natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Der skulle have været anvendt det administrative enhedsdokument (AED) omhandlet i forordning nr. 1900/85 om indførelse af fællesskabsformularer til angivelse til udførsel og indførsel.
The form used ought to have been the Single Administrative Document (SAD) referred to in Council Regulation (EEC) No 1900/85 introducing Community export and import declaration forms.
Endelig var den fysiske kontrol utilstrækkelig.
Finally, the physical inspections were insufficient
Sagsøgeren har som sit første anbringende gjort gældende, at kravene i artikel 30 i forordning nr. 3665/87 er blevet overholdt Ved at kræve, at det administrative enhedsdokument (AED) omhandlet i forordning nr. 1900/85 anvendes til udførselsangivelsen, forsøger Kommissionen ifølge sagsøgeren at gennemtvinge en urimelig fortolkning af forordning nr. 3665/87, der på ingen måde finder støtte i forordningens ordlyd.
The applicant's first plea is that the requirements laid down in Article 30 of Regulation No 3665/87 were complied with. In contending that the Single Administrative Document (SAD) referred to in Regulation No 1900/85 must be used for the export declaration, the Commission is seeking to impose an unreasonable interpretation of Regulation No 3665/87 which is not in any way supported by its wording.
Forordningens artikel 30 definerer ikke begrebet udførselsangivelse, og det kan udledes af artikel 3, stk. 3 og 5, at en række handlinger kan betragtes som sådan.
Article 30 of that regulation does not define what the export declaration must be and Article 3(3) and (5) of that regulation suggests that a series of acts may be taken as acceptance of an export declaration.
Endelig er det bestemt i artikel 6, stk. 1, litra e), i forordning nr. 1900/85, at forordningen ikke griber ind i anvendelsen af specialformularer for at gøre det lettere at anvende angivelsen i særlige tilfælde.
Finally, Article 6(l)(e) of Regulation No 1900/85 provides that nothing in the regulation is to affect the use of special forms to facilitate declarations in particular cases.
Under nærværende tvist har Kommissionen gjort gældende, at Irland ikke har overholdt fællesskabsreglerne om ekportrestitutioner for oksekød og særligt bestemmelserne om, hvilke dokumenter der skal kræves af eksportørerne, for at de kan få forudbetalt ekportrestitutioner.
In this case the Commission complains that Ireland did not comply with the Community rules on export refunds for beef and veal and, in particular, the provisions relating to the documents required from exporters in order for them to qualify for advance payment of export refunds.
Ifølge Irland havde toldmyndighederne, når de fik formular C & E 978, alle nødvendige oplysninger til deres rådighed for at kontrollere, at betingelserne for at anvende fællesskabsreglerne var opfyldt, idet de kunne sammenholde med det tidligere dokument C & E 977. Tilsammen udgjorde disse dokumenter således udførselsangivelsen. Det fremgår af Rådets forordning nr. 565/80 om forudbetaling af ekportrestitutioner for landbrugsprodukter, at der kan forudbetales eksportrestitution for produkter eller varer, der er anbragt på toldoplag eller i frizone med henblik på udførsel inden for en bestemt frist.
According to Ireland, when the customs authorities received form C & E 978, they had in their possession all the information necessary for checking that the conditions for application of the Community rules had been complied with, since they could refer to the previous document C & E 977. It was the combination of that documentation which constituted the export declaration.
I forordning nr. 3665/87 er fastsat de nærmere anvendelsesbestemmelser for forordning 565/80 og særligt de nødvendige formkrav, når en eksportør ønsker at få forudbetalt eksportrestitutionerne.
Regulation No 3665/87 lays down the detailed rules for the application of Regulation No 565/80 and in particular the formalities necessary in the event that the exporter wishes to obtain advance payment of export refunds.
I modsætning til det af sagsøgeren anførte kunne de dokumenter, der blev anvendt i den omtvistede periode, ikke udgøre en sådan udførselsangivelse.
Contrary to the applicant's submission, the documents used during the period in question could not constitute such an export declaration.
Ingen af dem indeholder antagelsesdatoen, dvs. den dato, hvor toldmyndighederne antager den udførselsangivelse, hvori det meddeles, at der vil blive ansøgt om restitution. Selv om der i visse formularer, som er forelagt Domstolen, ganske vist var nævnt en dato for udtagning fra lagret (»date ex warehouse«), var der imidlertid intet, der viste, at denne dato var stemplet eller endog påtegnet af toldmyndighederne ved indgivelsen af udførselsangivelsen. Irlands første anbringende må derfor forkastes.
None of them includes a date of acceptance, that is to say the date on which the customs authority accepts the export declaration in which it is stated that a refund will be applied for.
I forordningen bestemmes det, at ekportøren i en betalingsangivelse skal tilkendegive, at han vil udføre produkterne efter oplagring og opfylde betingelserne for udbetaling af restitution.
That regulation provides that, by a payment declaration, the exporter must express his intention to export the products after storage and to obtain a refund.
Produkterne anbringes, når betalingsangivelsen antages, under toldkontrol, indtil de forlader Fællesskabets toldområde.
At the time of acceptance of the payment declaration, the products are placed under customs control until they leave the customs territory of the Community.
Den periode, hvor produkterne kan opbevares på toldoplag, er seks
The period during which the products may remain under the customs warehousing procedure is to be six months from the date of acceptance of the payment declaration.
Irland har som sit andet anbringende gjort gældende, at Kommissionens klagepunkter vedrører uvæsentlige forvaltningsmæssige formkrav, således at Irland ikke har krænket fællesskabsreglerne.
essential formalities in the application of Regulation No 3665/87, the Commission's disallowance of the expenditure in question is excessive and disproportionate.
Irland har som sit tredje anbringende endvidere gjort gældende, at selv hvis Irland findes at have undladt at opfylde sin forpligtelse til at overholde væsentlige formkrav ved anvendelsen af forordning nr. 3665/87, skal Kommissionens afslag af at anerkende de omtvistede udgifter anses for at være urimeligt og uforholdsmæssigt.
Documents not having an acceptance date marked on them by the customs authorities do not enable the date on which the exporter lodged an export declaration to be ascertained with a degree of certainty that excludes all risk of error or fraud.
Dette anbringende skal derfor ligeledes forkastes.
This plea must therefore be rejected.
Dokumenteruden toldmyndighedens påstempling af datoen for antagelsen giver ikke mulighed for med en sådan sikkerhed at fastslå datoen, hvor eksportøren har indgivet en udførselsangivelse, at der ikke kan være nogen risiko for fejl eller svig. Datoen for antagelsen af eksportangivelsen er endvidere uomgængeligt nødvendig, for så vidt som den anvendes som grundlag for at fastslå, hvilken restitutionssats der skal anvendes, og til at kontrollere, om varerne eksporteres inden for den i forordningen fastsatte frist Det er således et væsentligt — og ikke som hævdet af Irland et uvæsentligt — formkrav. Dette anbringende må derfor forkastes.
In view of the essential nature of the formalities which were not complied with and of the fact that it was not possible to check that the timelimit within which the products were to be exported was observed, and in view, therefore, of the probability of losses, or even fraud, to the detriment of the Community budget, the amount disallowed by the Commission, which was limited to 2% of the expenditure involved, cannot be regarded as excessive and disproportionate.
Generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 29. juni 1995.
Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 29 June 1995.
»Tjenestemænd — tjenestefrihed af personlige årsager — genindtræden i tjenesten* (Tredje Afdeling)
(Officials — Leave of absence — Reinstated) (Third Chamber)
Forenede sager T-244/93 og T-486/93 TWD Textilwerke Deggendorf GmbH / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
Joined Cases T-244/93 and T-486/93 TWD TextiIwerke Deggendorf GmbH ν Commission of the European Communities State aid
Statsstøtte
13 September 1995 unlawful
»Statsstøtte — Kommissionens beslutninger om at udsætte udbetalingen af støtte på tilbagebetaling af en retsstridigt ydet støtte* (Tredje Udvidede Afdeling)
Facts and procedure against the TWD I decision, which thus became definitive.
Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger
However, the applicant challenged that step before the national administrative courts.
Deggendorf (herefter benævnt »beslutning TWD I«), hvori Kommissionen fastslog, at den omhandlede støtte dels var retsstridig, da den dels i strid med EØF-traktatens artikel 93, stk. 3, ikke var blevet anmeldt til Kommissionen, dels da den var uforenelig med fællesmarkedet, idet den ikke opfyldte nogen af betingelserne i EØF-traktatens artikel 92, stk. 2 og 3, og navnlig var i strid med den støttekodeks, som gælder inden for sektoren for garn og syntetiske fibre.
On 31 October 1989 the Federal Republic of Germany notified the Commission of a second aid plan for the applicant comprising a new subsidy of DM 4.52 million and the grant of two loans, of DM 6 and DM 14 million, on preferential terms (hereafter 'the TWD II aid').
I perioden 1981-83 modtog det sagsøgende selskab, TWD Textilwerke Deggendorf GmbH (herefter benævnt »TWD«), som driver virksomhed inden for sektoren for syntetiske fibre, en statsstøtte, som ikke oprindelig var anmeldt til Kommissionen, og som bestod i et tilskud fra den tyske forbundsregering på 6,12 mio. DM og et lån fra delstaten Bayern på 11 mio. DM på særligt gunstige vilkår (herefter benævnt »støtte TWD I«).
During the period from 1981 to 1983 the applicant, TWD Textilwerke Deggendorf GmbH (hereafter TWD'), a company active in the synthetic fibre sector, received State aids, initially not notified to the Commission, consisting of a subsidy of DM 6.12 million from the Federal German Government and a loan on preferential terms of DM 11 million from the Land of Bavaria (hereafter 'the TWD I aid').
Den 19. marts 1987 tilbagekaldte det tyske Forbundsøkonom iminis t eri um erklæringerneom det tilskud på 6,12 mio. DM, som den tyske forbundsregering havde ydet med henblik på, at tilskuddet blev tilbagebetalt i overensstemmelse
The TWD II decision has not been challenged by the Federal Republic of Germany but, by applicane)η lodged on 19 June 1991, the applicant brought an action for the annulment of Article 2 of that decision.
Realiteten med beslutning TWD I. Sagsøgeren anfægtede imidlertid denne tilbagekaldelse ved et sagsanlæg ved de nationale administrative domstole.
Given those arguments and in order to decide whether the Commission had the power to adopt the contested decisions, it is first necessary to determine the meaning and effect of those decisions.
Anbringenderne om Kommissionens inkompetence samt om tilsidesættelse af principperne om fordelingen af kompetencen mellem Fællesskabet og medlemsstaterne
In the meantime, on 25 February 1991, the German authorities had notified the Commission of a third plan to grant aid to the applicant in the form of 'soft' loans (hereafter 'the TWD III aid').
Kommissionens kompetence til at vedtage artikel 2 i beslutningerne TWD II og TWD III
On 18 December 1991 the Commission adopted Decision 92/330/EEC on aid by Germany to the Deggendorf textile works (hereafter 'the TWD III decision') whose operative provisions are in similar terms to those contained in the TWD II decision.
Den 31. oktober 1989 anmeldte Forbundsrepublikken Tyskland et andet projekt til Kommissionen om støtte til sagsøgeren, som vedrørte et nyt tilskud på 4,52 mio. DM samt ydelse af to lån på henholdsvis 6 og 14 mio. DM på særligt gunstige vilkår (herefter benævnt »støtte TWD II«).
By application lodged at the Court Registry on 6 April 1992 the Federal Republic of Germany brought an action for annulment of Articles 2 and 3 of the TWD III decision.
Den 26. marts 1991 vedtog Kommissionen beslutning 91/391/EØF om den tyske regerings støtte til den i Deggendorf (Bayern) beliggende virksomhed Deggendorf GmbH, der fremstiller garn af polyamider og polyester (herefter benævnt »beslutning TWD II«).
By application lodged at the Court Registry on 18 May 1992, the applicant brought an action for annulment of Article 2 of the TWD III decision.
Herom skal Retten for det første bemærke, at det fastslås i artikel 1 i begge beslutningers konklusioner, at TWD II- og TWD IH-støtten er »forenelig med fællesmarkedet, jf. EØF-traktatens artikel 92«.
The Court considers that the TWD II decision and the TWD III decision, each read as a whole, must be interpreted as meaning that the Commission came to the conclusion that the new TWD II and TWD III aids were incompatible with the common market as long as the old TWD I aid had not been repaid.
Ifølge artikel 2 i begge beslutningers konklusion er de tyske myndigheder imidlertid forpligtet til at »udsætte udbetalingen af den i artikel 1 omhandlede støtte til [TWD], indtil de har inddrevet den i artikel 1 i beslutning [TWD I] omhandlede støtte, der er uforenelig med fællesmarkedet«.
In the grounds of the contested decisions, the Commission considered that the cumulative effect of the old TWD I aid and the new TWD II and TWD III aids would be to alter trading conditions in a way contrary to the general interest.
Forbundsrepublikken Tyskland anfægtede ikke beslutning TWD II, men sagsøgeren anlagde sag til prøvelse af beslutningen ved stævning indleveret den 19. juni 1991, hvori selskabet har nedlagt påstand om annullation af beslutningens artikel 2.
The meaning of the decisions in question is therefore that the new TWD II and TWD III aids, considered in themselves, may be compatible with the common market but that they may not be authorized under Article 92(3)(c) of the Treaty unless the cumulative effect of the old TWD I aid and the new TWD II and TWD III aids is eliminated.
Sagsøgerens og intervenientens argumenter vedrørende Kommissionens kompetence er hovedsagelig støttet på, at TWD II- og TWD III-støtten i begge beslutningers artikel 1 blev erklæret for forenelig med fællesmarkedet.
The pleas of the Commission's lack of competence and of infringement of the principles governing the division of powers between the Community and the Member States
Efter deres opfattelse har Kommissionen derfor ikke kompetence til at udsætte udbetalingen af støtte, som er fastslået at være forenelig med fællesmarkedet.
The Commission's competence to adopt Article 2 of the TWD II and TWD III decisions
For at kunne tage stilling til disse argumenter og afgøre, om Kommissionen var kompetent til at træffe de anfægtede beslutninger, må beslutningernes indhold og rækkevidde først fastlægges.
Article 1 of the operative part of each decision finds that the TWD II and TWD III aids are 'compatible with the common market within the meaning of Article 92 of the EEC Treaty'.
Navnlig må forbindelsen mellem beslutningernes konklusion og deres grunde undersøges.
However, according to Article 2 of the operative part, the German authorities are to 'suspend payment to [TWD] of the aid referred to in Article 1 of this Decision until such time as they have recovered the incompatible aid referred to in Article 1 of Decision 86/509/EEC'.
1 mellemtiden havde de tyske myndigheder den 25. februar 1991 anmeldt et tredje støtteprojekt til fordel for sagsøgeren til Kommissionen, som skulle ydes i form af lån til en subsidieret rentesats (herefter benævnt »støtte TWD III«).
It follows that the operative parts of the contested decisions cannot be interpreted in the manner contended for by the applicant and the intervener, namely as an unconditional finding of compatibility with the common market (Article 1), to which is added an unlawful suspensory condition (Article 2).
Denne støtte vedrørte nogle investeringer, som skulle foretages i virksomheden Pietsch, der er specialiseret i fremstilling af tekstilgardiner, og som sagsøgeren har overtaget.
On the contrary, the Court considers that it is clear from the actual reading of the decisions in question that the Commission would not have found the new TWD II or TWD III aids to be compatible with the common market, as it did in Article 1 of the operative parts in question, without the condition laid down in Article 2.
Den 18. december 1991 vedtog Kommissionen beslutning 92/330/EØF som et støtteprojekt til fordel for virksomheden Textilwerke Deggendorf GmbH (herefter benævnt »beslutning TWD III«), hvis konklusion er affattet i tilsvarende vendinger som konklusionen i beslutningen TWD II.
The purpose of Article 2 of the operative parts in question is in fact to enable the declaration of compatibility in Article 1 to be made.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 6. april 1992 har Forbundsrepublikken Tyskland anlagt sag med påstand om annullation af artikel 2 og 3 i beslutning TWD III.
In those circumstances, it must be examined, secondly, whether the Commission had power to adopt decisions subject to conditions relating to the grant of aids under Article 92(3)(c) of the Treaty.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 18. maj 1992 har sagsøgeren anlagt sag med påstand om annullation af artikel 2 i beslutning TWD III.
In their view, the Commission does not have power to suspend disbursement of aid so declared compatible with the common market.
De omhandlede beslutninger må derfor forstås således, at den nye TWD II- og TWD III-støtte, betragtet hver for sig, kan være forenelig med fællesmarkedet men ikke kan godkendes efter traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), så længe den samlede virkning af den tidligere TWD I-støtte og den nye TWD II- og TWD III-støtte ikke er ophævet
Commission decision, authorizing aid under Article 92(3)(c) of the Treaty, may be made subject to conditions for ensuring that authorized aid does not alter trading conditions in a way contrary to the general interest.
Tilbage står at undersøge, om Kommissionen, som hævdet af sagsøgeren og intervenienten, har fulgt en procedure, som ikke er foreskrevet i traktaten, og om Kommissionens eneste anvendelige retsmiddel henset til omstændighederne i sagen var en traktatbrudsprocedure efter traktatens artikel 169 eller artikel 93, stk. 2, andet afsnit.
It follows that the Commission did not follow procedures not provided for by the Treaty and that the infringement proceedings were not the only remedies available to the Commission in this case.
Retten må herom fastslå, at i modsætning til situationen i førnævnte dom i sagen British Aerospace og Rover mod Kommissionen har Kommissionen i denne sag, inden den vedtog de anfægtede beslutninger, fulgt den i traktatens artikel 93, stk. 2, første afsnit, foreskrevne procedure, hvorved de interesserede parter skal have lejlighed til at fremsætte deres bemærkninger.
Furthermore, when the Commission considers the compatibility of a State aid with the common market, it must take all the relevant factors into account, including, where relevant, the circumstances already considered in a prior decision and the obligations which that previous decision may have imposed on a Member State.
Heraf følger, at de anfægtede beslutningers konklusioner ikke kan fortolkes som hævdet af sagsøgeren og af intervenienten, dvs. at artikel 1 er en ubetinget erklæring om støttens forenelighed med fællesmarkedet, hvortil der i artikel 2 er knyttet ulovlig suspensiv betingelse.
The burden of this plea, according to which Article 2 of the operative parts in question, suspending payment of the TWD II aid and the TWD III aid until the TWD I aid is repaid, constitutes 'unwarranted interference' in the national legal system, is essentially that the Commission infringed the rules governing the division of powers between the Community and the Member States in that it ignored national proceedings concerning the same subject-matter and infringed the principle of the protection of legitimate expectation relied on in those same proceedings, as defined in the relevant national administrative law.
Tværtimod finder Retten, at det fremgår af selve gennemgangen af de pågældende beslutninger, at Kommissionen i artikel 1 i beslutningernes konklusion alene har fastslået, at den nye TWD II- eller TWD III-støtte var forenelig med fællesmarkedet, hvis betingelsen i artikel 2 blev opfyldt.
It remains to examine whether, as the applicant and the intervener contend, the Commission followed a procedure not provided for by the Treaty and whether the only remedies available to the Commission in the circumstances of this case were the infringement proceedings provided for by Article 169 or the second subparagraph of Article 93(2) of the Treaty.
Formålet med konklusionernes artikel 2 er nemlig netop at angive betingelsen for at fastslå støttens forenelighed med fællesmarkedet i artikel 1.
The question to be examined therefore is whether the existence of national proceedings, in which such questions of national law are in point, can affect the legality of the TWD II and TWD III decisions.
Det må dernæst undersøges, om Kommissionen var kompetent til at vedtage beslutninger, hvortil var knyttet betingelser om tildeling af støtte i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3, litra c).
In that regard, the Court finds that, unlike the situation considered in the BritishAerospace case, the Commission in the present case properly followed the procedure for giving notice provided for by the first paragraph of Article 93(2) of the Treaty before adopting the contested decisions.
I denne forbindelse var formålet med artikel 2 i de pågældende konklusioner ikke at fastslå, at beslutning TWD I var tilsidesat, men at forhindre, at der blev udbetalt ny støtte, som fordrejede konkurrencen på en måde, der strider mod den fælles interesse.
Furthermore, the fact that domestic proceedings are in progress cannot affect the Commission's power to adopt all measures necessary to ensure that competition in the Community is not distorted.
Efter Rettens opfattelse indebærer Kommissionens kompetence til at beslutte, om en støtte skal »ændres«, nødvendigvis, at Kommissionen, når den godkender en støtte i henhold til traktatens artikel 92, stk. 3, litra c), kan knytte visse betingelser til beslutningen for at sikre, at den godkendte støtte ikke ændrer samhandelsvilkårene på en måde, som strider mod den fælles interesse.
The purposes of the infringement proceedings provided for by the Treaty and of Article 2 of the operative parts of the decision in question are not the same.
Påstået tilsidesættelse af kompetencefordelingen mellem Fællesskabet og medlemsstaterne
However, as the Commission rightly points out, the TWD II and TWD III decisions deal with conditions upon which new aid, which TWD was in no way obliged to request, could be granted to it.
Med dette anbringende — som går ud på, at bestemmelsen i de omhandlede konklusioners artikel 2 om at udsætte udbetalingen af TWD II-og TWD Ill-støtten, indtil TWD I-støtten er
In that context, the aim of Article 2 of the operative parts in question is not to find that the TWD I decision has been infringed but to prevent disbursement of new aid distorting competition in a way contrary to the general interest.
Desuden skal Kommissionen, når den undersøger, om en statsstøtte er forenelig med fællesmarkedet, tage hensyn til alle relevante forhold, herunder i givet fald den sammenhæng, hvori statsstøtten indgår, og som allerede er blevet vurderet i forbindelse med en tidligere beslutning, samt de forpligtelser, denne tidligere beslutning måtte medføre for en medlemsstat.
The aim of Article 2 of the operative parts of the decisions in question is to ensure that competition in the common market is not distorted by the accumulated effect of the aids in question, and not to prevent the applicant from relying on its rights in the national legal system.