natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Retten anførte, at den lovgivende myndighed er en af de forfatningsmæssige myndigheder i en stat, hvorfor dens handlinger nødvendigvis må tilregnes staten (jf. Domstolens praksis dels vedrørende medlemsstaters ansvar for handlinger begået af forfatningsmæssigt uafhængige institution, dels om, at søgsmålsadgangen i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 2, andet afsnit, blot er en variant af traktatbrudssøgsmålet).
Legislative power is oneof the constitutional powers of the State and thus conductof the legislature isnecessarily imputable to the State (see the case-law of the Court of Justiceconcerning, first, State liability for the conductof constitutionally independentinstitutions tantamount to failure by the Member State to fulfil its obligationsand, secondly, to the fact that the means of redressprovided for by the secondsubparagraphof Article 93(2) of the Treaty is merely a variantof the action fora declaration of failure to fulfil Treaty obligations).
Det pågældende organs offentlige karakter ændredes ikke i kraft af oplysningerne om dets interne organisering eller om dets uafhængighed i forhold til andre instanser. Retten konstaterede endvidere, at de midler, der muliggjorde den omtvistede investering, var statslige midler, selv om de private sparere kunne hæve de af dem indskudte midler, som det pågældende organ forvaltede.
The public law nature ofthat body was not called into question by the information concerning itsinternal organisation or guaranteeing its independence vis-ä-vis other bodies.The Court also held that the resources which made it possible for the disputedinvestment to be made were State resources, even though the funds managedby the entity in question, deposited by private savers, could be withdrawn bythem at any time.
Den konstante saldo som følge af indførsler og afgange af midler stod således reelt hele tiden til rådighed for organet, og den omtvistede investering, der finansieredes ved hjælp af denne saldo, kunne fordreje konkurrencen på samme måde, som hvis investeringen havde været finansieret med indtægter fra beskatning eller obligatoriske bidrag.
The constant balance generated by deposits and withdrawalsof funds remained permanently at its disposal,and the disputed investment;financed with the help of that balance,was liable to distort competition in thesame way as if that investmenthad been financedby means of revenue fromtaxation or compulsorycontributions.
Under disse omstændigheder ændrede den omstændighed, at den nævnte investering ikke var blevet godkendt af medlemsstatens regering, ikke klassificeringen af investeringen.
In those circumstances, the fact that thesaid investmentwas not the subject of approval of the government of the Member State concerned did not affect characterisation.
Retten stadfæstede desuden Kommissionens konklusion om, at investeringen ikke ville have været for en privat investor, der driver virksomhed på normale markedsøkonomiske vilkår, og derfor udgjorde statsstøtte.
The Court alsoconfirmed the Commission's finding that that investmentwould not have beenacceptable to a private investor operatingnormally in a market economy andthus constituted Stateaid.
Endelig forkastede Retten anbringendet vedrørende manglende begrundelse, hvorefter Kommissionen skulle have godtgjort, at det beløb, der krævedes tilbagebetalt (efter fradrag af renter), svarede til støtteelementet.
Finally, the Court rejected the complaint that therewas no adequate statement of reasons and that the Commission should have
den økonomiske fordel, som den pågældende virksomhed havde opnået i sammenligning med markedsvilkårene ved at udtænke en anden emission af værdipapirer, som en fornuftig privat investor kunne have accepteret.
Since the case involved a verycomplex issue of securities,which had already been subscribedand whoseinherent characteristics could no longer be altered as such, the Commissioncould, in the view of the Court, order the repayment of the injected capital andgive as its reason for that choice an overall statement to the effect that the risksinvolved were disproportionate to the advantages gained.
På antidumping-området bør der henvises til sagen NMB France m.fl. mod Kommissionen (dom af 5.6.1996, sag T-162/94, Sml.
In the field of anti-dumping, Case T-L62194 NMB France and Others v
II, s. 427), hvori en række virksomheder, der er europæiske datterselskaber under en koncern med hjemsted i et tredjeland, havde nedlagt påstand om annullation af de beslutninger, hvorved Kommissionen (delvist) havde afvist deres anmodninger om tilbagebetaling af antidumpingtold, der var opkrævet på deres importer.
Commission11996l ECR II-427 ought to be mentioned. In that case, severalundertakings which were the European subsidiaries of a group established in a third country, sought the annulment of decisions whereby the Commissionhad (partially) rejected their requestsfor reimbursement of antidumping duties levied upon their imports.
I de anfægtede beslutninger var demie told blevet sammenlignet med en omkostning og derfor fratrukket ved fastsættelsen af eksportprisen, prisen ved indførsel af varen og ved første videresalg til en uafhængig køber.
In the contested decision, those duties had beentreated as a cost and thus deducted,when constrictingthe export price, fromthe price at which the product was imported and resoldfor the first time to anindependent purchaser.
Denne beregningsmetode indebar, at en forbunden importør kun var berettiget til fuld tilbagebetaling af den betalte antidumpingtold, såfremt ikke blot den dumping, der oprindeligt havde udløst indførelsen af tolden, var bragt til ophør (»single jump«), men også, at et beløb svarende til tolden var blevet overvæltet (»double jump«-reglen eller reglen om, »at tolden skal betragtes som en omkostning«, som er omhandlet i den relevante grundforordning (forordning (EØF) nr. 2423/88)).
The result of that method of calculation is that, inorder for an associated importer to be able to claim full reimbursement of theanti-duping duties paid, it is necessary not only for the dumping which ledinitially to the imposition of those duties to have been eliminated ("singlejump"), but, moreover, that the amount of those selfsame duties should havebeen reflected in the price (the "double jump" or "duty as a cost" rule,provided for by the applicable basic regulation (Regulation (EEC) No2423188)).
Retten fastslog indledningsvis, at princippet om dommes retskraft som følge af en dom fra Domstolen angående tidligere beslutninger og klagepunkter, der var delvist forskellige fra dem, der var omhandlet i denne sag, ikke var til hinder for, at den konkrete sag kunne admitteres.
The Court found first of all that the status of res judicata of ajudgment of the Court of Justice relating to previous decisions onreimbursement and to complaints partially different to those in the present casedid not renderthe latter inadmissible.
Under behandlingen af sagens realitet fandt Retten, at gennemgangen af de rene retsspørgsmål, sagsøgerne havde rejst, ikke havde vist, at reglen om, at »tolden skal betragtes som en omkostning«, udgjorde en overtrædelse af proportionalitetsprincippet, når henses til de vide skønsmæssige beføjelser, fællesskabslovgiver har på området for den fælles handelspolitik.
As regards substance, it considered thatexamination of questions purely of law raisedby the applicants did not indicatethat the "duty as a cost" rule breached the principle of proportionality, accountbeing taken of the wide margin of discretion which the Community legislature enjoys in matters of common commercial policy.
Retten fandt, at eftersom reglen fremtrådte som fornuftigt begrundet, kunne den ikke anses for »åbenbart uegnet« til at yde industrien i Fællesskabet en rimelig beskyttelse.
That rule, based onreasonable grounds, was not manifestly inappropriateto the aim of affordingthe Community industry fair protection.
Når hverken den forretningsmæssigt forbundne importør eller dennes koncern ændrede adfærd efter indførelsen af tolden, blev dumpingmargenen forstærket, fordi den pålagte told blev absorberet i koncernen.
Where, following the imposition ofduties, there does not appearto be any changein the conductof the group ofundertaking nor, in particular, of the associated importer, the dumping marginis increased by reason of the absorptionof those duties by that group.
Ved at foretage et »single jump« (og ikke et »double jump«, hvilket ville bringe dumping fuldstændigt til ophør) undgås en sådan forstærkning af dumpingen ganske vist, men dette gør det ikke muligt at fastslå, at der er sket en definitiv adfærdsændring på markedet, således at en fuldstændig tilbagebetaling af den betalte told bliver obligatorisk.
Thus,it is true that the fact of making a "singlejump" (rather than a "double jump"which eliminatesdumping in any event) avoidssuch an increase,but does notmean that there has been a definitive changeof market behaviour which would
1979 indeholdt ikke nogen regulering af demie særlige problemstilling, som de kontraherende parter var bekendt med, men kodeksen var på dette punkt kendetegnet af stor smidighed, der således ikke var til hinder for, at Fællesskabet med henblik på gennemførelse af kodeksen indførte reglen om, at »tolden skulle betragtes som en omkostning«.
The 1979Anti-Dumping Co de itself contained no provision relating to that specific problem, known tothe contracting parties, but on this point evincedgreat flexibility and thus didnot precludethe Community from introducing, by way of implementation, the"duty as a cost" rule.
Ifølge Retten burde anvendelsen af kodeksen i det væsentlige ikke ske under indflydelse af en fortolkning på grundlag af et senere kodeksudkast eller 1994-kodeksen.
In the Court's view, the application of that codecould could not be substantially influenced by an interpretation arrived at in the light of asubsequent code, still less the 1994Code.
For det første forudsætter denne kodeks ifølge Retten den pågældende regel i forbindelse med fastsættelsen af eksportprisen (og dette afbødes alene ved dens anvendelse i forbindelse med tilbagebetaling); for det andet og i lighed med sin forgænger var denne kodeks et resultat af multilaterale handelsforhandlinger, der afspejler den økonomiske udvikling på verdensplan og styrkeforholdet mellem de kontraherende parter på det pågældende tidspunkt.
On the one hand, according to the Court, the 1994Code presupposes the existence of that rule with regard to theconstruction of the export price (and provides only for a relaxation in itsimplementation in respect of reimbursement)and, on the other, like itspredecessor, it is the result of multilateral negotiations which reflect economicdevelopments and the relative strengthsof the parties at the material time.
Desuden var princippet om forbud mod forskelsbehandling, som sagsøgerne havde påberåbt sig på grund af den anderledes behandling af uafhængige importører, ikke blevet tilsidesat.
Theprincipleof non-discrimination,relied upon by applicants in view of thedifferent treatment reserved to independent importers, was moreover notbreached.
Til forskel fra de forbundne importører er disse erhvervsdrivende ikke involveret i dumpingen, og de førstnævnte har under alle omstændigheder mulighed for at få kendskab til samtlige de forhold, som dumpingen er baseret på.
Unlike associated importers, thoseoperators are unconnected withdumping practices and, in any event, associated importers are in a position tohave fulI knowledge of the circumstances underlying it.
I øvrigt udgør antidumpingtold en yderligere omkostning for den uafhængige importør, som denne på en eller anden måde skal bære, således at den omtvistede regel alene medfører en ligestilling af disse to omhandlede kategorier af importører.
Moreover, the antidumping duties which an independent importer pays upon importationconstitute an additional cost which it must copewith so that the contested rulemerely placesthe two categories of trader in question on the samefooting. footing.
I dom af 28. marts 1996 (sag T-60/92, Noonan mod Kommissionen, Sml. II, s. 215) havde Retten lejlighed til at udtale sig om principperne for adgang til stillinger i Fællesskabet, dvs. personalesager.
The judgment in Case T-60192 Noonan v CommissionU9961 ECR II-215provided an opportunity for the Court to rule on the principles governing access to employment in the Community civil service.
Sagsøgerens ansøgning om adgang til en almindelig udvælgelsesprøve, der blev afholdt med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af maskinskrivere, var blevet afvist med den begrundelse, at sagsøgeren opfyldte en af betingelserne for udelukkelse i henhold til meddelelsen om udvælgelsesprøve, eftersom hun besad et eksamensbevis på universitetsniveau.
The applicant'scandidature for a general competition organised with a view to constituting areserve list for the recruitment of typists was rejected on the ground that, sinceshe held a university degree,she fulfilled one of the exclusion criteria laiddown in the competition notice.
Ifølge Retten var den anfægtede betingelse og dermed den anfægtede afgørelse ulovlig, idet den var i strid med ligebehandlingsprincippet, sammenholdt med artikel 27, stk. 1, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten).
According to the Court, that criterion and,therefore, the contested decision itself, were unlawful inasmuchas they wereincompatible with the principle of equal treatment in conjunctionwith the firstparagraph of Article2T of the Staff Regulations of the European Communities(the Staff Regulations).
I henhold til denne bestemmelse skal det ved ansættelse tilstræbes, at institutionen sikres medarbejdere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet.
Under that provision, recruitment is to be directed tosecuring for the institution the services of officials of the highest standard ofability, efficiency and integrity.
Ifølge Retten var der teknisk ikke grundlag for at fastslå, at en universitetsuddannelse forhindrer de pågældende ansøgere i at udføre de opgaver, som de ledige stillinger indebar, og intet pegede i retning af, at uddannelsen ville have en negativ indvirkning på kvaliteten af de pågældendes arbejde og indsats. Synspunktet om, at i mangel af den omtvistede
At the technical level, possession of auniversity degree did not prevent, in the Court's view, the candidatesconcerned from performing the tasks connected with the posts to be filled, and
betingelse ville de øvrige ansøgeres chance for at bestå blive mindre, eller at de måske slet ikke ville bestå, kunne ikke tiltrædes, eftersom synspunktet på ingen måde rejste tvivl om, at ansøgere med universitetsuddannelse kunne udføre de fremtidige opgaver på samme måde som de øvrige ansøgere.
The consideration that, in theabsence of the contested criterion, the other candidates' chances of passing thecompetition would be reducedor even eliminated could not be upheld becausein no way does it call in question the ability of candidates in the first of thosecategories to accomplish the tasks which successful candidates in thecompetition were to be called upon to perform in the same way as othercandidates.
Retten forkastede ligeledes Kommissionens anbringende om, at personer med en universitetsuddannelse efter ansættelsen havde en fordel i forbindelse med forfremmelser og interne udvælgelsesprøver.
The Court also rejected the Commission's argument that graduatecandidates would allegedly be at an advantage,after recruitment, as regardsfuture promotion or internal competitions.
Ifølge Retten var det ikke blevet godtgjort, at tjenestens interesser, der er afgørende ved fastsættelsen af udvælgelseskriterierne, tilsiger, at der skal fastsættes et kriterium, hvorefter der tages hensyn til, om vedkommende har en universitetsuddannelse.
According to the Court, it had notbeen shown that the interests of the service, which was decisive in the choiceof selectioncriteria, require the choice of a criterion based on possession ofuniversity qualifications.
Endelig havde Kommissionen ikke henvist til relevante erfaringer fra sine egne tjenestegrene eller andre fællesskabsinstitutioner til støtte for sit anbringende om, at personer med en universitetsuddannelse, når de først var ansat, kunne føle sig frustrerede over de daglige opgaver, hvilket kunne påvirke deres eget arbejde eller kollegernes arbejdsvilkår.
Finally, in support of its argument that, afterrecruitment, graduatesmight feel frustrated by the nature of their tasks, asituation which could affect their own work or the working conditions of thosearound them, the Commission did not provide evidence of any relevantexperience, either within its own departmentsor in those of other Communityinstitutions.
Kommissionen besad derfor ikke tilstrækkelige oplysninger til at opstille en prognose om spørgsmålet.
Nor did it have sufficient information in order to make a forecastin that regard.
To domme af' 12. december 1996 (forenede sager T-177/94 og T-377/94, Altmann mod Kommissionen, Sml.
Two judgments (Joined Cases T-177194 and T-377194 Altmann v Commission
II, s. 2041, og sag T-99/95, Stott mod Kommissionen, Sml.
[1996] ECR II-2041 and Case T-99195 Stott v Commission [1996] ECR lI-2227) concern the status of certain employees of the Joint EuropeanTorus Torus
II, s. 2227) drejede sig om den ansættelsesmæssige status for bestemte ansatte i et fællesforetagende under Det Europæiske Atomenergifællesskab, nemlig Joint European Torus (JET) med hjemsted i Det Forenede Kongerige ved United Kingdom Atomic Energy Authority (værtsorganisationen).
(JET), a European Atomic Energy Community joint undertaking (see Article45 et seq. of the EAEC Treaty), established in the United Kingdom at the United Kingdom Atomic Energy Authority (the host organisation).
Sagsøgerne, der er britiske statsborgere, var ansat ved værtsorganisationen og tjenestegørende ved JET.
Theapplicants, British nationals,were members of staff of the host organisationassigned to JET.
I henhold til vedtægterne for JET forblev de i denne egenskab i værtsorganisationens ansættelse på denne organisations ansættelsesvilkår.
In that capacity they continued to be employed by thatorganisationunder the employment conditions provided for by it, in accordancewith the JET statutes.
De pågældende vedtægter omhandlede to andre kategorier af personale med tjenestested ved JET, som derimod var ansat af Kommissionen i midlertidige stillinger i henhold til vilkårene for øvrige ansatte ved Fællesskaberne.
Those statutes provided for two other categories of staffassigned to JET who, by contrast, were recruited by the Commission totemporary posts in accordance with the "conditions of employment of otherservants of the EuropeanCommunities".
Der var tale om dels personale stillet til rådighed af andre medlemsvirksomheder end værtsorganisationen (nemlig tilsvarende organisationer i andre medlemsstater, selve Euratom eller et tredjeland), dels »andet personale«.
This concerned, on the one hand,staff made available by the members of the joint undertaking other than thehost organisation (namely the corresponding organisations in the other MemberStates , the EAEC itself and a non-Member State),and, on the other, "all otherpersonnel".
I to af disse sager anfægtede sagsøgerne afslaget på deres ansøgninger om ansættelse som midlertidigt ansatte som personale henhørende under en af de to sidstnævnte kategorier.
In both cases, the applicants had challenged the rejection of their requeststo be recruited as temporary staff as personnel falling within one ofthe two lattercategories. categories.
grupper af ansatte alt efter, hvilken medlemsorganisation der stillede den pågældende ansatte til rådighed for fællesforetagendet.
In the Altmann case, the applicants sought employment as other personnel,which the Commission refused by reference, essentially, to the provisions ofthe JET Statutes relating to the employment of staff made available by the hostorganisation.
Selv om alle de ansatte ved JET befandt sig i sammenlignelige situationer (ansat via samme udvælgelsesprøver uden nødvendigvis at have haft kontakt med den organisation, der havde stillet dem til rådighed, og med forfremmelser på grundlag af ens kriterier), blev de ansatte, der var stillet til rådighed af værtsorganisationen, behandlet på væsentligt mindre fordelagtig vis end de øvrige ansatte.
Since all the membersof staff assigned to JET were in a comparable situation (recruited, in fact, byway of the same competition, without necessarily having been in contact withthe organisation which had made them available,and promoted according tothe same criteria), the employees made available by the host organisation weretreated altogether less advantageouslythan the other employees.
Denne forskel berørte sikkerheden for beskæftigelse og navnlig udsigten til tjenestemandsansættelse ved Fællesskaberne.
Thatdifference concerned the conditions and the security of their employment and,above all, their chances of access to the European civil service.
Desuden gav vedtægterne ikke mulighed for at råde bod på situationen, da de var til hinder for, at personer, der var stillet til rådighed af værtsorganisationen, kunne ansættes som »andet personale«.
Moreover, thestatutes did not make it possible to remedy that situation for they precludedpersons made available by the host organisation from being recruited as "otherpersonnel".
Retten fastslog, at der ikke længere forelå nogen af de faktiske omstændigheder, der oprindeligt ifølge Domstolen havde kunnet begrunde forskelsbehandlingen af dem i forhold til resten af personalet med tjenestested ved JET (jf. dom af 15.1.1987, forenede sager 271/83, 15/84, 36/84, 113/84, 158/84, 203/84 og 13/85, Ainsworthm.fi. mod Kommissionen og Rådet, Sml. s. 167).
The Court of First Instance concluded that there no longer existedany of the circumstances which initially could havejustified, in the view of the Court of Justice, their being treated differently by comparison with the rest ofthe staff assignedto JET (see Joined Cases 271183, L5184,36184,L73184,158i84, 203184and 13/85Ainsworth and Others v Commisston and Council
Under alle omstændigheder kunne Retten uden indgreb i retssikkerhedsprincippet kende Rådets afgørelse om opretholdelse af ansættelsessystemet efter det tidsrum, der oprindeligt gjaldt for JET's virksomhed, uanvendelig, da den var fremkommet efter dommen fra Domstolen og skabte selvstændige retsvirkninger.
In any event, the Court of First Instancecould declare inapplicable the Council's decision to maintain the system ofrecruitment after the period initially provided for in respect of JET's activities,without undermining the principle of legal certainty, after the Court of Justice'sjudgment and which produced legal effects in its own right.
I Stott-sagen ønskede sagsøgeren at opnå ansættelse ved Kommissionen, denne gang som ansat, der var udstationeret fra en anden national organisation end værtsorganisationen.
In the Ston case, the applicant sought to obtain employment at the Commission,on this occasion as staff made available by a national organisation other than the host organisation on the basis of a "return ticket".
Vedtægterne for JET foreskrev i den sammenhæng, at hvert medlem efter medarbejdernes fuldendelse af deres arbejde under projektet forpligtede sig til at genansætte de medarbejdere, som de havde tilknyttet projektet, og som var blevet ansat af Kommissionen i midlertidige stillinger.
To that end, the JETstatutes provided that each member undertook to reemploy members of staff,which it had assigned to the project and who had been recruited as temporarystaff by the Commission, as soon as their work on the project had beencompleted.
Som begrundelse for afslaget på sagsøgerens ansøgning var der blevet henvist til budgetmæssige problemer og muligheden for »JET's ophør« pr. 31. december 1996.
Budgetary constraints and the projected "end of JET" on31 December 1996 were cited in support of the rejection of the applicant's