natgillin/translations-raw huggingface dataset:
En sådan fortolkning førte til en udskydelse af skæringsdatoen den 3. juli 1988 og var i strid med de forpligtelser, der fulgte af direktivet, før skæringsdatoen den 3. juli 1988, var det således under alle omstændigheder i strid med direktivet, at der - for så vidt angår procedurer, der var påbegyndt efter denne dato - ved en national lov, som i strid med direktivet fennemførte dette for sent i den nationale
to waive, by a transitional provision, for projects in respect of which the consent procedure was initiated before the entry into force of the national law transposing the directive, but after 3 July 1988, the obligations concerning environmental impact assessment required under the directive.
Domstolen besvarede de forelagte spørgsmål således:
Provision was thus made for exemptions from the requirements laid down in the directive for pending consent procedures for which the relevant project had already been notified to the public when the UVPG came into force on 1 August 1990.
»Artikel 12, stk. 1, i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet skal fortolkes saledes, at en medlemsstat, der har gennemført direktivet i national ret efter den 3. juli 1988, hvor fristen for gennemførelsen udløb, ikke ved hjælp af en overgangsbestemmelse kan dispensere fra de i direktivet indeholdte forpligtelser til at vurdere indvirkningerne på miljøet af projekter, hvis godkendelsesprocedure er påbegyndt før ikrafttrædelsen af den nationale lov om gennemførelsen af direktivet, men efter den 3. juli 1988.·
The Court pointed out in this connection that there was nothing in the directive which could have been construed as authorizing the Member States to exempt projects in respect of which the consent procedures were initiated after the deadline of 3 July 1988 from the obligation to carry out an environmental impact assessment.
Generaladvokat C. Gulmann fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 3. maj 1994.
On the contrary, all the provisions in the directive were formulated on the basis that it was to be transposed into the legal systems of the Member States by 3 July 1988 at the latest.
Generaladvokaten foreslog at besvare de forelagte spørgsmål således:
The dispute in the main proceedings concerned the construction of two sections of the new Β 15 federal highway in Bavaria, a road of some 130 km, the plans and routing for which were decided many years ago.
»Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet skal fortolkes således, at nationale regler, der undtager projekter, for hvilke der er indledt godkendelsesprocedurer efter den 3. juli 19S8, fra pligten til at blive undergivet en vurdering af deres indvirkning på miljøet, er i strid med direktivet.«
Accordingly, regardless whether the directive permitted a Member State to introduce transitional rules for consent procedures already initiated and in progress before the deadline of 3 July 1988, the directive in any case precluded the introduction in respect of procedures initiated after that date of rules such as those at issue in the main proceedings by a national law which, in breach of the directive, transposed it belatedly into the domestic legal system.
Sag C-43/93 Raymond Vander Eist / Office des migrations internationales (OMI) Fri bevægelighed for personer
The national court was asking essentially whether Article 12(1) of the directive should have been interpreted as permitting a Member State which had transposed the directive into national law after 3 July 1988, the deadline for transposition,
Præjudiciel »Fri udveksling af tjenesteydelser — statsborgere i et tredjeland· (Domstolens plenum) præjudicielle spørgsmål vedrørende traktatens artikel 59 og 60.
'Article 12(1) of Council Directive 85/337/EEC of 27 June 1985 on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment must be interpreted as not permitting a Member State which has transposed the directive into national law after 3 July 1988, the deadline for transposition, to waive, by a transitional provision, for projects in respect of which the consent procedure was already initiated before the entry into force of the national law transposing the directive, but after 3 July 1988, the obligations concerning the environmental impact assessment required by the directive.'
Ved dom af 22. december 1992, der indgik til Domstolen den 15. februar 1993, havde Tribunal administratif de Châlons-sur-Marne forelagt to
Advocate General Gulmann delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 3 May 1994
Spørgsmålene var blevet rejst under en sag, som en belgisk arbejdsgiver, R. Vander Eist, der også er etableret i Belgien, havde anlagt mod Office des migrations internationales (herefter benævnt »OMI«), en fransk myndighed, der henhører under Arbejdsministeriet, og som navnlig har ansvar for spørgsmål vedrørende formidling af arbejde til udenlandske arbejdstagere i Frankrig.
CaseC-43/93 Raymond Vander Eist ν Office des Migrations Internationales (OMI) Freedom of movement for persons
Vander Eist driver en nedrivningsvirksomhed i Bruxelles. Foruden belgiske statsborgere har virksomheden i en årrække uafbrudt beskæftiget marokkanske statsborgere.
Preliminary ruling (Freedom to provide services - Nationals of a nonmember country) (Full Court) employees and of whom four were Belgian and four Moroccan.
Disse har lovlig bopæl i Belgien, har belgiske arbejdstilladelser, er omfattet af den belgiske sociale sikringsordning og får udbetalt deres løn i Belgien.
For the latter, he had previously obtained shortstay visas, valid for one month, from the French Consulate in Brussels.
Domstolen bemærkede indledningsvis, at der til den forpligtelse, som i Frankrig påhviler virksomheder til at opnå arbejdstilladelser for at kunne beskæftige statsborgere i tredjelande, er knyttet en forpligtelse til at betale en afgift, der — i lighed med den betragtelige administrative bøde, som pålægges i tilfælde af en manglende overholdelse af denne forpligtelse — kan udgøre en betydelig økonomisk byrde for arbejdsgiverne.
By decision of 22 December 1992, received at the Court on 15 February 1993, the Tribunal Administratif (Administrative Court), Châlons-sur-Marne, referred to the Court for a preliminary ruling two questions on Articles 59 and 60 of the Treaty.
I 1989 udførte Vander Elst's virksomhed nedrivningsarbejdc og arbejde med henblik på genanvendelse af byggematerialer i forbindelse med en bygning i Reims, kaldet »Château Lanson«. Dette arbejde varede en måned.
When French employment inspectors made a check at the Reims site on 12 and 18 April 1989, they found that the Moroccan workers employed by Mr Vander Eist and working on the site did not have work permits issued by the French authorities.
For marokkanerne havde virksomheden forinden hos det franske konsulat i Bruxelles fået udstedt visa til et kortere ophold, som var gyldige en måned.
According to the inspectors, a shortstay visa was not sufficient to enable them to take up paid employment in France.
Under nogle kontrolundersøgelser, der blev gennemført den 12. og 18. april 1989 på byggepladsen i Reims, konstaterede det franske arbejdstilsyn, at de af Vander Eist beskæftigede marokkanske arbejdstagere, der arbejdede på byggepladsen, ikke var i besiddelse af arbejdstilladelser udstedt af de franske myndigheder.
Those questions were raised in proceedings between Mr Vander Eist, an employer of Belgian nationality established in Belgium, and the Office des Migrations Internationales (International Migration Office, hereinafter 'OMI'), a French body attached to the Ministry of Employment and responsible inter alia for the recruitment of foreign workers in France.
I overensstemmelse hermed kræver traktatens artikel 59 ikke blot afskaffelse af enhver form for forskelsbehandling til skade for en tjenesteyder med hjemsted i en anden medlemsstat på grundlag af dennes nationalitet, men også ophævelse af enhver restriktion - også selv om den gælder uden forskel for såvel indenlandske tjenesteydere som tjenesteydere fra andre medlemsstater - der kan være til hinder for eller indebære yderligere ulemper for den virksomhed, som udøves af en tjenesteyder med hjemsted i en anden medlemsstat, hvor denne lovligt præsterer tilsvarende tjenesteydelser.
The French employment inspectors considered that Mr Vander Eist had infringed Articles L.341-6 and L.341-9 of the French Labour Code by employing in France nationals of nonmember countries who had no corresponding work permits, without informing the OMI.
Det franske arbejdstilsyn fandt, at Vander Eist ved i Frankrig at beskæftige statsborgere i tredjelande uden at have underrettet OMI herom og uden at være i besiddelse af de fornødne arbejdstilladelser havde overtrådt artikel L. 341-6 og L. 341-9 i den franske code du travail (lov om arbejdsretlige forhold m.v).
Mr Vander Eist operated a specialist demolition business in Brussels. In addition to Belgian nationals, the business had for several years continuously employed Moroccan nationals, who were legally resident in Belgium, held Belgian work permits, were covered by the Belgian social security scheme and were paid in Belgium.
Domstolen har ligeledes allerede fastslået, at en national ordning, hvorefter en virksomhed med hjemsted i en anden medlemsstat kun må præstere bestemte former for tjenesteydelser i det pågældende land, hvis den har opnået en tilladelse hertil fra en administrativ myndighed, er en restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser som omhandlet i traktatens artikel 59.
Mr Vander Eist lodged an administrative appeal against that decision with the Director of the OMI, who dismissed it by a decision of 9 March 1990.
Endvidere gælder det, at en ordning i en medlemsstat, hvorefter virksomheder med hjemsted i en anden medlemsstat skal betale
Mr Vander Eist then brought an action before the Tribunal Administratif, Châlons-sur-Marne.
Vander Eist klagede over den pågældende afgørelse til direktøren for OMI, som den 9. marts 1990 afslog klagen.
In 1989 the Vander Eist business carried out demolition work involving the recovery of materials on a building in Reims called 'Château Lanson'. The work took one month.
Vander Eist indbragte
In order to carry out the work, Mr Vander Eist put a team of eight persons on site, who were regular
arbejdstagere var i besiddelse af, og som var udstedt på deres anmodning af det franske konsulat, var dokumenter, som gav disse arbejdstagere ret til at opholde sig i Frankrig i den tid, der var nødvendig for at udføre det pågældende arbejde. Modtagerstatens nationale bestemmelser vedrørende udlændinges indvandring og ophold var derfor blevet overholdt.
Finally, as one of the fundamental principles of the Treaty, freedom to provide services could be restricted only by rules which were justified by overriding reasons in the general interest and applied to all persons and undertakings operating in the territory of the State where the service was provided, in so far as that interest was not safeguarded by the rules to which the provider of such a service was subject in the Member State where he was established.
Endelig kan den frie udveksling af tjenesteydelser, som er et grundlæggende princip i traktaten, kun begrænses ved regler, der er begrundet i tvingende almene hensyn, og som gælder for enhver person eller ethvert selskab, der driver virksomhed på modtagerstatens område, og kun i det omfang, disse hensyn ikke tilgodeses i kraft af de bestemmelser, tjenesteyderen er undergivet i den medlemsstat, hvori denne er etableret.
In France the requirement that undertakings should obtain work permits in order to employ nationals of nonmember countries was coupled with the obligation to pay a fee which, like the heavy administrative fine imposed for noncompliance with that obligation, could entail a considerable financial burden for employers.
Hvad endelig angik spørgsmålet om de arbejdstilladelser, som var et centralt punkt i hovedsagen, bemærkede Domstolen, at en sådan tilladelse var en forudsætning for, at en statsborger i et tredjeland kan udøve en lønnet beskæftigelse i en virksomhed, der er etableret i Frankrig, uanset arbejdsgiverens nationalitet, idet et visum til et kortere ophold ikke kan træde i stedet herfor.
In any event, as the Court had emphasized on several occasions, a Member State may not make the provision of services in its territory subject to compliance with all the conditions required for establishment and thereby deprive of all practical effectiveness the provisions whose object was to guarantee the freedom to provide services.
Som Domstolen ved flere lejligheder har fremhævet, kan en medlemsstat imidlertid ikke gøre præstering af tjenesteydelser på sit område betinget af, at samtlige krav for etablering er opfyldt, idet de bestemmelser, som skal sikre den frie udveksling af tjenesteydelser, herved ville miste enhver praktisk betydning.
The Court stated that it should be borne in mind that the nationals of Member States of the Community had the right to enter the territory of the other Member States in the exercise of the various freedoms recognized by the Treaty and in particular the freedom to provide services which, according to settled case-law, was enjoyed both by providers and by recipients of services.
Når arbejdstagere, der er beskæftiget i en virksomhed, som er etableret i én medlemsstat, midlertidigt udsendes til en anden medlemsstat med henblik på at præstere tjenesteydelser dér, sker dette imidlertid ikke med det formål at få adgang lil arbejdsmarkedet i denne anden medlemsstat, idet arbejdstagerne vender tilbage til deres hjem- eller bopælsland efter udførelsen af arbejdet. Disse betingelser var opfyldt i det foreliggende tilfælde.
In the circumstances, according to the Court, it was important to note, first, that the Moroccan workers employed by Mr Vander Eist were lawfully resident in Belgium, the State in which their employer was established and where they had been issued with work permits.
Hvad nærmere angår den foreliggende sag bemærkede Domstolen herefter for del første, at de af Vander Eist beskæftigede marokkanske arbejdstagere havde lovlig bopæl i Belgien, dvs. i den medlemsstat, hvor deres arbejdsgiver var etableret, og at de havde fået udstedt arbejdstilladelser i Belgien.
Article 59 of the Treaty therefore required not only the elimination, against a person providing services who was established in another Member State, of all discrimination on the ground of his nationality but also the abolition of any restriction, even if it applied without distinction to national providers of services and to those of other Member States, when it was liable to prohibit or otherwise impede the activities of a provider of services established in another Member State where he lawfully provided similar services.
Under disse omstændigheder måtte det antages, at de omtvistede betingelser gik ud over, hvad der lovligt kan kræves opfyldt for at kunne præstere tjenesteydelser.
Consequently, the national legislation applicable in the host State concerning the immigration and residence of aliens had been complied with.
For det andet bemærkede Domstolen, at de visa til et kortere ophold, som de marokkanske
Such a system was intended to regulate access to the French labour market for workers from nonmember countries.
Domstolen besvarede herefter de forelagte spørgsmål således:
Similarly, the Court had already held that national legislation which makes the provision of certain services on national territory by an undertaking established in another Member State subject to the issue of an administrative licence constituted a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 59 of the Treaty.
•EØF-traktatens artikel 59 og 60 skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat stiller krav om, at virksomheder, som er etableret i en anden medlemsstat, i tilfælde, hvor de præsterer tjenesteydelser i førstnævnte medlemsstat — når de lovligt og fast beskæftiger statsborgere i tredjelande —for sådanne arbejdstagere skal opnå arbejdstilladelser fra en national myndighed med ansvar for spørgsmål vedrørende indvandreres beskæftigelse og betale de hermed forbundne udgifter, således al de ellers vil kunne blive pålagt en administrativ bøde.·
Workers employed by an undertaking established in one Member State who were temporarily sent to another Member State to provide services did not in any way seek access to the labour market in that second State, if they returned to their country of origin or residence after completion of
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 1. juni 1994.
Advocate General Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 1 June 1994
»Når en virksomhed i én medlemsstai præsterer tjenesteydelser i en anden medlemsstat og i denne forbindelse udsender arbejdstagere med statsborgerskab i tredjelande, der lovligt og fast er beskæftiget i virksomheden, er traktatens artikel 59 ff. til hinder for en anvendelse af en national lovgivning som den omhandlede franske lovgivning, hvorefter anvendelsen af sådanne arbejdstagere som arbejdskraft er underlagt betingelser som:
'Where an undertaking established in one Member State provides services in another Member State and to that end sends to the latter State workers who are nationals of nonmember countries and are lawfully and habitually employed by that undertaking, Article 59 et seq. of the Treaty precludes the application of national legislation such as the French legislation described above which makes the employment of those workers subject to: the requirement to apply to a national body entrusted by law with a monopoly on the recruitment of workers from nonmember countries for the issue of work permits;
— en forpligtelse til at betale denne myndighed en afgift for dens medvirken, og hvorefter en beskæftigelse af sådanne arbejdstagere, når disse ikke har opnået en arbejdstilladelse som omhandlet, kan give anledning til en administrativ bøde.«
- the requirement to pay to that body a fee for the service rendered; and which imposes an administrative fine where such workers are employed even though they have not obtained the said work permits.'
virksomhed, der udøves af en offentligretlig instituiion, som modtager statsstøtte, eller medlemsstaten optræder på den i forelæggelsesdommen angivne måde over for en beslutning om en sådan udvidelse, som den offentligretlige instituiion træffer.
(State aid — Existing or new aid — Widening of the field of activity of a public benefiting from advantages accorded by the State) (Full Court)
Afslutningsvis måtte i givet fald det andet spørgsmål besvares, hvorved det ønskedes afgjort, om en ny støtteforanstaltning, som der ikke er blevet givet behørig undcrrcining om, alligevel kan sidestilles med en eksisterende støtteforanstaltning, når Kommissionen efter at være blevet gjort bekendt med støtten på grundlag af en klage ikke, efter at den har foretaget en foreløbig undersøgelse, inden for en rimelig frist har iværksat proceduren i henhold lil artikel 93, stk. 2.
By judgment of 5 February 1993, received at the Court on 16 February 1993, the Cour d'Appel de Bruxelles referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Articles 92 and 93.
Da COBAC og Namur AC, et andet privat selskab, der driver virksomhed på samme marked, fandt, at denne udvidelse af OND's virksomhed i betragtning af de privilegier, som OND var blevet tillagt af staten, indehar en ko'lr-Tencefordrejning, indgav de to selskaber en klage til Kommissionen, hvorved de gjorde gældende, at traktatens artikel 92 og 93 var blevet tilsidesat.
The President of the Tribunal de Première Instance de Bruxelles, hearing the application for interim measures, considered that the aid in question was covered by Article 93(1) of the Treaty and held that, owing to that provision's lack of direct effect, he had no jurisdiction to try the case.
Selskaberne anlagde endvidere sag ved de belgiske domstole, navnlig med det formål på grundlag af artikel 93, stk. 3, at få gennemtvunget en suspension af OND's virksomhed i form af eksportkrcditforsikring i forbindelse med eksport til medlemsstaterne, indtil Kommissionen havde truffet en beslutning om, hvorvidt de pågældende støtteforanstaltninger kunne anses for lovlige, eller indtil der forelå en afgørelse af hovedsagen mellem selskaberne og OND og den belgiske stat.
The case came before the Cour d'Appel de Bruxelles, which considered that its outcome depended on the interpretation of Articles 92 and 93 of the Treaty and referred the questions to the Court for a preliminary ruling.
Sondringen mellem eksisterende støtteforanstaltninger og nye støtteforanstaltninger og kompetence- og ansvarsfordelingen mellem henholdsvis Kommissionen og medlemsstaterne og deres retsinstanser
The questions were raised in proceedings initially between Namur-Les Assurances du Crédit SA (hereinafter 'Namur AC') and Compagnie Belge d'Assurance Crédit SA (hereinafter 'COBAC'), on the one hand, and the Office National du Ducroire (hereinafter 'OND') and the Belgian State, on the other.
Præsidenten for Tribunal de premiore instance de Bruxelles, der herved skulle træffe en foreløbig retsafgørelse, fandt, at de omtvistede støtteforanstaltninger var omfattet af traktatens artikel 93, stk. 1, og erklærede sig inkompetent til at påkende sagen under henvisning til, at bestemmelsen ikke har umiddelbare retsvirkninger.
Under the Belgian Law of 31 August 1939 on the OND, that body, which was a public establishment responsible, in particular, for guaranteeing risks relating to foreign trade transactions, was accorded a number of advantages. These were: a State guarantee, formulated as a general principle, capital endowment of State income-producing bonds, the covering of its annual financial deficit by the State and exemption from the tax on insurance contracts and from corporation tax.
Denne afgørelse fra præsidenten for Tribunal de première instance de Bruxelles blev herefter indbragt for Cour d'appel de Bruxelles, der fandt, at sagens afgørelse beroede på, hvorledes traktatens artikel 92 og 93 skal fortolkes, og derfor forelagde Domstolen de pågældende præjudicielle spørgsmål.
In 1989, the public establishment entered the market for credit risk insurance in western Europe with the approval of its supervising ministers.
Domstolen bemærkede, at støtteordniner, der allerede var gældende før tidspunktet for traktatens ikrafttrædelse, og støtteordninger, der lovlig! er blevet iværksat under iagttagelse af de i artikel artikel 93, stk. 3, fasisatte krav, herunder de krav, som fremgår af den af Domstolen i sin praksis fastlagte fortolkning af artikel 93, skal anses for eksisterende støtteordninger efter artikel 93, stk. 1.
In replying to the questions submitted by the national court in this case it was necessary for the Court to recall, first, the structure of the provisions of Article 93 of the Treaty and the powers and responsibilities which they confer on the Commission, on the one hand, and on the Member States and their courts, on the other, having had regard to the distinction between existing aid and new aid.