natgillin/translations-raw huggingface dataset:
"Rådets forordning (EØF) nr. 805/68 af 27. juni 1968 om den fælles markedsordning for oksekød, Rådets forordning (EØF) nr. 885/68 af 28. juni 1968 om de almindelige regler for ydelse af eksportrestitutioner for oksekød og om kriterierne for fastsættelse af disse restitutionsbeløb, Rådets forordning (EØF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter og Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter skal fortolkes således, at en erhvervsdrivende ikke, når der ikke i disse forordninger er fastsat en sats for de pågældende produkter, som er gyldig for alle tredjelande, er berettiget til en differentieret restitution ved eksport af oksekød til et tredjeland, såfremt det eksporterede produkt er gået til grunde som følge af force majeure efter at have forladt Fællesskabets toldområde, men inden det er blevet indført i det tredjeland, som er destinationsland.II II
"Regulation (EEC) No 805/68 of the Council of 27 June 1968 on the common organization of the market in beef and veal, Regulation (EEC) No 885/68 of the Council of 28 June 1968 laying down general rules for granting export refunds on beef and veal and criteria for fixing the amount of such refunds, Council Regulation (EEC) No 565/80 of 4 March 1980 on the advance payment of export refunds in respect of agricultural products and Commission Regulation (EEC) No 3665/87 of 27 November 1987 laying down common detailed rules for the application of the system of export refunds on agricultural products must be interpreted as meaning that, not having fixed a rate valid for all non-member countries for the products concerned, they do not entitle a trader to a differentiated refund for exports of beef to a non-member country in a case where the goods exported were destroyed as a result of force majeure after leaving the customs territory of the Community and prior to importation in the unaltered state into the non-member country of destination."
Generaladvokat C. Gulmann fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (S.iette Afdeling) den 19. .januar 1993.
Mr Advocate General Gulmann delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 19 January 1993.
"Rådets forordning nr. 805/68 af 27. juni 1968, Rådets forordning nr. 885/68 af 28. juni 1968, Rådets forordning nr. 565/80 af 4. marts 1980 og Kommissionens forordning nr. 3665/87 af 27. november 1987 skal fortolkes således, at en eksportør ikke er berettiget til en restitution - ud over den der måtte være ret til efter artikel 20 i
"Regulation No 805/68 of the Council of 27 June 1968, Regulation No 885/68 of the Council of 28 June 1968, Council Regulation No 565/80 of 4 March 1980 and Commission Regulation No 3665/87 of 27 November 1987 must be interpreted as meaning that, in the case where goods have not been imported into the country of destination, an exporter is not entitled to a refund (over and above that to which he may be entitled under Article 20 of Regulation No 3665/87) and must therefore either make reimbursement of the advance payment received or forfeit the security lodged in an equivalent amount, even though the goods perished in transit from the State of exportation to the country of destination as a result of force majeure."
25.5.1993 "Den Europæiske Socialfond - påstand om annullation af en nedsættelse af et oprindeligt bevilget økonomisk tilskud" (Sjette Afdeling)
By application lodged on 27 December 1991, IRI, a non-profit-making body, requested the annulment of the Commission decision contained in a letter of 6 November 1991 reducing assistance initially granted by the European Social Fund in respect of a training project submitted by IRI.
Til støtte for annullationssøgsmålet påberåbte IRI sig, at beslutningen i Kommissionens skrivelse af 6. november 1991 var i strid med artikel 6, stk. 1, i Rådets forordning nr. 2950/83, fordi Kommissionen i strid med denne bestemmelse ikke havde givet den berørte medlemsstat lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger, før den anfægtede beslutning blev truffet.
- > ecision contained in the letter from the Commission had infringed Article 6(1) of Council Regulation No 2950/83 in so far as the Commission, contrary to the requirements of that provision, had not given the Member State in question the opportunity to submit its observations before adopting the disputed decisions.
Det fremgik ikke af sagens akter, at de belgiske myndigheder havde haft lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger i overensstemmelse med for ordningens artikel 6, stk. 1.
It did not appear from the file before the Court the Belgian authorities Md the opportunity to make comments, in accordance with the provisions of Article 6(1) of the regulation.
Domstolen udtalte, at i betragtning af, at det ansvar, som medlemsstaten påtager sig ved fremlæggelsen og den økonomiske kontrol af uddannelsesprojekter, spiller en central rolle og er betydeligt, er den berørte medlemsstats mulighed for at fremsætte sine bemærkninger, før der træffes endelig afgørelse om nedsættelse, et væsentligt formkrav, hvis manglende overholdelse medfører, at de anfægtede beslutninger er en nullitet.
Having regard to the central rôle of the relevant Member State and to the importance of the of the responsibilities which that State assumes in the orosentation and supervision of the financing of training measures, the
Kommissionens beslutning om at nedsætte Den Europæiske Socialfonds tilskud i forbindelse med ansøgning om tilskud nr. 85/0209/B6 til 1 833 588 BFR annulleres.
The Commission decidor* to reduce to SFR 1 833 588 th«? assistance from the European Social Fund in respect of tue Application for Assistance No 85/0209/B6 is annulled;
Generaladvokat M. Darmon fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (S.iette Afdeling) den 17. december 1992.
«Ir Advocate General Darmon delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 17 December 1992.
Han foreslog følgende afgørelse:
'IP proposed that the Court should:
Ved dom af 10. januar 1992, indgået til Domstolen den 23. januar s.a., havde Tribunal de première instance de Bruxelles forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 77/388/EØF.
By judgment of 10 January 1992, which was received at the Court Registry on 23 January 1992, the Court of First Instance, Brussels, referred two questions to the Court for a preliminary ruling on the interpretation of Council Directive 77/388/EEC.
Bal ly, som markedsfører sko af samme navn, modtager fra kunderne betaling for deres køb enten kontant, med check eller ved brug af kreditkort.
Bally, which markets shoes bearing the same trade name, asks its customers to pay for their purchases in cash, by cheque or by credit card.
I sidstnævnte henseende har Bally indgået aftaler med forskellige kreditkort udstedende virksomheder, hvori det er fastsat, at såfremt en kunde, der har et kreditkort, køber et gode og i den forbindelse bruger kortet, godtgør den kortudstedende virksomhed leverandøren af varen varens pris med fradrag af en provision på normalt 5% af betalingerne.
For payment by credit card Bally has concluded agreements with various credit card issuers which provide that where the customer pays for goods using his credit card, the card issuer reimburses the price of the goods to the supplier after deducting a commission, generally around 5%, on the payments.
Bally, der er momspligtig, var i tvivl om, hvorvidt afgiften skulle beregnes af det nettobeløb, Bally modtager fra de kreditkortudstedende virksomheder, dvs. efter fradrag af den provision, de beregner sig, eller af bruttobeløbet, dvs. varens pris før fradrag af provisionen.
Bally, which is subject to VAT, was in doubt over the question of whether it was deductible from the tax on the net amount which it received from the credit card issuers after deduction of their commission or on the gross amount, namely, the price of the goods before deduction of that commission.
Domstolen bemærkede indledningsvis, at såfremt køberen betaler varens pris ved brug af kreditkort, er der tale om to transaktioner: For det første leverandørens salg af varen, hvor der i den samlede pris, der forlanges, også er indkalkuleret den moms, som køberen betaler i sin egenskab af den endelige forbruger, og som leverandøren opkræver på afgiftsmyndighedernes vegne, og for det andet kreditkortudstederens levering af tjenesteydelser til leverandøren.
There are two transactions when the purchaser pays the price of the goods by means of a credit card: first of all, the sale of the goods by the supplier, who calculates in the total price the VAT which is to be paid by the purchaser as final consumer and charged by the supplier on behalf of the revenue authorities; secondly, the supply of services to the supplier by the issuer of the card.
Sidstnævnte ydelser kan bl.a. bestå i at yde sikkerhed for betalingen af den vare, som er købt ved brug af kortet, salgsfremmende virksomhed for leverandøren som følge af, at han får mulighed for at skaffe sig nye kunder, og eventuel reklame for leverandøren.
The purpose of that service is to guarantee payment of the goods purchased by means of tho card, promotion of the suppliers's business by offering the possibility of acquiring new customers, possible advertising of the supplier or some other object.
Det var under sagen oplyst, at den sidstnævnte transaktion er fritaget for moms i Belgien.
According to the Court, it appeared from the file before it that the second transaction was exempt from VAT in Belgium.
Domstolen udtalte, at formålet med den harmonisering, der tilsigtes med sjette direktivs artikel 11 A, stk. 1, litra a), ikke vil kunne nås, så fremt beskatningsgrundlaget er forskelligt, alt efter om det drejer sig om den moms, den endelige forbruger skal betale, eller om at fastsætte den afgiftspligtiges momstilsvar over for afgiftsmyndighederne.
It follows that where the supplier has calculated VAT on the total price to be paid by the purchaser in order to charge it on behalf of the revenue authorities, it is the same taxable basis which must be taken into consideration in order to determine the amount of VAT which the supplier, as a taxable person, is to pay to the revenue authorities.
Når leverandøren har beregnet den moms, køberen skal betale, af hele varens pris, med
The deduction made by the card issuer constitutes a reciprocal consideration for a service provided by it to the
Denne tjenesteydelse er en selvstændig transaktion, i forhold til hvilken køberen er tredjemand.
That service is the subject of an independent transaction in which the purchaser is a third party.
Domstolen bemærkede afslutningsvis, at den måde, hvorpå betalingen finder sted i forholdet mellem køber og leverandør, ikke kan medføre en ændring af beskatningsgrundlaget.
The Court aoded that the methods of payment used in transactions between purchaser and supplier cannot change the taxable basis.
"Artikel 11 A, stk. 1, litra a), i sjette momsdirektiv skal fortolkes således, at såfremt varens pris ved et salg betales af køberen med et kreditkort og af kortudstederen udbetales til leverandøren med fradrag af en vis procentdel i provision som betaling for en tjenesteydelse fra kortudstederen til leverandøren af varen, skal det fradragne beløb medregnes i beskatningsgrundlaget for den afgift, som den afgiftspligtige leverandør skal afregne til afgiftsmyndighederne." hederne."
"Article HA(l)(a) of the Sixth Directive must be interpreted as meaning that where, during a sale transaction, the price of goods is paid by the purchaser by credit card and is paid to the supplier by the card issuer with a deduction of a percentage by way of commission for having provided a service to the supplier of the goods, that deduction must be included in the taxable basis for the tax which the taxable supplier must pay to the revenue authorities."
Generaladvokat C. Gul mann fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 3. marts 1993.
Hr Advocate General Gulmann delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 3 March 1993.
"Artikel HA i Rådets sjette direktiv skal fortolkes således, at beskatningsgrundlaget, hvor en køber betaler for en vare med et kreditkort, er den salgspris - med undtagelse af selve merværdiafgiften -som fremgår af den kreditkortnota, køberen underskriver ved køb af varen, og ikke det beløb, som leverandøren modtager fra kreditkort udstederen, efter at denne har fradraget et provisionsbeli
"Article IIA of the Sixth Council Directive must be interpreted as meaning that where a buyer pays for goods by credit card the taxable basis is constituted by the sale price, less value added tax, which is shown on the coupon which the buyer signs on purchasing the goods and not the amount which the trader receives from the organization issuing the credit card after deducting its commission."
25.5.1993 Præjudiciel "Fortolkning af Traktatens artikel 30 og 36 - nationale lovbestemmelser om salg af kontaktlinser" (Sjette Afdeling)
By judgment of 2 June 1992, which was received at the Court Registry on 16 lune 1992, the Court of Cassation referred two questions to the Court for a pre i imi nary ruling on the interpretation of Articles 30 and 36 of the Treaty as regards the French public health code which prohibits the sale of corrective lenses by non-holders of an optician's certificate (Diplôme d'opticien-lunetier) or equivalent qualification.
Ved dom af 2. juni 1992, indgået til Domstolen den 16. juni s.a., havde Cour de cassation forelagt Domstolen to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Traktatens artikel 30 og 36 i forhold til Frankrigs code de la santé publique (lov om offentlig sundhed), hvorefter korrigerende
f'is regards legislation prohibiting certain forms of marketing, the Court minted out that it had previously held that national legislation which OÍ ants to a certain professional category a monopoly in respect of the distribution of certain products is capable, insofar as it restricts sales
- 19 - glas kun må forhandles af personer, der er i besiddelse af et eksamensbevis som optiker eller et tilsvarende bevis.
- 19 to certain channels, of affecting the possibilities of marketing imported products and may accordingly constitute a measure having an effect equivalent to a quantitative restriction on imports within the meaning of Article 30 of the Treaty.
Domstolen bemærkede videre, at det følger heraf, at en lovgivning som den i hovedsagen omtvistede, hvorefter kontaktlinser og dertil knyttede varer kun må forhandles af specialiserede mellemmænd, kan påvirke samhandelen inden for Fællesskabet.
It followed that legislation of the kind in question in the main proceedings which reserves the sale of contact lenses and ancillary products to specialist agents is likely to affect intra-Community trade.
Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt en sådan lovgivning kan begrundes i Traktatens artikel 36, udtalte Domstolen, at nationale lovbestemmelser, hvorefter alene særlig kvalificerede personer med et relevant fagligt eksamensbevis må forhandle produkter, der skal korrigere fejl, som hindrer den menneskelige organisme i at fungere, har til formål at beskytte den offentlige sundhed.
As regards the justification of such legislation on the basis of Article 36 of the Treaty, the Court pointed out that national legislation which reserves the sale of products intended to restore the proper functioning of the human body to qualified traders who hold a professional qualification in the field is intended to protect public health.
Selv om det tilkommer en øjenlæge at udfærdige den nødvendige recept, kan salget af kontaktlinser nemlig ikke anses for en almindelig handelsmæssig aktivitet, da forhandleren skal være i stand til at give brugerne de nødvendige oplysninger vedrørende anvendelsen og vedligeholdelsen af kontaktlinserne.
The sale of contact lenses, even if oculists remained competent to write prescriptions, cannot be considered a commercial activity like any other, since the seller must be able to supply information to users concerning the use and care of lenses.
Det forhold, at optikerne har eneret på salg af kontaktlinser og dertil knyttede varer, kan nemlig sikre beskyttelsen af den offentlige sundhed.
The fact that sale of contact lenses and ancillary products is reserved to opticians is likely to guarantee protection of public health.
Det fremgår nemlig på ingen måde af sagen, at en sådan lovgivning går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå det tilsigtede mål.
There was nothing in the file before the Court which showed that such legislation exceeded what was necessary to achieve that objective.
EØF-Traktatens artikel 30 skal fortolkes således, at den er til hinder for nationale lovbestemmelser, hvorefter briller, optiske instrumenter og korrigerende glas kun må forhandles af indehavere af et eksamensbevis som optiker.
Article 30 of the EEC Treaty must be interpreted as meaning that it precludes national legislation which reserves the sale of optical appliances and corrective lenses solely to holders of an optician's certificate (Diplome d'opticien-lunetier).
EØF-Traktatens artikel 36 skal fortolkes således, at lovbestemmelser, hvorefter kontaktlinser og dertil knyttede varer kun må forhandles i forretninger, som ledes eller bestyres af personer, der opfylder betingelserne for at udøve hvervet som optiker, er begrundet i hensynet til beskyttelsen af menneskers sundhed."
Article 36 of the EEC Treaty must be interpreted as meaning that national legislation which prohibits the sale of contact lenses and ancillary products in commercial establishments which are not run or managed by persons fulfilling the necessary conditions to practice as opticians is justified on grounds of the protection of public health."
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (S.iette Afdeling) den 4. marts 1993.
Mr Advocate General Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 4 March 1993.
Ved kendelse af 16. april 1991, der indgik til Domstolen den 1. juli 1991, havde Bundesverwaltungsgericht forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Traktatens artikel 48 samt Rådets direktiv 68/360/EØF og Kommissionens forordning (EØF) nr. 1251/70.
By order of 16 April 1991, which was received at the Court Registry on 1 July 1991, the Bundsverwaltungsgericht referred to questions for a preliminary ruling on the interpretation of Article 48 of the EEC Treaty, Council Directive 68/360/EEC and Commission Regulation (EEC) No 1251/70.
Sagens baggrund var følgende. Dimitrios Tsiotras har siden 1960 haft bopæl i Tyskland, hvor han indtil oktober 1978 havde forskellige former for lønnet beskæftigelse som arbejdstager.
Mr Tsiotras has been resident in Germany since 1960 where, until October 1978, he pursued various occupations as an employee.
Han har siden da været arbejdsløs og har med virkning fra september 1981 oppebåret offentlig bistandshjælp.
He has been unemployed since then and, from September 1981, has been paid allowances by the social services.
På tidspunktet for Den Hellenske Republiks tiltrædelse af Det Europæiske Fællesskab havde Tsiotras en opholdstilladelse i Tyskland, hvorefter han kunne tage beskæftigelse.
At the time of the accession of the Hellenic Republic to the European Community, Mr Tsiotras was a German residence permit holder which allowed him to work.
I december 1981 ansøgte han om en forlængelse af tilladelsen, men ved beslutning af 1. august 1986 afslog Landeshauptstadt Stuttgart ansøgningen endeligt.
In December 1981 he applied for an extension of that permit, which was refused by decision of the Landeshauptstadt Stuttgart on 1 August 1986.
Denne beslutning blev truffet, efter at der i 1983 var blevet givet endeligt afslag på en ansøgning fra Tsiotras om invalidepension med den begrundelse, at han ikke kunne anses for uarbejdsdygtig. dygtig.
That decision was taken after Mr Tsiotras' application for an invalidity benefit was definitively dismissed in 1983 on the ground that the applicant was not unfit to work.
Domstolen bemærkede, at det må antages at fremgå af bestemmelserne i direktiv 68/360, at den ret til ophold, der efter fællesskabsretten tilkommer arbejdstagere med statsborgerskab i medlemsstaterne, som er arbejdsløse i værtsmedlemsstaten, forudsætter, at den pågældende forinden på grundlag af sin ret til fri bevægelighed har udøvet en lønnet beskæftigelse i værtsmedlemsstaten. medlemsstaten.
The first question it appears from the provisions of Directive 68/360 that the right of residence conferred by Community law on workers of Member States who are unemployed in the host Member State presupposes that those workers, exercising the right of freedom of movement, have previously been employed in the host Member State.
Domstolen bemærkede endvidere, at ingen bestemmelse i akten vedrørende Den Hellenske Republiks tiltrædelse af Fællesskabet eller i den afledte ret sidestiller en beskæftigelse, som en græsk statsborger har haft før Den Hellenske Republiks tiltrædelse, med en beskæftigelse udøvet af en stats borger i en medlemsstat på grundlag af fællesskabsrettens bestemmelser om arbejdskraftens frie bevægelighed.
The Court added that no provision of the Act of Accession of the Hellenic Republic to the Community or of secondary legislation assimilates the post occupied by a national of that Member State before its accession to the Community to that occupied by a national of a Member State under provisions of Community law relating to the freedom of movement for workers.
Det måtte følge heraf, at en græsk statsborger under de omstændigheder, som den forelæggende retsinstans havde henvist til, ikke har nogen ret til ophold på grundlag af Traktatens artikel 48, stk. 3, litra c), og artikel 7 i direktiv 68/360.
It follows that a Greek national who finds himself in the circumstances described by the national court does not enjoy a right of residence under Article 48(3)(c) of the Treaty or Article 7 of Directive 68/360.
Hvad herefter angår spørgsmålet om retten til ophold med henblik på at søge beskæftigelse bemærkede Domstolen under henvisning til sin tidligere praksis, at formålet med artikel 48 tilgodeses, når fællesskabslovgivningen eller national lovgivning giver de pågældende en rimelig frist til i den pågældende medlemsstat at få kendskab til de beskæftigelsestilbud, der svarer til deres erhvervsmæssige kvalifikationer, og til i givet fald at foretage det fornødne for at blive ansat.
- 21 concerned a reasonable time in which to learn of offers of employment on the territory of the Member State in question suitable to their professional qualifications and to take, as appropriate, the necessary measures to take up employment.
Det fulgte heraf, at selv om det godtgøres, at en person som Tsiotras siden Den Hellenske Republiks tiltrædelse af Fællesskabet har været arbejdssøgende i en anden medlemsstat, har vedkommende ikke længere efter fællesskabsretten nogen ret til ophold som arbejdssøgende, for så vidt der er gået flere år siden tiltrædelsen og det tidspunkt, fra hvilket den pågældende -som her oplyst af den nationale retsinstans - objektivt bedømt har været ude af stand til at opnå en beskæftigelse.
It followed from the foregoing that, even if it were established that a person in Mr Tsiotras' situation was, after the accession of the Hellenic Republic to the Community, looking for employment in another Member State, he would no longer enjoy a right of residence to that end under Community law in so far as several years have passed since accession and, according to the national court, it is objectively impossible for him to obtain employment.
Domstolen bemærkede, at som tilfældet er med retten til ophold ved arbejdsløshed, forudsætter retten til at blive boende i værtsmedlemsstaten, at den pågældende forinden på grundlag af reglerne om arbejdskraftens frie bevægelighed har udøvet en lønnet beskæftigelse dér.
As regards right of residence in cases of unemployment, the right to remain within the territory of the host Member State presupposes that the person concerned has been previously employed there in the context of freedom of movement for workers.