natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Efter at det havde vist sig, at varen ikke opfyldte lovens forskrifter, blev der indledt straffesag mod køberen ved Tribunal correc­tionnel de Marseille. Køberen blev dog frikendt, idet han havde været uvidende om, at varen ikke opfyldte reglerne.
After it transpired that the goods did not comply with the aforesaid statutory provisions, criminal proceedings were brought against the buyer in the Tribunal Correctionnel, Marseilles, ending in the acquittal of the accused, who had known nothing about the infringement of the provisions.
Som følge af den ideelle skade, der var blevet påført ham ved straffesagen, anlagde køberen derpå erstatningssag mod det italienske firma ved Tri­bunal de commerce de Marseille.
The buyer then brought an action against the Italian company in the Tribunal de Commerce, Marseille, claiming compensation for the non­material damage incurred by him as a result of the prosecution.
Sagsøgte fremsatte ved sagens begyndelse indsigelse mod rettens kompetence. Dette anbringende blev ikke taget til følge, idet retten fandt at have kompetence i henhold til domskonventionens artikel 5, nr. 3.
The court rejected the defendant's preliminary objection to its jurisdiction and declared that it had jurisdiction on the basis of Article 5 (3) of the Brussels Conven­tion.
Denne afgørelse om­gjordes af appelinstansen.
An appeal against that decision succeeded.
Cour d'appel anførte næmere, at da det sagsøgte selskab havde hjemsted i Italien, ville en fransk ret i givet fald kun kunne være kompetent, såfremt dette fulgte af konventio­nens artikel 5.
The Cour d'Appel held that since the defendant company's registered office was in Italy a French court could assume jurisdiction in the case in question only under the provi­sions of Article 5 of the Convention.
Artikel 5, nr. 4, ville dog ikke kunne skabe noget værneting. Selv om søgs­målet blev opfattet som en sag om erstatning i anledning af en strafbar handling, var sagen dog ikke blevet anlagt i forbindelse med en straffesag mod den ansvarlige for det italienske selskab. Heller ikke i medfør af artikel 5, nr. 1, henholdsvis artikel 5, nr. 3, ville de franske retter kunne være kompetente.
Jurisdiction could not of course be inferred from Article 5 (4): even if the claim were regarded as seeking damages for an act giving rise to criminal proceedings, the action was not brought in connexion with criminal proceed­ings against the representative of the Italian company.
Ganske vist var den culpøse adfærd, som sagsøgeren støttede sit krav på, af kontraktmæssig art, da det sagsøgte selskab jo havde tilsidesat de forpligtelser, der påhvilede det som sælger, for så vidt angik varens overens­stemmelse med reglerne i fransk ret. Da leveringen imidlertid var aftalt »fob Napoli eller fob Salerno«, skulle sælgerens forpligtelser opfyldes i Italien og ikke i Frankrig.
Admittedly the wrongful conduct on which the plaintiff based its claim was of a contractual nature, since the defendant had failed to ful­fil the duties incumbent upon it as a seller with regard to the compliance of the goods sold with the provisions of French law.
Domskonventionen måtte for så vidt fortolkes uafhængigt af national fransk ret, i særde­leshed af artikel 46 i den nye franske civilproceslov.
In that regard the Brussels Convention had to be interpreted in­
(fortsat 1) sted, hvor den skadegørende begivenhed har fundet sted, eller ved den ret, i hvis kreds skaden er indtrådt.
Under Article 46 of the new French Code of Civil Procedure, apart from being sued in the courts at his place of domicile, a person may at the election of the plaintiff also be sued in the following courts: in contractual claims, in the court for the place at which the object was actually delivered or the service rendered ; in delictual claims, in the court for the place where the harmful event occurred or in the court for the place where the damage occurred.
1­5.1.1 — Β 6 Cour d'appel de Mons, dom af 3.5. 1977, Ets. De Bloos Sprl mod Soc. en commandite par actions Bouyer
1­5.1.1 — Β 6 Cour d'Appel, Mons, Judgment of 3 May 1977, Ets Α.
Kompetence — specielle kompetenceregler — opfyldelsesvæmeting — begrebet »for­pligtelse« i artikel 5, nr. 1 — kontraktsforpligtelse, der ligger til grund for sagen
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction of the courts for the place of per­formance — The term "obligation" in Article5 (1) — Contractual obligation consti­tuting the subject­matter of the claim
Kompetence — specielle kompetenceregler — filialers, agenturers eller lignende virk­somheders værneting (artikel 5, nr. 5) — betingelser
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction in relation to a branch, agency or other establishment (Article 5 (5)) — Conditions
I denne sag havde Cour d'appel de Mons anmodet EF­Domstolen om en fortolkning af konventionens artikel 5, nr. 1, og artikel 5, nr. 5, hvilken anmodning Domstolen be­svarede ved dom af 6. oktober 1976 (sag 14/76, ovenfor under 1­5.1.1 — A 1, hvortil der henvises med hensyn til sagens faktiske omstændigheder og de forudgående retsfor­handlinger).
In this case the Cour d'Appel, Mons, had referred questions to the Court of Justice of the European Communities on the interpretation of Article 5 (1) and (5) of the Conven­tion, which the Court of Justice answered by judgment of 6 October 1976 (Case 14/76, supra 1­5.1.1 — A 1, to which reference should also be made for the facts and previous procedure).
På grundlag af Domstolens præjudicielle afgørelse udtalte Cour d'appel herefter følgende vedrørende værnetingsspørgsmålet :
On the basis of the Court of Justice's preliminary ruling the Cour d'Appel now dealt with the question of jurisdiction in the following way :
Da det af Domstolens dom fulgte, at værnetinget efter artikel 5, nr. 1, måtte udpeges på grundlag af den kontraktretlige forpligtelse, der lå til grund for sagen — i nærværende tilfælde altså den forpligtelse for leverandøren, der svarede til det kontraktkrav, som eneforhandleren støttede ret på — måtte denne forpligtelse nærmere bestemmes.
Since, according to the judgment of the Court of Justice, jurisdiction under Article 5(1) of the Convention was to be determined by reference to the contractual obligation which constituted the subject­matter of the action — thus in this case the supplier's obligation corresponding to the contractual right on which the exclusive distributor based its claim —, it was necessary to identify that obligation.
Rets­forholdet mellem den sagsøgte franske leverandør og den belgiske eneforhandler — der havde nedlagt påstand om kontraktens ophævelse og om erstatning som følge af leveran­dørens ensidige og uvarslede opsigelse af kontrakten — måtte bedømmes efter de præ­ceptive regler i den belgiske lov om eneforhandlingsaftaler af 27. juli 1961/13. april 1971.
The legal relations between the defendant French supplier and the Belgian exclusive distributor — which was seeking dissolution of the contract between the parties and damages for the supplier's unilateral repudiation
Den i sagen nedlagte påstand om godtgørelse, der i henhold til artikel 3 i den nævnte bel­giske lov skulle opgøres på grundlag af virksomhedens goodwill, eneforhandlerens udlæg samt andre omstændigheder, udgjorde en selvstændig kontraktsforpligtelse«, der skulle udgøre en kompensation for den berigelse, leverandøren havde opnået på grundlag af kontrakten.
Arti­cle 2 of that law, which provided that a supplier who wished to terminate the contract must give adequate notice or pay appropriate compensation, must be interpreted as mea­ning that the obligation to pay appropriate compensation did not constitute an alterna­tive in the event of adequate notice not being given, but only a form of reparation. The non­performance of the obligation to give such a period of notice was therefore the basis of the dispute.
Da der her var tale om henteskyld, skulle denne forpligtelse ganske vist opfyldes på sagsøgtes hjemsted i Frankrig, hvorfor en retssag i dette øjemed skulle have været anlagt i Frankrig. Dette krav havde imidlertid sammenhæng med de øvrige krav, der var gjort gældende under sagen, hvorfor det, når hensås til konventio­nens artikel 22 måtte være korrekt, at de blev behandlet og påkendt af samme ret.
Therefore it was in that area — Belgium in the present case — that the supplier's disputed obligation was to be perfor­med, so that the Belgian court in which the action was brought had jurisdiction under Ar­ticle 5(1) of the Convention.
Derimod var der ikke værneting i Belgien i medfør af konventionens artikel 5, nr. 5, da det af parternes oplysninger fremgik, at eneforhandleren hverken var undergivet leve­randørens tilsyn eller ledelse, hvorfor betingelserne for at antage, at der forelå en filial, et agentur eller lignende virksomhed — i overensstemmelse med den af EF­Domstolen givne fortolkning — ikke var opfyldt.
On the other hand, there was no basis for jurisdiction in Belgium under Article 5 (5) of the Convention, since it was clear from the contract between the parties that the exclusive distributor was not under the control or direction of the defendant, with the result that, according to the interpretation given by the Court of Justice of the European Communi­ties, the conditions for the existence of a branch, agency or other establishment were not satisfied.
Kompetence — specielle kompetenceregler — erstatningssøgsmål — kravets kontraktuelle eller deliktuelle karakter — prøves,før det antages, at kompetence efter artikel 5 er tilstede
Jurisdiction — Special jurisdiction — Claim f or damages — Contractual or delictual na­ture of the claim — Must be determined before jurisdiction is determined under Article 5
Kompetence — specielle kompetenceregler — opfyldelsesvæmeting (artikels, nr. 1) — be­grebet »forpligtelse« i artikel 5, nr. 1 — EF­Domstolens fortolkning — den kontraktlige for­pligtelse og opfyldelsesstedet bestemmes efter kontraktstatuttet
Jurisdiction — Special Jurisdiction — Jurisdiction of the courts for the place of performance — The term "obligation" in Article 5 (1) — Interpretation by the Court of Justice of the European Communities — Determination of the decisive contractual relationship and of the place of performance according to the proper law of the contract
En belgisk eneforhandler havde sagsøgt sin tyske leverandør til betaling af den i den bel­giske lov af 27. juli 1961 fastsatte godtgørelse for uvarslet opsigelse af eneforhandlingsaf­talen; yderligere havde han stillet krav om godtgørelse for goodwill.
A Belgian exclusive distributor brought an action against his German supplier in the Bel­gian courts on the ground that the exclusive distributorship agreement had been termina­ted without notice. In the action the distributor claimed payment of the compensation which in such an event, was laid down by the Belgian Law of 27 July 1961 ; he also claim­ed payment for his services rendered as an agent.
I de foregående in­stanser var det blevet statueret, at belgiske retter havde kompetence til at påkende sagen.
The Belgian courts were held to have jurisdiction at first instance and on appeal.
Den tyske leverandør ankede sagen til kassation, men fik ikke medhold.
The German supplier's appeal to the Cour de Cassation failed.
Kassationsretten fastslog på grundlag af belgisk ret — som ifølge appelrettens dom skulle finde anvendelse på parternes kontraktsforhold — at de krav, der var blevet gjort gældende under sagen, var krav i kontrakt.
On the basis of Belgian law, by which, according to the judgment of the appeal court, the contractual relationship between the parties was governed, the Cour de Cassation held that the action concerned contractual claims.
Retten anførte videre, at der i henhold til domskonventionens artikel 5, nr. 1, i sager om kontraktsforhold var værneting ved ret­ten på det sted, hvor den forpligtelse, der lå til grund for sagen, var opfyldt eller skulle opfyldes.
Article 5 (1) of the Brussels Conven­tion conferred jurisdiction in matters relating to contract on the courts for the place of performance of the obligation in question.
Vedrørende fortolkningen af begrebet »forpligtelse« henholdt kassationsret­ten sig til EF­Domstolens dom af 6. oktober 1976 i sag 14/76 [ovenfor under 1­5.1.1 — Al], som var afsagt under en sag mellem en eneforhandler og dennes leverandør.
For the interpretation of the term "obliga­tion" the Cour de Cassation then referred to the judgment of the Court of Justice of the European Communities in Case 14/76 DeBloosv 5ouyer[1976] ECR 1497 (supra 1­5.1.1
Ret­ten udtalte, at opfyldelsesstedet for den forpligtelse, der var genstand for sagen, måtte bestemmes efter det lands lov, som fandt anvendelse på aftalen i det foreliggende tilfæl­de, altså efter belgisk ret.
The court held further that the place of performance of the obligation at issue in the action must be determined according to the law applicable to the contract, therefore, in the present case, according to Belgian law.
I henhold til reglerne i loven af 27. juli 1961 skulle der i tilfælde af eneforhandlingsaftales opsigelse fra en af parternes side indrømmes et rimeligt opsigelsesvarsel; kun i tilfælde af, at der ikke indrømmedes et sådant varsel, opstod der et erstatningskrav, som skulle opveje de med det manglende opsigelsesvarsel forbundne ulemper.
Under the system adopted in the Law of 27 July 1961 the granting of a proper period of notice in the event of an exclusive distributorship agreement being terminated by one of the parties was the rule; only if such a period of notice was not given, did a claim to compensation arise, the function of which was to make good the damage arising from the failure to give notice.
Dette erstatnings­krav var således ingen selvstændig kontraktslig forpligtelse, men trådte i stedet for for­pligtelsen til at give et opsigelsesvarsel.
Thus that claim to compensation was not an independent con­tractual obligation but took the place of the obligation to give a period of notice.
Den sidstnævnte forpligtelse skulle forstås som en fortsættelse af leverandørens kontraktsmæssige hovedforpligtelse til at respektere agentens eneret i agenturområdet.
The last-mentioned obligation should be regarded as a manifestation of the continuing exis­tence of the supplier's fundamental contractual obligation to respect the exclusive rights of the distributor in his area.
Da denne forpligtelse i henhold til belgisk ret skulle opfyldes i Belgien, havde belgiske retter i henhold til artikel 5, nr. 1, kompetence til at påkende sagen.
Since under Belgian law that obligation was to be perform­ed in Belgium, Belgian courts had jurisdiction to entertain the action under Article 5(1).
Bestemmelse af »det sted, hvor den forpligtelse, der ligger til grund for sagen, er opfyldt eller skal opfyldes«
Determination of the "place of performance of the obligation in question".
1-5.1.2 — A1 Dom af 6.10. 1976, sag 12/76, Industrie Tessili Italiano Como mod Dunlop AG (anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Frankfurt am Main)
1-5.1.2 — A 1 Judgment of 6 October 1976, Case 12/76 Industrie Tessili Italiana Como ν Dunlop AG [1976] ECR 1473 (Preliminary ruling requested by the Oberlandesgericht Frankfurt am Main) Advocate General: H. Mayras (p. 1487)
Fortolkning af konventionen — protokollen af 3. juni 1971 — proceduren for Dom stolen — deltagelse af de nye medlemsstater, som ikke har tiltrådt konventionen
Interpretation of the Convention — Protocol of 3 June 1971 — Procedure in the Court of Justice — Participation of the new Member States which are not parties to the Convention.
Fortolkning af konventionen — begreber fra privatretten, herunder handelsretten, og fra procesretten — selvstændig fortolkning eller henvisning til national ret — generelle principper
Interpretation of the Convention — Terms from civil, commercial and procedural law — Independent interpretation or reference to national law — Generalprinciples. principles.
Kompetence — specielle kompetenceregler — opfyldelsesvæmeting (artikel 5, nr. 1) — bestemmelse af opfyldelsesstedet efter den lov, som ifølge lowalgsreglerne i lex fori gælder f or den omtvistede forpligtelse
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction in relation to the place of perfor­mance (Article 5 (1)) — Determination of the place of performance according to the law which governs the obligation in question according to the conflict rules of the lex fori
I forbindelse med opfyldelsen af en aftale om levering af et parti dame-skidragter, som firma Dunlop, Hanau (Forbundsrepublikken Tyskland), havde bestilt hos firma Tessili i Como (Italien), opstod der uenighed om den leverede vares kontraktsmæssighed.
In connexion with the performance of a contract for the supply of a quantity of ladies ski-suits which had been ordered by the Dunlop company based in Hanau (Federal Re­public of Germany) from the Tessili undertaking in Como (Italy), differences of opin­ion arose as to whether the goods delivered were in comformity with the contract.
Den tyske virksomhed anlagde sag ved Landgericht Hanau mod den italienske fabrikant.
The German undertaking brought an action in the Landgericht Hanau against the Italian manufacturer.
Dennes indsigelse mod rettens kompetence blev forkastet i første instans.
The court of first instance rejected the defendant's objection to its juris­diction.
Oberlandesgericht Frankfurt am Main, som behandlede appellen af denne afgørelse, anmodede Domstolen om at fortolke begrebet »det sted, hvor den forpligtelse, der ligger til grund for sagen, er opfyldt eller skal opfyldes« i domkonventionens artikel 5, nr. 1.
An appeal against that decision was made to the Oberlandesgericht Frankfurt-am-Main, which requested the Court of Justice to interpret the term "place of perfor­mance of the obligation in question" in Article 5 (1) of the Brussels Convention.
(fortsat 1) stolens fortolkning af konventionen.
(continued 1) the Statute of the Court of Justice, to which Article 5 of the Protocol of 3 June 1971 on the interpretation of the Convention by the Court of Justice referred.
Artikel 4, stk. 4, i protokollen af 3. juni 1971 var ikke til hinder herfor, da den angår en særlig fremgangsmåde, som var uvedkommende i denne forbindelse.
No valid ob jection to that conclusion was constituted by Article 4 (4) of the Protocol of 3 June 1971 on a special procedure which was not relevant for the present purposes.
I øvrigt betegner udtrykket »kontraherende stater« i den nævnte protokol, der blev indgået før De europæiske Fællesskabers udvidelse, samt lige medlemsstater.
Further, in the context of that Protocol, which originated before the enlargement of the European Communities, the words "Contracting States" referred to all the Member States.
Ved fortolkningen af konventionen, hvis bestemmelser om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser skal afskaffe hindringerne for de retlige forbindelser i Fællesskabet på privatrettens, herunder han delsrettens, område, måtte der såvel tages hensyn til konventionens egen systematik og målsætning samt til dens sammenhæng med traktaten.
In interpreting the Convention, the provisions of which on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments were in tended to eliminate obstacles to legal relations within the sphere of intra-Commu-nity relations in civil and commercial matters, consideration must be given both to its principles and objectives and to its relationship with the Treaty.
Domstolen fortsætter:
The Court went on to say:
»Konventionen anvender i stort omfang sådanne udtryk og begreber fra den borgerlige ret, herunder handelsretten, og fra procesretten, som kan have forskellig betydning fra medlemsstat til medlemsstat; som følge herafrejser det spørgsmål sig, hvor vidt disse udtryk og begreber skal betragtes som selvstændige og altså som fælles for samtlige medlemsstater, eller om de henviser til de materielle regler i den lov, der i det enkelte tilfælde er anvendelig i henhold til lovvalgsreglerne ved den ret, for hvilken sagen først indbringes.
"The Convention frequently uses words and legal concepts drawn from civil, commercial and procedural law and capable of a different meaning from one Member State to another. The question therefore arises whether these words and concepts must be regarded as having their own independent meaning and as being thus common to all the Member States or as referring to substantive rules of the law applicable in each case under the rules of conflict of laws of the court before which the matter is first brought.
Ingen af disse to muligheder udelukker nødvendigvis den anden, da et formålstjenligt valg kun kan foretages særskilt for hver enkelt bestemmelse i konventionen, idet dog dennes fulde virkning ud fra de i traktatens artikel 220 nævnte målsætninger skal sikres ; i alle tilfælde må det understreges, at den fortolkning, der foretages af de nævnte udtryk og begreber med henblik på konventionen, ikke foregriber spørgsmålet om, hvilken materiel lov der skal anvendes på den omtvistede situation.«
Neither of these two options rules out the other since the appropriate choice can only be made in respect of each of the provisions of the Convention to ensure that it is fully effective having regard to the objectives of Article 220 of the Treaty. In any event it should be stressed that the interpretation of the said words and con cepts for the purpose of the Convention does not prejudge the question of the sub stantive rule applicable to the particular case."
Vedrørende selve det præjudicielle spørgsmål udtalte Domstolen, at de valgfri værneting i konventionens artikel 5 er optaget i konventionen af hensyn til en hen sigtsmæssig påkendelse af tvisten, fordi der i visse velafgrænsede tilfælde består en særlig nær tilknytning mellem en tvist og den ret, som denne tvist indbringes for.
With regard to the preliminary question itself the Court stated that the choice of jurisdictions envisaged in Article 5 of the Convention was introduced in view of the existence in certain well-defined cases of a particularly close relationship between a dispute and the court which might be most conveniently called upon to take cognizance of the matter.
Vedrørende opfyldelsesværnetinget i artikel 5, nr. 1, fandt Domstolen, at det tilkom mer den nationale ret, for hvilken sagen er indbragt, i medfør af konventionen at af gøre, om det sted, hvor forpligtelsen er opfyldt eller skal opfyldes, er beliggende inden for rettens stedlige kompetence.
As regards the jurisdiction conferred upon the courts for the place of performance by Article 5(1), the Court declared that it was for the courts be fore which the matter was brought to establish under the Convention whether the place of performance was situate within its territorial jurisdiction.
Retten må herved i henhold til sine egne lovvalgsregler afgøre, hvilken lov der er anvendelig på det pågældende retsforhold og i overensstemmelse med denne lov fastlægge den omtvistede kontraktsmæssige for pligtelses opfyldelsessted.
For that purpose it must determine in accordance with its own rules on the conflict of laws what was the law applicable to the legal relationship in question and define in accordance with that law the place of performance of the contractual obligation in question.
Under hensyn til de forskelle, der består mellem de nationale lovgivninger inden for kontraktsretten, forekommer det ikke muligt at give nær mere anvisninger om fortolkningen af henvisningen i artikel 5, nr. 1, til kontraktmæssige forpligtelsers »opfyldelsessted«.
Having regard to the differences between national laws, it did not appear possible to give any more substantial guide to the interpretation of the reference made by Article 5
(fortsat 2)
(continued 2)
»'Det sted, hvor den forpligtelse, der ligger til grund for sagen, er opfyldt eller skal opfyldes', i artikel 5, nr. 1 i konventionen... skal bestemmes i henhold til den lov, der er anvendelig på den omtvistede forpligtelse i medfør af lovkonfliktreglerne ved den ret, sagen er indbragt for.«
"The 'place of performance of the obligation in question' within the meaning of Article 5 (1) of the Convention of 27 September 1968 on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters is to be determined in accordance with the law which governs the obligations in question according to the rules of conflict of laws of the court before which the matter is brought."