natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dom af 14. februar 1978: sag 68/77, IFG/Kommissionen, Sml. 1978, s. 353, 368 f. (Forslag: Capotorti, s. 370).
Judgment of 14 February 1978, Case 68/77, IFG ν Commhsion, [1978] ECR 353, 370 (Opinion: Capotorti, p. 371).
2. »... sagsøgerne var [i medfør af EKSF-traktatens artikel 60, stk. 2, litra a),] forpligtet til at meddele Kommissionen enhver ændring i sin prisliste, medmindre der forelå force majeure, [hvilket] begreb må fastlægges efter den retlige sammenhæng, hvori det skal gælde, hvilket i det foreliggende tilfælde forudsætter, at det har været så godt som umuligt at angive indtrufne prisændringer i en prisliste.
"[Pursuant to Article 60 (2) (a) of the ECSC Treaty] the applicant was obliged to notify the Commission of any amendment to its price list, subject to circumstances of force majeure, which concept must be defined in terms of the legal framework within which its application is invoked and which, in the present case, involved the virtual impossibility of including in a price list changes in prices which had occurred.
Af retsforhandlingerne fremgår imidlertid, at de øvrige virksomheder — mere eller mindre regelmæssigt — uden vanskeligheder har offentliggjort sådanne ændringer, hvilket beviser, at en omhyggelig og velorienteret virksomhed uden uforholdsmæssig opofrelse har kunnet overholde dette offentlighedsprincip, deri er en væsentlig be standdel af den ved EKSF-traktaten indførte ordning.«
It was established during the oral procedure that the other undertakings had, at more or less regular intervals, published their price lists without difficulty, which shows that a diligent and prudent undertaking could comply without undue sacrifice with the obligation concerning publication, which is a basic principle of the system estab­lished by the ECSC Treaty."
Dom af 12. juli 1979: sag 149/78, Rumi/Kommissionen, Sml. 1979, s. 2523, 2537 (Forslag: Capotorti, s. 2543).
Judgment of 12 July 1979, Case 149/78, Rumi ν Commhsion, [1979] ECR 2523, 2537 (Opinion: Capotorti, p. 2543).
»Force majeure forudsætter ..., at virkningerne af den udefra kommende årsag, de retsundergivne påberåber sig, er i den grad uafvendelige og uundgåelige, at det bliver umuligt for de pågældende at opfylde deres forpligtelser...«
3. "... recognition of circumstances of force majeure presupposes that the external cause relied on by individuals has consequences which are inexorable and inevitable to the point of making it objectively impossible for the persons concerned to comply with their obligations."
Dom af 18. marts 1980: foren, sager 154, 205, 206, 226-228, 263 og 264/78 samt 31, 39, 83 og 85/79, Valsabbia/'Kommissionen, Sml. 1980, s. 907,1022 (Forslag: Capotorti, s. 1035).
Judgment of 18 March 1980, Joined Cases 154,205,206,226 to 228,263 and 264/78, 31, 39, 83 and 85/79, Vahabbia ν Commhsion, [1980] ECR 907, 1022 (Opinion: Capotorti, p. 1035).
FÆLLESSKABSRETTEN ­ KOMPETENCER
THE COMMUNITY LEGAL ORDER - POWERS
Fællesskabernes og medlemsstaternes respektive kompetencer
Powers of the Communities and powers of the Member States
Om Fællesskabernes og medlemsstaternes respektive kompetencer vedrørende indgåelse af internationale overenskomster, se under: B — 25.1 (EØF) og D— 11 (Euratom)
On the respective powers of the Communities and of the Member States with regard to the conclusion of international agreements, see: Β — 25.1 (EEC); D — 11 (EAEC)
Om EF­Domstolens og de nationale retters respektive kompetencer, se navnlig under: Β­19.4.1.3 og Β­19.4.2
On the jurisdiction of the Court of Justice and of the national courts, see in particular: Β-19.4.1.3; Β-19.4.2
Afgørelser vedrørende Fælleskabernes og medlemsstaternes respektive kompetencer på et givet område er medtaget i den rubrik, hvorunder det pågældende område hører.
Cases on the respective powers of the Communities and of the Member States in a given field are given under the heading for that field.
Se navnlig under: Β ­ 3.3.1, Β ­3.3.2, Β — 3.4.16.1.1 og Β ­ 7.0.5
See in particular: Β — 3.3.1; Β — 3.3.2; Β — 3.4.16.1.1; Β - 7.0.5
1. »Udløbet af den i [EØF­]traktaten fastsatte overgangsperiode indebar, at emner og områder, der udtrykkelig var tillagt Fællesskabet, fra dette øjeblik var omfattet af fællesskabskompetencen, således at særlige foranstaltninger — såfremt deres anven­delse stadig var nødvendig — ikke længere kunne vedtages ensidigt af de berørte medlemsstater, men skulle vedtages inden for rammerne af Fællesskabets system, der skal sikre beskyttelsen af Fællesskabets almindelige interesser.«
"The expiry of the transitional period laid down by the [EEC] Treaty meant that from that time, those matters and areas explicitly attributed to the Community came under Community jurisdiction, so that if it were still necessary to have recourse to special measures, these could no longer be determined unilaterally by the Member States concerned, but had to be adopted within the framework of the Community sys­tem designed to ensure that the general interest of the Community would be protect­ed."
Dom af 29. marts 1979: sag 231/78, Kommissionen/Det forenede Kongerige, Sml. 1979, s. 1447, 1461 (Forslag: Mayras, s. 1464).
Judgment of 29 March 1979, Case 231/78, Commhsion ν United Kingdom, [1979] ECR 1447, 1461 (Opinion: Mayras, p. 1464).
— dom af 16. marts 1977: sag 68/76, Kommissionen/Frankrig, Sml. 1977, s.515, 530f.
See also: — Judgment of 16 March 1977, Case 68/76, Commhsion ν France, [1977] ECR 515, 530 (Opinion: Capotorti, p.
(Forslag: Capotorti, s. 533), og — dom af 25. september 1979: sag 232/78, Kommissionen/Frankrig, Sml.
533) — Judgment of 25 September 1979, Case 232/78, Commhsion ν France, [1979] ECR 2729, 2738 (Opinion: Reischl, p. 2741).
[EØF­traktatens] artikel 149, at når Rådet i medfør af trak­taten træffer afgørelse på forslag af Kommissionen, kan det kun ændre dette forslag ved enstemmig vedtagelse.
"[Article 149 of the EEC Treaty clearly indicates] that where in pursuance of the Treaty, the Council acts on a proposal from the Commission, the Council may amend that proposal on condition that it is unanimous.
Denne bestemmelse kan imidlertid heller ikke på grund af den foreskrevne beslutningsprocedure fortolkes således, at Rådet ved sin afgørelse ikke skal overholde andre traktatbestemmelser, herunder reglerne for fordeling af kompetencen mellem Fællesskabet og medlemsstaterne.«
However, that provision cannot be interpreted, nor can that method of decision be understood, as freeing the Council in such a case from observing the other rules of the Treaty, in particular those con­cerning the division of powers between the Community and the Member States."
Udtalelse 1/78 af 4. oktober 1979, Sml. 1979, s. 2871, 2907.
Opinion 1/78 of 4 October 1979, [1979] ECR 2871, 2907.
FÆLLESSKABSRETTEN - NATIONAL RET
THE COMMUNITY LEGAL ORDER AND NATIONAL LAW
Fællesskabsrettens direkte virkning, forrang og ens anvendelse 2.
Direct effect, primacy and uniform application of Community law 2.
Fællesskabsrettens gennemførelse i den nationale retsorden
Application of Community law within the national legal order
FÆLLESSKABSRETTEN ­ NATIONAL RET
THE COMMUNITY LEGAL ORDER AND NATIONAL LAW
Fællesskabsrettens direkte virkning, forrang og ens anvendelse
Direct effect, primacy and uniform application of Community law
Om forordningers umiddelbare anvendelighed, se under: Β —20.1.2
On the direct applicability of regulations, see: Β — 20.1.2
A ­ 1.2.1.0, nr. 2 og 3
See aho: A ­ 1.2.1.0, Nos 2 and 3; Β ­ 4.2.2, No 3
Afgørelser, der tillægger en given bestemmelse i fælleskabsretten, såvel den primære som den afledte, direkte virkning, er optaget i den rubrik, som vedrører den pågældende bestem­melse.
Decisions holding that a particular provision of Community ¡aw, primary or secondary, has direct effect come under the heading to which the provision in question relates.
B ­2.2.0, nr. 4 og 6 Β ­3.0.2, nr. 5 B­2.2.0, nr. 6 B­2.3.0, nr. 7 B ­4.3.0, nr. 5 og 6
No 3 Β ­ 2.2.0, Nos 4 and 6 Β ­ 3.0.2, No 5 Β ­ 2.2.0, No 6 Β ­ 2.3.0, No 7 Β ­ 4.3.0, Nos 5 and 6 Β ­ 4.4, No 3 Β ­ 7.0.1, No 4 Β ­ 7.0.1, No 4 Β — 9.0, Nos 1 and 2 Β ­ 10.1.0.
Den nøje overholdelse af denne pligt er en nødvendig betingelse for, at fællesskabs­forordningerne kan finde samtidig og ensartet anvendelse inden for hele Fællesska­bet.
Strict compliance with this obligation is an indispensable condition of simultaneous and uniform application of Community regulations throughout the Community.
Følgelig må medlemsstaterne hverken vedtage eller tillade nationale organer med retsanordnende beføjelser at vedtage en retsakt, hvorved en retsregels karakter af fællesskabsret og dens virkninger skjules for de retsundergivne.«
Therefore, the Member States may neither adopt nor allow national organizations having legislative power to adopt any measure which would conceal the Community nature and effects of any legal provision from the persons to whom it applies."
2. »Fællesskabsrettens bindende virkning kan ikke være forskellig fra den ene med lemsstat til den anden som følge af de interne lovgivninger uanset disses formål, uden at der opstår fare for den nævnte rettigheds virkning og ensartede anvendelse i alle medlemsstaterne for samtlige adressater for de pågældende bestemmelser.«
"It is impossible for the authority of Community law to vary from one Member State to the other as a result of domestic laws, whatever their purpose, if the efficacy of that law and the necessary uniformity of its application in all Member States and to all those persons covered by the provisions at issue are not to be jeopardized."
3. »... som Domstolen allerede har fastslået [tidligere, er] ... en straffedom afsagt i henhold til en national lov, som er i strid med fællesskabsretten, ligeledes uforenelig med fællesskabsretten.«
3. "... as the Court has already held..., where criminal proceedings are brought by virtue of a national legislative measure which is held to be contrary to Community law, a conviction in those proceedings is also incompatible with that law."
Dom af 14. juli 1977: sag 8/77, Sagulo, Brenca og Bakhouche, Sml.
See also: Judgment of 14 July 1977, Case 8/77, Sagulo, Brenca and Bakhouche, [1977] ECR 1495, 1504 (Opinion: Reischl, p. 1508).
Denne virkning gælder ligeledes for enhver dommer, der inden for sin kompetence har til opgave som organ i en medlemsstat at beskytte rettigheder, som private er ud styret med af fællesskabsretten.«
This consequence also concerns any national court whose task it is as an organ of a Member State to protect, in a case within its jurisdiction, the rights conferred upon individuals by Community law."
Udsendelse 1/mans 1983
Issue l/March 1983
»... [det følger af] princippet om fællesskabsrettens forrang, at de bestemmelser i traktaten og retsakter fra institutionerne, som gælder umiddelbart, for medlemsstaternes nationale ret ikke blot, alene i medfør af deres ikrafttræden, bevirker, at enhver modstridende bestemmelse i den eksisterende nationale lovgivning uden videre bliver uanvendelig, men også — for så vidt som disse bestemmelser [indgår med forrang i den] retsorden, der gælder på den enkelte medlemsstats område — at nye nationale love ikke gyldigt kan udstedes, i det omfang de måtte være uforenelige med fælles skabsreglerne.
"... in accordance with the principle of the precedence of Community law, the re­lationship between provisions of the Treaty and directly applicable measures of the institutions on the one hand and the national law of the Member States on the other is such that those provisions and measures not only by their entry into force render automatically inapplicable any conflicting provision of current national law but — in so far as they are an integral part of, and take precedence in, the legal order appli­cable in the territory of each of the Member States — also preclude the valid adop­tion of new national legislative measures to the extent to which they would be incom­patible with Community provisions.
Såfremt det anerkendes, at nationale love, der trænger ind på det område, hvorpå Fællesskabets lovgivningsmagt udøves, eller på anden vis er uforenelige med fællesskabsrettens bestemmelser, skulle have nogen retlig gyldighed, ville der være tale om en benægtelse af, at medlemsstaterne ubetinget og uigenkaldeligt har påtaget sig forpligtelser i medfør af traktaten, og således om at bestride selve grundlaget for Fællesskabet.«
Indeed any recognition that national legislative measures which encroach upon the field within which the Community exercises its legislative power or which are other­wise incompatible with the provisions of Community law had any legal effect would amount to a corresponding denial of the effectiveness of obligations undertaken un­conditionally and irrevocably by Member States pursuant to the Treaty and would thus imperil the very foundations of the Community."
6. »... enhver national ret [har] inden for sin kompentence ... pligt til at anvende fællesskabsretten fuldt ud og til at beskytte de rettigheder, som fællesskabsretten til lægger private, idet den skal undlade at anvende enhver modstridende bestemmelse i national lov, hvad enten denne er vedtaget før eller efter fællesskabsreglen.
6. "... every national court must, in a case within its jurisdiction, apply Community law in its entirety and protect rights which the latter confers on individuals and must accordingly set aside any provision of national law which may conflict with it, whether prior or subsequent to the Community rule.
Enhver bestemmelse i en national retsorden eller enhver lovgivningsmæssig, administrativ eller retslig praksis, som har til følge, at fællesskabsrettens virkning begrænses ved, at den dommer, der er kompetent til at anvende fælleskabsretten, frakendes mulighed for, når han anvender denne, at foretage, hvad der kræves for at udelukke nationale lovgivningsbestemmelser, der [kunne] udgøre en hindring for fællesskabsreglernes fulde virkning, er derfor uforenelig med de krav, der følger af selve fælles skabsrettens natur.
Accordingly any provision of a national legal system and any legislative, administra­tive or judicial practice which might impair the effectiveness of Community law by withholding from the national court having jurisdiction to apply such law the power to do everything necessary at the moment of its application to set aside national legis­lative provisions which might prevent Community rules from having full force and ef­fect are incompatible with those requirements which are the very essence of Commu­nity law.
[Et sådan tilfælde ville foreligge], såfremt løsningen af en konflikt mellem en bestemmelse i fællesskabsretten og en senere national lov var forbeholdt en anden myndighed end den dommer, der er udset til at sikre fællesskabsrettens anvendelse, og denne myndighed havde en særlig skønsbeføjelse, endog selv om en hindring, der således ville opstå for fællesskabsrettens fulde virkning, kun var midlertidig.«
This would be the case in the event of a conflict between a provision of Community law and a subsequent national law if the solution of the conflict were to be reserved for an authority with a discretion of its own, other than the court called upon to apply Community law, even if such an impediment to the full effectiveness of Community law were only temporary."
7. »... fællesskabsretten har forrang for nationale retsregler uden hensyn til, hvornår disse er blevet vedtaget.«
7. "... the precedence of Community law over the provisions of national law applies without regard to the respective dates of the provisions in question."
En uændret opretholdelse i en medlemsstats lovgivning af en bestemmelse, der er uforenelig med en bestemmelse i traktaten, uanset at denne er direkte anvendelig i medlemsstaternes retsorden, skaber ikke desto mindre en tvetydig situation derved, at der for de pågældende retsundergivne opretholdes en usikkerhed med hensyn til deres muligheder for at påberåbe sig fællesskabsretten.
The maintenance, without amendment, in the legislation of a Member State of a provision which is incompatible with the Treaty gives rise to an ambiguous state of affairs by maintaining, as regards those concerned, a state of uncertainty as to the pos­sibilities available to them of relying on Community law.
En sådan opretholdelse inde bærer derfor, at staten ikke har opfyldt de forpligtelser, som påhviler den i medfør af EØF-traktaten.
A Member State which maintains such a provision is therefore failing to fulfil its obligations under the EEC Treaty.
Afgørelser vedrørende Fælleskabsrettens gennemførelse på et givet område er medtaget i den rubrik, der behandler det pågældende område.
Cases on the application of Community law in a particular field are included under the heading for that field.
»... medlemsstaterne [må] hverken vedtage eller tillade nationale organer med retsanordnende beføjelser at vedtage en retsakt, hvorved en retsregels karakter af fællesskabsret og dens virkninger skjules for de retsundergivne.«
1. "...the Member States may neither adopt nor allow national organizations hav­ing legislative power to adopt any measure which would conceal the Community na­ture and effects of any legal provision from the persons to whom it applies."
2. »... medlemsstaterne er beføjet til at vælge de sanktioner, de finder egnede, når en fællesskabsordning ikke fastsætter særlige strafsanktioner for privates overtræ­delse af nævnte ordning.«
"... in the absence of any provision in the Community rules providing for speci­fic sanctions to be imposed on individuals for a failure to observe those rules, the Member States are competent to adopt such sanctions as appear to them to be ap­propriate."
»... nationale toldmyndigheder ... er [ikke] berettiget til at anvende national ret på en begæring om fritagelse af billighedsgrunde for afgifter, der skal erlægges i henhold til fællesskabsretten — i dette tilfælde monetære udligningsbeløb — så­fremt en sådan anvendelse ville berøre virkningen af fælleskabsreglerne for den på­gældende afgifts beregnings­ eller ligningsgrundlag eller dens størrelse.«
3. "... a national customs authority is not entitled to apply the provisions of its na­tional law to an application for exemption, on grounds of natural justice, from charges due under Community law — in this instance, monetary compensatory amounts — in so far as to apply national law would alter the effect of the Community rules relating to the basis of assessment, the manner of imposition or the amount of the charge in question."
1977, s. 1177,1188 (Forslag: Reischl, s. 1190).
[1977] ECR 1177, 1189 (Opinion: Reischl, p. 1191).
4. »Selv om de nationale myndigheder i tilfælde af fortolkningsvanskeligheder kan foranlediges til at træffe foranstaltninger til gennemførelse af en fællesskabsforord­ning og ved samme lejlighed afklare de opståede tvivlsspørgsmål, kan de kun gøre dette under overholdelse af fællesskabsbestemmelserne og uden at udstede bin­dende fortolkningsregler.«
"Although it is true that in the event of difficulty of interpretation the national administration may be led to adopt detailed rules for the application of a Communi­ty regulation and at the same time to clarify any doubts raised, it can do so only in so far as it complies with the provisions of Community law and the national authorities cannot issue binding rules of interpretation."
Dom af 7. februar 1979: foren, sager 15 og 16/76, Frankrig/Kommissionen, Sml. 1979, s. 321, 340 (Forslag: Capotorti, s. 286).
Judgment of 7 February 1979, Joined Cases 15 and 16/76, France ν Commhsion, [1979] ECR 321, 340 (Opinion: Capotorti, p. 286).
Det tilkommer hver medlemsstat at udpege de organer, som i det indenlandske retssystem har kompetence til at træffe foranstaltninger til gennemførelse af fælles skabsforordninger.
It is for each Member State to determine the institutions which are empowered within its domestic legal system to adopt measures in implementation of Community regulations.
Når forordningerne ikke udtrykkeligt udelukker dette, kan med lemsstaterne overlade det til flere nationale organer at træffe de nødvendige gen nemførelsesforanstaltninger.
Unless the possibility is expressly excluded by the regulations in ques­tion, the Member States may apportion amongst several national institutions the task of adopting the various necessary implementing measures.
I sidstnævnte tilfælde påhviler det dog disse nationale organer ved passende midler at sikre koordineringen af de foranstaltninger, som de vedtager, for ikke at bringe fælleskabsrettens anvendelse i fare.
In this latter case it is however incumbent on the said national institutions to ensure by appropriate means that the measures which they adopt are coordinated in such a way that they do not jeopardize the proper functioning of the organization of the market.
1979, s. 2137, jfr. s. 2148 (Forslag: Reischl, s. 2152).
2148 (Opinion: Reischl, p. 2152).
Jfr. tilsvarende: Dom af 16. Januar 1979: sag 151/78, Sukkerfabrikken Nykøbing/Landbrugsministeriet, Sml. 1979. s. 1,13 (Forslag: Warner, s. 15).
See also: Judgment of 16 January 1979, Case 151/78, Sukkerfabriken Nykøbing ν Minhtry of Agriculture, [1979] ECR 1, 13 (Opinion: Warner, p. 15).
»En forordnings umiddelbare gyldighed er ikke til hinder for, at en fællesskabsinstitution eller en medlemsstat i denne forordnings tekst bemyndiges til at træffe gennemførelsesforanstaltninger.
"The fact that a regulation is directly applicable does not prevent the provisions of that regulation from empowering a Community institution or a Member State to take implementing measures.
I sidstnævnte tilfælde reguleres reglerne for ud øvelsen af denne beføjelse ved den pågældende medlemsstats offentlige ret; den umiddelbare gyldighed af den retsakt, som bemyndiger medlemsstaten til at træffe de pågældende nationale foranstaltninger, bevirker dog, at de nationale retter kan prøve disse nationale foranstaltningers forenelighed med fællesskabsforordningens indhold.«
In the latter case the detailed rules for the exercise of that power are governed by the public law of the Member State in question; how­ever, the direct applicability of the measure empowering the Member State to take the national measures in question will mean that the national courts may ascertain whether such national measures are in accordance with the content of the Communi­ty regulation."
Dom af 27. september 1979: sag 230/78, Eridania/Land- og skovbrugsministeriet, Sml. 1979, s. 2749, 2771 (Forslag: Warner, s.2773).
Judgment of 27 September 1979, Case 230/78, Eridania ν Minister f or Agriculture and Forestry, [1979] ECR 2749, 2771 (Opinion: Warner, p. 2773).
»... det [påhviler] medlemsstaternes retter, under anvendelse af det samarbejdsprincip, der er knæsat i traktatens artikel 5, at sikre den retsbeskyttelse, der følger af fællesskabsbestemmelsernes direkte virkning, både når bestemmelserne skaber pligter for de retsundergivne, og når de tildeler dem rettigheder.
8. "... it is for the courts of the Member States to provide, in pursuance of the re­quirement of cooperation embodied in Article 5 of the Treaty, the legal protection made available as a result of the direct effect of the Community provisions both when such provisions create obligations for the subject and when they confer rights on him.
Det tilkommer imidlertid hver medlemsstat i sin interne retsorden at udpege de kompetente retter og at fastsætte de processuelle regler for sagsanlæg til beskyttelse af de rettigheder,
It is, however, for the national legal system of each Member State to deter­
3.2.0 som tilkommer de retsundergivne efter fælleskabsrettens direkte virkning, idet disse regler ikke må være mindre gunstige end dem, der gælder for tilsvarende nationale søgsmål, og idet de under ingen omstændigheder må umuliggøre udøvelse af rettigheder, som de nationale retter har pligt til at beskytte.«
3.2.0 mine the courts having jurisdiction and to fix the procedures for applications to the courts intended to protect the rights which the subject obtains through the direct ef­fect of Community law but such procedures may not be less favourable than those in similar procedures concerning internal matters and may in no case be laid down in such a way as to render impossible in practice the exercise of the rights which the national courts must protect"