.
— dom af 26. februar 1981: sag 64/80, Giuffrida og Campogrande/'Rådet, Sml. 1981, s. 693, 702 (Forslag: Reischl, s. 704).
— Judgment of 26 February 1981, Case 64/80, Giuffrida and Campogrande ν Council, [1981] ECR 693, 702 (Opinion: Reischl, p.704).
Man kan ikke betegne en retsakt, der såvel ved sit indhold som ved den institutio­nelle ramme, inden for hvilken den er udarbejdet, er karakteriseret som en »fællesskabsbeslutning« eller et »fællesskabsdirektiv«, som »international aftale«.
A measure which has the features of a Community decision or directive when viewed in the light of its objective and the institutional framework within which it has been drawn up cannot be described as an "international agreement".
Domme af 18. marts 1980: — sag 91/79, Kommissionen/Italien, Sml. 1980, s. 1099, Smdrg. 2, jfr. s. 1105 — sag 92/79, Kommissionen/Italien, Sml. 1980, s. 1115, Smdrg. 2, jfr. s. 1121 f. (Forslag: Mayras, s. 1108).
Judgments of 18 March 1980: — Case 91/79, Commbsion ν Italy, [1980] ECR 1099, Summary, para. 2, cf. p.
En retsakt mister ikke sin karakter af forordning, fordi det er muligt mere eller mindre præcist at angive antallet af de retssubjekter, eller endog hvilke retssubjekter, den finder anvendelse på til et bestemt tidspunkt, når det står fast, at denne anven­delse sker som følge af en objektiv, retlig eller faktisk situation, som er beskrevet i retsakten, i forbindelse med dennes formål.
The nature of a measure as a regulation is not called in question by the possibility of determining more or less precisely the number or even the identity of the persons to whom it applies at a given moment, as long as it is established that it is applied by virtue of an objective legal or factual situation defined by that measure in relation to its objective.
Det forhold, at en retsregel kan have konkrete virkninger, der er forskellige for de rets­subjekter, som den finder anvendelse på, udelukker ikke, at den kan have karakter af forordning, såfremt denne situation er objektivt bestemt.
The fact that a legal provision may have different actual effects for the various per­sons to whom it applies is not inconsistent with its nature as a regulation when that situation is objectively defined.
Dom af 5. maj 1977: sag 101/76, Koninklijke Scholten Honig/Rådet og Kommissionen, Sml.
Judgment of 5 May 1977, Case 101/76, Koninklijke Scholten-Honig ν Council and Commission, [1977] ECR 797, cf. p.
Jfr. tilsvarende: Dom af 26. februar 1981: sag 64/80, Giuffrida og Campogrande/'Rådet, Sml.
See also: Judgment of 26 February 1981, Case 64/80, Giuffrida and Campogrande ν Council, [ 1981 ] EC R 693, 703 (Opinion : Reischl, p. 704).
2. »Artikel 2 i forordning nr. 3331/74, som foreskriver de undtagelser fra reglerne om fordelingen af basiskvoterne, der er nødvendige af hensyn til eventuelle ændrin­ger i sukkerindustriens struktur, indførte allerede oprindeligt såvel en almindelig undtagelse for alle medlemsstaterne, altså alle de fællesmarkedsmedlemmer, som er opregnet i artikel 24 i forordning nr. 3330/74, som en særlig undtagelse for ét fælles­markedsland, nemlig Den italienske Republik, på grund af den særlige situation, der gjaldt for sukkerindustrien i dette land.
"Article 2 of Regulation No 3331/74, by providing for derogations from the rules as to the distribution of the basic quotas, which are necessary so as to take into ac­count any changes in the structure of the sugar industry, introduced from its origin both a general derogation applicable to all Member States, in other words to all parts of the common market listed in Article 24 of Regulation No 3330/74, and a special derogation in respect of a single part of the common market, in other words the Re­public of Italy, having regard to the special situation in the sugar sector in that coun­try.
Disse undtagelser udgør ikke almindelige eller særlige fravigelser fra reglerne for fordelingen af basiskvoterne, men er en bestanddel af disse bestemmelser, som til­sammen skal udgøre bestemmelser, der dels tager hensyn til de berørte virksomheders retssikkerhed og dels til en effektiv forvaltning, der inden for bestemte grænser kan tilpasses ændringerne i sukkerindustriens struktur.
These derogations do not constitute general or special exceptions to the rules govern­ing the distribution of the basic quotas but are an integral part of those very rules so as to form a legislative whole aiming on the one hand to provide legal certainty for the undertakings concerned and, on the other, effective administration capable of adapting itself, within certain limits, to changes in the structure of the sugar sector.
EØF ­ INSTITUTIONERNES RETSAKTER ­ FORORDNINGER rende undtagelse, som ikke vedrører bestemte individuelle virksomheder, men en del af det område, som udtrykkeligt er nævnt i artikel 24 i forordning nr. 3330/74, og for hvilket der er fastsat en særskilt basismængde.
The amendment made by the contested regulation has not changed the nature of the provisions, since paragraph 3 which has been added thereto contains merely an ad­ditional derogation which does not concern certain individual undertakings but a part of the territory which is expressly referred to in Article 24 of Regulation No 3330/74 and in respect of which a separate basic quantity has been fixed.
Dom af 18. januar 1979 : foren, sager 103­109/78, Société des Usines de Beauport/'Rå­det, Sml. 1979, s. 17,24f. (Forslag: Warner, s. 26).
Judgment of 18 January 1979, Joined Cases 103 to 109/78, Société des Usines de Beauport ν Council.
Dom af 17. juni 1980: foren, sager 789 og 790/79, Caipak/Kommissionen, Sml. 1980, s. 1949, 1961 (Forslag: Warner, s. 1963).
Judgment of 17 June 1980, Joined Cases 789 and 790/79, Calpak ν Commbsion, [1980] ECR 1949, 1961 (Opinion: Warner, p. 1963).
4. »... tjenestemandsvedtægten er fastsat ved Rådets forordning nr. 259/68 af 29. februar 1968, som har alle de kendetegn, der er nævnt i EØF­traktatens artikel 189, stk. 2, hvorefter en forordning er almengyldig.
"... the Staff Regulations of Officials were laid down by Regulation No 259/68 of the Council of 29 February 1968 which possesses all the characteristics set out in the second paragraph of Article 189 of the EEC Treaty under which a regulation has general application.
Den er bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat.
It is binding in its entirety and is directly applicable in all Member States.
Det følger heraf, at vedtægten, foruden de virkninger, den har i fællesskabsadmini­strationens interne forhold, ligeledes forpligter medlemsstaterne i det omfang, deres medvirken er nødvendig for dens gennemførelse.«
It follows that the Staff Regulations, in addition to having effects in the internal order of the Community administration, are binding on Member States in so far as their cooperation is necessary in order to give effect to those regulations."
1. »Domstolen har ... tidligere ... udtalt, at selv om forordninger i medfør af arti­kel 189 er umiddelbart gældende, og som følge heraf i sig selv er egnede til at have direkte virkning, følger det ikke heraf, at andre af de i denne artikel nævnte retsakter aldrig kan have tilsvarende virkning.
1. "...the Court has already said ... that if, by virtue of the provisions of Ar­ticle 189, regulations are directly applicable and, consequently, may by their very na­ture have direct effects, it does not follow from this that other categories of acts men­tioned in that article can never have similar effects.
Det ville være uforeneligt med den bindende virkning, som artikel 189 tillægger di­rektivet, principielt at udelukke, at den forpligtelse, som det pålægger, aldrig kan på­beråbes af de berørte personer.
It would be incompatible with the binding effect attributed to a directive by Ar­ticle 189 to exclude, in principle, the possibility that the obligation which it imposes may be invoked by those concerned.
Især i de tilfælde, hvor fællesskabsmyndighederne ved et direktiv har pålagt med­lemsstaterne en bestemt fremgangsmåde, ville den tilsigtede virkning af en sådan rets­akt formindskes, såfremt de retsundergivne var forhindret i at påberåbe sig den under retssager og de nationale domstole i at tage den i betragtning som en del af fælles­skabsretten.
In particular, where the Community authorities have, by directive, imposed on Member States the obligation to pursue a particular course of conduct, the useful ef­fect of such an act would be weakened if individuals were prevented from relying on it before their national courts and if the latter were prevented from taking it into con­sideration as an element of Community law.
Dette gælder navnlig, når den retsundergivne for den nationale domstol påberåber sig en bestemmelse i et direktiv, for at det kan efterprøves, om de kompetente natio­nale myndigheder under udøvelse af det valg, der tilkommer dem med hensyn til form og midler for direktivets gennemførelse, har holdt sig inden for de i direktivet af­stukne grænser for skønnet.«
This is especially so when the individual invokes a provision of a directive before a national court in order that the latter shall rule whether the competent national authorities, in exercising the choice which is left to them as to the form and the methods for implementing the directive, have kept within the limits as to their discre­tion set out in the directive."
1977, s. 2203, 2211 (Forslag: Warner, s. 2216) — dom af 29. november 1978: sag 21/78, Delkvist/Anklagemyndigheden, Sml. 1978, s. 2327, 2339 (Forslag: Mayras, s. 2342).
2217) — Judgment of 29 November 1978, Case 21/78, Delkvbt ν Anklagemyndigheden, [1978] ECR 2327, 2339 (Opinion: Mayras, p. 2342).
»Domstolen har i flere afgørelser ... udtalt, at selv om forordningerne i medfør af bestemmelserne i artikel 189 er umiddelbart gældende, og følgelig efter deres natur er egnede til at skabe direkte virkning, så følger ikke heraf, at andre former for retsak­ter omhandlet i artiklen aldrig kan have lignende virkning.
2. "...the settled case­law of the Court ... lays down that whilst under Article 189 regulations are directly applicable and, consequently, by their nature capable of pro­ducing direct effects, that does not mean that other categories of acts covered by that article can never produce similar effects.
EØF ­ INSTITUTIONERNES RETSAKTER ­ DIREKTIVER under retssager, og de nationale domstole forhindret i at tage det i betragtning som en del af fællesskabsretten.
EEC - MEASURES ADOPTED BY THE INSTITUTIONS - DIRECTIVES in legal proceedings and national courts prevented from taking it into consideration as an element of Community law.
Gennemførelsesfristens ufravigelighed
Binding nature of time­limits for implementation
1. »...en medlemsstat ... kan [ikke] påberåbe sig bestemmelser, praksis eller forhold i sin interne retsorden som begrundelse for ikke at overholde forpligtelser eller frister i henhold til fællesskabsdirektiver.
1. "... a Member State may not plead provisions, practices or circumstances existing in its internal legal system in order to justify a failure to comply with the obligations and time­limits imposed by Community directives.
Det må derfor statueres, at Den italienske Republik ved ikke rettidigt at have vedtaget de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Rådets direktiv 75/324 af 20. maj 1975 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om aerosoler, har krænket en forpligtelse, der påhviler den i henhold til traktaten.«
It must accordingly be declared that by not adopting within the prescribed period the provisions necessary to comply with Council Directive No 75/324 of 20 May 1975, the Italian Republic has failed to fulfil an obligation under the Treaty."
Jfr. tilsvarende:
See also: — Judgment of 14 July 1977, Case 123/76, Commbsion ν ¡taly, [1977] ECR 1449, 1458 (Opinion: Warner, p. 1460)
1978, s. 1307, 1312 (Forslag: Reischl, s. 1313) — domme af 18. marts 1980: — sag 91/79, Kommissionen/Italien, Sml. 1980, s. 1099, 1106 — sag 92/79, Kommissionen/Italien, Sml.
1313) — Judgments of 18 March 1980:
1980, s. 1115, 1122 (Forslag: Mayras, s. 1108) — dom af 6. maj 1980: sag 102/79, Kommissionen/Belgien, Sml. 1980, s. 1473, 1487 f.
— Judgment of 6 May 1980, Case 102/79, Commbsion ν Belgium, [1980] ECR
(Forslag,· Reischl, s. 1490) — domme af 4. februar 1981: — sag 44/80, Kommissionen/Italien, Sml. 1981, s. 343, 347 — sag 45/80, Kommissionen/Italien, Sml.
1490) — Judgments of 4 February 1981:
Dom af 27. september 1979: sag 230/78, Eridania/Land­ og skovbrugsministeriet, Sml. 1979, s. 2749, Smdrg. 3, jfr. s. 2766 f. (Forslag: Warner, s. 2773).
Judgment of 27 September 1979, Case 230/78, Eridania v Minbter for Agriculture and Forestry, [1979] ECR 2749, Summary, para. 3, cf. p.
— Dom af 20. oktober 1977: sag 29/77 Roquette/'Frankrig, Sml.
— Judgment of 20 October 1977, Case 29/77, Roquette ν France, [1977] ECR 1835, 1842 (Opinion: Warner, p. 1846)
1977, s. 1835, 1842 (Forslag: Warner, s. 1845) — Dom af 6. marts 1979: sag 92/78, Simmenthal/Kommissionen, Sml. 1979, s. 777, 803 (Forslag: Reischl, s. 813) — Domme af 5. april 1979: — sag 151 ΠΙ, Peiser/Hauptzollamt Hamburg­Ericus, Sml. 1979, s. 1469, 1485 f. — sag 95/78, Dulciora/Amministrazione delle finanze dello Stato, Sml. 1979, s. 1549, 1563 f. — sag 157/78, Trawigo/Hauptzollamt Aachen­Nord, Sml. 1979, s. 1657, 1667 f. (Forslag: Mayras, s. 1490).
— Judgment of 6 March 1979, Case 92/78, Simmenthal ν Commission, [1979] ECR 777, 803 (Opinion: Reischl, p. 813) — Judgments of 5 April 1979: — Case 151/77, Peiser ν Hauptzollamt Hamburg­Ericus, [1979] ECR 1469, 1485 — Case 95/78, Dulciora ν Amministrazione delle Finanze dello Stato, [1979] ECR 1549, 1563 — Case 157/78, Trawigo ν Hauptzollamt Aachen­Nord, [1979] ECR 1657, 1667 (Opinion: Mayras, p. 1490).
En kommissionsbeslutning om kontrolundersøgelse i medfør af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17 er tilstrækkeligt begrundet, når den som krævet i bestemmelsen angiver kontrolundersøgelsens genstand og formål, tidspunktet for dens begyndelse, oplyser om de i artikel 15, stk. 1, litra c), og artikel 16, stk. 1, litra d), fastsatte sank­tioner samt om adgangen til at indbringe sagen for Domstolen.
A decision of the Commission ordering an investigation pursuant to Article 14 (3) of Regulation No 17 carries a sufficient statement of the reasons on which it is based if, as is required by that article, it specifies the subject­matter and the pur­pose of the investigation, appoints the date on which it is to begin and mentions the penalties provided for in Article 15(l)(c)and 16(1) (d) of Regulation No 17 and the right to have the decision reviewed by the Court of Justice.
EØF ­ INSTITUTIONERNES RETSAKTER ­ BEGRUNDELSE
EEC ­ MEASURES ADOPTED BY THE INSTITUTIONS ­ STATEMENT OF REASONS of fact and law which have been raised by every party during the administrative pro­ceedings [governed, in the field of competition, by Regulation No 17/62]."
Omfanget af begrundelsespligten, der er indstiftet ved EØF­traktatens artikel 190, afhænger afarten af den pågældende retsakt og den sammenhæng, hvori den er vedtaget.
The extent of the duty to state reasons, laid down by Article 190 of the Treaty, depends on the nature of the act in question and on the context in which it is adopted.
En beslutning om slutning af regnskaber over de udgifter, der er finansieret gennem EUGFL, hvorefter en del af de anmeldte udgifter ikke anerkendes at påhvile EUGFL, skal ikke indeholde en detaljeret begrundelse, når den pågældende rege­ring har været snævert inddraget i forarbejdet til beslutningen og således kendte grunden til, at Kommissionen skønnede ikke at kunne pålægge EUGFL det omtvi­stede beløb.
A decision relating to the clearance of accounts in respect of expenditure financed by the EAGGF and refusing to charge to it a proportion of the expenditure declared does not require a detailed statement of reasons where the Government concerned was closely involved in the process by which the contested decision was made and was therefore aware of the reason for which the Commission considered that the dis­puted amount might not be charged to the EAGGF.
Dom af 14. januar 1981: sag 819/79, Tyskland/Kommissionen, Sml. 1981, s. 21, Smdrg. 4, jfr. s. 36 (Forslag: Capotorti, s. 38).
Judgment of 14 January 1981, Case 819/79, Germany ν Commission, [1981] ECR 21, Summary, para. 4, cf. p. 36 (Opinion: Capotorti, p. 38).
Jfr. tilsvarende: Dom af 27. januar 1981 : sag 1251/79, Italien/Kommissionen, Sml.
See also: Judgment of 27 January 1981, Case 1251/79, ¡taly ν Commbsion, [1981] ECR 205, 221 (Opinion: Reischl, p. 223).
Denne artikel kræver, at sådanne retsak­ter indeholder en angivelse af de grunde, som har bevæget institutionen til at ved­tage dem, således at Domstolen kan udøve sin kontrolbeføjelse, og således at såvel medlemsstaterne som de berørte borgere får kendskab til de betingelser, under hvilke fællesskabsinstitutionerne har anvendt traktaten.«
That article requires that such measures should contain a state­ment of the reasons which led the institution to adopt them, so as to make possible a review by the Court and so that the Member States and the nationals concerned may have knowledge of the conditions under which the Community institutions have applied the Treaty."
14. »... pligten til at begrunde en akt, der indeholder et klagepunkt, har til formål at gøre det muligt for Domstolen at udøve sin kontrol med hensyn til afgørelsens lovlighed, og at give afgørelsens adressat oplysninger, der er tilstrækkelige til at fastslå, hvorvidt afgørelsen er korrekt eller behæftet med en mangel, hvorefter dens lovlighed kan anfægtes.
14. "... it must be remembered in that regard that the requirement that a decision adversely affecting a person should state the reasons on which it is based is intended to enable the Court to review the legality of the decision and to provide the person concerned with details sufficient to allow him to ascertain whether the decision is well founded or whether it is vitiated by an error which will allow its legality to be contested.
Det følger heraf, at begrundelsen principielt skal meddeles den pågældende samtidig med den afgørelse, der indeholder et klagepunkt, og at mangelen på begrundelse ikke kan afhjælpes gennem den omstændighed, at den på­gældende erfarer grundene til afgørelsen under en sag for Domstolen.«
It follows that the statement of reasons must in principle be notified to the person concerned at the same time as the decision adversely affecting him and
Dom af 26. november 1981: sag 195/80, Michel/Parlamentet, Sml. 1981, s. 2861, 2876f.
Judgment of 26 November 1981, Case 195/80, Michel ν European Parliament, [1981] ECR 2861, 2876 (Opinion: Slynn, p. 2880).
»Såfremt ... anvendelsesområdet [for forordning nr. 1697/79 om efteropkrævning af import­ eller eksportafgifter ')] blev udvidet til alle de tvister, der verserede for de nationale domstole på ikrafttrædelsestidspunktet, ville anvendelsen af enten national ret eller af fællesskabsret desuden komme til at bero på de nationale myndigheders adfærd og navnlig på den større eller mindre hurtighed, hvormed de var i stand til at få retssager anlagt og afgjort.
"... if the scope of the regulation [No 1697/79 on the post­clearance recovery of import duties or export duties]1 were extended so as to include all actions pending before the national courts at the date of its entry into force, the application of national law or of the Community rules would depend on the conduct of the national authorities and more especially on the speed with which they brought and concluded legal proceedings.
Herved kunne der opstå en uberettiget forskelsbe­handling af transaktioner gennemført under ligeartede forhold i strid med ligheds­princippet og billighedsprincippet.
That could result in an unjustified difference in treatment with re­gard to transactions effected in similar circumstances and would be incompatible with the principles of equality and justice.
Ved afgrænsningen af forordningens tidsmæssige gyldighed skal derfor tidspunktet for den oprindelige afgiftsfastsættelse tillægges betydning.
Therefore, in determining the temporal scope of the regulation, the date of the original payment of the duties should be taken into account.
... forordningen kun gælder de import­ eller eksportforretninger, for hvilke afgifts­fastsættelsen er sket efter den 1. juli 1980.«
... the regulation covers only import or export transactions for which the payment of duties was made on or after 1 July 1980."
1981, s. 2735, 2752 (Forslag: Rozès, s. 2754).
[1981] ECR 2735, 2752 (Opinion: Rozès, p.2754).
') Rådets forordning (EØF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkrævning af import­ eller eksportafgifter, der ikke er opkrævet hos debitor, for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfører en forpligtelse til at be­tale sådanne afgifter (EFT 1979 L 197, s. 1 ).
Council Regulation (EEC) No 1697/79 of 24 July 1979 on the post­clearance recovery of import duties or ex­port duties which have not been required of the person liable for payment on goods entered for a customs proce­dure involving the obligation to pay such duties (Official Journal 1979.L 197,p. 1).
Dom af 29. marts 1979: sag 231/78, Kommissionen/Det forenede Kongerige, Sml. 1979, s. 1447, Smdrg. 3, jfr. s. 1461 f. (Forslag: Mayras, s. 1464).
Judgment of 29 March 1979, Case 231/78, Commbsion ν United Kingdom, [1979] ECR 1447, Summary, para. 3, cf. p. 1461 (Opinion: Mayras, p. 1464).