natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Endelig udtalte Retten, at når den fastsætter en bøde som led i udøvelsen af den fulde prøvelsesret, er der i sagens natur ikke tale om en præcis matematisk operation, og at den er ikke bundet af Kommissionens beregninger, men skal foretage sin egen vurdering under hensyntagen til alle sagens omstændigheder (dommen i sagerne ARBED mod Kommissionen, Unimétal mod Kommissionen, Krupp Hoesch mod Kommissionen, Preussag mod Kommissionen, Cockerill-Sambre mod Kommissionen, British Steel mod Kommissionen, Aristrain mod Kommissionen og Ensidesa mod Kommissionen).
investigation and decision on different organs or persons and, second, the decisionadopted by the Commission cannot,under the Treaty, form the subject-matter ofan appeal to a tribunal with unlimited jurisdiction as required by the ECHR. Inresponse to this plea, the Court pointed out that fundamental rights form an integral part of the general principles of law, the observance of which the Community judicature ensures,and that the procedural guarantees provided for by Community law do not preclude the Commission from combiningthe functionsof prosecutor and judge.
I processuel henseende gav visse af disse domme Retten lejlighed til at erindre om retspraksis, der fastlagdes ved Rettens dom af 22. oktober 1997 i sagen SCK og FNK mod Kommissionen (forenede sager T-213/95 og T-18/96, Sml.
The Court then held that in actions based on the secondparagraph of Article 33 and the second paragraph of Article 36 of the ECSCTreaty, the review of the legality of a Commission decision establishing aninfringement of the competition rules and imposing a fine on the natural or legalperson concerned on that basis must be regarded as an effective judicial reviewof the decision.
II, s. 1739) vedrørende Kommissionens overholdelse af en rimelig frist, når den træffer afgørelser i forbindelse med administrative procedurer i konkurrencesager.
The pleas on which the natural or legal person concerned mayrely in support of his application for annulment or amendment of a financialpenalty are of such a kind as to enable the Court to assess the merits both in lawand in fact of any accusation made by the Commission in the field of competition(see, in the context of the EC Treaty, Case T-348194 Enso Espafiola v
Retten fandt i dommen i sagen Aristrain mod Kommissionen, at et tidsrum på 36 måneder mellem de første undersøgelser i virksomhedens kontorer og vedtagelsen af beslutningen ikke var urimelig.
On 20 April 1999 the Court delivered a long judgment 6 under the EC Treaty,deciding 12 cases brought by undertakings involved in the polyvinylchloride("PVC") sector.
Når navnlig hensås til sagens betydning og kompleksitet samt til antallet af berørte virksomheder, fandt Retten især, at den omstændighed, at der forløb omkring 13 måneder, hvoraf flere blev brugt på en intern undersøgelse, der blev gennemført efter anmodning fra parterne selv mellem den administrative høring og vedtagelsen af beslutningen, ikke udgjorde en tilsidesættelse af dette princip.
The startingpoint, as regards judicial decisions,in this matteris the judgmentof 27 February 1992in Joined Cases T-79189,T-84189, T-85/89,T-86/89, T-89/89, T-91189, T-g2lgg, T-g4lgg, T-96189,T-98/89, T-102189 and T - 104 / 89 BASF and Others v Commission\ggzl ECR II-315, by which the Courtdeclared non-existent Commission Decision 89l190lEEC of 21 December 1988penalising the PVC producers for infringement of Article 85(1) of the EEC Treaty("the 1988decision"). On appeal by the Commission, the Court of Justice, in its
Det var ligeledes i Aristrain-sagen, at Retten tog stilling til et anbringende til støtte for annullationspåstanden, der vedrørte tilsidesættelse af retten til uafhængig og upartisk domstol.
Joirrrd Cases T-305194, T-306/94, T-307/g4, T-313/g4 to T-316 /g4, T-318/g4, T-325/g4, T-328/g4,
samtidige udøvelse af påtale- og beslutningsfunktionen— at kravet om adgang til en effektiv retslig prøvelse af enhver beslutning fra Kommissionen, der fastslår og fastsætter sanktioner for en overtrædelse af fællesskabsreglerne for konkurrencen, udgør et almindeligt fællesskabsretligt princip, der følger af medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner.
judgment of 15 June 1994 in Case C-I37192 P Commission v BASF and Others U9941ECR I-2555 ("the judgment of 15 June 1994"), set aside the judgment of the Court of First Instance and simultaneously annulled the 1988 decision.
I forbindelse med et søgsmål i medfør af EKSF-traktatens artikel 33, stk. 2, og artikel 36, stk. 2, må prøvelsen af lovligheden af en kommissionsbeslutning, hvorved der konstateres en overtrædelse af konkurrencereglerne og pålægges den pågældende fysiske eller juridiske person en bøde herfor, betragtes som en effektiv domstolsprøvelse af den pågældende retsakt.
Following that judgment, the Commission adopted, on 27 July lgg4, a freshdecision in relation to the producers who had been the subject of the originaldecision, with the exception of Solvayand Norsk Hydro ("the 1994 decision").By this second decision, the Commission found that there had been an agreementandior concerted practice contrary to Article 85 of the EC Treaty under which theproducers supplying PVC in the Community took part in regular meetings inorder to fix target prices and target quotas, plan concerted initiatives to raise pricelevels and monitor the operation of those collusive arrangements.
Hvad angår domstolsafgørelser var udgangspunktet for disse sager dommen af 27. februar 1992, BASF m.fl. mod Kommissionen (forenende sager T-79/89, T-84/89, T-85/89, T-86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94/89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 og T-104/89, Sml.
With regard to the claims for annulment of the decision, the Court consideredfirst the pleas alleging defects of form and procedure and then the pleas on thesubstance.
II, s. 315), hvorved Retten erklærede Kommissionens beslutning 89/190/EØF af 21. december 1988, i henhold til hvilken PVC-producenterne blev pålagt sanktioner for overtrædelse af EØF-traktatens artikel 85, stk. 1 (herefter 1988-beslutningen), for at være en nullitet.
The various pleas alleging defects of form and procedure fell into four maincategories, the applicants contending: (a) that the Commission's appreciation of the scope of the judgment of 15 June 1994 annulling the 1988 decision and theconsequences it drew therefrom were wrong; (b) that there were irregularities inthe adoption and authenticationof the 1994 decision; (c) that the procedure priorto the adoption of the 1988 decision was vitiated by irregularities; and (d) thatinsufficient reasons were given for the 1994 decision so far as concerned certainquestions falling within the precedingthree categories.
I den af Kommissionen anlagte appelsag ophævede Domstolen imidlertid ved dom af 15. april 1994 (sag C-137/92, Kommissionen
While none of the pleas as to procedure raised by the applicants was upheld, someof the Court's findings should be noted.
Dom af 20.4.1999, forenede sager T-305/94, T-306/94, T-307/94, T-313/94—T-316/94, T318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 og T-335/94, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 931.
Certain applicants contendedthat the Commission had infringed the general legalprinciple non bis in idem (no one shall be tried twice for the sameoffence) byadopting a fresh decision following the judgment of 15 June 1994.
Som følge af denne dom vedtog Kommissionen den 27. juli 1994 en ny beslutning (herefter 1994-beslutningen) over for de producenter, der var omhandlet af den oprindelige beslutning, dog bortset fra Solvay og Norsk Hydro.
stated that the Commission could not bring proceedings against an undertakingunder Regulation No 17 7 and Regulation No 99163 8 for infringement of Community competition rules, or penalise it by the imposition of a fine, foranti-competitive conduct which the Court of First Instance or the Court of Justicehad already found to be either proven or unprovenby the Commission in relationto that undertaking.
Ved denne beslutning konstaterede Kommissionen, at der forelå en aftale og/eller en samordnet praksis i strid med EF-traktatens artikel 85, hvorved de producenter, der leverer PVC i Fællesskabet, deltog i regelmæssige møder med henblik på at fastsætte målpriser og målkvoter, planlægge samordnede initiativer til prisforhøjelser samt at føre tilsyn med nævnte hemmelige aftalers funktion. Denne beslutning bekræftede i artikel 3 de bøder, der blev pålagt i 1988 over for hver af de 12 virksomheder, der igen var omfattet af en sag om overtrædelser, på et samlet beløb på 19 mio. ECU.
In the case before it, the Court of First Instance rejected thisplea because, first, the Commission's adoption of the 1994 decision after the 1988decision had been annulled did not result in the applicants' incurring a penaltytwice in respect of the same offence and, second, when the Court of Justiceannulled the 1988 decision in its judgment of 15 June 1994 it did not rule on anyof the substantivepleas raised by the applicants, so that the Commission wasmerely remedying the formal defect found by the Court of Justice when it adoptedthe 1994 decision and did not take action against the applicants twice in relationto the same set of facts.
De 12 virksomheder, der var adressater for 1994beslutningen, anlagde søgsmål med påstand om annullation af denne, subsidiært om ophævelse eller nedsættelse af bøderne.
Among the pleas based on lapse of time, certain applicants argued that the Commission had offended against the principle that it must act within a reasonabletime.
Det betydelige omfang af sagsøgernes processkrifter var bemærkelsesværdigt, idet sagsøgerne fremlagde processkrifter på mere end 2 000 sider, som indeholdt omkring 80 juridiske klagepunkter og var udarbejdet på fem processprog.
The Court observed that the Commission had to comply with the generalprinciple of Community law laid down in SCI( and FNK v Commission, citedabove.
Hvad angår annullationspåstandene undersøgte Retten for det første anbringenderne vedrørende formmangler og procedurefejl og for det andet anbringenderne vedrørende sagernes realitet.
It then found that the administrative procedure before the Commissionhad lasted for a total of some 62 months, pointing out that the period duringwhich the Community judicature had examined the legality of the 1988 decisionand the validity of the judgment of the Court of First Instance could not be takeninto account in determining the duration of that procedure. It held that the Commission had acted consistently with the principle in question.
De forskellige anbringender vedrørende formmangler og procedurefejl faldt i fire grupper. Sagsøgerne gjorde således gældende, at a) Kommissionens fortolkning af rækkevidden af dommen af 15. juni 1994 om annullation af beslutningen af 1988 og de konsekvenser, den har draget heraf, var urigtig; b) at der blev begået uregelmæssigheder i forbindelse med vedtagelsen og stadfæstelsen af beslutningen; c) at proceduren forud for vedtagelsen af beslutningen af 1988 var behæftet med uregelmæssigheder; og d) at beslutningen ikke var tilstrækkelig begrundet med hensyn til visse spørgsmål, der var omfattet af tre nævnte punkter.
In determining whether the administrative procedure before the Commission wasreasonable, the Court drew a distinction between the procedural stage openingwith the investigations in the PVC sector in November 1983, based on Article 14of Regulation No 17, and the procedural stage which started on the date uponwhich the undertakings concerned received notification of the statement ofobjections, and considered separately whether the time taken for each of those twostages was reasonable. Its reasonableness was assessed in relation to theindividual circumstances of the case, and in particular its context, the conduct ofthe parties during the procedure, what was at stakefor the various undertakings
Visse af sagsøgerne gjorde gældende, at Kommissionen havde tilsidesat princippet non bis in idem ved at vedtage en ny beslutning i PVC-sagen efter
Commission Regulation No 99/63/EEC of 25 July 1963 on the hearingsprovided for in Article 19(1) and(2) of Council Regulation No 17 (OJ, English Special Edition 1963-1964,p. 47\.
dommen af 15. juni 1994.
concerned and the case's complexity.
Retten fandt i dette spørgsmål, at en virksomhed ikke kan retsforfølges af Kommissionen på grundlag af forordning nr. 17 7 og nr. 99/638for tilsidesættelse af Fællesskabets konkurrenceregler eller pålægges en bøde af Kommissionen under henvisning til en konkurrencebegrænsende adfærd, som Retten eller Domstolen allerede har fastslået er eller ikke er bevist af Kommissionen.
As regards the secondstage, the Courtconsidered that the criterion of what was at stakefor the undertakings involvedwas of particular importance.
Retten forkastede anbringendet i sagen, dels fordi Kommissionen ved at vedtage 1994beslutningen efter denne annullation ikke havde pålagt sagsøgerne to sanktioner for samme overtrædelse, dels fordi Domstolen i sin dom af 15. juni 1994, der annullerede 1988-beslutningen, ikke tog stilling til nogen af de realitetsanbringender, som sagsøgerne havde påberåbt sig, hvorfor Kommissionen således ved at vedtage 1994beslutningen blot afhjalp en af Domstolen kritiseret formel mangel og ikke to gange forfulgte sagsøgerne for samme forhold.
First, the notification of the statement of objections in a procedure for establishing an infringement presupposes the initiation of theprocedure under Article 3 of Regulation No 17.
Blandt anbringenderne vedrørende den medgåede tid gjorde sagsøgerne gældende, at Kommissionen havde tilsidesat princippet om, at den skal handle inden for rimelig tid.
By initiating that procedure, the Commission evidences its intention to proceed to a decision finding aninfringement (see, to that effect, Case 48172 Brasseriede Haecht v Wilkin Janssen[1973] ECR 77).
Retten fastslog herefter, at Kommissionen havde handlet i overensstemmelse med det pågældende princip.
In the present case, thelength of the second procedural stage before the Commission, that is to say 10 months, was held to be reasonable.
Det bemærkes, at for at bedømme, om den administrative procedure i Kommissionen var rimelig, sondrede Retten mellem den fase, der indledtes ved de kontrolundersøgelser af PVC-sektoren, der blev foretaget i november 1983 på grundlag af artikel 14 i forordning nr. 17, og den fase, der påbegyndtes på tidspunktet for de pågældende virksomheders modtagelse af meddelelsen af klagepunkter, og hver etape blev vurderet særskilt, når det skulle afgøres, om den havde haft en rimelig varighed.
The Court provided an important clarification with regard to the plea in supportof the claims for annulment of the 1994 decision which alleged infringement of the principle requiring the Commission to act within a reasonable time.
Rimeligheden af denne fases varighed blev vurderet ud fra de særlige omstændigheder, der kendetegnede sagen, herunder
It heldthat infringement of that principle, if established, would justify the annulment of the 1994 decision only in so far as it also constituted an infringement of the rightsof defence of the undertakings concerned.
Rådets forordning af 6.2.1962, første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81).
The Court of First Instance rejected those claims since it considered, having regard to the operative part ofthe judgment of 15 June 1994 read in the light of its grounds, that the Court of
Kommissionens forordning nr. 99/63/EØF af 25.7.1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42).
Justice had annulled the 1988 decision on account of a procedural defect affectingonly the manner in which it was finally adopted by the Commission.
dens baggrund, parternes adfærd under proceduren, hvad der stod på spil for de forskellige berørte virksomheder samt sagens komplekse karakter.
decision, the annulment did not affect the validity of the measures preparatory tothat decision, before the stage at which the defect was found.
Ved at indlede denne procedure havde Kommissionen tilkendegivet sin vilje til at nå frem til en afgørelse om konstatering af en overtrædelse (jf. i denne retning Domstolens dom af 6.2.1973, sag 48/72, Brasserie de Haecht, Sml. s. 77).
In thatregard, the Court essentially stated that observance of the rights of the defencerequires that each undertaking or association of undertakings concerned be giventhe opportunity to be heard as to the objections raised against each of them whichthe Commission proposes to deal with in the final decision finding infringementof the competition rules.
Dels er det først fra modtagelsen af meddelelsen af klagepunkter, at en virksomhed kan gøre sig bekendt med genstanden for den procedure, der er indledt imod den, og med den adfærd, Kommissionen kritiserer den for.
In the present case, since the annulment of the 1988decision had not affected the validity of the measures preparatory to that decision,taken prior to the stage at which the defect had occurred,the Court held that thevalidity of the statement of objections sent to each of the applicants at thebeginning of April 1988 was not affected by the judgment of 15 June L994, norwas the validity of the oral stage of the administrative procedure which had takenplace before the Commission in September 1988.
Virksomhederne har således en særlig interesse i, at denne anden fase af proceduren gennemføres med rettidig omhu af Kommissionen, uden at deres ret til kontradiktion dog berøres. I sagen fandtes længden af den anden fase i proceduren ved Kommissionen, nemlig ti måneder, at være rimelig.
A new hearing of theundertakings concerned would therefore have been required before the 1994decision only if, and to the extent that, the latter had contained objections whichwere new in relation to those set out in the original decision annulled by the
Er det ikke godtgjort, at den tid, der er forløbet, har påvirket de pågældende virksomheders evne til at forsvare sig effektivt, påvirker den manglende overholdelse af princippet om en rimelig frist ikke gyldigheden af den administrative procedure og kan således kun betragtes som årsag til en skade, der kan påberåbes overfor Fællesskabets retsinstanser i forbindelse med et søgsmål baseret på traktatens artikel 178 og artikel 215, stk. 2 (nu henholdsvis artikel 235 EF og artikel 308, stk. 2, EF).
The pleas on the substance put forward by the applicants were also rejected, sothat the findings made by the Commission were confirmed, with the exception,however, of the allegations that Sociötö Artösienne de Vinyle ("SAV") hadparticipatedin the infringement after the first half of 1981. e
Da den konstaterede procedurefejl var opstået i den sidste
Th" fine imposed on SAV was accordingly reduced by the Court.
fase af vedtagelsen af beslutningen af 1988, havde annullationen ikke påvirket gyldigheden af de forberedende retsakter, der var vedtaget på et tidligere trin.
in so far as documents obtained by the Commission were used against them,challenge, in the actions brought by them against the 1994 decision, the legalityof decisions to investigate addressed to other undertakingsr0 whose actions to challenge the legality of those decisions directly, if brought,may or may not havebeen admissible.
Sagsøgerne anfægtede endvidere fremgangsmåden for vedtagelsen af 1994beslutningen efter annullationen af 1988beslutningen med den begrundelse, at selv om den konstaterede fejl var opstået i den sidste fase af vedtagelsen af beslutningen af 1988, krævedes det, hvis Kommissionen skulle råde bod på denne fejl, at visse proceduremæssige garantier blev respekteret, før 1994beslutningen blev vedtaget (indledelse af en ny administrativ procedure, gennemførelse af visse faser af procedurerne, som fastsat i afledt ret, samt mere generelt iagttagelse af retten til at blive hørt).
Similarly, in an action for the annulment of the final decision, the applicants could challenge the legality of the authorisations to investigate,which were not measures that could be challenged by an action under Article 173of the EC Treaty (now, after amendment, Article 230 EC).
Retten bemærkede bl.a. herom, at retten til kontradiktion indebærer, at hver berørt virksomhed eller sammenslutning af virksomheder får lejlighed til at udtale sig om de klagepunkter, som Kommissionen i sin endelige beslutning, hvori overtrædelsen af konkurrencereglerne konstateres, agter at fremføre mod dem.
With regard to themerits, the Court stated that the plea had to be understood as alleginginfringement of the general principle of Community law ensuring protectionagainst intervention by the public authorities in the sphere of private activities ofany person, whether natural or legal, which was disproportionateor arbitrary
Det var derfor ikke nødvendigt atter at høre de pågældende virksomheder før vedtagelsen af beslutningen, medmindre denne indeholdt nye klagepunkter i forhold til dem, der var anført, hvilket ikke var tilfældet.
Since the undertakings did in factcooperate in an investigation carried out on authorisation,the plea alleging undueinterference by the public authority in the sphere of private activities of thenatural or legal person concerned was unfounded, in the absence of any evidencethat the Commission went beyond the cooperation offered by the undertakings.
Sagsøgernes anbringender om sagernes realitet blev ligeledes forkastet, og Kommissionens konstateringer blev fundet retmæssige, bortset fra klagepunkterne vedrørende Société artésienne de vinyle's (herefter SAV) deltagelse i overtrædelsen i en periode efter første halvår af 1981 9.
In its assessment of themerits of this plea, il the Court stated that it had to consider whether, in theabsence of any right to silence expressly granted by Regulation No 17, certainlimitations on the Commission's powers of investigation were nevertheless impliedby the need to safeguardthe rights of the defence, which the Court has held tobe a fundamental principle of the Community legal order.
Sagsøgerne fremsatte en række anbringender vedrørende beviserne.
Since a decision to investigate is a measure against which an action for annulment may be brought under
I denne forbindelse blev det undersøgt, om de beviser, som Kommissionen havde lagt til grund over for virksomhederne, kunne fremlægges. Særligt skulle Retten træffe afgørelse om, hvorvidt nogle af sagsøgernes anbringender vedrørende overtrædelse af princippet om boligens ukrænkelighed kunne antages til realitetsbehandling, og om der skulle gives medhold i disse.
Article 173 of the Treaty (now, after amendment, Article 230 EC), an undertaking to which such a decisionis addressed that does not challenge it within the period laid down is time barred in an action brought against the decision adopted following the administrative procedure from arguing ttrat the decision to investigate isunlawful.
sondrede mellem beslutningen om kontrolundersøgelser og undersøgelsesfuldmagten, fandt, at sagsøgerne under et søgsmål til prøvelse af 1994beslutningen, såfremt dokumenter tilvejebragt af Kommissionen anvendes imod dem, kunne bestride lovligheden af beslutninger om kontrolundersøgelser, der var rettet til andre virksomheder10, da det ikke stod fast, at begge virksomheder med et direkte søgsmål til prøvelse af disse beslutninger uden enhver tvivl ville have kunnet gøre gældende, at de var retsstridige.
lead to the imposition of penalties, it was also necessary to prevent those rightsfrom being irremediably impaired during preliminary inquiry procedures which could be decisive in providing evidence of the unlawful nafureof conduct engaged in by undertakings (Case 374187Orkem v Commission [1989] ECR 3283 and Case T-34193 Sociötö Gönörale v Commission [1995] ECR II-545).