natgillin/translations-raw huggingface dataset:
På lignende måde er in üifro-tests for kromosomale afvigelser og søsterkromatidudvekslinger i mammale celler og in zroo-undersøgelser for kromosomale afvigelser i krops- og kønsceller negative.
Similarly, in vitro tests for chromosomal aberrations and sister-chromatid exchanges in mammalian cells and in vivo studies for chromosomal aberrations in somatic and germ cells are negative.
Der er ingen beviser på kovalent binding til DNA, for induktion af enkeltstrengsbrud i DNA eller for unscheduled DNA-syntese (13).
There is no evidence for covalent binding to DNA, for induction of single-strand breaks in DNA or for unscheduled DNA synthesis (13).
I langtidsstudier medførte DEHP en stigning i forekomsten af hepatocellulære adenomer og carcinomer i både mus og rotter, hvis det blev givet i høje niveauer i foderet.
In long term studies, DEHP increased the incidence of hepatocellular adenomas and carcinomas in both mice and rats when given at high levels in the diet.
Stigningerne var dosisrelateret ved doser på 3000 og 6000 mg/kg foder i mus og ved doser på 6000 og 12000 mg/kg foder i rotter.
The increases were dose-related at doses of 3000 and 6000 mg/kg of diet in mice and 6000 and 12000 mg/kg of diet in rats.
De laveste doser svarer til indtag på 300-430 mg/kg legemsvægt (4).
The lowest doses are equivalent to intakes of 300-430 mg/kg b.w. (4).
Forslået virkningsmekanisme
Proposed mechanism of action
Nogle stoffers, deriblandt DEHP's, evne til at inducere hepatocellulære carcinomer i gnavere er blevet sat i forbindelse med deres evne til at inducere peroxysomal aktivitet i leveren.
The ability of some compounds, including DEHP, to induce hepatocellular carcinomas in rodents has been linked to their ability for inducing peroxisomal activity in the liver.
Peroxysomproliferation sker faktisk tidligt under behandlingen med disse stoffer og ser ud til at være den mest følsomme forandring, der optræder i leveren ved lave doser.
Peroxisomal proliferation is in fact an early event during treatment with these compounds and appears to be the most sensitive change occurring in the liver at low doses.
En årsagssammenhang mellem peroxysomproliferation og udviklingen af hepatiske tumorer er foreslået (5,14).
A causal association between peroxisomal proliferation and hepatic tumour development has been suggested (5,14).
Dog er den tilgrundliggende mekanisme for carcinogenicitet gennem peroxysomproliferation ikke kendt, og den kan være kompleks.
However, the underlying mechanism of carcinogenicity by peroxisomal proliferation is not known and may be complex.
Forslag herom omfatter:
Suggestions include:
- - - oxidativ stress og induktion af indirekte DNA-skader fremmende virkning m.h.t. spontane præneoplastiske læsioner vedvarende vækststimulering.
- - - oxidative stress and the induction of indirect DNA damage promotion of spontaneous preneoplastic lesions sustained growth stimulation.
Peroxysomproliferation er associeret med en stigning i b-oxidering af fedtsyrer og lignende forbindelser i peroxysomeme. Detter resulterer i en øget produktion af hydrogenperoxyd og / eller andre stoffer med aktivt oxygen.
Peroxisomal proliferation is associated in the peroxisomes with increased ß-oxidation of fatty acids and similar compounds.
Denne overskydende oxygen "lækker" fra peroxysomeme og forårsager oxidative skader på andre intracellulære komponenter. Dette kan også føre til direkte beskadigelser af det genetiske materiale i cellekernen og derpå følgende neoplastisk transformation.
The excess oxygen "leaks" from the peroxisomes and causes oxidative damage to other intracellular components.
Alternativt kan kumulativ oxidativ beskadigelse af intracellulære membraner føre til celledød og øget celleomsætning og dermed øge sandsynligheden for spontan tumordannelse (17).
Alternatively, cumulative oxidative damage to intracellular membranes can lead to cell death and increased cell turnover, thus increasing the probability of spontaneous tumour formation (17).
Andre forskere påstår, at det er usandsynligt, at celleproliferation spiller en fremtrædende rolle ved hepatocarcinogeniciteten af peroxysomale proliferatorer, fordi a) den maksimale proliferative reaktion er meget kortvarig, og b) kronisk dosering resulterer i ingen eller kun en lille stigning i replikativ DNA-syntese.
Others claim that cell proliferation is unlikely to play a primary role in the hepatocarcinogenicity of peroxisome proliferators because a) the maximum proliferative response is very transient and b) chronic administration results in no or only a slight increase in replicative DNA synthesis.
Desuden er mitogen-induceret levercellehyperplasi mindre disponeret til at blive carcinogen, og adskillige potente mitogener uden peroxysomal proliferativ virkning er ikke carcinogene (16).
Furthermore, mitogeninduced liver cell hyperplasia is less predisposed to become carcinogenic and several potent mitogens without a peroxisomal proliferative effect are not carcinogenic (16).
DEHP har skadelig effekt på reproduktionen.
DEHP has adverse effects on reproduction.
Det forårsager foetotoksisk og / eller teratogen effekt i gnavere. NOEL for disse effekter i hunmus, den mest følsomme art, er 35 mg/kg legemsvægt. NOEL for reproduktive parametre i han- og hunrotter er 15 mg/kg legemsvægt (18,19).
It causes foetotoxic and/or teratogenic effects in rodents.
Den samlede NOEL for DEHP i rotte, baseret på den peroxysomale virkning i leveren målt ved hjælp af biokemiske parametre og morfometrisk analyse af denne følsomme art i den nyeste undersøgelse (11), ser ud til at være 5 mg/kg legemsvægt.
The overall NOEL for DEHP in the rat, based on the peroxisomal effects in the liver as measured by biochemical parameters and morphometric analysis in this sensitive species in the most recent study (11), appears to be 5 mg/kg b.w..
En tidligere undersøgelse (8) peger på 2,5 mg/kg legemsvægt som NOEL for hepatiske peroxysomale virkninger.
An earlier study (8) points to 2.5 mg/kg b.w. as NOEL for hepatic peroxisomal effects.
Denne undersøgelse viser imidlertid visse mangler.
However, this study shows some deficiencies.
Under hensyntagen til manglen på genotoksicitet i talrige assays med flere mutagen-endepunkter, sætter den store margen mellem de doser af DEHP, som er nødvendige for at inducere hepatiske tumorer (300-400 mg/kg legemsvægt), og de doser, der inducerer peroxysomal aktivitet, samt belæggene for en tærskel for øget hepatisk peroxysomal aktivitet Komitéen i stand til at konkludere, at de meget små indtag af DEHP, der stammer fra dens anvendelse i levnedsmiddelindpakningsmaterialer, ikke vil udgøre nogen carcinogen risiko for mennesket.
Bearing in mind the lack of genotoxicity in numerous assays using several mutagenic endpoints, the large margin between the doses of DEHP necessary to induce hepatic tumours (300-430 mg/kg b.w.) and those inducing hepatic peroxisomal activity, as well as the evidence for a threshold for increased hepatic peroxisomal activity enables the Committee to conclude that the very small intakes of DEHP from its uses in food packaging would not pose any carcinogenic hazard for man.
Selv om Komitéen erkender, at visse andre undersøgelser måske støtter en højere NOEL, var den ikke i stand til at ignorere den kendsgerning, at lavere doser alligevel inducerede mærkbare biokemiske og elektronmikroskopiske forandringer og at nogle af disse undersøgelser benyttede forskellige stammer af rotter.
Although the Committee acknowledges that some other studies might support a higher NOEL, it was unable to ignore the fact that lower doses still induced noticeable biochemical and electronmicroscopic changes and that some of these studies used different strains of rats.
Komitéen overvejede også forslaget om at kunne anvende en sikkerhedsfaktor på mindre end 100 ved fastsættelsen af en TDI for DEHP p.g.a. åbenbare forskelle i følsomhed m.h.t. peroxysomal enzyminduktion og metabolisme mellem subhumane primater, mennesket og laboratoriegnavere.
The Committee also considered the suggestion that a safety factor of less than 100 might be applied in establishing a TDI for DEHP because of apparent differences in sensitivity with regard to peroxisomal enzyme induction and metabolism between subhuman primates, man and the laboratory rodents.
Komitéen var dog ikke overbevist om, at dokumentationen var tilstrækkelig vægtig til at forslaget kunne imødekommes.
It was not convinced, however, that the evidence was sufficiently weighty to accept this suggestion.
Komitéen bibeholdt derfor for en sikkerheds skyld en sikkerhedsfaktor på 100 ved fastsættelsen af en TDI på 0,05 mg/kg legemsvægt for DEHP, baseret på NOEL for peroxysom-proliferation.
The Committee therefore retained as a matter of prudence a safety factor of 100 in establishing a TDI of 0.05 mg/kg b.w. for DEHP based on the NOEL for peroxisomal proliferation.
UDTALELSE OM DI-2-ETHYLHEXYLADIPAT
OPINION ON DI-2-ETHYLHEXYLADIPATE
At vurdere sundhedsrisikoen for mennesker fra migration til levnedsmidler af di-2-ethylhexyladipat (DEHA), til stede i visse plastmaterialer og -genstande beregnet til at komme i kontakt med levnedsmidler.
To evaluate the hazards to human health arising from the migration into food of di-2-ethylhexyladipate (DEHA) present in certain plastic materials and articles intended to come into contact with foodstuffs.
Dette stof blev først vurderet af Komitéen (6. rapportserie, 1978) som led i gennemgangen af positivlisten over stoffer, der skulle godkendes til fremstilling af film af regenereret cellulose beregnet til at komme i kontakt med levnedsmidler.
This substance was evaluated by the Committee (6th Report, 1978) as part of the review of the positive List of substances to be authorised in the manufacture of regenerated cellulose films intended to come into contact with foodstuffs.
Denne vurdering blev genovervejet af Komitéen (14. rapportserie, 1982) i lyset af et betragteligt antal yderligere undersøgelser og af hele forløbet af den konference om phthalater, som "United States' National Toxicology Progam" (NTP) afholdt i juni 1981 (1). Komitéens konklusion på dette tidspunkt var, at belæggene m.h.t. carcinogenicitet var uklare, fordi der kun fandtes beviser på induktion af levertumorer i mus.
This evaluation was reviewed again by the Committee (14th Report, 1982) in the light of a considerable number of further studies and of the entire proceedings of the United States' National Toxicological Program (NTP) Conference on phthalates held in June 1981 (1).
Den eneste mutagenicitetstest, der var til rådighed, tydede på mutagent potentiale.
The only available mutagenicity test indicated mutagenic potential.
Teratogen og embryotoksisk effekt sås kun ved høje dosisniveauer.
Teratogenic and embryotoxic effects were only seen at high dose levels.
På baggrund af disse resultater, inklusive undersøgelserne af mekanisme og kovalent binding for DEHA, udelukkede Komitéen DEHA fra den ADI, den tidligere havde etableret for tre adipater.
In view of these findings, including studies on mechanism and covalent binding to DNA for DEHA, the Committee excluded DEHA from the ADI previously established for three adipates.
Komitéen har nu fået forelagt et antal supplerende undersøgelser.
A number of additional investigations have now been provided for the Committee.
Disse bekræfter, at DEHA hurtigt absorberes af forsøgsdyr, metaboliseres og udskilles i urinen og i mindre omfang i faeces og udåndingsluft i løbet af 48 timer.
They confirm that DEHA is rapidly absorbed by animal species, metabolised and excreted in the urine and to a lesser extent in the faeces and expired air within 48 hours.
Absorptionen er ufuldstændig ved høje doser. Der ses ikke akkumulation i væv.
Absorption is incomplete after high doses.
Hurtig hydrolyse til monoesteren og 2-ethylhexanol (EH) og af monoesteren til adipinsyre og EH sker hovedsagelig i tarmkanalen.
Rapid hydrolysis to the monoester and 2-ethyl-hexanol (EH) as well as of the monoester to adipic acid and EH occurs predominantly in the intestinal tract.
EH oxideres overvejende i leveren gennem co-, co-1- og ß-oxidering til en række metabolitter.
EH is largely oxidised in the liver by ω-, ω-l- and ß-oxidation to a series of metabolites.
Der er artsforskelle m.h.t. biotransformation af DEHA.
There are species differences in the biotransformation of DEHA.
Gnavere udskiller overvejende ethylhexansyre, 5-hydroxy-2-ethylhexansyre og ethylhexandisyre, mens aber hovedsagelig udskiller monoethylhexyladipat og EH som glucuronider (2).
Rodents excrete largely ethylhexanoic, 5-hydroxy-2-ethylhexanoic and ethylhexanedioic acid, while monkeys excrete predominantly mono-2-ethylhexanoic adipate and EH as the glucuronides (2).
DEHA har lav akut toksicitet og forårsager kun lidt eller ingen irritation af hud eller øjne.
DEHA has a low acute toxicity and causes little or no skin and eye irritation.
Leveren er det væsentligste målorgan i korttidsundersøgelser i mus og rotter, hvor en stigning af lever vægt ses ved doser på 600 mg/kg legemsvægt og mere.
The liver is the major target organ in short-term studies in mice and rats, increased liver weight being observed at doses of 600 mg/kg b.w. and higher.
I 2-3-ugers fodringsundersøgelser i rotter, med dosisniveauer fra 500 til 2000 mg/kg legemsvægt, ses en hypolipidemisk virkning, antydet af hæmning af cholesterolsyntese og en ændret phospholipidsyntese.
In 23 week feeding studies in rats, using dose level: from 500-2000 mg/kg b.w., a hypolipidaemic effect is noted, indicated by the inhibition of cholesterol synthesis and an altered phospholipid synthesis.
Denne virkning associeres med peroxysomproliferation observeret elektronmikroskopisk, øget aktivitet af peroxysom-associerede enzymer og en øget produktion af peroxysom-proliferation-associeret 80000 D polypeptid (PPA-80) (3).
This effect is associated with hepatic peroxisome proliferation as observed electron-microscopically, increased activities of peroxisome-associated enzymes and an increased production of peroxisome proliferationassociated 80000 D polypeptide (PPA-80) (3).
NOEL for induktion af peroxysomproliferation i 34 ugers fodringsundersøgelser i F344-rotter ligger omkring 100 mg/kg legemsvægt, baseret på aktiviterne af hepatisk peroxysom-associerede enzymer og ultramikroskopiske forandringer.
The NOEL for the induction of peroxisomal proliferation in 34 week feeding studies in F344 rats is around 100 mg/kg b.w. based on the activities of hepatic peroxisomal-associated enzymes and ultramicroscopic changes.
Et yderligere 30-dages fodringsforsøg i F344-hanrotter viser et NOEL på 250 mg/kg legemsvægt, baseret på ultramikroskopiske forandringer og øgede niveauer af peroxysom-proliferation-associeret 80000 D polypeptid.
A further 30-day feeding study in male F344 rats shows a NOEL of 250 mg/kg b.w., based on ultramicroscopic changes and increased levels of peroxisome proliferationassociated 80000 D polypeptide.
Hvis der tages hensyn til PCoA-oxidering, så forårsager 250 mg/kg legemsvægt en tredobling af aktiviteten.
If PCoA oxidation is considered, then 250 mg/kg b.w. cause a three fold rise in activity.
I et nyligt fodringsforsøg i Wistarhanrotter blev der benyttet 0, 20, 60, 200, 600 eller 2000 mg/kg legemsvægt i to uger. NOEL for induktion af peroxysom-associerede enzymer var 200 mg/kg legemsvægt (14).
A recent feeding study in male Wistar rats used 0, 20, 60, 200, 600 or 2000 mg/kg b.w. for two weeks.
Peroxisomale virkninger af DEHA er imidlertid moderate sammenlignet med dem, der ses med DEHP. EH anses for at være den nærmeste peroxysomale proliferator.
Peroxisomal effects of DEHA are, however, moderate compared to those of DEHP.
Der findes også udprægede forskelle mellem arter m.h.t. peroxysomale virkninger.
There is also a marked species difference for peroxisomal effects.
In uifro-undersøgelser af hepatocytter fra rotter, marsvin og silkeaber viser kun en tydelig virkning i rotte-hepatocytter (4, 5).
In vitro studies with hepatocytes of rats, guinea pigs and marmosets show only in rat hepatocytes a clear effect (4,5).
Lkke-humane primater og mennesker ser ud til at være mindre følsomme end gnavere overfor kemisk induceret peroxysomproliferation (6,7).
Non-human primates and humans appear to be less sensitive than rodents to chemically induced peroxisome proliferation (6,7).
Selv om der foreligger rapporter om, at et dominant letalassay (i.p.) i mus har vist en positiv, dosis afhængig virkning (8), er yderligere assays i en række systemer negative.
Although a dominant lethal assay (i.p.) in mice has been reported as showing a positive, dosedependent effect (8), further assays in a range of systems are negative.
Således viser in vitro bakterielle assays med og uden S9, in vitro lymfocyttests i mus for DNA-skade med og uden S9, en in vivo mikronukleustest i mus og en kønsrelateret recessiv letaltest i Drosophila ingen genotoksisk aktivitet af DEHA.
Thus, in vitro bacterial assays with and without S9, in vitro mouse lymphocyte test for DNA damage with and without S9, an in vivo mouse micronucleus test and a sex-linked recessive lethal test in Drosophila show no genotoxic activity of DEHA.
En kovalent DNA-binding-undersøgelse i muselever og en celletransformationstest i BALB/3T3-museceller er ligeledes negative (3).
A covalent DNA-binding study in mouse liver and a cell transformation test in BALB/3T3 mouse cells are equally negative (3).
De tidligere vurderede langtidsstudier i mus og rotter, hvor der blev brugt dosisniveauer på 1715 og 3570 mg/kg legemsvægt i mus og 600 og 1250 mg/kg legemsvægt i rotter, viste kun i rotter en signifikant stigning i forekomst af levertumorer.
The previously assessed long-term studies in mice and rats, using dose levels of 1715 and 3570 mg/kg b.w. in mice and 600 and 1250 mg/kg b.w. in rats, showed only in mice a significantly increased incidence of Liver tumours.
En mulig forklaring kunne være de lavere dosisniveauer brugt i rotter (9).
A possible explanation might be the lower dose levels used in rats (9).
DEHA forårsagede nedsat fertilitet i en reproduktionsundersøgelse i hanrotter ved en høj i.p.-dosis på 9220 mg/kg legemsvægt. Dog blev der ikke rapporteret testikulære læsioner i to 3-ugers fodringsundersøgelser i rotter og i 13-ugers og 2-års fodringsforsøg i mus og rotter (3).
DEHA caused reduced fertility in a reproduction study in male mice at a high i.p. dose of 9220 mg/kg b.w. however, no testicular lesions have been reported in two 3-week feeding studies in rats and in 13week and 2-year feeding studies in mice and rats (3).
Ingen virkninger på fertiliteten af han- og hunrotter blev rapporteret i en 1-generations reproduktionsundersøgelse med dosisniveauer op til 720 mg/kg legemsvægt, selv om foetotoksiske virkninger og - hos forældredyrene -nedsat vækst og øget levervægt er bemærkbare ved denne dosis (12).
No effects on fertility of male and female rats are reported in a 1-generation reproduction study using dose levels up to 720 mg/kg b.w. although at that dose foetotoxic effects and, in parental animals, decreased growth and increased liver weights are noticeable (12).
DEHA har ingen teratogen effekt i rotter ved dosisniveauer op til 720 mg/kg legemsvægt, men matemale virkninger er tilstede.
DEHA has no teratogenic effects in rats at dose levels up to 720 mg/kg b.w. but maternal effects are present.
Foetotoksiske virkninger optræder ved 110 mg/kg legemsvægt og etablerer således 30 mg/kg legemsvægt som NOEL (13).
Foetotoxic effects appear at 110 mg/kg b.w. thus establishing as NOEL 30 mg/kg b.w (13).
Nogle stoffers, deriblandt DEHA's, evne til at inducere hepatocellulære carcinomer i gnavere er blevet sat i forbindelse med deres evne til at inducere peroxysomal aktivitet i leveren.
The ability of some compounds, including DEHA, to induce hepatocellular carcinomas in rodents has been linked to their ability for inducing peroxisomal activity in the liver.
Peroxysomproliferation sker tidligt under behandlingen med disse stoffer og ser ud til at være den mest følsomme forandring, der optræder i leveren ved lave doser.
Peroxisomal proliferation is in fact an early event during treatment with these compounds and appears to be the most sensitive change occurring in the liver at low doses.
En årsagssammenhang mellem peroxysomproliferation og udviklingen af hepatiske tumorer er foreslået (6, 10).
A causal association between peroxisomal proliferation and hepatic tumour development has been suggested (6,10).
- - - oxidativ stress og induktion af indirekte DNA-skader fremmende virkning m.h.t. spontane præneoplastiske læsioner vedvarende vækststimulering.
- - - oxidative stress and the induction of indirect DNA changes promotion of spontaneous preneoplastic lesions sustained growth stimulation.
Alternativt kan kumulativ oxidativ beskadigelse af intracellulære membraner føre til celledød og øget celleomsætning og dermed øge sandsynligheden for spontan tumordannelse (16).
Alternatively, cumulative oxidative damage to intracellular membranes can lead to cell death and increased cell turnover, thus increasing the probability of spontaneous tumour formation (16).
Andre forskere påstår, at det er usandsynligt, at celleproliferation spiller en fremtrædende rolle ved hepatocarcinogeniciteten af peroxysom-proliferatorer, fordi a) den maksimale proliferative reaktion er meget kortvarig, og b) kronisk dosering resulterer i ingen eller kun en lille stigning i replikativ DNA-syntese.
Others claim that cell proliferation is unlikely to play a primary role in the hepatocarcinogenicity of peroxisome proliferators because a) the maximum proliferative response is very transient and b) chronic administration results in no or only a slight increase in replicative DNA synthesis.
Desuden er mitogen-induceret levercellehyperplasi mindre disponeret til at blive carcinogen, og adskillige potente mitogener uden peroxysomal proliferativ virkning er ikke carcinogene (15).
Furthermore, mitogeninduced liver cell hyperplasia is less predisposed to become carcinogenic and several potent mitogens without a peroxisomal proliferative effect are not carcinogenic (15).
NOEL for DEHA i rotten, baseret på den peroxysomale virkning i leveren målt ved hjælp af biokemiske parametre og elektronmikroskopisk analyse af denne følsomme art, ligger omkring 100 mg/kg legemsvægt.
The NOEL for DEHA in the rat, based on the peroxisomal effects in the liver, as measured by biochemical parameters and electromicroscopic analysis in this sensitive species, is around 100 mg/kg b.w.
Under hensyntagen til manglen på genotoksicitet i alle undtagen ét mutagenicitetsassay med flere endepunkter, sætter den store margen mellem de doser af DEHA, som er nødvendige for at inducere hepatiske tumorer udelukkende i mus (1715-3570 mg/kg legemsvægt), og de doser, der inducerer peroxysomal aktivitet ( > 100 mg/kg legemsvægt), samt belæggene for en tærskel for induktion af hepatisk peroxysomal aktivitet Komitéen i stand til at konkludere, at de meget små indtag af DEHA, der stammer fra dens anvendelse i levnedsmiddelindpakningsmaterialer, ikke vil udgøre nogen carcinogen risiko for mennesket. Foetotoksicitet optrådte i en teratogenicitetsundersøgelse i rotter ved 110 mg/kg legemsvægt. NOEL var 30 mg/kg legemsvægt.
Bearing in mind the lack of genotoxic activity in all but one mutagenicity assay using several endpoints, the large margin between the doses of DEHA necessary to induce hepatic rumours only in mice (1715-3570 mg/kg b.w.) and those inducing hepatic peroxisomal activity ( > 100 mg/kg b.w.), as well as the evidence for a threshold for inducing hepatic peroxisomal activity enables the Committee to conclude that the very small intakes of DEHA from its uses in food contact materials would not pose any carcinogenic hazard for man.
Komitéen benyttede derfor en sikkerhedsfaktor på 100 ved fastsættelsen af en TDI på 0,3 mg/kg legemsvægt for DEHA.
The Committee therefore used a safety factor of 100 to establish a TDI for DEHA of 0.3 mg/kg b.w.
UDTALELSE OM 3-MONOCHLORPROPAN-I,2-DIOL (3-MCPD)
OPINION ON 3-MONOCHLORO-PROPANE-l,2-DIOL (3-MCPD)
Kemiske hydrolysater af vegetabilske proteiner anvendes ofte som krydderier for at forbedre aromaen af bestemte levnedsmidler.
Chemical hydrolysates of vegetable proteins are commonly used as seasonings to improve the flavour of certain foods.