natgillin/translations-raw huggingface dataset:
EØF ­ BETALINGSBALANCE for overførsler kan i forbindelse med erhvervsmæssige transaktioner, hvor den i øv­rigt ikke er sædvanlig, ikke anses for påkrævet af hensyn til de frie varebevægelser.
EEC - BALANCE OF PAYMENTS moreover, is not in conformity with standard practice, cannot be regarded as neces­sary to ensure such free movement.
... ingen fællesskabsretlig grundsætning eller fællesskabsretlig bestemmelse om kapi­talbevægelser og heller ikke reglerne i artikel 106 om betalinger i forbindelse med ud­veksling af varer sikrer valutaudlændinge ret til at genudføre pengesedler, som tidli­gere er indført med henblik på gennemførelse af erhvervsmæssige transaktioner, men som ikke er brugt.«
... the right of non-residents to re-export bank notes which were previously imported with a view to performing commercial transactions but have not been used is not guaranteed by any principle of Community law or by any provisions of Community law relating to capital movements or by the rules of Article 106 concerning payments connected with the movement of goods."
Dom af 11. november 1981 : sag 203/80, Casati, Sml. 1981, s. 2595, 2617 f. (Forslag: Capotorti, s. 2621).
Judgment of 11 November 1981, Case 203/80, Casati, [1981] ECR 2595, 2617 (Opin­ion : Capotorti, p. 2621).
1. »Når Rådet har udstedt en generel forordning til gennemførelse af et af de i trak­tatens artikel 113 nævnte mål, kan det, når de således fastsatte regler anvendes på konkrete tilfælde, ikke fravige dem uden at bringe forstyrrelse i Fællesskabets rets­fastsættelsessystem og bryde princippet om borgernes lighed for loven.«
"The Council, having adopted a general regulation with a view to implementing one of the objectives laid down in Article 113 of the Treaty, cannot derogate from the rules thus laid down in applying those rules to specific cases without interfering with the legislative system of the Community and destroying the equality before the law of those to whom that law applies."
Dom af 25. marts 1981:sag 109/80, Toneman/Økonomiministeriet, Sml.
Judgment of 25 March 1981, Case 109/80, Toneman ν Minister for Economic Affairs, [1981] ECR 881, Summary, cf. p.
1981,s. 881, Smdrg., jfr. s. 889 (Forslag: Reischl, s. 891).
889 (Opinion: Reischl, p. 891).
') Rådets forordning (EØF) nr. 1023/70 af 25. maj 1970 om fastlæggelse af en fælles procedure for administratio­nen af kvantitative kontingenter (EFT 1970 I, s. 272).
Regulation (EEC) No 1023/70 of the Council of 25 May 1970 establishing a common procedure for adminis­tering quantitative quotas (Official Journal, English Special Edition 1970 (I), p. 303).
2) Rådets beslutning (EØF) 75/210 af 27. marts 1975 om de autonome ordninger for indførsel fra statshandels­landene (EFT 1975 L 99, s. 7).
Council Decision 75/210/EEC of 27 March 1975 on unilateral import arrangements in respect of State-trad­ing countries (Official Journal 1975, L 99, p. 7).
Heraf følger, at der i tilfælde, hvor der fore­ligger en rent faktisk forskelsbehandling inden for det område, hvor artikel 119 er umiddelbart anvendelig, kun kan foretages sammenligninger i form af de parallel­ler, der kan drages ud fra en konkret vurdering af det arbejde, der faktisk udføres af arbejdstagere af forskelligt køn i samme virksomhed eller tjeneste.
From that it fol­lows that, in cases of actual discrimination falling within the scope of the direct ap­plication of Article 119, comparisons are confined to parallels which may be drawn on the basis of concrete appraisals of the work actually performed by employees of different sex within the same establishment or service.
Beløb, som en arbejdsgiver udbetaler sine ansatte, og som umiddelbart indehol­des af arbejdsgiveren og på arbejdstagerens vegne indbetales til en pensionsordning, udgør en del af arbejdstagerens løn efter traktatens artikel 119, stk. 2, når de medta­ges i beregningen af den ansattes bruttoløn, og de er afgørende for beregningen af andre til lønnen knyttede fordele, såsom fratrædelsesgodtgørelse, arbejdsløsheds­ydelser, familieydelser og lånemuligheder.
Sums which an employer agrees to pay his employees but which he immediately deducts and pays into a pension fund on their behalf form part of a worker's pay within the meaning of the second paragraph of Article 119 of the Treaty, provided that they are included in the calculation of the gross salary payable to the employee and determine directly the calculation of other advantages linked to the salary, such as redundancy payments, unemployment benefits, family allowances and credit fa­cilities.
Dette gælder så meget mere, når disse beløb under visse betingelser og med visse fradrag, tilbagebetales til den ansatte og tilfalder denne, såfremt han udtræder af den kontraktmæssige pensionsordning, i henhold til hvilken beløbene blev indeholdt.
That applies a fortiori where those sums are refunded in certain circum­stances and subject to certain deductions to the employee as being repayable to him if he ceases to belong to the contractual retirement benefits scheme under which they were deducted.
Dom af 11. marts 1981 : sag 69/80, Worringham og Humphreys/Lloyds Bank, Sml. 1981, s. 767, jfr. s. 790 (Forslag: Warner, s. 796).
Judgment of 11 March 1981, Case 69/80, Worringham and Humphreys ν Lloyds Bank, [1981] ECR 767, cf. p.790 (Opinion: Warner, p. 796).
') Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder (EFT 1975 L 45, s. 19).
Council Directive No 75/117/EEC of 10 February 1975 on the approximation of the laws of the Member States relating to the application of the principle of equal pay for men and women (Official Journal 1975, L 45. p. 19).
Udsendelse 2/marts ¡984
Issue 2/March 1984
Blandt de former for for­skelsbehandling, som retterne således vil kunne konstatere, nævnte Domstolen det tilfælde, hvor der udbetales forskellig løn til mænd og kvinder for samme arbejde i samme offentlige eller private virksomhed eller tjeneste.
Among the forms of discrimination which may be thus judicially identified, the Court mentioned in particular cases where men and women receive unequal pay for equal work carried out in the same establishment or service, public or private.
I en sådan situation er ret­ten i stand til at fastslå alle de faktiske omstændigheder, som gør det muligt for den at afgøre, om en kvindelig arbejdstager modtager en lavere løn end en mandlig ar­bejdstager, der udfører samme arbejde eller arbejde af samme værdi.«
In such a situation the court is in a posi­tion to establish all the facts enabling it to decide whether a woman receives less pay than a man engaged in the same work or work of equal value."
Dom af 11. marts 1981: sag 69/80, Worringham og Humphreys/Lloyds Bank, Sml. 1981, s. 767, 791 f. (Forslag : Warner, s. 796).
Judgment of 11 March 1981, Case 69/80, Worringham and Humphreys ν Lloyds Bank, [1981] ECR 767, 791 (Opinion: Warner, p. 796).
Jfr. tilsvarende: Dom af 31. marts 1981: sag 96/80, Jenkins/'Kingsgate, Sml. 1981, s. 911, 926 (Forslag: Warner, s.929).
See also: Judgment of 31 March 1981, Case 96/80, Jenkins ν Kingsgate, [1981] ECR 911, 926 (Opinion: Warner, p.929).
Der er tale om en forskelsbehandling mellem mandlige og kvindelige arbejdstage­re, som den nationale ret vil kunne fastslå og sanktionere, når forpligtelsen til at be­tale bidrag kun påhviler mænd og ikke kvinder, og når de bidrag, der påhviler mand­lige arbejdstagere, indbetales på disses vegne af arbejdsgiveren ved hjælp af et tillæg til bruttolønnen, som giver de mandlige ansatte en højere løn, jfr. artikel 119, stk. 2, end den, der udbetales kvindelige arbejdstagere, som udfører samme arbejde eller arbejde af samme værdi.
It is a case of discrimination between male and female workers, which may be identified and penalized by a national court, where the obligation to pay contribu­tions to a retirement scheme applies only to men and not to women, and where the contributions payable by men are paid by the employer in their name by means of an addition to the gross salary, the effect of which is to give men higher "pay" with­in the meaning of the second paragraph of Article 119 than that received by women engaged in the same work or work of equal value.
Selv om de mandlige arbejdstageres løn, efter fradrag af bidrag, kan sammenlignes med lønnen for de kvindelige arbejdstagere, som ikke er forpligtet til at betale bi­drag, og fra hvis løn disse følgelig ikke fratrækkes, er uligheden mellem mandlige og kvindelige arbejdstageres bruttoløn dog en kilde til forskelsbehandling, der er i strid med traktatens artikel 119, eftersom mænd på grund af denne ulighed modtager ydelser, som kvinder, der udfører samme arbejde eller arbejde af samme værdi, er afskåret fra, eller af samme grund modtager større ydelser eller sociale fordele end kvinder er berettiget til.
Although, where women are not required to pay contributions, the salary of men af­ter deduction of the contributions is comparable to that of women, who do not pay contributions, the inequality between the gross salaries of men and women is never­theless a source of discrimination contrary to Article 119 of the Treaty since because of that inequality men receive benefits from which women engaged in the same work or work of equal value are excluded, or receive on that account greater bene­fits or social advantages than those to which women are entitled.
9. »Domstolen har [i dommen af 8. april 1976, sag 43/75, Defrenne/Sabena] an­taget, at en tidsmæssig begrænsning af den direkte virkning efter traktatens artikel 119 under de da foreliggende omstændigheder undtagelsesvis kunne være berettiget, dels under hensyn til, at de berørte parter — i betragtning af den adfærd, som flere medlemsstater havde udvist, og den holdning, som Kommissionen havde indtaget og gentagne gange gjort gældende over for de berørte kredse — i en længere periode havde set sig foranlediget til at opretholde en praksis i strid med nævnte artikel, dels under hensyn til, at bydende retssikkerhedsgrunde, ikke blot for så vidt angik inter­esserne hos parterne i sagen, men også samtlige private og offentlige interesser, prin­cipielt var til hinder for at bestride lønninger for tidligere perioder.
"[In its judgment of 8 April 1976 in Case 43/75, Defrenne ν Sabena, [1976] ECR 455] the Court admitted that a temporal restriction on the direct effect of Article 119 of the Treaty might be taken into account exceptionally in that case having regard, first, to the fact that the parties concerned, in the light of the conduct of several Member States and the views adopted by the Commission and repeatedly brought to the notice of the circles concerned, had been led to continue, over a long period, with practices which were contrary to Article 119 and having regard, secondly, to the fact that important questions of legal certainty affecting not only the interests of the parties to the main action but also a whole series of interests, both public and private, made it undesirable in principle to reopen the question of pay as regards the past.
Ingen af disse betingelser er opfyldt i nærværende sag, hverken hvad angår de oplysninger vedrørende rækkevidden af traktatens artikel 119, som de berørte kredse har haft adgang til, navnlig på baggrund af de afgørelser, Domstolen i mel­lemtiden har truffet inden for samme område, eller hvad angår antallet af tilfælde, som i denne forbindelse vil blive berørt af bestemmelsens direkte virkning.«
In this case neither of these conditions has been fulfilled, either in respect of the in­formation available at present to the circles concerned as to the scope of Article 119 of the Treaty, in the light in particular of the decisions of the Court in the meantime on this subject, or in respect of the number of the cases which would be affected in this instance by the direct effect ofthat provision."
Dom af 11. marts 1981 : sag 69/80, Worringham og Humphreys/Lloyds Bank, Sml. 1981, s. 767, 794 (Forslag : Warner, s. 796).
Judgment of 11 March 1981, Case 69/80, Worringham and Humphreys ν Lloyds Bank, [ 1981 ] EC R 767, 794 (Opinion : Warner, p. 796).
Det er ikke i strid med ligelønsprincippet i EØF­traktatens artikel 119 at udbe­tale en forskellig timeløn, afhængig af det ugentlige antal arbejdstimer, såfremt løn­forskellen mellem deltids­ og fuldtidsbeskæftigede skyldes faktorer, som er objek­tivt begrundede, og som ikke beror på nogen form for kønsdiskrimination.
The fact that work paid at time rates is remunerated at an hourly rate which var­ies according to the number of hours worked per week does not offend against the principle of equal pay laid down in Article 119 of the Treaty in so far as the differ­ence in pay between part-time work and full-time work is attributable to factors which are objectively justified and are in no way related to any discrimination based on sex.
Det til­kommer i hvert enkelt tilfælde den nationale ret, på grundlag af de faktiske omstæn­digheder, sagens forhistorie og arbejdsgiverens bevæggrunde, at afgøre, om en løn­politik indebærer forskelsbehandling på grundlag af arbejdstagerens køn, selv om den fremstilles som en forskel, der beror på det ugentlige antal arbejdstimer, eller om dette ikke er tilfældet.
It is for the national courts to decide in each individual case whether, regard being had to the facts of the case, its history and the employer's intention, a pay poli­cy represented as a difference based on weekly working hours is or is not in reality discrimination based on the sex of the worker.
En lønforskel mellem fuldtidsbeskæftigede og deltidsbe­skæftigede arbejdstagere er derfor kun en efter traktatens artikel 119 forbudt for­skelsbehandling, såfremt den i virkeligheden alene er et indirekte middel til at ned­sætte deltidsbeskæftigede arbejdstageres lønniveau på grund af den omstændighed, at denne gruppe af arbejdstagere udelukkende eller overvejende består af kvinder.
Therefore a difference in pay between full-time workers and part-time workers does not amount to discrimination prohibited by Article 119 of the Treaty unless it is in
Dom af 31. marts 1981: sag 96/80, Jenkins/'Kingsgate, Sml. 1981, s. 911, Smdrg. 1, jfr. s. 925 f. (Forslag: Warner, s. 929).
Judgment of 31 March 1981, Case 96/80, Jenkins ν Kingsgate, [1981] ECR 911, Summary, para.
Dom af 31. marts 1981: sag 96/80, Jenkins/Kingsgate, Sml. 1981, s. 911, 927 (Forslag: Warner, s. 929).
Judgment of 31 March 1981, Case 96/80, Jenkins ν Kingsgate, [\9 & l] ECR911,927 (Opinion: Warner, p.929).
»Den i artikel 43, stk. 2, 3. afsnit, samt i traktatens andre parallelle bestemmelser fastsatte høring, er det middel, der gør det muligt for Parlamentet effektivt at deltage i lovgivningsproceduren i Fællesskabet.
The consultation provided for in the third subparagraph of Article 43 (2), as in other similar provisions of the Treaty, is the means which allows the Parliament to play an effective part in the legislative process of the Community.
Denne kompetence udgør et væsentligt ele­ment i den institutionelle ligevægt, som følge af traktaten.
Such power represents an essential factor in the institutional balance intended by the Treaty.
Den er på fællesskabsni­veau en, omend begrænset, refleks af et grundlæggende demokratisk princip, hvoref­ter folkeslagene deltager i udøvelsen afmagten ved hjælp af en repræsentativ forsam­lings medvirken.
Al though limited, it reflects at Community level the fundamental democratic principle that the peoples should take part in the exercise of power through the intermediary of a representative assembly.
Den forskriftsmæssige høring af Parlamentet i de af traktaten be­stemte tilfælde er derfor en væsentlig formforskrift, hvis tilsidesættelse fører til den berørte retsakts ugyldighed.
Due consultation of the Parliament in the cases provided for by the Treaty therefore constitutes an essential formality disregard of which means that the measure concerned is void.
Det bemærkes herved, at overholdelsen af dette krav indebærer, at Parlamentet skal udtrykke sin opfattelse; det kan ikke antages, at kravet opfyldes ved en simpel an­modning om udtalelse fra Rådets side.
That requirement is only satisfied if the Parliament has actually expressed its opinion; it is not satisfied by the Council's simply requesting the opinion.
1980, s. 3393, 3424 (Forslag: Reischl, s. 3362).
3424 (Opinion: Reischl, p.3362).
... [det er] i denne sag tilstrækkeligt at konstatere, at Rådet den 25. juni 1979, hvilken dato det uden Parlamentets udtalelse vedtog forordning nr. 1293/79 ... ikke havde udtømt alle muligheder for at opnå Parlamentets forudgående udtalelse.
It suffices to observe that on 25 June 1979, when the Council adopted Regulation No 1293/79 amending Regulation No 1111/77 without the opinion of the Parliament it had not exhausted all the possibilities of obtaining such an opinion.
Rådet havde for det første ikke anmodet om anvendelse af den hasteprocedure, der er fastsat i Par­lamentets forretningsorden, selv om det på andre områder og i forbindelse med andre forslag til forordninger på det dagældende tidspunkt havde gjort brug af denne mulighed.
In the first place, the Council did not request the application of the emergency procedure provided for by the internal regulation of the Parliament although in other sectors and in respect of other draft regulations it availed itself of that power at the same time.
I øvrigt ville Rådet kunne have gjort brug af den mulighed, som trak­tatens artikel 139 gav den for at anmode Parlamentet om en ekstraordinær samling, så meget desto mere som Parlamentets præsidium den 1. og den 10. maj 1979 havde henledt dets opmærksomhed på denne mulighed.«
Further, the Council could have made use of the possibility it had under Article 139 of the Treaty to ask for an extraordinary session of the Parliament especially as the Bureau of the Parliament drew its attention to that possibility on 1 March and 10 May 1979.
3. »... godtgørelsen af rejse­ og opholdsudgifter, der af parlamentsmedlemmerne har været afholdt under udøvelsen af deres mandat, er en foranstaltning vedrørende den interne organisation, som skal sikre, at institutionen kan fungere som tilsigtet.
3. "... the reimbursement of travel and subsistence expenses incurred by Members of the Parliament in the exercise of their mandates is a measure of internal organiza­tion intended to ensure the proper functioning of the institution.
Det er nødvendigt, at ethvert parlamentsmedlem på ethvert tidspunkt uden hensyn til beliggenheden af sin bopæl eller valgkreds og uden hensyn til sine økonomiske midler er i stand til at deltage i alle møder og aktiviteter i Parlamentet og dets organer uden at lide økonomisk tab.
It is essential that each Member of the Parliament should at all times be able to attend all the meetings and participate in all the activities of the Parliament and its organs without suffering financial loss, regardless of the Member's place of residence, the location of his con­stituency and his available financial means.
Regler som dem, der er gennemført af Parlamentet om opholds­ og rejsegodtgørelser, falder derfor inden for området af de foranstaltninger vedrørende den interne organisation, som Parlamentet kan træffe i medfør af EØF­traktatens artikel 142, stk. 1, Euratom­traktatens artikel 112, stk. 1, og EKSF­trakta­tens artikel 25, stk. 1.
Rules such as those adopted by the Parlia­ment governing subsistence and travel expenses and allowances therefore fall within the scope of measures of internal organization whose adoption is a matter for the Par­liament pursuant to the first paragraph of Article 142 of the EEC Treaty, the first pa­ragraph of Article 112 of the EAEC Treaty and the first paragraph of Article 25 of the ECSC Treaty.
Det tilkommer Parlamentet at afgøre, hvilke aktiviteter og rejser der er nødvendige eller hensigtsmæssige for et parlamentsmedlems udførelse af sit hverv, og hvilke ud­gifter, der er nødvendige eller hensigtsmæssige i denne forbindelse.
It is a matter for the Parliament to decide which activities and travel of Members of the Parliament are necessary or useful for the performance of their duties and which expenses are necessary or useful in connection therewith.
Den autonomi, der på dette område indrømmes Parlamentet af hensyn til dets funktion, indebærer tillige en beføjelse til at refundere medlemmernes rejse­ og opholdsudgifter, ikke ved fremlæggelse af bilag for hver enkelt udgift, men efter et system bestående af faste godtgørelser.
The autonomy granted to the Parliament in this matter in the interests of its proper functioning also implies the authority to refund travel and subsistence expenses of its Members not upon produc­tion of vouchers for each individual item of expenditure but on the basis of a system of fixed lump-sum reimbursements.
Valget af denne ordning skyldes, som Parlamentet har anført i sine svar på Domstolens spørgsmål, hensynet til at reducere administrationsomkostningerne og den arbejdsbyrde, som et system, hvorefter hver enkelt udgift skulle kontrolleres, ville indebære, og er derfor udtryk for en fornuftig administration.
The choise of this system ... arises from a con­cern to reduce the administrative costs and burdens inherent in a system involving the verification of each individual item of expense and therefore represents sound ad­ministration.
De bevillinger, der står til rådighed for Europa­Parlamentet til udbetaling af faste godtgørelser til dets medlemmer til dækning af rejse­ og opholdsudgifter, er opført på Fællesskabets årlige budget og er underkastet budgetprocedurerne i fællesskabs­retten.
The appropriations available to the European Parliament for the lump-sum reim­bursement of the travel and subsistence expenses of its Members appear in the annual Community budget and are subject to the budgetary procedures provided for by Community law.
Det er inden for rammerne af disse procedurer, at godtgørelsesbeløbene vurde­res i overensstemmelse med de finansielle bestemmelser, der finder anvendelse.
It is in the course of those procedures that the amount of the allowances must be considered in accordance with the applicable financial rules.
Af det anførte følger, at de nationale myndigheder er forpligtet til at respektere Europa­Parlamentets afgørelse om at godtgøre rejse­ og opholdsudgifter til medlem­merne på grundlag af faste beløb.
It is clear from the foregoing that the national authorities are bound to respect the dicision taken by the European Parliament to refund travel and subsistence expenses to its Members on a lump-sum basis.
En efterprøvelse på dette område fra de nationale skattemyndigheders side — som den der følger af Det forenede Kongeriges lovgiv­ning — griber ind i Parlamentets interne virkemåde og indebærer, at de nationale myndigheder sætter deres egen vurdering af godtgørelsessystemet i stedet for den, som Parlamentet har foretaget under udøvelsen af sine beføjelser. Dette ville således kunne mindske effektiviteten af Parlamentets virke og ville være uforeneligt med dets autonomi.
A review carried out in this area by the national revenue authorities, such as the one provided for by the United Kingdom legislation, constitutes an interference in the internal functioning of the Parliament resulting in a substitution by the national authorities of their appraisal of the system of allowances for the one undertaken by the Parliament in the exercise of its powers.
Skattemyndighederne kan følgelig ikke kræve, at et medlem af Europa­Parlamentet opfører og fremlægger kvitteringer for faktisk afholdte rejse­ og opholdsudgifter, der
Consequently, the revenue authorities cannot demand from a Member of the Euro­pean Parliament returns or vouchers for the actual travel and subsistence expenses in­curred in the interests of the Parliament and reimbursed by it, as such a demand would be incompatible with this method of lump-sum reimbursement.
Annullationssøgsmål 3.
Action for a declaration that a measure is void 3.