natgillin/translations-raw huggingface dataset:
1) Den godtgørelse, som ydes mandlige eller kvindelige arbejdstagere for deltagelse i en efter loven oprettet arbejdstagerrepræsentation, er løn som omhandlet i EØF-traktatens artikel 119 og Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemførelse af princippet om Uge løn til mænd og kvinder.
The compensation paid to a male or female worker for taking part in statutorily established staff representation constitutes pay within the meaning of Article 119 of the EEC Treaty and of Council Directive 75/117/EEC of 10 February 1975 on the approximation of the laws of the Member States relating to the application of the principle of equal pay for men and women.
Såfremt der er et väsentligt større antal kvinder end mænd blandt de deltidsbeskæftigede, er forbuddet i traktatens artikel 119 og direktiv 75/117 mod indirekte forskelsbehandling med hensyn til løn til hinder for en national lovgivning, som — uden at den er egnet til og nødvendig for at nå et legitimt socialpolitisk mål — indebærer, at den godtgørelse, deltidsbeskæftigede personaleudvalgsmedlemmer skal have af arbejdsgiveren, begrænses til kun at omfatte deres individuelle arbejdstid, når de deltager i kurser, der giver de
Where the category of parttime workers includes a much higher number of women than men, the prohibition of indirect discrimination in the matter of pay, as set out in Article 119 of the Treaty and in Directive 751117¡EEC, precludes national legislation which, not being suitable and necessary for achieving a legitimate social policy aim, has the effect of limiting to their individual working hours the compensation which staff committee members employed on a parttime basis are to receive from their employer for attending training courses which impart the knowledge necessary for serving on staff committees and are held during the fulltime working hours applicable in the undertaking but which exceed their individual parttime working hours, when staff committee members employed on a fulltime basis receive
Generaladvokat M. Darmon fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 5. juli 1994.
Advocate General Darmon delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 5 July 1994.
1) Den kompensation, der ydes af arbejdsgiveren til medlemmer af personaleudvalget, er løn som omhandlet i EØF-traktatens artikel 119, stk. 2, og Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder, uanset om kompensationen ydes for det egentlige arbejde i udvalget eller for deltagelse i kurser.
The compensation paid by an employer to staff committee members, whether in connection with the performance of their duties properly so-called or their participation in training courses, constitutes "pay" within the meaning of the second paragraph of Article 119 of the EEC Treaty and of Council Directive 75/117/EEC of 10 February 1975 on the approximation of the laws of the Member States relating to the application of the principle of equal pay for men and women.
2) De samme bestemmelser er til hinder for, at den godtgørelse, der skal betales af en arbejdsgiver til de deltidsbeskæftigede medlemmer af personaleudvalg for deltagelse i kurser, som er nødvendige for udvalgenes arbejde, ifølge en national lovgivning, der finder anvendelse på et væsentligt højere antal kvinder end mænd, begrænses, således at den svarer til medlemmernes individuelle arbejdstid, mens de fuldtidsbeskæftigede medlemmer af udvalgene for deltagelse i de samme kurser oppebærer et vederlag, som svarer til deres arbejdstid.
The same provisions preclude national legislation applicable to a much larger number of women than men which limits, by reference to their individual working hours, the compensation to be paid by their employer to staff committee members working part-time, in respect of their participation in training courses providing them with the knowledge needed for the work of such committees, whilst the members of such committees who work fulltime are compensated, in respect of their participation in the same courses, by reference to their working timetable.
Hverken princippet om kompensation for tabt arbejdsfortjeneste eller risikoen for en yderligere økonomisk byrde for arbejdsgiveren kan anses for en objektiv begrundelse herfor, som ikke har noget at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn.
Neither the principle of compensation for loss of wages nor the risk of additional financial burdens for the employer can constitute objective grounds unconnected with any discrimination on grounds of sex.'
Sag C-360/93 Europa-Parlamentet / Rådet for Den Europæiske Union Forbindelser udadtil
Case C-360/93 European Parliament ν Council of the European Union External relations
Fælles handelspolitik — tjenesteydelse — offentlige indkøb (Sjette Afdeling)
(Common commercial policy — Services — Government (Sixth Chamber)
Rådet vedtog den 10. maj 1993 afgørelse 93/323 og beslutning 93/324 med hjemmel i traktatens artikel 113.
By application lodged at the Court Registry on 20 July 1993, the European Parliament brought an action for the annulment of Council Decision 93/323/EEC and Council Decision 93/324/EEC.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 20. juli 1993 har Europa- Parlamentet anlagt sag med påstand om annullation af Rådets afgørelse 93/323/EØF og Rådets beslutning 93/324/EØF.
On 10 May 1993 the Council adopted Decisions 93/323 and 93/324 on the basis of Article 113 of the Treaty.
gælder køb af varer og præstering af eventuelle tjenesteydelser, som følger med indkøbet af varer, således som det var tilfældet efter den multilaterale GATT-overenskomst om offentlige indkøbsaftaler.
Admissibility things, maintenance and repair, transport, computer, advertising and accounting services.
anført, at traktaten og væsentlige formforskrifter i traktaten er blevet overtrådt, idet afgørelse 93/323 og beslutning 93/324 som eneste hjemmel har artikel 113, men ikke artikler, som de regulerede spørgsmål i snæver forstand er omfattet af. Hvad specielt angår beslutning 93/324 sker der herved en ændring af direktiv 90/531 af 17. september 1990, der blev vedtaget i samarbejde med Parlamentet med hjemmel i traktatens artikel 57, 66, 100A samt artikel 113, som nu er den eneste bestemmelse, der anvendes som hjemmel for denne beslutning.
It follows that the Agreement is also concerned, independently, with the provision of services.
Indledningsvis skal der henvises til, at ifølge Domstolens faste praksis kan Europa-Parlamentet indbringe et annullationssøgsmål til prøvelse af en retsakt udstedt af Rådet eller Kommissionen, forudsat søgsmålet alene skal sikre Parlamentets beføjelser, og det kun er baseret på anbringender om, at disse er tilsidesat.
The Court points out in limine that, as it has consistently held, an action for annulment brought by the Parliament against an act of the Council or the Commission is admissible provided that the action seeks only to safeguard its prerogatives and that it is founded only on submissions alleging their infringement.
Hvad angår beslutning 93/324 er formålet hermed efter anden og tredje betragtning til beslutningen at tillægge bestemmelserne i direktiv 90/531 gyldighed også for de af memorandummet omfattede offentlige kontrakter.
As for Decision 93/324, according to the second and third recitals in its preamble, it aims to extend the benefit of the provisions of Directive 90/531 to the government procurement contacts covered by the Agreement.
Beføjelsen hertil er ifølge Parlamentet blevet tilsidesat af Rådet med vedtagelsen af de omtvistede akter alene med hjemmel i artikel 113.
The Court has held that, as Community law stands, only services which are supplied across frontiers fall within the scope of Article 113 of the Treaty.
Der skal dernæst henvises til Domstolens faste praksis, hvorefter på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin kun tjenesteydelser, der er genstand for en grænseoverskridende levering, falder inden for traktatens artikel 113.
In this case, the Parliament argues that Decisions 93/323 and 93/324 should have been adopted on the basis, not only of Article 113, but also of Article 57(2) and Articles 66 and 100a of the Treaty, which, before the Treaty on European Union entered into force, provided, unlike Article 113, for the procedure involving cooperation with it. In maintains that, by adopting those decisions on the basis of Article 113 alone, the Council infringed that prerogative.
Det må derfor fastslås, at Parlamentets søgsmål kan admitteres.
The Parliament's application must therefore be held admissible.
Det fremgår af Domstolens faste praksis, at valget af hjemmel for en retsakt efter kompetencefordelingen i Fællesskabet skal ske på grundlag af objektive forhold, som gør det muligt at foretage en domstolskontrol.
The Court has consistently held that, in the context of the organization of the powers of the Community, the choice of the legal basis for a measure must be based on objective factors which are amenable to judicial review.
Disse forhold omfatter navnlig retsaktens formål og indhold.
Those factors include in particular the aim and content of the measures.
Da de regler om præstering af tjenesteydelser, der er omhandlet såvel i afgørelse 93/323 som i beslutning 93/324, ikke kan reduceres til at omfatte grænseoverskridende levering, der ikke indebærer, at personer bevæger sig, men lige såvel vedrører en levering i kraft af en handelsmæssig tilstedeværelse eller fysiske personers tilstedeværelse på den anden kontraherende parts område, må det fastslås, at afgørelse 93/323 og beslutning 93/324 ikke skulle have været udstedt alene med hjemmel i traktatens artikel 113.
As for the aim pursued, the Agreement approved by Decision 93/373 provides that public contracts in the two Contracting Parties are no longer to be open only to the acquisition of products and any services ancillary to their supply, as was provided for by the GATT Multilateral Agreement on Government Procurement.
Hvad det tilstræbte mål angår fremgår det for det første af det ved afgørelse 93/323 godkendte aftalememorandum, at dette formål for de to kontraherende parter er at åbne adgangen til deltagelse i offentlige aftaler, hvilket ikke blot
In those circumstances, there are important reasons of legal certainty, comparable to those which arise where certain regulations are annulled, which warrant the Court's exercising the power conferred upon it by Article 174(2) of the EEC Treaty where a regulation is annulled and indicating the effects of the decisions which must be conserved.
Rådet har fremsat begæring om, at virkningerne af en eventuel annullation af de to akter
On the contrary, according to Article 1(1) of the Agreement, it applies to contracts for goods, works and other services awarded by entities included in Annexes 1 and 2 and to contracts for goods and works awarded by entities listed in Annexes 3 and 4 to the Agreement.
Henset til de særlige omstændigheder i den foreliggende sag bør de annullerede akters retsvirkninger opretholdes i deres helhed.
In the specific circumstances of this case, all the effects of the annulled decisions should be conserved.
Rådets afgørelse 93/323/EØF af 10. maj 1993 om indgåelse af en aftale i form af et aftalememorandum mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater om offentlige indkøb samt Rådets beslutning 93/324/EØF af 10. maj 1993 om udvidelse af bestemmelserne i direktiv 90/531/EØF til også at omfatte Amerikas Forenede Stater annulleres.
Council Decision 93/323/EEC of 10 May 1993 concerning the conclusion of an Agreement in the form of a Memorandum of Understanding between the European Economic Community and the United States of America on government procurement and Council Decision 93/324/EEC of 10 May 1993 concerning the extension of the benefit of the provisions of Directive 901 531 ¡EEC in respect of the United States of America are annulled;
Virkningerne af de annullerede akter opretholdes.
The effects of the annulled decisions are maintained in force;
Kommissionen og Det Forenede Kongeriges regering afholder deres egne omkostninger.
The Commission and the United Kingdom are ordered to bear their own costs.'
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling^ den 23. november 1995.
Advocate General Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 23 November 1995.
— at annullere Rådets afgørelse 93/323/EØF af 10. maj 1993 om indgåelse af en aftale i form af et aftalememorandum mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Amerikas Forenede Stater om offentlige indkøb samt Rådets beslutning 93/324/EØF af 10. maj 1993 om udvidelse af bestemmelserne i direktiv 90/531/EØF til også at omfatte Amerikas Forenede Stater,
Annul Council Decision 93/323/EEC of 10 May 1993 concerning the conclusion of an Agreement in the form of a Memorandum of Understanding between the European Economic Community and the United States of America on government procurement and Council Decision 93/324/EEC of 10 May 1993 concerning the extension of the benefit of the provisions of Directive 90/531/EEC in respect of the United States of America;
— at opretholde virkninger af afgørelsen og af beslutningen,
Preserve the effects of the decisions in question;
Præjudiciel Varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter — begrebet overførsel — overdragelse af en forhandlenet (Sjette Afdeling) virksomhed, og anbefalede dem den nye forhandler.
Preliminary ruling (Safeguarding of employees' rights in the event of transfers of undertakings, businesses or parts of businesses — Concept of a transfer — Transfer of a dealership) (Sixth Chamber)
Ved to domme af 15. juni 1994 har Cour du travail de Bruxelles forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets direktiv 77/187/EØF.
By two judgments of 15 June 1994, the Cour du Travail (Higher Labour Court), Brussels, referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Council Directive 77/187/EEC.
Ved skrivelser af 27. oktober 1987 meddelte Merckx og Neuhuys, at de ikke kunne acceptere den foreslåede fortsatte ansættelse, idet de gjorde gældende, at Anfo Motors ikke kunne pålægge dem at arbejde for et andet firma, på et andet sted, under andre arbejdsvilkår og uden nogen form for garanti hvad angår opretholdelse af kundekreds og omsætning.
That question was raised in proceedings brought by Mr Merckx and Mr Neuhuys against Ford Motors Company Belgium SA ('Ford') concerning the effects on the contracts of employment concluded by Mr Merckx and Mr Neuhuys with Anfo Motors SA of the discontinuance of Anfo Motors' business and the assumption by Novarobel SA of the dealership held by Anfo Motors.
Spørgsmålet er blevet rejst under to tvister mellem henholdsvis Albert Merckx og Patrick Neuhuys og Ford Motors Company Belgium SA (herefter Ford), hvori der er strid om, hvilke retsvirkninger det må få for Merckx' og Neuhuys' arbejdskontrakter med Anfo Motors SA at dette selskab har indstillet sin virksomhed, og at SA Novarobel har overtaget den ret til at forhandle køretøjer, der tidligere tilhørte Anfo Motors.
That question seeks essentially to ascertain, first, whether Article 1(1) of the Directive must be interpreted as applying where an undertaking holding a motor vehicle dealership for a particular territory discontinues its business and the dealership is then transferred to another undertaking which takes on part of its staff and is recommended to customers, without any transfer of assets.
På tidspunktet for de faktiske omstændigheder var Merckx og Neuhuys sælgere hos Anfo Motors.
At the material time Mr Merckx and Mr Neuhuys were salesmen with Anfo Motors.
Anfo Motors drev virksomhed i form af salg af automobiler i en række kommuner i Bruxelles-området som autoriseret Ford forhandler, idet Ford ligeledes var hovedaktionær i selskabet.
Anfo Motors sold motor vehicles as a Ford dealer, in a number of municipalities in the Brussels conurbation, Ford also being its main shareholder.
For det andet må det, når henses til omstændighederne i hovedsagerne og med henblik på at give den nationale retsinstans en hensigtsmæssig besvarelse, afgøres, hvorvidt direktivets artikel 3, stk. 1, er til hinder for, at en arbejdstager, der er ansat hos overdrageren på overførselstidspunktet, kan rejse indsigelse mod, at hans arbejdskontrakt eller arbejdsforhold overgår til erhververen.
As regards the first part of the question as reformulated, it is settled case-law that the decisive criterion for establishing whether there is a transfer for the purposes of the Directive is whether the entity in question retains its economic identity, as indicated inter alia by the fact that its operation is actually continued or resumed.
Den 8. oktober 1987 meddelte Anfo Motors Merckx og Neuhuys, at selskabet ville indstille al virksomhed den 31. december 1987, og at Ford med virkning fra den 1. november 1987 i de af forhandleraftalen med Anfo Motors omfattede kommuner ville samarbejde med en uafhængig forhandler, Novarobel.
On 8 October 1987 Anfo Motors informed Mr Merckx and Mr Neuhuys that it would discontinue all its activities on 31 December 1987 and that with effect from 1 November 1987 Ford would be working with an independent dealer, Novarobel, in the municipalities covered by the Anfo Motors dealership.
Dette selskab ville overtage 14 af de 64 arbejdstagere hos Anfo Motors, således at de pågældende ville fortsætte i deres stillinger og bevare deres anciennitet og alle andre rettigheder i henhold til deres arbejdskontrakter.
It stated that Novarobel would take on 14 of the 64 employees of Anfo Motors, who would retain their duties, seniority and all other contractual rights.
Anfo Motors tilskrev endvidere sine kunder for at oplyse dem om, at selskabet indstillede sin
Anfo Motors also sent a letter to its customers in order to inform them of the discontinuance of its activities and to recommend to them the services of the new dealer.
Det bemærkes, at det fremgår af fast retspraksis, at det afgørende ved vurderingen af, om der foreligger overførsel efter direktivet, er, om den
All those factors, taken as a whole, support the view that the transfer of the dealership in the circumstances of the main proceedings is capable of falling within the scope of the Directive. It
Den omstændighed, at størstedelen af personalet blev afskediget i forbindelse med overførselen, kan herefter ikke være tilstrækkelig til, at direktivet ikke kan finde anvendelse.
person concerned decides of his own accord not to continue the employment relationship with the new employer after the transfer.
pågældende enhed har bevaret sin økonomiske identitet, hvilket navnlig må lægges til grund, såfremt driften faktisk fortsættes eller genoptages.
must be ascertained, however, whether certain factors relied on by Mr Merckx and Mr Neuhuys may rebut that finding.
Endelig er det ikke en forudsætning for, at direktivet finder anvendelse, at der består et direkte aftaleforhold mellem overdrageren og erhververen.
The purpose of an exclusive dealership for the sale of motor vehicles of a particular make in a certain sector remains the same even if it is carried on under a different name, from different premises and with different facilities.
Når ét selskabs ret til at forhandle automobiler bringes til ophør, og en ny forhandlenet overdrages til et andet selskab, der udøver den samme virksomhed, sker den pågældende virksomhedsoverførsel derfor som følge af overdragelse som forudsat i direktivet, således som Domstolen har fortolket dette.
It is also irrelevant that the principal place of business is situated in a different area of the same conurbation, provided that the contract territory remains the same.
Ved bedømmelsen af, om denne betingelse er opfyldt, må der tages hensyn til alle de faktiske omstændigheder omkring overførselen, herunder hvilken form for virksomhed eller bedrift der er tale om, hvorvidt der er sket en overførsel af de fysiske aktiver som f.eks. bygninger og løsøre, værdien af de immaterielle aktiver på tidspunktet for overførselen, hvorvidt den nye indehaver har overtaget størstedelen af arbejdsstyrken, om kundekredsen overføres, samt i hvor høj grad aktiviteterne før og efter overførselen er de samme, og hvor længe disse eventuelt har været indstillet.
It also follows from the judgment in Joined Cases C-132/91, C-138/91 and C-139/91 Katsikas and Others ν Konstandinidis [1992] ECR 1-6577, paragraphs 31 and 32, that, whilst the Directive allows the employee to remain in the employ of his new employer on the same conditions as were agreed with the transferor, it cannot be interpreted as obliging the employee to continue his employment relationship with the transferee.
Om en arbejdstager kan rejse indsigelse mod, at hans arbejdskontrakt eller arbejdsforhold overgår til erhververen
Such an obligation would jeopardize the fundamental rights of the employee, who must be free to choose his employer and cannot be obliged to work for an employer whom he has not freely chosen.
Det må ud fra et samlet skøn, der inddrager samtlige disse forhold, antages, at en overdragelse af en forhandlerret under omstændigheder som i hovedsagerne vil kunne være omfattet af direktivets anvendelsesområde.
In that regard, if the Directive's aim of protecting workers is not to be undermined, its application cannot be excluded merely because the transferor discontinues its activities when the transfer is made and is then put into liquidation.
Hvad angår det andet led af spørgsmålet bemærkes, at Domstolen i dommen af 11. juli 1985, Danmols Inventar, har fastslået, at den af direktivet tilsigtede beskyttelse er formålsløs, når den pågældende efter en beslutning, som han har truffet efter eget frit valg, ikke fortsætter arbejdsforholdet hos den nye indehaver efter overførselen.
It follows that, in the event of the employee deciding of his own accord not to continue with the contract of employment or employment relationship with the transferee, it is for the Member States to determine what the fate of the contract of employment or employment relationship should be.
Det fremgår endvidere af dommen af 16. december 1992, Katsikas m.fl., at selv om direktivet gør det muligt for arbejdstageren at fortsætte sit ansættelsesforhold med den nye arbejdsgiver på de selv samme betingelser, der var aftalt med overdrageren, forpligter det dog ikke arbejdstageren til at fortsætte sit arbejdsforhold med erhververen.
Article 4(1) of the Directive provides that the transfer of an undertaking, business or part of the business does not in itself constitute grounds for dismissal. However, that provision is not to stand in the way of dismissals that may take place for economic, technical or organizational reasons entailing changes in the workforce.
Det er ligeledes uden betydning, at virksomhedens hjemsted er beliggende et andet sted inden for det samme område, når det geografiske område, forhandlerretten omfatter, er det samme.
Accordingly, the fact that the majority of the staff was dismissed when the transfer took place is not sufficient to preclude the application of the Directive.
For så vidt angår tilfælde, hvor arbejdstageren frit beslutter sig til ikke at videreføre arbejdskontrakten eller arbejdsforholdet med erhververen, tilkommer det følgelig medlemsstaterne at bestemme, hvad der skal ske med arbejdskontrakten eller arbejdsforholdet.
In the light of that submission, it should be noted that Article 4(2) provides that if the contract of employment or the employment relationship is terminated because the transfer within the meaning of Article 1(1) involves a substantial change in working conditions to the detriment of the employee, the employer is to be regarded as having been responsible for termination.