natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dette gjaldt grossisternes interesse i at kunne øge deres eksport, idet de markeder, de opererede på, ikke var fuldstændigt afskærmet, hvilket dokumenteredes af omfanget af deres parallelimport i den tredje omhandlede medlemsstat.
Thus it was in the interest of the wholesalers to increase their exports,since the markets in which they operatedwere not entirely partitioned, as wasattested by the level of their parallel imports in the third Member Stateconcerned.
Hvad angik de kompetente myndigheders samt forbrugernes og skatteydernes interesser, mindede Rettens præsident om, at det i den anfægtede beslutning konstateredes, at de priser, sagsøgerens datterselskab anvendte, i den pågældende medlemsstat var underlagt indirekte kontrol fra de ansvarlige myndigheders side.
As regards the interest of the competent authorities and of theconsumers and taxpayersof that latter State, the President of the Court notedthe finding in the contested decision that the prices chargedby the applicant'ssubsidiary were subject,in that State, to indirect control by the abovementionedauthorities.
Rettens præsident tog derfor begæringen om udsættelse til følge.
Accordingly, the President upheld the application for interimmeasures.
Den konkrete sag drejede sig om inden for rammerne af et søgsmål til prøvelse af en kommissionsbeslutning baseret på EKSF-konkurencereglerne at
Finally in the field of competition cases, mention should be made of the order in Case T-L34194, T-136194, T-137194, T-I38194, T-L4L194,T-145/94, T-145/94,
fastlægge sagsøgernes adgang til de sagsakter, som Kommissionen i overensstemmelse med ovennævnte artikel 23 havde indleveret til Rettens Justitskontor.
In the present case, the Courtwas called upon, in the context of an action based on the competition rules laiddown by the ECSC, to rule on whether the applicants should have access to thefile which, pursuant to Article 23, the Commission had lodged with the Court Registry.
Retten forkastede visse af sagsøgernes anbringender om, at den pågældende artikel, sammenholdt med princippet om, at retsforhandlingerne skal være kontradiktoriske, skulle indebære en ubetinget og ubegrænset ret for alle parterne til at få adgang til at gøre sig bekendt med sagsakterne. Retten sondrede herved mellem de forskellige kategorier af omhandlede dokumenter.
To that end, the Court rejected the argument of a number of theapplicants that that article, together with the principle audi alteram partem,mean that all parties should have unconditional, unlimited access to such a file.In this connection, the Court drew a distinction between the different categoriesof documents concerned.
Hvad angik de dokumenter, Kommissionen havde betegnet som fortrolige ud fra hensynet til en af de sagsøgende eller udenforstående virksomheder, fremhævede Retten behovet for at afveje kravene i den nævnte artikel 23 over for kravene om beskyttelse af de enkelte virksomheders forretningshemmeligheder, der af hensyn til virksomhedernes legitime interesser sikres ved EKSF-traktatens artikel 47.
As regards documents which the Commission hasclassified as confidential in the interests of one of the applicants or of thirdpersons who are not party to these proceedings, it pointed out the need tobalance the requirements of Article 23 against the protection of business secretsensured, in the legitimate interests of thoseundertakings, by Article 47 of the ECSC Treaty.
Retten udledte deraf, at Kommissionen ikke kunne modsætte sig fremlæggelsen af sådanne dokumenter, når de parter, de stammer fra, selv finder det unødvendigt at modsætte sig fremlæggelsen (således som det var tilfældet i den konkrete sag for hovedparten af de omhandlede dokumenter), medmindre dette i sig selv ville være en overtrædelse af EKSF-traktatens konkurrenceregler. Dette var ikke godtgjort i den konkrete sag.
The Court concluded therefrom that the Commission cannotobject to the disclosure of such documents where the parties from which theyoriginate themselves do not opposetheir disclosure (as was the case, in thisinstance, in respect of most of the documentsconcerned), unless suchdisclosure constitutes, in itself, a breach of the competition rules laid down bythe ECSC Treaty.
Hvad endelig angik de dokumenter, der af Kommissionen var klassificeret som fortrolige i deres egenskab af interne dokumenter, bemærkede Retten for det første, at ovennævnte artikel 23, for hvilken der ikke findes en tilsvarende bestemmelse i de parallelle tekster vedrørende EF og Euratom (protokollerne vedrørende statutten for Domstolen), ikke gør opfyldelsen af pligten til at fremlægge sagsakterne, der særligt finder anvendelse i forbindelse med behandlingen af en sag ved Fællesskabets retsinstanser, når der for dem anlægges sag til prøvelse af en beslutning, som er truffet af en af EKSF's institutioner, betinget af, at Domstolen eller Retten træffer bestemmelse om foranstaltninger med henblik på bevisoptagelsen.
Finally, with regard to documentsclassified by the Commission as confidential on the ground that they areinternal documents, the Court pointed out, first, that Article 23, cited above,which has no equivalent in the Protocol on the EC Statute of the Court of Justice or in the Protocol on the EAEC Statute of the Court of Justice, theperformance by the institution concerned of its obligation to transmit the file,which applies specifically to proceedings before the Community judicature inan action against a decision originating from an ECSC institution, does notdepend on the judicature's adopting any measure of inquiry.
Forpligtelsen omfatter i almindelighed alle sagens akter, uden at det på det pågældende trin i sagen var fornødent at fastsætte en principiel undtagelse for interne dokumenter.
That obligationextends, as a general rule, to all the documents relating to the case, without itsbeing necessary at this stage to provide for an exception in principle forinternal documents.
Princippet om retslig prøvelse af administrationens akter var til hinder for, at der anvendtes en generel regel om administrativ fortrolighed over for Domstolen.
The very principle of judicial supervisionof acts of theadministration in a Community based on the rule of law precludes theapplication of a general rule of administrative confidentiality vis-ä-vis the Court
Retten udtalte dog, at adgangen til Kommissionens interne dokumenter i medfør af ovennævnte artikel 23 kunne underkastes begrænsninger, navnlig i tilfælde, hvor de dokumenter, der allerede er fremlagt, er tilstrækkelige med henblik på sagens oplysning, eller hvor institutionerne ikke vil kunne fungere bedst muligt, og EKSF-traktatens mål eventuelt ikke vil kunne nås, såfremt der uovervejet gives indsigt i visse dokumenter, som efter deres art eller i kraft af deres indhold bør nyde særlig beskyttelse.
The Court acknowledged,in any event, that access to the Commission's internaldocuments, on the basis of Article23, cited above, may be made subject torestrictions, in particular where the documents which have already beenproduced are sufficient to elucidatethe Court or where unconsidered disclosureof certain documents which, by reason of their nature or their content, warrantspecial protection, would impair the sound functioning of the institutions,detrimental to the attainment of the objectives of the ECSC Treaty.
Retten må herved løse et modsætningsforhold ved anvendelsen af disse kriterier, der består mellem på den ene side princippet om effektivitet i forvaltningen og på den anden side princippet om, at administrationens retsakter skal kunne prøves retsligt (under overholdelse af retten til kontradiktion og princippet om, at retsforhandlingerne skal være kontradiktoriske), og denne konflikt kunne ikke løses af Retten på grundlag af dengang foreliggende oplysninger.
Theconflict which the Court had to resolve pursuant to those criteria consisting of,on the one hand, the principle of the effectiveness of administrative action and,on the other, the principle of judicial supervisionof administrative acts (whilerespecting the rights of the defence and the principle audi alteram partem)could not be resolved by the Court on the basis of the information thenavailable to it.
Kommissionen havde således endnu ikke angivet grundene til, at den i de foreliggende sager undtagelsesvis burde fritages for sine forpligtelser i henhold til ovennævnte artikel 23.
The Commission had not yet indicated the reasonswhy, in itsview, it should, exceptionally, be releasedfrom its obligations under Article23.
Retten anmodede derfor Kommissionen om at angive, hvilke dokumenter der på grund af deres konkrete art eller indhold efter Kommissionens opfattelse ikke kunne meddeles sagsøgerne, samt for hvert enkelt dokument at anføre de hensyn, der efter dens opfattelse kunne begrunde en sådan helt særlig behandling, idet den i givet fald skulle fremlægge en ikke-fortrolig version af de pågældende dokumenter.
The Court accordingly asked it to specify the documents which, by reasonof their specific nature or content, it considered could not be communicated tothe applicants and the reasons which it considered to warrant such exceptionaltreatment and to lodge, where appropriate,a non-confidentialversion of thosedocuments.
På statsstøtteområdet omhandlede en række domme spørgsmålet om, hvorvidt retssager anlagt af private til prøvelse af fællesskabsmyndigheders handlinger samt de til derfor fremsatte anbringender kunne antages til realitetsbehandling.
In the field of State aid, several judgments concerned the admissibility ofactions brought by individuals challenging measures taken by Communityauthorities or of the pleasin law put forward in support of suchactions. actions.
Kommissionens afslag på at foreslå »passende foranstaltninger« i EF-traktatens artikel 93, stk. l's forstand med hensyn til en generel støtteordning udgjorde ikke en anfægtelig retsakt, eftersom den af sagsøgeren begærede retsakt kun ville være et forslag, der ikke kunne afføde bindende retsvirkninger, og således ikke ville kunne gøres til genstand for et søgsmål i henhold til EF-traktatens artikel 173.
Refusal of the Commission to propose "appropriate measures" relating to anaid scheme, pursuant to Article 93(1) of the EC Treaty, cannot be consideredto be a decision which may be the subject of an action for annulment since theact requested by the applicant is merely a proposalwhich produced no bindinglegal effects and could not therefore have been the subject of an action underArticle I73 of the EC Treaty.
Retten understregede dog, at virksomheder, der var aktive på det pågældende marked, havde mulighed for ved de nationale domstole at anfægte en national myndigheds beslutning om at yde statsstøtte til en virksomhed, som konkurrerer med dem.
The Court pointed out, however, that it wasopen to the undertakings which were active on the market concerned to contest,before the national courts, the decision of national authorities to grant State aidto an undertaking which competeswith them.
II, s. 1475); se også dom af samme dato,
If the aid forms part of a
Ved dom af 5. juni 1996 (sag T­398/94, Kahn Scheepvaart mod Kommissionen, Sml. II, s. 477) afviste Retten et søgsmål rejst af et selskab, der drev virksomhed med skibe, hvori der var nedlagt påstand om annullation af en beslutning rettet til en medlemsstats regering, hvorved Kommissionen havde forlænget godkendelsen af forskellige skattelettelsesordninger til fordel for skibsbygning (skibe som sagsøgerens eller forskellige fra disse), uden nogen begrænsning til skibe, der allerede var udskilt, og uden en afgørelse af, hvorvidt de individuelle støtteforanstaltninger var forenelige med fællesmarkedet. Ifølge Retten indebar denne forlængelse en godkendelse af anvendelsen af generelle bestemmelser og var dermed selv en generel foranstaltning i forhold til de personer, den kunne komme til gode.
In Case T-398194Kahn Scheepvaartv Commission [L996] ECR II-477 the Court dismissed as inadmissible the action brought by a companyoperating operating sea-going vessels seeking the annulment of a decision, addressed to thegovernment of a Member State, whereby the Commission had extended the authorisation of fiscal schemesto promote ship building (both similar to anddifferent from those operated by the applicant),without restriction to vesselsalready specified and without a finding as to the compatibility of individual aidswith the common market.
Retten fandt derfor, at forlængelsen så meget desto mindre påvirkede sagsøgeren, der udelukkende berørtes i sin egenskab af transportvirksomhed (i samme omfang som enhver anden erhvervsdrivende, der — aktuelt eller potentielt — befinder sig i en tilsvarende situation) og det endog kun potentielt og indirekte, indtil den anfægtede ordning finder konkret anvendelse ved godkendelse af individuel støtte.
Furthermore, it was not of individual concern to the applicant,which is thus affected only by virtue of its objective capacity as a transportundertaking (in the same manner as any other trader who is, or might be in thefuture, in the same situation) and, at that, only potentially and indirectly, untilafter the practical application of the contested aid scheme.
Den blotte omstændighed, at den anfægtede beslutning, der blev vedtaget efter en ændring af en anden fællesskabstekst, fulgte efter, at sagsøgeren havde indgivet en klage til Kommissionen, var tilstrækkeligt til at individualisere sagsøgeren i forhold til alle andre, således at sagsøgeren fik søgsmålskompetence for så vidt angår en generel støtteordning.
The mere fact thatthe contested decision adopted, following an amendment to another Communityprovision, was precededby a complaint lodged by the applicant was not suchas to distinguishit individually from all other persons, and thus confer on itstanding to bring proceedings against a general aid scheme.
For så vidt som den anfægtede beslutning indebar, at den kontradiktoriske procedure i henhold til EF­traktatens artikel 93, stk. 2, ikke blev indledt, fandt Retten, at Domstolens praksis, hvorefter beslutninger af den karakter berører »konkurrerende virksomheder« individuelt, ikke fandt anvendelse i den konkrete sag.
In so far as thecontested decisionconsisted in not initiating the procedure under Article 93(2)of the EC Treaty, the Court found that the case-law of the Court of Justice,according to which such decisions are of individual concern to "competingundertakings", did not apply in the presentcase.
I tilfælde af en godkendelse af en generel støtteordning foreligger der ikke — inden der er ydet individuel støtte ■— virksomheder, der svarer til den rubricering.
So far as concerns approvalof a general aid scheme, there cannot be, before individual aids have beengranted, any undertakings which correspondto that description.
Retten bemærkede, at hvis en sag anlagt af en virksomhed blev antaget til realitetsbehandling i tilfælde, hvor denne kun indirekte og potentielt berøres af ordningen og således kun marginalt har interesse i den anfægtede generelle beslutning fra Kommissionen, ville det medføre, at der ville blive tillagt et næsten ubegrænset antal virksomheder ret til at anlægge sag til prøvelse af en sådan beslutning, at begrebet »individuelt berørt« ville miste enhver retlig betydning, og at grænserne for Rettens kompetence i medfør af EF­traktatens artikel 173, stk. 4, ville blive overskredet.
To treat asadmissible an application by an undertaking which is only indirectly andpotentially affected by the that scheme and is thus only marginally concernedby a Commission decision of general application would be tantamount to givinga virtually unlimited number of undertakings the right to bring proceedingsagainsta decision and would deprive the concept of "individual concern" of itslegal contentand would thus exceedthe power conferred on the Court by thefourth paragraph of Article I73 of the EC Treaty.
artikel 93, stk. 2, henvises til Rettens dom af 22.10.1996, sag T-266/94, Skibsværftsforeningen m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1399).
unacceptable, even in the possible absence of a remedy under national law (forthe criteria as to admissibility in the event of the approval of individual aids by the Commission, without initiating the procedure under Article 93(2) of the ECTreaty, see Case T-266194 Skibsveffisforeningen and Others v Commission
Hvad angår anbringender, der kan gøres gældende til støtte for påstande i sager til prøvelse af en kommissionsbeslutning om godkendelse af en national støtteforanstaltning, præciserede Retten, at den omstændighed, at sagsøgeren under den administrative procedure for Kommissionen ikke havde fremsat bemærkninger om et givet spørgsmål, der klart blev fremdraget ved påbegyndelsen af proceduren, ikke hindrer, at spørgsmålet kan rejses i stævningen.
So far as concernspleas which may be put forward in support of an actionagainst a Commission decision approving a national aid measure,the Courtstated that the fact that, during the administrative procedure before the Commission, the applicantrefrained, from submitting observations on a givenproblem, which was clearly mentionedwhen the procedure was opened, doesnot prevent it from raising it in its application.
På statsstøtteområdet findes der ingen bestemmelse, der indfører en sådan begrænsning (dom af 12.12.1996, sag T-380/94, AIUFFASS og AKT mod Kommissionen, Sml.
No provision in the field of State aid lays down such a restriction (Case T-380194 AIUFFASS and AKT v
II, s. 2169; der er iværksat appel ved Domstolen til prøvelse af denne dom).
Commission11996l ECR lI-2169; an appeal against that judgment hasbeenlodged with the Court of Justice).
Ved dom af 22. maj 1996 (sag T-227/94, AITEC mod Kommissionen, Sml.
In the judgment in Case T-227194 AITEC v Commission [1996] ECR II-351,the Court was called upon to hear and determine an action brought under
II, s. 351) traf Retten afgørelse i en sag, der var anlagt i henhold til EF-traktatens artikel 175, og hvorunder sagsøgeren — en virksomhedssammenslutning, der havde indgivet en klage for at opnå, at Kommissionen sikrede efterlevelse af sin beslutning vedrørende en støtteforanstaltning til fordel for en virksomhed i den pågældende branche — foreholdt Kommissionen dens passivitet, idet den hverken havde indbragt sagen for Domstolen (jf. EF-traktatens artikel 93, stk. 2, andet afsnit) eller givet sagsøgeren noget svar på sin klage.
Article L75 of the EC Treaty in which the applicant, an association ofundertakings which had lodged a complaint requestingthe Commission to takeaction in order to enforceits decision on an aid in favour of an undertaking inthe sector concerned, criticised the defendant for failing to take actioninasmuch as it had neither brought the matter before the Court of Justice (seethe second subparagraph of Article 93(2) of the EC Treaty) nor addressed tothe applicant a decision in response to its complaint.
Efter først og i overensstemmelse med fast retspraksis at have forkastet den del af påstanden, som drejede sig om indbringelse af sagen for Domstolen, måtte Retten som krævet efter artikel 175 tage stilling til, om Kommissionen havde pligt til at vedtage en beslutning i forhold til sagsøgeren.
After dismissing that partof the action relating to bringing the matter before the Court, in accordancewith settled case-law, the Court of First Instance was to decide whether the Commission was required to take a decision vis-d-visthe applicant, as laiddown by Articl e L75.
Retten besvarede dette spørgsmål benægtende.
The Court replied in thenegative.
I mangel af gennemførelsesforordninger i EF-traktatens artikel 94's forstand findes der ingen fællesskabsretlige bestemmelser, hvorefter der skal udstedes en sådan beslutning. Endvidere kunne de principper, der er fastlagt i retspraksis vedrørende en privatpersons ret til at opnå en afgørelse fra Kommissionen vedrørende sin klage i medfør af EF-traktatens artikel 85 eller 86, overføres på den konkrete sag.
In the absence of theimplementing regulations provided for by Article 94 of the EC Treaty,Community law does not provide for the adoption of any such decision.Furthermore, the principles laid down in the case-law, relating to theindividual's right to receive a decision on a complaint lodged under Article 85or Article 86 of the EC Treaty were not capableof being transposedto thepresent case.
Artikel 93, stk. 2, andet afsnit, foreskriver således (i modsætning til artikel 93, stk. 1, vedrørende kontrol med projekter til støtte), at Kommissionen må råde over et vidt skøn med hensyn til, hvorledes en beslutning om, at en støtteforanstaltning er ulovlig, skal gennemføres, idet der herved kan opstå komplicerede spørgsmål om tilbagebetalingen af den ulovlige støtte.
The second subparagraph of Article 93(2) does not provide forthe involvement of individuals (contrary to the first subparagraph of thatprovision on the review of draft aid projects), and the Commission must havea wide discretion as to the method in which a decision finding aid to be illegalis implemented,which may raise complex issues concerning the recovery ofsuch aid.
Dette resultat udelukker ikke, at Kommissionen i visse tilfælde af hensyn til god forvaltningsskik og gennemskuelighed kan være forpligtet til at give klageren oplysning om, hvorledes dens beslutning følges op.
That solution does not precludethe possibility that, in certain cases,the Commission may be bound, in the interests of sound administration and
Hvad angår de materielle regler på statsstøtteområdet er der grund til at henvise til dom af 12. december 1996 (sag T-358/94, Air France mod Kommissionen, Sml.
transparency, to inform a complainant of the steps taken in consequence of itsdecision. In the present case, the Commissionhad, nevertheless maintained anadequate exchange of information with the applicant.
II, s. 2109) vedrørende en kommissionsbeslutning inden for lufttransportsektoren.
Case T-358194 Air France v Commtssion [1996] ECR II-2109, concerning adecision taken by the Commission in the air transport sector is worthy of note with regard to the substantiverules applicable in matters of Stateaids.
En enhed i form af et datterselskab, der var 100% ejet af en virksomhed, som ifølge Kommissionen kontrolleredes af det offentlige i den pågældende medlemsstat, havde tegnet nogle værdipapirer, der var udstedt af et organ inden for den omhandlede sektor.
Awholly owned subsidiaryof an entity which, in the Commission's view, wascontrolled by the public authorities of the Member State concerned, hadsubscribed to securities issued by an undertaking in that sector.
Retten tog Kommissionens konstatering til følge, hvorefter denne handling udgjorde en støtteforanstaltning, der var uforenelig med det fælles marked.
The Courtconfirmed the Commission's finding that that measure constituted an aidincompatible with the common market..
Retten fandt navnlig, at den omtvistede investering var resultatet af en adfærd, der må tilregnes den pågældende medlemsstat.
In particular, it considered that thecontested investmentwas the result of activities attributable to the Member State in question.
At det ovennævnte organ (der stod bag den omtvistede investering og havde indskudt de nødvendige midler) var en del af den offentlige sektor, kunne udledes af dets formål, reglerne for udnævnelse af dets ledelse og dets tilknytning til den lovgivende myndighed.
The fact that the abovementioned entity (which had been thesource of the contested investmentand had found the necessary funds) belongedto the public sector could be inferredfrom its tasks, the method of appointingits directors and its being subject to the legislature.