natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kommissionen har heroverfor anført, at Rettens præsident ikke var forpligtet til at foretage en sådan vurdering, eftersom han var nået frem til, at det ikke var umuligt for appellanten at stille den krævede bankgaranti.
In response, the Commission maintains that there was no need to address this point in the order under appeal since the conclusion had already been reached that it was not impossible for the appellant to provide the bank guarantee required.
Med det fjerde anbringende har appellanten gjort gældende, at den anfægtede kendelse er utilstrækkeligt begrundet, idet den ikke indeholder nogen bemærk-
By the fourth plea in law, it is alleged that the order under appeal is vitiated by insufficient reasoning in so far as it fails to address the appellant's arguments
DSR-SENATOR LINES MOD KOMMISSIONEN ninger vedrørende de argumenter, det appellerende selskab havde fremført, og hvorefter der for appellanten var tale om retlig umulighed med hensyn til kravet om støtte fra anpartshaverne.
DSR-SENATOR LINES V COMMISSION that it was legally impossible for it to compel its shareholders to provide assistance.
40 Heroverfor har Kommissionen påpeget, at eftersom appellantens argumenter vedrørende anpartshaverens hæftelse fandtes at være irrelevante ved afgørelsen af, om Hanjin var i stand til at støtte selskabet, har Rettens præsident med rette kunnet undlade at tage stilling til dem og blot fremføre den korte bemærkning vedrørende de pågældende argumenter, der er anført i sidste punktum i den anfægtede kendelses præmis 64.
40 According to the Commission, since the appellant's arguments on shareholder liability were wholly irrelevant to the question whether the ability of Hanjin to assist should be taken into account, the President of the Court of First Instance was entitled not to discuss them except for the brief reference made in the last sentence of paragraph 64 of the order under appeal.
Forbundsrepublikken Tysklands bemærkninger
Observations of the Federal Republic of Germany
41 Forbundsrepublikken Tyskland har i sit skriftlige indlæg blot henvist til de indlæg, den indgav til Retten i forbindelse med sin intervention til støtte for sagsøgerens påstande, og som den på ny har fremlagt som bilag til sit indlæg.
41 In its written observations, the Federal Republic of Germany merely refers to the statement which it lodged with the Court of First Instance in connection with its intervention in support of the appellant, and which is also appended to those observations.
Da parternes skriftlige indlæg indeholder alle de oplysninger, der er nødvendige for, at der kan træffes afgørelse vedrørende appellen, er det ufornødent, at parterne afgiver mundtlige indlæg.
Since the parties' written observations contain all the information necessary in order to decide the appeal, there is no need to hear oral argument.
Indledningsvis bemærkes, at i henhold til artikel 225 EF og artikel 51 i EF-statutten for Domstolen er appellen begrænset til retsspørgsmål og skal støttes på,
The first point to note is that, under Article 225 EC and Article 51 of the EC Statute of the Court of Justice, appeals are to be limited to points of law and must
Det er således alene Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, medmindre den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer måtte følge af de akter, den har fået forelagt i sagen, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder.
The Court of First Instance has exclusive jurisdiction to establish the facts, save where a substantive inaccuracy in its findings is apparent from the documents submitted to it, and to appraise those facts.
Endvidere bemærkes, at Domstolen under en appel principielt ikke har kompetence til at undersøge de beviser, Retten har lagt til grund ved fastlæggelsen eller vurderingen af faktum.
Furthermore, the Court of Justice does not in principle have jurisdiction to examine evidence which the Court of First Instance has accepted in support of its findings or assessments of the facts.
Når de almindelige retsgrundsætninger vedrørende bevisbyrde såvel som de processuelle regler for fremlæggelse af bevis er blevet iagttaget, har alene Retten kompetence til at afgøre, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, den har fået forelagt (jf. kendelse af 25.6.1998, sag C-159/98 P(R), De Nederlandske Antiller mod Rådet, Sml. I, s. 4147, præmis 68).
Where the general principles of law and rules of procedure governing the burden of proof and the taking of evidence have been observed, it is for the Court of First Instance alone to assess the weight to be attributed to the evidence produced (Case C-159/98 P(R) Netherlands Antilles ν Council [1998] ECR I-4147, paragraph 68).
På baggrund af disse bemærkninger vil Domstolen herefter tage stilling til de anbringender, der er fremført til støtte for appellen.
Those points must be borne in mind when considering the pleas in support of the appeal.
Med det første anbringende har det appellerende selskab bestridt, at Rettens præsident ved vurderingen af, om der var tale om uopsættelighed, har taget
By its first plea, the appellant contests the fact that, in order to assess the urgency of its application, the President of the Court of First Instance sought to determine
DSR-SENATOR LINES MOD KOMMISSIONEN stilling til, om dets majoritetsanpartshaver var afskåret fra at bistå selskabet med henblik på at stille bankgarantien, når majoritetsanpartshaveren udtrykkeligt havde afvist at yde selskabet en sådan bistand.
DSR-SENATOR LINES V COMMISSION whether the appellant's majority shareholder was prevented from assisting it in providing a bank guarantee, when it had expressly refused to do so.
Hertil bemærkes med henblik på vurderingen af de anbringender, der er fremført til støtte for appellen, og hvorved appellanten har anfægtet den vurdering af spørgsmålet om uopsættelighed, som er foretaget i den anfægtede kendelse, at Rettens præsident har foretaget denne vurdering i den helt særlige sammenhæng, at der var tale om en anmodning om fritagelse for forpligtelsen til at stille en bankgaranti som betingelse for, at en bøde, som Kommissionen havde pålagt, ikke straks blev inddrevet.
In order to determine the merits of the pleas in law put forward here which bear on the appraisal of urgency in the order under appeal, it should be recalled that the President of the Court of First Instance examined the question in the very special context of an application for dispensation from an obligation to provide a bank guarantee as a condition for nonenforcement by the Commission of its right to immediate payment of a fine. As noted in paragraph 31 of the order under appeal, an application of that nature can be granted only in exceptional circumstances (orders in Case 107/82 R AEG v Commission
Som Rettens præsident har fastslået i den anfægtede kendelses præmis 31, kan en sådan anmodning kun imødekommes, såfremt der foreligger ganske særlige omstændigheder (jf. kendelse af 6.5.1982, sag 107/82 R, AEG mod Kommissionen, Sml. s. 1549, præmis 6, af 7.5.1982, sag 86/82 R, Hasselblad mod Kommissionen, Sml. s. 1555, præmis 3, af 15.3.1983, sag 234/82 R, Ferriere di Roè Volciano mod Kommissionen, Sml. s. 725, præmis 5 og 6, og af 24.9.1986, sag 213/86 R, Montedipe mod Kommissionen, Sml. s. 2623, præmis 22).
[1982] ECR 1549, paragraph 6; Case 86/82 R Hasselblad v Commission [1982] ECR 1555, paragraph 3; Case 234/82 R Fernere di Roè Volciano v Commission [1983] ECR 725, paragraphs 5 and 6; and Case 213/86 R Montedipe v Commission [1986] ECR 2623, paragraph 22).
Muligheden for at kræve sikkerhedsstillelse er således for så vidt angår sager om foreløbige forholdsregler udtrykkeligt hjemlet i Domstolens og Rettens procesreglement og er i overensstemmelse med Kommissionens velbegrundede, generelle fremgangsmåde (jf. kendelse af 11.11.1982, sag 263/82 R, Klòckner-Werke mod Kommissionen, Sml. s. 3995, præmis 5).
In the context of applications for interim relief, express provision is made in the Rules of Procedure of both the Court of Justice and the Court of First Instance for requiring security to be lodged, which is a general and reasonable policy pursued by the Commission (see Case 263/82 R Klöckner-Werke v Commission [1982] ECR 3995, paragraph 5).
Endvidere bemærkes, at det fremgår af fast retspraksis, at der ved vurderingen af, om en virksomhed kan stille en bankgaranti, skal tages hensyn til den koncern, som virksomheden indgår i (jf. kendelsen i sagen Hasselblad mod Kommissionen, præmis 4) og navnlig til de ressourcer, denne koncern som helhed råder over (jf. kendelse af 7.3.1995, sag C-12/95 P, Transacciones Marítimas m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 467, præmis 12).
Moreover, it is settled law that in assessing the ability of undertakings to furnish a bank guarantee, regard may be had to the group of undertakings to which it belongs (order in Hasselblad v Commission, cited above, paragraph 4) and, in particular, to the resources available to that group as a whole (order in Case C-12/95 P Transacciones Marítimas and Others v Commission [1995] ECR I-467, paragraph 12).
Dette synspunkt bygger på, at den berørte virksomheds objektive interesser ikke er selvstændige i forhold til interesserne for de personer, fysiske eller juridiske, som kontrollerer virksomheden, og at spørgsmålet om, hvorvidt den påståede skade er alvorlig og uoprettelig, skal afgøres i relation til den koncern, de
That approach is based on the idea that the objective interests of the undertaking concerned are not autonomous in relation to those of the natural or legal persons with a controlling interest in it and that, consequently, the serious and irreparable nature of the damage alleged must be assessed at the level of the group
Disse sammenfaldende interesser begrunder navnlig, at den berørte virksomheds interesse i at overleve ikke vurderes uafhængigt i forhold til den interesse, som de, der kontrollerer den, har i dens fortsatte beståen.
In particular, given that the interests at stake overlap, the undertaking's interest in its own survival must not be viewed in isolation from the interest of those controlling it in prolonging its life indefinitely.
51 Det er de samme overvejelser, der begrunder, at skaden for en sammenslutning af virksomheder i en lignende situation vurderes under hensyntagen til medlem mernes økonomiske situation, når sammenslutningens objektive interesser ikke er selvstændige i forhold til interesserne for de virksomheder, der er medlemmer af den (jf. kendelse af 14.10.1996, sag C-268/96 P(R), SCK og FNK mod Kommissionen, Sml. I, s. 4971, præmis 35-38).
51 For the same reasons, in order to assess, in a comparable situation, the damage to an association of undertakings, the financial situation of its members must be taken into account where the objective interests of the association are not autonomous in relation to those of the undertakings belonging to it (see Case C-268/96 P(R) SCK and FNK ν Commission [1996] ECR I-4971, paragraphs 35 to 38).
I modsætning til, hvad appellanten har gjort gældende, taler de hensyn, der begrunder, at koncernens forhold tages i betragtning ved vurderingen af omfanget og opretteligheden af den skade, der lides af det selskab, der har begæret de foreløbige forholdsregler, for, at det undersøges, om selskabets majoritetsanpartshaver ikke er afskåret fra at yde selskabet støtte.
Contrary to the assertions made by the appellant, those reasons — in the light of which it is proper to take into account the group when determining the level of the damage suffered by the company seeking interim relief and whether that damage is irreparable — also mean that it is proper to examine whether or not the appellant's majority shareholder was prevented from providing it with assistance.
Når interessen i, at den berørte virksomhed overlever, skal vurderes i forhold til de personer, der kontrollerer virksomheden, findes det kun rimeligt, at det er koncernens objektive økonomiske forhold, der udgør grundlaget for vurderingen af, om der er overhængende risiko for en alvorlig og uoprettelig skade.
Given that the interest in the survival of the undertaking concerned must be measured in the context of the persons controlling that undertaking, it seems altogether normal that the objective financial situation of the group should serve as the point of reference in assessing whether a risk of serious and irreparable damage is imminent.
Som Kommissionen med rette har gjort gældende, er den omstændighed, at den berørte virksomheds hovedanpartshaver ensidigt afslår at yde bistand, ikke tilstrækkelig til, at hele koncernens økonomiske situation ikke tages i betragtning.
As the Commission rightly points out, a simple unilateral refusal of assistance by the principal shareholder cannot be enough to preclude the financial situation of the group as a whole from being taken into account.
Omfanget af den påståede skade kan således ikke afhænge af en ensidig viljetilkendegivelse fra hovedanpartshaveren i den virksomhed, der har begæret udsættelsen.
The extent of the damage alleged cannot flow from the unilateral intent of the majority shareholder of the undertaking seeking suspension.
Appellanten kan heller ikke med føje gøre gældende, at det ræsonnement, Rettens præsident har anlagt, udgør forskelsbehandling af virksomheder, der tilhører en koncern, eller som har en eller flere store anpartshavere.
55 Nor is the appellant justified in maintaining that the line of reasoning adopted by the President of the Court of First Instance amounts to discrimination against undertakings which belong to a group or which have one or more major shareholders.
Vurderingen af, om den påståede skade er alvorlig og uoprettelig, skal foretages under hensyntagen til de særlige omstændigheder i hver enkelt sag og ikke generelt, dvs. på grundlag af abstrakte kategorier. Virksomheder, der tilhører en koncern, eller som har en eller flere store anpartshavere, er i en særlig situation, som derfor skal tages i betragtning i en sag om foreløbige forholdsregler.
The assessment of the serious and irreparable nature of the damage alleged must be carried out with regard to the particular features of each individual case and not along general lines, on the basis of abstract categories.
Det ræsonnement, der er anlagt i den anfægtede kendelse, er ikke udtryk for en betingelse, der ikke kan opfyldes, men er blot baseret på den objektive økonomiske situation for den koncern, appellanten tilhører.
The approach adopted in the order under appeal does not lay down a condition which is impossible to meet; rather, it is based simply on the objective financial situation of the group to which the applicant belongs.
Da det ikke fandtes godtgjort, at Hanjin, hvis interesser i den foreliggende sag er sammenfaldende med appellantens, ikke kunne komme appellanten til hjælp med henblik på at stille bankgarantien, har Rettens præsident med rette kunnet tage denne omstændighed i betragtning ved vurderingen af, om skaden var alvorlig og uoprettelig.
The President of the Court of First Instance was fully entitled to take that factor into account in order to assess the serious and irreparable nature of the damage, since it was not shown that Hanjin, whose interests overlapped in the present case with those of the appellant, was unable to assist the latter in providing the bank guarantee.
Da det appellerende selskabs bemærkning om, at det har været stillet over for en betingelse, der ikke kunne opfyldes, har vist sig at være fejlagtig, er de af appellanten i nærværende kendelses præmis 22 anførte argumenter om, at grundlæggende rettigheder er blevet tilsidesat, derfor også ubegrundede.
Since the appellant relies on a premiss — that it had been faced with a condition impossible to meet — which has proved to be false, it follows that the arguments alleging infringement of the fundamental rights referred to in paragraph 22 above are also unfounded.
Appellanten kan heller ikke med føje hævde, at den anfægtede kendelse går ud over sagsgenstanden i hovedsagen eller udgør en tilsidesættelse af virksomhedernes ret til frit at vælge, hvorledes de vil opbygge deres aktiviteter, idet
Nor can the applicant maintain that the order under appeal exceeds the scope of the main action or encroaches on the freedom of undertakings to organise their activities, since the reference to the group's financial situation does not entail any
60 Det første anbringende må herefter forkastes.
60 The first plea in law must therefore be rejected.
61 For så vidt angår det andet anbringende bemærkes blot, at når Rettens præsident ikke fandt det godtgjort, at der var opstået eller var overhængende fare for, at der ville opstå en alvorlig og uoprettelig skade, var Rettens præsident i modsætning til det af appellanten anførte ikke forpligtet til at foretage en afvejning af de forskellige involverede interesser.
61 With regard to the second plea, it is enough to point out that, contrary to the appellant's assertions, since the President of the Court of First Instance considered that the existence or imminence of serious and irreparable damage had not been established, he was no longer obliged to balance the various interests at stake.
De betingelser, der skal være opfyldt for, at udsættelsen af gennemførelsen kan anordnes, er kumulative, således at begæringen om udsættelse ikke kan tages til følge, når en af betingelserne ikke er opfyldt (jf. kendelsen i sagen SCK og FNK mod Kommissionen, præmis 30).
Given the cumulative nature of the conditions for granting suspension of the operation of a measure, an application for suspension must be dismissed if any one of them is absent (order in SCK and FNK ν Commission, cited above, paragraph 30).
Det andet anbringende kan herefter ikke tiltrædes.
The second plea in law must therefore be rejected.
Det tredje anbringende må ligeledes forkastes.
The third plea must also be rejected.
Som Kommissionen med rette har gjort gældende, var Rettens præsident ikke forpligtet til at tage stilling til de andre mulige foranstaltninger, det appellerende selskab havde foreslået, når det ikke
As the Commission rightly pointed out, the President of the Court of First Instance was not obliged to consider the alternative
DSR-SENATOR LINES MOD KOMMISSIONEN fandtes bevist, at selskabet ikke var i stand til at stille den bankgaranti, Kommissionen havde krævet.
DSR-SENATOR LINES V COMMISSION measures proposed by the appellant since the latter had failed to establish that it was impossible for it to provide the bank guarantee required by the Commission.
Det fjerde og sidste anbringende, hvorved appellanten har anført, at den anfægtede kendelse ikke er tilstrækkeligt begrundet for så vidt angår den omstændighed, at det var retligt umuligt for appellanten at kræve støtte af sine anpartshavere, er heller ikke begrundet.
The fourth and final plea — alleging that insufficient reasons were given in the order under appeal in relation to the appellant's argument that it was legally impossible for it to compel its shareholders to provide assistance — is also unfounded.
Dette argument er irrelevant i relation til, at begæringen om udsættelse ikke blev taget til følge, idet Rettens præsident med rette kunne begrænse sin stillingtagen til, om det fandtes godtgjort, at Hanjin var afskåret fra at yde appellanten økonomisk støtte.
That line of argument has no bearing whatsoever on the dismissal of the application for suspension, since the President of the Court of First Instance was fully entitled to confine his examination to the question whether it had been established that Hanjin was prevented from providing the applicant with financial assistance.
Appellen må herefter forkastes.
In the light of all the above considerations, the appeal must be dismissed.
61 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, som ifølge artikel 118 finder tilsvarende anvendelse i appelsager, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, såfremt der er nedlagt påstand herom.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, which applies to the appeal procedure by virtue of Article 118, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party's pleadings.
I henhold til samme bestemmelses stk. 4 bærer medlemsstater, der er indtrådt i en sag, deres egne
Pursuant to Article 69(4), Member States which intervene in the proceedings are to bear
Da Kommissionen har nedlagt påstand om, at appellanten pålægges at betale sagens omkostninger, og da denne har tabt sagen, pålægges det appellanten at betale sagens omkostninger.
Since the Commission has asked for the appellant to be ordered to pay the costs and the latter has been unsuccessful, it must be ordered to pay the costs.
Sag C-74/98
Case C­74/98
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret)
(Reference for a preliminary ruling from the Østre Landsret)
»Landbrug — fælles markedsordning — oksekød — eksportrestitutioner — oksekød, der er blevet forarbejdet inden indførslen til importlandet — internationale aftaler — retsvirkninger — samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og deltagerlandene i charteret for Samarbejdsrådet for De Arabiske Golfstater«
(Agriculture — Common organisation of the markets — Beef and veal — Export refunds — Beef processed before entering the country of import — International agreements — Effects — Cooperation Agreement between the European Economic Community, of the one part, and the countries parties to the Charter of the Cooperation Council for the Arab States of the Gulf, of the other part)
Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Mischo fremsat den 3. juni 1999 Domstolens dom (Første Afdeling) af 16. december 1999
Opinion of Advocate General Mischo delivered on 3 June 1999 Judgment of the Court (First Chamber), 16 December 1999
(Kommissionens forordning nr. 3665/87, art. 17, stk. 2, andet afsnit, andet led)
Agriculture — Common organisation of the markets — Export refunds — Product processed before entering the country of import — Conditions of payment — Processing 'in the non­member country into which all the products resulting from such processing were imported' — Definition of non­member country (Commission Regulation No 3665/87, Art. 17(2), second subpara., second indent)
SAMMENDRAG — SAG C-74/98 betragtes som et og samme tredjeland, hvor alle de produkter, der er resultatet af denne forarbejdning, er blevet indført.
SUMMARY — CASE C-74/98 through customs on the territory of one of those countries and then exported to others, as a single nonmember country into which all the products resulting from that processing have been imported.
Artikel 17, stk. 2, andet afsnit, andet led, i forordning nr. 3665/87 om fælles gennem førelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, hvorefter et produkt anses som indført i uforandret stand, selv om det er forarbejdet inden indførslen, når forarbejdningen har fundet sted i det tredjeland, hvor alle de produkter, der er resultatet af denne forarbejdning, er blevet indført, skal fortolkes således, at deltagerlandene i charteret for Samarbejdsrådet for De Arabiske Golfstater, såfremt varerne forarbejdes, før toldformaliteterne er afsluttet i et af landene, og derefter udføres til andre af disse lande, ikke skal
The second indent of the second subparagraph of Article 17(2) of Commission Regulation No 3665/87 laying down common detailed rules for the application of the system of export refunds on agricultural products, which provides that a product which was processed before being imported is still to be regarded as having been imported in the unaltered state if the processing took place in the nonmember country into which all the products result ing from such processing were imported, must be interpreted as meaning that the countries parties to the Charter of the Cooperation Council for the Arab States of the Gulf are not regarded, where products are processed before being cleared