natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I øvrigt bemærkes, at Domstolens bemærkninger i dom af 30. maj 1989 i sagen Kommissionen mod Italien, der er den eneste dom, der er afsagt, inden den i den foreliggende sag omtvistede bestemmelse blev udstedt, konkret drejede sig om, at de erhvervsdrivende i forbindelse med samhandelen inden for Fællesskabet blev debiteret for udgifterne ved den kontrol og de administrative formaliteter, der blev foretaget i en del af grænseovergangsstedernes sædvanlige åbningstid.
Moreover, the findings made in the judgment of 30 May 1989 in Commission ν Italy, the only judgment delivered before the adoption of that provision, related very specifically to the imposition on traders, in respect of intra-Community trade, of the cost of inspections and administrative formalities carried out during part of the normal business hours of customs offices at frontier posts.
Det er godtgjort, at en del af de varer, Aprile indførte, og som blev pålagt de afgifter, selskabets tilbagebetalingskrav vedrører, havde oprindelse i tredjelande.
However, it is common ground that some of the goods imported by Aprile and affected by the charges of which Aprile seeks reimbursement originated in nonmember countries.
Det er under hovedsagen klart blevet præciseret, at der var tale om afgifter, der var erlagt som vederlag for toldmyndighedernes tjenesteydelser, leveret uden for de normale åbningstider.
Moreover, it was made clear in the main proceedings that they were specifically concerned with charges for customs services provided outside normal business hours.
Den frist, inden for hvilken der i henhold til den omtvistede bestemmelse kan anlægges sag med påstand om tilbagebetaling af beløb betalt med urette, er ganske visi blevet væsentlig kortere, men fristen findes at være tilstrækkelig til, al den effektivt sikrer retten til tilbagebetaling.
The provision at issue, although significantly reducing the period within which reimbursement of sums paid but not due may be claimed, sets a time-limit which is sufficient to guarantee the effectiveness of the right to reimbursement.
Det bemærkes herved nærmere, at det fremgår af de skriftlige og mundtlige indlæg, der er afgivet for Domstolen, at de italienske domstole, herunder Corte suprema di cassazione, har fortolket bestemmelsen således, at den hjemlede mulighed for, at der kunne anlægges sag senest tre år efter bestemmelsens ikrafttræden.
It is clear from the written observations and oral argument presented to the Court that the Italian courts, including the Corte Suprema di Cassazione itself, have interpreted that provision as allowing proceedings to be instituted within the three years following its entry into force.
Under de omstændigheder kan det ikke antages, at bestemmelsen reelt har tilbagevirkende gyldighed.
In those circumstances, that provision cannot be regarded as having retroactive effect.
Med det tredje og fjerde spørgsmål ønsker den forelæggende ret under henvisning til dom af 25. juli 1991 oplyst, om fællesskabsretten er til hinder for, at en medlemsstat afskærer tilbagebetalingskrav vedrørende afgifter, der er opkrævet i strid med fællesskabsretlige bestemmelser, under henvisning til en national, præklusiv frist, så længe medlemsstaterne ikke har ændret de nationale bestemmelser med
By its third and fourth questions, the national court, referring to the judgment of 25 July 1991 in Case C-208/90 Emmott ν Minister for Social Welfare andAttorney General [1991] ECR 1-4296, seeks essentially to ascertain whether Community law precludes a Member State from relying on a national time-limit to resist actions for the repayment of taxes levied in breach of Community provisions at a time when that Member State has not yet amended its national rules to render them compatible with those provisions.
Endvidere bemærkes, at den omtvistede frist ikke alene finder anvendelse på en bestemt form for
Finally, the adoption of the contested Law, although subsequent to the judgment of 30 May
som ikke har gennemført Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter (EFT 1969 II, s. 405)korrekt, at afskære tilbagebetalingskrav vedrørende gebyrer, der er opkrævet i strid med direktivet, under henvisning til en national forældelsesfrist på fem år, der regnes fra det tidspunkt, hvor de pågældende gebyrer kunne kræves betalt.
from resisting actions for repayment of duties levied in breach thereof by relying on a limitation period under national law of five years reckoned from the date on which those duties became payable.
Del følger af besvarelsen af de to første spørgsmål, at fællesskabsretten principielt ikke er til hinder for, at en medlemsstat afskærer tilbagebetalingskrav vedrørende afgifter, der er opkrævet i strid med fællesskabsretten, under henvisning til en national, præklusiv frist på tre år.
It is true that in Emmott, the Court held that, until such time as a directive has been properly transposed, a defaulting Member State may not rely on an individual's delay in initiating proceedings against it in order to protect rights conferred on him by the provisions of a directive and that a period laid down by national law within which proceedings must be initiated cannot begin to run before that time.
De italienske myndigheders adfærd findes, sammenholdt med at den omtvistede frist har været gældende, i den foreliggende sag ikke som det var tilfældet i Emmottsagen - at have været ensbetydende med, at det sagsøgende selskab har været fuldstændig afskåret fra at gøre sine rettigheder gældende ved de nationale domstole.
In this case, the conduct of the Italian authorities, in conjunction with the existence of the contested time-limit, had the effect, as it did in Emmott, of depriving the plaintiff company of any opportunity of enforcing its rights before the national courts.
Det fremgår imidlertid af dommen af 27. oktober 1993 i Steenhorst-Neerings-sagen, at afgørelsen i Emmottsagen var begrundet i de særlige omstændigheder i denne, idet en afvisning af sagsøgerens krav ville være ensbetydende med, at hun var fuldstændig afskåret fra at påberåbe sig sin ret til ligebehandling efter et EF-direktiv.
However, it is clear from the judgment in Steenhorst-Neerings that the solution adopted in Emmott was justified by the particular circumstances of that case, in which a time-bar had the result of depriving the plaintiff in the main proceedings of any opportunity whatever to rely on her right to equal treatment under a Community directive.
1 dommen af 2. december 1997 i sagen Fantask m.fl. fastslog Domstolen således, at fællesskabsretten ikke forbyder en medlemsstat,
The Court thus held in 1997 in Fantask and Others that Community law does not prevent a Member State which has not properly transposed Council Directive 69/335/EEC of 17 July 1969 concerning indirect taxes on the raising ofcapital capital
Ydermere fremgår det af Domstolens praksis, at afgørelsen i Emmottsagen ikke finder anvendelse på tilbagesøgningskrav, som ikke støttes på den direkte virkning af et direktiv.
Moreover, it is clear from the case-law of the Court that the solution adopted in Emmott is not applicable to claims for repayment not based on the direct effect of a directive.
Selv om Domstolen i Aprile I-sagen var anmodet om at tage stilling til anvendelsesområdet for direktiv 87/53, fremgår det af sagen, at den omstændighed, at de omtvistede afgifter ikke er forenelige med fællesskabsretten, ikke er en følge af en manglende eller en ukorrekt gennemførelse af det pågældende direktiv, men af en tilsidesættelse af traktatbestemmelser eller andre umiddelbart anvendelige EF-retsakter.
Even though the Court, in Aprile I, gave a ruling as to the scope of Directive 87/53, it is clear from the documents now before the Court that the incompatibility of the charges at issue with Community law derives not from a failure to implement, or incorrect transposition of, that directive but from infringement of the provisions of the Treaty or of other directly applicable Communityinstruments. instruments.
»1) Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at der anvendes en national bestemmelse, hvorefter derfor alle tilbagebetalingskrav på toldområdet gælder en særlig præklusiv frist på oprindeligt f em, derefter tre år, i stedet for den almindelige tiårige forældelsesfrist, der gælder for tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld, forudsat at den pågældende præklusive frist, som er den samme som den, der allerede gælder for forskellige afgifter, finder anvendelse uden forskel på tilbagebetalingskrav, der støttes på fællesskabsretten, og krav, der støttes på national ret.
Community law does not preclude the application of a national provision which, for all actions for repayment of customs charges, imposes a special time-limit of five, and subsequently three, years, instead of the ordinary limitation period of 10 years for actions for the recovery of sums paid but not due, provided that that time-limit, which is similar to that imposed for certain taxes, applies in the same way to actions based on Community law for repayment of such charges as to those based on national law.
Under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende er fællesskabsretten ikke til hinder for, at en medlemsstat afskærer tilbagebetalingskrav vedrørende afgifter, der er opkrævet i strid med fællesskabsretlige bestemmelser, under henvisning til en national, præklusiv frist, selv hvis den pågældende medlemsstat endnu ikke har ændret sine interne bestemmelser for at gøre dem forenelige med de fællesskabsretuge bestemmelser.*
In circumstances such as those of the main proceedings, Community law does not prohibit a Member State from resisting actions for repayment of charges levied in breach of Community law by relying on a time-limit under national law even if that Member State has not yet amended its national rules in order to render them compatible with those provisions'
Han foreslog Domstolen følgende besvarelse:
(2) reply as follows to the first, second, third and sixth parts of the question:
Fællesskabsretten er ikke til hinder for en national lovbestemmelse, der med henblik på at indføre en fælles ordning for visse afgiftskategorier forkorter den frist for forældelse af rettigheder eller fristen for at anlægge søgsmål, der hidtil var gældende for tilbagesøgning af skattebeløb, der er opkrævet i strid med direktivbestemmelser, såfremt nævnte lovbestemmelse indeholder en tilstrækkelig frist (f.eks. 3 år) fra dens ikrafttræden til at anlægge de nødvendige søgsmål.
The principle of equal pay laid down in Article 119 of the Treaty and, in greater detail, in Article 1 of Council Directive 75/117/EEC of 10 February 1975 on the approximation of the laws of the Member States relating to the application of the principle of equal pay for men and women precludes national legislation which provides that, where the unfitness for work of a pregnant woman, attested by a doctor's certificate, is pregnancy-related, her employer is only obliged to pay her one half of her salary for a maximum of five months within the three months before and the three months after her confinement whereas, if unfitness for work is not pregnancy-related, the employer must pay his employees the full wage.
Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at der med hensyn til krav om tilbagebetaling af en med et direktiv uforenelig afgift anvendes nationale lovbestemmelser, hvorefter anlæg af søgsmål med henblik på tilbagebetaling af en uretmæssigt erlagt afgift skal ske inden tre år fra dens betaling, selv om disse bestemmelser indebærer, at nævnte tilbagebetaling hverken kan foretages helt eller delvis.«
Article 5(1) of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion and working conditions precludes a national provision which, in the case of a pregnant employee who has not been found unfit for work, enables the employer to decide in his own discretion whether he can continue to provide her with work, his only obligation being to pay her one half of her wage, for a maximum of five months within the three months before and the three months after her confinement.
Sag C-70/97 Ρ Kruidvat BVBA / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Konkurrence
Case C-70/97 Ρ Kruidvat BVBA ν Commission of the European Communities Competition
For det første bekræfter Kruidvat, at selskabet ikke havde pligt til at godtgøre, at det havde
(Appeal—Selective distribution system —Luxury cosmetic products — Undertaking directly and individually concerned) (Full Court)
Det må fastslås, at Retten med føje har statueret, at appellanten ikke kunne hævde, at selskabet var tilstrækkeligt individualiseret i traktatens artikel 173, stk. 4's forstand, blot fordi beslutningens lovlighed var relevant for afgørelsen af den verserende sag for den nationale ret.
Orders Kruidvat BVBA to pay the costs of the Commission and of the intervener Parfums Givenchy SA, and to bear its own costs;
Det må fastslås, at appellantens fortolkning af den anfægtede dom er fejlagtig.
(1) Dismiss the appeal in its entirety, and
I denne forbindelse er det tilstrækkeligt at fastslå, at der med dette argument på ny sættes spørgsmålstegn ved en konstatering af faktum, der ikke kan være genstand for appel.
(Appeals — Proceedings before the Court of First Instance — Prohibition of new pleas — Applicability to the Court of First Instance — Officials — Inter-institutional transfer) (First Chamber)
af beslutningen, selv om de ikke har benyttet sig af denne mulighed.
European Parliament ν Giuliana Gaspari Staff Regulations of Officials
sagen Copardis mod Kruidvat, hvorunder Copardis anførte, at Kruidvat's image ikke svarede til del image af luksus, som var nødvendigt for at kunne sælge Givenchyparlumcr, dels af Belluco's skrivelse af 17. juli 1992, som gav Kruidvat et forhåndsafslag på al blive godkendt forhandler.
(Appeal — Officials — Sick leave — Medical certificate — Medical officer's examination — Findings at variance with the medical certificate — Obligation to state reasons — Rights of the defence) (First Chamber)
Kruidvat har yderligere anfægtet Rettens konstatering af, at det ikke var godtgjort, at det blev forhindret i at anvende de samme forsyningskilder som før beslutningens vedtagelse.
Starting-point — Method of calculation)
Med hensyn til henvisningen til dommen Métropole télévision m.fl. mod Kommissionen har Retten med føje i den foreliggende sag fastslået, at Kruidvat aldrig havde anmodet om at få adgang til Givenchy's distributionsnet, og at dets situation ikke adskilte sig fra den situation, en række andre erhvervsdrivende på det parallelle marked befandt sig i.
By judgment of 24 February 1997, received at the Court on 27 February 1997, the Tribunal de Première Instance (Court of First Instance), Liège, referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the interpretation of the Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 (hereinafter 'the Sixth Directive') and Article 95 of the EC Treaty.
Endvidere nøjedes Retten med at undersøge, om der var nægtet Antena 3 adgang til nettet, medens den i den anfægtede dom har anvendt et strengere kriterium, nemlig om Kruidvat havde ansøgt om adgang.
should run from the date on which, in view of its registration for VAT on 1 June 1989, the company should have submitted its first return namely 20 July 1989, is incompatible with Articles 4 and 10 of the Sixth Directive.
For det fjerde har Kruidvat gjort gældende, at der ikke gives det tilstrækkelig retsbeskyttelse, hvis dets søgsmål ikke antages til realitetsbehandling.
SFI argues that the action for recovery of VAT in respect of the period prior to 31 December 1988 was time-barred.
Den retsbeskyttelse, som den nationale ret kan give, i forbindelse med en præjudiciel forelæggelse, er ikke tilstrækkelig.
In its submission, the limitation period runs from the date on which a sum becomes chargeable, which, under Article 17 of the VAT Code, is the date of the chargeable event constituted by delivery of the goods or performance of the services liable to VAT.
I denne forbindelse bemærkes, at der, dels ved traktatens artikel 173 og 184, dels ved artikel 177, er indført et fuldstændigt retsmiddel- og proceduresystem, hvormed Domstolen skal kunne kontrollere legaliteten af institutionernes retsakter.
Those questions were raised in proceedings between Société Financière d'Investissements ('SFI') and the Belgian State concerning the determination of the starting-point of the limitation period for the recovery of VAT on the company's provision to one of its employees of a vehicle rented in Luxembourg, and as to the basis on which that tax should be calculated.
1 det foreliggende tilfælde forelå der en opfordring til at fremkomme med bemærkninger, og de interesserede parter havde lejlighed til at udøve deres ret til at gøre Kommissionen bekendt med deres synspunkter.
SFI and the Belgian State also disagree about the method of calculating the benefit in kind consisting of providing an employee with a car, for his private journeys, rented by SFI from a company established in Luxembourg.
Retsbeskyttelsen af deres interesser kræver derfor ikke, at de bliver betragtet som individuelt berørt
SFI complains that the Belgian tax authorities
I det foreliggende tilfælde havde Kruidvat, når det ikke kunne påstå Kommissionens beslutning annulleret, mulighed for at påberåbe sig ulovligheden for de nationale domstole, som
In its action, SFI maintains that the Belgian authorities' position that the limitation period
træffer afgørelse under overholdelse af traktatens artikel 177.
governing actions for safeguarding rights which individuals derive from the effect of Community law, provided that those rules are not less favourable than those governing similar domestic actions nor arranged in such a way as to render it virtually impossible or excessively difficult to exercise rights conferred by Community law.
Generaladvokat N. Fennelly fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 30. april
By its first question, the national court is essentially asking whether Articles 4 and 10 of the Sixth Directive preclude a national practice which, in the case of transactions subject to VAT effected by a company before it was registered for VAT, consists in fixing the starting-point of the limitation period for recovery of that tax at the 20th of the month following the quarter in which that registration took place.
Han foreslog Domstolen: at frifinde Kommissionen i det hele og at dømme sagsøgeren til at betale sagens omkostninger.«
None of those provisions of the Sixth Directive determines the point in time from which the limitation period for the recovery of VAT begins to run.
»Appel rettergangsmåden ved Retten - forbud mod nye anbringender - forbuddets anvendelighed på Retten — tjenestemænd overflyttelse til en anden institution« (Første Afdeling)
It has been consistently held that, in the absence of Community rules governing a matter, it is for the domestic legal system of each Member State to lay down the detailed procedural rules
Sag C-316/97 Ρ Europa-Parlamentet / Giuliana Gaspari Tjenestemandsvedtægten
17(2) of the Sixth Directive that only taxable persons are authorised to deduct from the VAT for which they are liable the VAT which the goods have already borne.
19. november 1998 der sygeorlov - lægeattest — lægeligt kontrolbesøg — konklusioner, begrundelsespligt — ret til kontradiktion«
However, as the second paragraph of that provision states, VAT is chargeable on each transaction only after deduction of the amount of VAT borne directly by the cost of the various price components.
»Appel tjenestemænd modsiger lægeattesten (Første Afdeling)
The deduction principle just stated is of general application.
19. november 1998 begyndelsestidspunkt
The Court ruled:
Ved dom af 24. februar 1997, indgået til Domstolen den 27. februar 1997, har Tribunal de première instance de Liège forelagt præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 (herefter det »sjette direktiv«) og af EF-traktatens artikel 95.
The First Councü Directive (67/227/EEC) of 11 April 1967 and the Sixth CouncU Directive (77/388/EEC) of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes preclude the VAT on a benefit granted by an employer to his employee in the form of the placing of a vehicle at his disposal for private use from being calculated by including in the taxable amount the VAT paid by the employer in another Member State on the renting of that vehicle, whereas, if the vehicle had been rented in the Member State in question, the taxable amount would not have included the VAT paid.'
Efter selskabets opfattelse var tilbagebetalingskravet for momsen for perioden før den 31. december 1988 forældet.
Advocate General J. Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Fourth Chamber on 19 May 1998.
Forældelsesfristen skal nemlig regnes fra forfaldstidspunktet, der ifølge momslovens artikel 17 er tidspunktet for afgiftspligtens indtræden, dvs. leveringstidspunktet for momspligtige goder og tjenesteydelser.
He proposed that the Court should reply as follows: to the first question:
Spørgsmålene er rejst i en sag mellem Société financière d'investissements SPRL (herefter »SFI«) og den belgiske stat vedrørende fastlæggelsen af begyndelsestidspunktet for forældelsesfristen for opkrævningen af moms for et køretøj, som er lejet i Luxembourg, og som SFI har stillet til rådighed for en af sine medarbejdere, og vedrørende grundlaget for beregningen af denne afgift.
The provisions of the Sixth Council Directive 77/388/EEC on the harmonization of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment, and in particular Articles 4,10(1), and 22 thereof, do not preclude a national rule which fixes the starting-point of the limitation period for the recovery of VAT in respect of transactions subject to VAT effected by a company before it was registered for VAT at the 20th of the month following the quarter in which VAT registration took place'.
SFI og den belgiske stat er ligeledes uenige om beregningsmetoden for den fordel in natura, som
'In cases of taxation as provided for in Article 6(2) of the Sixth Directive 77/388, the basis of assessment should not include the VAT borne by the undertaking for the purchase of a good or the remuneration for a service which it places at the disposal of its staff for its private use.'
Med det andet spørgsmål ønsker den nationale ret nærmere bestemt oplyst, om traktatens artikel 95 og sjette direktiv er til hinder for, at moms af en fordel, som en ansat oppebærer af sin arbejdsgiver, og som består i, at der stilles et køretøj til rådighed for ham til privat brug, beregnes således, at den omfatter den moms, som arbejdsgiveren har betalt i et andet medlemsland for lejen af dette køretøj, hvorimod beskatningsgrundlaget ikke havde omfattet momsen, hvis køretøjet havde været lejet i den pågældende stat.
Preliminary ruling (Free movement of goods — Prohibition of quantitative restrictions and measures having equivalent effect between Member States — Derogations — Protection of the life and health of animals — Improvement of livestock — Breeding of pure-bred breeding animals of the bovine species — Artificial insemination) (Fifth Chamber)
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret reelt oplyst, om sjette direktivs artikel 4 og 10 er til hinder for en national praksis, som for momspligtige transaktioner foretaget af et selskab inden dets momsregistrering, bestemmer, at forældelsesfristen for afgiftskrav begynder at løbe den tyvende i den måned, der følger efter det kvartal, hvor denne momsregistrering har fundet sled.
By order of 28 April 1997, received at the Court on 30 April 1997, the Helsingborgs Tingsrätt (District Court, Helsingborg) referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Article 30 of that Treaty and Article 2 of Council Directive 87/328/EEC of 18 June 1987.