natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ugerne 28. januar - 8. februar 1991
Weeks of 28 January to 1 February and 4 to 8 February 1991
Sag C-244/89 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik Fiskeri Sag C-18/90 B. Kziber mod Office national de l'emploi (ONEM) Forbindelser udadtil Sag C-363/89 D. Roux mod den belgiske stat Fri bevægelighed for personer Sag C-15/89 Deltakabel BV mod Staatssecretaris von Financien Afgi ftsbestemmeIser Sag C-249/89 Trave Schiffahrts-Gesellschaft mbH ft Co. KG mod Finanzamt Kiel-Nord Afgi ftsbestemmeIser Sag C-184/89 H. Nimz mod Freie und Hansestadt Hamburg Socialpolitik Sag C-227/89 L. Rönfeldt mod Bundesversicherungsanstalt für Angestellte Fri bevægelighed for personer
Case C­244/89 Commission of the European Communities ν French Republic Fisheries Case C­18/90 Office National de l'Emploi (ONEM) ν Bahia Kziber Exterior relations Case C­363/89 Danielle Roux ν Belgian State Free movement of persons Case C­15/89 Deltakabel BV ν Staatssecretaris van Financiën Taxation Case C­249/89 Trave Schiffahrts­Gesellschaft mbH & Co KG ν Finanzamt Kiel­Nord Taxation Case C­184/89 Helga Nimz ν Freie und Hansestadt Hamburg Social Policy Case C­227/89 L. Rönfeldt ν Bundesversicherungsanstalt für Angestellte Free movement of persons II ­ OPINIONS
PÄ EN HURTIG ORIENTERING OM ARBEJDET VED DONSTOLEN OG RETTEN I FØRSTE INSTANS.
THIS BULLETIN IS PREPARED BY THE INFORMATION SERVICE OF THE COURT OF JUSTICE IN ORDER TO SUPPLY READERS WITH RAPID INFORMATION ON THE WORK OF THE INSTITUTION.
DOMMENE OG DE FREMSATTE FORSLAG TIL AFGØRELSE OFFENTLIGGØRES SENERE I "SAMLING AF AFGØRELSER", SOM ER ENESTE GYLDIGE UDGAVE.
HOWEVER, ONLY THE COMPLETE TEXT OF THE JUDGMENTS AND OPINIONS PUB­LISHED LATER IN THE REPORTS OF CASES BEFORE THE COURT IS AUTHENTIC.
Sag C-244/89: Kommissionen for De Europeiske Fællesskaber mod Den Franske Republik
Case C-244/89:
Ved stævning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 2. august 1989, havde Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det statueredes, at Den Franske Republik - ved ikke rettidigt og foreløbigt at lukke fiskeriet og træffe de nødvendige foranstaltninger til at fastsætte regler for udnyttelsen af de tildelte kvoter - ikke havde draget omsorg for overholdelsen af de kvoter, som den fik tildelt for 1986 for "andre arter (som bifangster)" i norske farvande og for rødfisk i færøske farvande, og dermed ikke havde overholdt de forpligtelser, som påhvilede den i henhold til visse bestemmelser i Rådets forordninger nr. 170/83, nr. 2057/82, nr. 3730/85 og nr. 3732/85.
By application lodged at the Court Registry on 2 August 1989, the Com­mission of the European Communities brought an action seeking a declaration that by failing to provisionally prohibit fishing from the appropriate date and to take the steps necessary to determine the detailed operation of the fishing quotas allocated to it, the French Republic had not ensured compliance with those quotas for the year 1986 for catches of "other species (as bycatches)" in Norwegian waters and of redfish in Faroese waters, and had there­by failed to fulfil its obligations under Council Regulations No. 170/83, No. 2057/82, No. 3730/85 and No. 3732/85.
Den Franske Republik har ikke overholdt de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 10, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2057/82 af 29. juni 1982 om fastsættelse af visse foranstaltninger til kontrol med fiskeri fra fartøjer hjemmehørende i medlemsstaterne, jfr. artikel 1 i Rådets forordninger (EØF) nr. 3730/85 af 20. december 1985 om fordeling mellem medlemsstaterne af visse fangstkvoter for fartøjer, der udøver fiskeri i Norges Økonomiske zone og i fiskerizonen omkring Jan Mayen, og nr. 3732/85 af 20. december 1985 om fordeling mellem medlemsstaterne af fangstkvoter for fartøjer, der udøver fiskeri i færøsk farvand, idet den ikke har draget omsorg for overholdelsen af de fangstkvoter, som den fik tildelt for 1986, for 'andre arter (som bifangster)' i norske farvande og for rødfisk i færøske farvande.
By not ensuring compliance with the quotas allocated to it for the year 1986 for catches of "other species (as bycatches)" in Norwegian waters and of redfish in Faroese waters, the French Republic has failed to fulfil its obligations under Article 10 (2) of Council Regulation (EEC) No. 2057/82 of 29 June 1982 establishing certain control measures for fishing activities by vessels of the Member States, in conjunction with Article 1 of Council Regulation (EEC) No. 3730/85 of 20 December 1985 allocating certain catch quotas between Member States for vessels fish­ing in the Norwegian economic zone and the fishery zone around Jan Mayen and Article 1 of Council Regulation (EEC) No. 3732/85 of 20 December 1985 allocating catch quotas between Member States for vessels fishing in Faroese waters;
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse den 10. januar T79T7
Mr Advocate General Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 10 January 1991.
Han foreslog Domstolen at træffe følgende afgørelse:
He was of the opinion that the Court should:
Det statueres, at Den Franske Republik - ved ikke at drage omsorg for overholdelsen af de kvoter, som den fik tildelt for året 1986 for fangster af 'andre arter' i norske farvande og for rødfrisk i færøske farvande -har tilsidesat de forpligtelser, som påhviler den i henhold til artikel 10, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2057/82, sammenholdt med artikel 1 i forordningerne (EØF) nr. 3730/85 og nr. 3732/85.
Declare that the French Republic, by not ensuring respect for the quotas allocated to it for 1986 for the capture of "other species" in Norwegian waters and redfish in Faroese waters, has failed to fulfil its obliga­tions under Article 10 (2) of Council Regulation No. 2057/82 in conjunc­tion with Article 1 of Regulation No. 3730/85 and Article 1 of Regula­tion No. 3732/85;
(præjudiciel) "Forbindelser udadtil - samarbejdsaftalen EØF-Marokko - princippet om forbud mod forskelsbehandling - social sikring" (Domstolens plenum)
Office Nationale de l'Emploi (ONEM) ν Bahia Kziber ­ 31 January 1991 (Reference for a preliminary ruling) (Exterior relations ­ EEC­Morocco Co­operation Agreement ­ Principle of non­discrimination ­ Social security) (Full Court)
Ved dom af 16. januar 1990, indgået til Domstolen den 22. januar 1990, havde Cour du travail de Liège (Belgien) forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af nogle bestemmelser i den samarbejdsaftale mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Marokko, der blev undertegnet i 1976.
By judgment of 16 January 1990, which was received at the Court on 22 January 1990, the Cour du Travail de Liège [Labour Court, Liège] referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of certain provisions of the Co­operation Agreement signed in 1976 between the EEC and Morocco.
Spørgsmålet er blevet rejst under en sag, som Bahia Kziber har anlagt mod Office national de l'emploi til prøvelse af sagsøgtes beslutning om ikke at ville tilkende Kziber en ydelse, som unge arbejdssøgende efter belgisk lovgivning har krav på i afventning af et arbejde. Beslutningen blev begrundet med, at Kziber - der bor hos sin far, som er marokkansk statsborger, og som opholder sig som pensionist i Belgien efter at have udøvet en lønnet beskæftigelse dér - er marokkansk statsborger.
That question arose in the context of a dispute between Mrs Bahia Kziber and the ONEM over the latter's refusal to grant Mrs Kziber an unemployment benefit available under Belgian legislation to young persons seeking work on the ground that Mrs Kziber, who lived with her father, a Moroccan national now retired and living in Belgium after having worked in that country, was of Moroccan nationality.
Spørgsmålet, om samarbejdsaftalens artikel 41, stk. 1, er umiddelbart anvendelig
Direct effect of Article 41 (1) of the Agreement
Domstolen bemærkede herom indledningsvis, at det fremgår af dens faste praksis, at en bestemmelse i en aftale mellem EF og et tredjeland må anses for umiddelbart anvendelig, når der af dens ordlyd samt aftalens formål og karakter kan udledes en klar og præcis forpligtelse, hvis opfyldelse og retsvirkninger ikke er betinget af, at der udstedes yderligere retsakter.
The Court pointed out that it had consistently been held that a provi­sion in an agreement concluded by the Community with non­member countries must be regarded as being directly applicable when, regard being had to its wording and the purpose and nature of the agreement itself, the provision contained a clear and precise obligation which was not subject, in its implementation or effects, to the adoption of any subsequent measure.
Domstolen udtalte herefter konkret om artikel 41, stk. 1, i aftalen med Marokko, at bestemmelsen efter sin ordlyd klart, præcist og ubetinget opstiller et forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet af marokkanske arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der bor hos dem, for så vidt angår social sikring.
In that regard, the Court found that Article 41 (1) of the Agreement with Morocco contained a clear, precise and unconditional prohibition of discrimination in the field of social security on grounds of nationality against workers of Moroccan nationality or members of their families living with them.
Domstolen understregede herved, at det forhold, at det i artikel 41, stk. 1, hedder, at dette forbud kun finder anvendelse med forbehold af de følgende bestemmelser, ikke kan medføre, at forbudet ikke er ubetinget.
The fact that Article 41 (1) of the Agreement with Morocco specified that the prohibition of discrimination was subject to the provisions of the following paragraphs of that article could not be interpreted as depriving that prohibition of its unconditional nature.
Heller ikke den omstændighed, at den nærmere gennemførelse af de i artikel 41 fastlagte principper i henhold til artikel 42, stk. 1, skal ske ved bestemmelser, som Samarbejdsrådet skal udstede, kunne være til hinder for den umiddelbare anvendelighed af en bestemmelse, hvis gennemførelse og retsvirkninger ikke er betinget af, at der udstedes yderligere retsakter. ter.
Nor could the fact that Article 42 (1) provided for the implementation by the Co­operation Council of the principles set out in Article 41 be inter­preted as calling Into question the direct applicability of a provision which was not subject, in its implementation or effects, to the adoption of any subsequent measure.
EF's medlemsstater, ikke antages at stride mod formålet med og karakteren af den aftale, som bestemmelsen er et led i.
Moreover, there was nothing in the purpose or nature of the Agreement containing the provision to contradict the conclusion that the prohibition of discrimination contained in Article 41 (1) was capable of applying directly to the position of Moroccan workers or of members of their families living with them in the Member States of the Community.
Endelig bemærkede Domstolen, at selv om samarbejdsaftalen i det væsentlige tilsigter at fremme den økonomiske udvikling i Marokko og ikke går ud over en fastlæggelse af et samarbejde mellem parterne, som ikke er ment som et skridt i retning mod en associering mellem Marokko og EF eller Marokko's senere tiltrædelse af EF, kunne dette ikke være til hinder for, at visse bestemmelser i aftalen er umiddelbart anvendelige.
The fact that the aim of the Agreement was essentially to further the economic development of Morocco and that it was limited to establishing co operation between the parties without aiming at Morocco's association with or future membership of the Communities did not prevent certain of its provisions from being directly applicable.
Dette måtte navnlig gælde artiklerne 40 og 41, som ikke blot har karakter af programerklæringer, men som med hensyn til arbejdsvilkår, aflønning og social sikring fastlægger et princip, der har en sådan beskaffenhed, at det er egnet til at skabe umiddelbare retsvirkninger for de enkelte bor gere.
That was true, in particular, for Articles 40 and 41 which, far from being purely of the nature of a programme, laid down a principle capable of governing the legal situation of individuals in the field of conditions of work and remuneration and in the field of social security.
Domstolen udtalte herefter sammenfattende, at det må antages at fremgå af såvel indholdet af artikel 41, stk. 1, som af formålet med og karakteren af den aftale, som bestemmelsen er et led i, at bestemmelsen er umiddelbart anvendelig.
In those circumstances, the Court held that it was clear not only from its wording but also from the purpose and nature of the Agreement containing it that Article 41 (1) was capable of direct application.
Rækkevidden af samarbejdsaftales artikel 41, stk. 1
Scope of Article 41 (1) of the Agreement
Domstolen bemærkede herom, at begrebet social sikring i artikel 41, stk. 1, må antages at have det samme indhold som det tilsvarende begreb i Rådets forordning nr. 1408/71, således at arbejdsløshedsydelser, der traditionelt anses som udtryk for en social sikringsgren, er omfattet af begrebet.
The concept of social security in Article 41 (1) of the Agreement was to be interpreted by analogy with the same concept in Council Regulation No. 1408/71 and thus as including unemployment benefits, which were traditionally regarded as forming a branch of social security.
Hvad angår begrebet arbejdstagere i artikel 41, stk. 1, bemærkede Domstolen, at dette må antages at omfatte såvel erhvervsaktive som arbejdstagere, der ikke længere er et led i arbejdsmarkedet, herunder arbejdstagere, der har nået en sådan alder, at de har krav på alderspension.
The Court held that the concept of worker as used in Article 41 (1) of the Agreement encompassed both workers in active employment and those who had withdrawn from the employment market, including those who had reached the age required to qualify for an old-age pension.
Hvad endelig angår rækkevidden af de rettigheder, som består for familiemedlemmer til marokkanske arbejdstagere, der bor hos disse, udtalte Dom stolen, at princippet i artikel 41, stk. 1, om forbud mod enhver form for forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, for så vidt angår social sikring, må indebære, at når en person opfylder samtlige de betingelser, som en national lovgivning opstiller for, at der består en ret til arbejdsløshedsydelser i form af ydelser til unge arbejdssøgende, kan sådan ne ydelser ikke nægtes den pågældende på grundlag af hans eller hendes nationalitet.
Finally, with regard to the extent of the rights of members of the families of Moroccan workers living with those workers, the principle of freedom from any discrimination based on nationality in the field of social security, contained in Article 41 (1), meant that a claimant fulfilling all the conditions laid down by national legislation for entitlement to unemployment benefits for young persons seeking work could not be refused those benefits on the ground of his nationality.
Domstolen besvarede herefter det forelagte spørgsmål således:
The Court ruled as follows:
"Artikel 41, stk. 1, i samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Kongeriget Marokko, undertegnet den 27. april 1976 i Rabat og godkendt på Fællesskabets vegne ved Rådets forordning (EØF) nr. 2211/78 af 26. september 1978, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at en medlemsstat afslår til et familiemedlem til en marokkansk arbejdstager, der bor hos denne, at udbetale en ydelse, som unge arbejdssøgende i henhold til medlemsstatens lovgivning har krav på i afventning af arbejde, med den begrundelse, at den arbejdssøgende er marokkansk statsborger."
Article 41 (1) of the Cooperation Agreement between the European Economic Community and the Kingdom of Morocco, signed in Rabat on 27 April 1976 and concluded on behalf of the Community by Council Regulation (EEC) No. 2211/78 of 26 September 1978, must be interpreted as meaning that it preciudes a Member State from refusing to grant an unemployment benefit, which its legislation makes available to young persons seeking work, to a member of the family of a worker of Moroccan nationality
Generaladvokat Walter Van Gerven fremsatte forslag til afgørelse den 6. december 1990.
Mr Advocate General Van Gerven delivered his Opinion at the sitting on 6 December 1990.
Han foreslog heri følgende besvarelse:
He proposed that the Court should rule as follows:
"Artikel 41, stk. 1, i samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Kongeriget Marokko er ikke til hinder for, at en medlemsstat afslår til et familiemedlem til en marokkansk arbejdstager, der bor hos denne, at ud betale en ydelse, som unge arbejdssøgende i henhold til medlemsstatens lovgivning har krav på i afventning af et arbejde, med den begrundelse, at den arbejdssøgende er marokkansk statsborger."
"Article 41 (1) of the Cooperation Agreement between the European Economic Community and the Kingdom of Morocco does not preclude a Member State from refusing to grant an unemployment benefit, which its legislation makes avail­able to young persons seeking work, to a member of the family of a worker of Moroccan nationality residing with him, on the ground that the person seeking work is a Moroccan national.
(præjudiciel) "Fri bevægelighed for personer - opholdsret for EF-statsborgere" (Tredje Afdeling)
Case C­363/89: Danielle Roux ν Belgian State ­ 5 February 1991 (Reference for a preliminary ruling) (Free movement of persons ­ Right of residence of Community nationals) (Third Chamber)
Ved kendelse af 29. november 1989, indgået til Domstolen den 30. november 1989, forelagde Tribunal de première instance de Liège fire præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af en række fællesskabsbestemmelser om arbejdskraftens frie bevægelighed, etableringsretten og den frie udveksling af tjenesteydelser, og især af EØF-Traktatens artikler 3, litra c), 7, 48, 52, 56 og 66, af Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 og af Rådets direktiver 68/360/EØF, 73/148/EØF og 64/221/EØF.
By order of 29 November 1989, which was received at the Court on 30 November 1989, the Tribunal de Première Instance [Court of First Instance], Liège, referred to the Court for a preliminary ruling four questions on the interpretation of a number of provisions of Community law relating to the free movement of workers, the right of establishment and freedom to provide ser­vices and in particular Articles 3 (c), 7, 48, 52, 56 and 66 of the EEC Treaty, Regulation (EEC) No. 1612/68 of the Council and Council Directives 68/360/EEC, 73/148/EEC and 64/221/EEC.
Sagsøgeren i hovedsagen, Danielle Roux, der er fransk statsborger, havde indgivet ansøgning til kommunalforvaltningen i Liège om udstedelse af opholdsbevis, idet hun oplyste at udøve virksomhed som selvstændig servitrice.
The plaintiff in the main proceedings, Mrs Danielle Roux, a French national, applied to the Liège municipal authorities for a residence permit, declaring her profession as that of self­employed waitress.
Tilsynet med Udlændinge afslog ansøgningen med den begrundelse, at ansøgeren ikke udøvede virksomhed som selvstændig servitrice, men at hun derimod arbejdede for en arbejdsgiver, i forhold til hvem hun befandt sig i et underordnelsesforhold.
The Aliens Department rejected that application on the ground that the applicant's profession was not that of self­employed waitress; on the con­trary, she worked for, and in a relationship of subordination to, an employer.
Denne virksomhed som lønmodtager var angivelig ikke blevet udøvet i overensstemmelse med gældende sociallovgivning i Belgien.
That activity as an employed person was not carried on in compliance with the employment and social security legislation in force in Belgium.
De belgiske myndigheder pålagde følgelig Roux at udrejse fra statens område.
The Belgian authorities therefore ordered Mrs Roux to leave Belgium.
En EF-statsborgers ret til at tage ophold og til at få udstedt et bevis for opholdsretten må ikke gøres betinget af, at den pågældende forinden er tilmeldt en social sikringsordning i henhold til opholdsstatens lovgivning.
Prior registration of a national of a Member State of the Community with a social security scheme established by the legislation of the host State cannot be required as a condition for obtaining the right of residence or the delivery of a corresponding residence permit.
Den omstændighed, at den pågældende er optaget i én social sikringsordning og ikke i en anden, kan ikke begrunde, at den pågældende nægtes bevis for opholdsret eller udvises fra statens område.
Regis­tration with one social security scheme rather than another cannot
Artikel 4 i direktiv 68/360 og artikel 6 i direktiv 73/148 er til hinder for en ordning, hvorefter medlemsstaterne alene accepterer en forudgående tilmelding til en social sikringsordning som bevis for, at den pågældende hører til en af de grupper, der er omfattet af den frie bevægelighed for personer, og følgelig skal have udstedt et bevis for opholdsret.
Article 4 of Directive 68/360 and Article 6 of Directive 73/148 preclude Member States from accepting only prior registration with a social security scheme as evidence that the person concerned falls within one of the categories enjoying freedom of movement of persons and must thus be issued with a residence permit.
Medlemsstaterne er forpligtet til at udstede et bevis for opholdsret til en statsborger fra en anden medlemsstat, når den pågældende ubestridt udøver en beskæftigelse, og det er i denne forbindelse ufornødent at fastslå, om beskæftigelsen udøves som lønmodtager eller selvstændig.
Member States are obliged to issue a residence permit to a national of another Member State if it is not disputed that that person is engaged in economic activity, without its being necessary in that regard to classify the activity as that of an employed or self-employed person.
Medlemsstaterne kan ikke i henhold til fællesskabsbestemmelserne om den frie bevægelighed for personer lovligt nægte at udstede et bevis for opholdsret til en EF-statsborger med den begrundelse, at den pågældende ikke udøver sin virksomhed i overensstemmelse med den gældende social lovgivning."
Member States may not, on the basis of the Community rules concerning freedom of movement for persons, refuse to issue a residence permit to a Community citizen on the ground that he does not exercise his activity in accordance with the social security legislation in force.
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet i Tredje Afdeling den 2. oktober 19937
Mr Advocate General Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Third Chamber on 2 October 1990.
Hans forslag til afgørelse lød:
He proposed that the Court should rule as follows:
Retten til ophold og udstedelse af bevis herfor er ikke betinget af, at nationale bestemmelser vedrørende den sociale sikringsordning er overholdt; den omstændighed at en arbejdstager, der er omfattet af EF-bestemmelserne, ikke har overholdt disse bestemmelser, kan ikke i sig selv begrunde udvisning;
The right of residence and the right to the corresponding permit are not dependent on compliance with national social security provisions; the failure of a worker protected by Community law to comply with those provisions cannot, alone, justify expulsion;
2. artikel 4 i direktiv 68/360 og artikel 6 i direktiv 73/148 er til hinder for, at medlemsstaterne som betingelse for at udstede opholdsbevis kræver forudgående tilmelding til en social sikringsordning;
Article 4 of Directive 68/360 and Article 6 of Directive 73/148 preclude Member States from requiring prior registration with a social security scheme as a condition for the issue of a residence permit;
3. medlemsstaterne er forpligtet til at udstede et opholdsbevis til enhver, der ved fremlæggelse af behørig dokumentation som omhandlet i fællesskabsbestemmelserne på området godtgør at have opholdsret, og det er ved anvendelsen af fællesskabsretten ufornødent at fastslå, om beskæftigelsen udøves som selvstændig eller lønmodtager;
Member States are under an obligation to issue a residence permit to any person who can prove, on the basis of the appropriate documents provided for in the applicable provisions of Community law, his right of residence; it is not necessary, for the purposes of Community law, to classify the activity as that of an employed or self-employed person;