natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sjette direktivs artikel 22, stk. 3, hvis regler om udfærdigelse af fakturaer er præceptive, bestemmer i litra a), at enhver afgiftspligtig person for levering af goder og tjenesteydelser foretaget for andre afgiftspligtige »skal udstede en faktura eller et andet tilsvarende dokument«.
As regards, secondly, the provisions of the Sixth Directive relating to proof of the right to deduct input tax after it has been exercised by a taxable person, it should be noted that Article 18, in accordance with its heading, deals only with exercise of the right of deduction and does not govern proof of that right after it has been exercised by a taxable person.
Artikel 22, stk. 3, litra c), giver endvidere medlemsstaterne mulighed for at fastsætte de kriterier, ifølge hvilke et dokument kan anses for »at svare til en faktura«.
In order to answer those questions, it is necessary to distinguish the provisions of the directive relating to exercise of the right to deduct input tax from those concerning proof of that right after a taxable person has exercised it.
Den nationale ret ønsker med de tre spørgsmål, som skal behandles under ét, i det væsentlige oplyst, om sjette direktivs artikel 18, stk. 1, litra a), giver medlemsstaterne adgang til at fortolke »faktura« således, at det kun betyder det originale, dvs. det oprindelige afregningsdokument, eller om det tillige omfatter gennemslag, afskrifter eller fotokopier, og om der kan indrømmes en afgiftspligtig person, der ikke længere er i besiddelse af den originale faktura, ret til at dokumentere sin fradragsret på anden måde.
As regards, first, exercising the right to deduct input tax, Article 18(l)(a) of the Sixth Directive requires the taxable person to 'hold an invoice, drawn up in accordance with Article 22(3)'. The term 'invoice' must therefore be interpreted by reference to Article 18(l)(a) in conjunction with Article 22(3).
Det fremgår af artikel 18, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 22, stk. 3, at udøvelse af fradragsretten sædvanligvis kræver, at den afgiftspligtige er i besiddelse af den originale faktura eller det dokument, der ifølge kriterier fastsat af den pågældende medlemsstat kan anses for et tilsvarende dokument.
The obligations owed by taxable persons after they have exercised the right to deduct input tax derive from other provisions of the Sixth Directive. Article 22(2) thus requires every taxable person to keep accounts in sufficient detail to permit application of VAT and inspection by the tax authorities.
Denne fortolkning bekræftes af de forskellige sproglige versioner af bestemmelserne, der forelå, da sjette direktiv blev vedtaget, også selv om det ikke fremgår ligeså klart af ordlyden af artikel 22, stk. 3, litra c), i den tyske version, at det tilkommer medlemsstaterne at fastsætte de kriterier, ifølge hvilke et dokument kan anses for at svare til en faktura.
Article 22(8) adds that Member States may impose other obligations which they deem necessary for the correct levying and collection of the tax and for the prevention of fraud.
En besvarelse af disse spørgsmål forudsætter en gennemgang af bestemmelserne i sjette direktiv, hvorved det er nødvendigt at sondre mellem bestemmelser, der vedrører udøvelse af retten til fradrag, og bestemmelser, der angår beviset for denne ret, efter at den afgiftspligtige har udøvet den.
Article 22(3) contains mandatory rules for the drawing up of invoices and subparagraph (a) imposes an obligation on every taxable person, in respect of all goods and services supplied by him to another taxable person, to 'issue an invoice or other document serving as invoice'. In addition, Article 22(3)(c) allows the Member States to lay down the criteria determining whether a document 'serves as an invoice'.
For så vidt angår det første led, nemlig udøvelsen af fradragsretten, bemærkes, at sjette direktivs artikel 18, stk. 1, litra a), foreskriver, at den afgiftspligtige skal »være i besiddelse af en
It is apparent from Article 18(l)(a), read in conjunction with Article 22(3), that exercise of
dokument, når der er blevet udstedt en original faktura, og modtageren er i besiddelse af denne.
prevention of fraud, that the Sixth Directive gives Member States the power to determine the rules relating to supervision of the exercise of the right to deduct input tax, in particular the manner in which taxable persons are to establish that right.
Sjette direktivs artikel 22 indeholder således ingen bevisregler vedrørende den afgiftspligtiges fradragsret
That power includes the power to require production of the original invoice when tax inspections are carried out and also, where a taxable person no longer holds it, to allow him to produce other cogent evidence that the transaction in respect of which the deduction is claimed actually took place.
Det fremgår imidlertid af de anførte bestemmelser, som giver medlemsstaterne beføjelse til at fastsætte yderligere bestemmelser vedrørende fakturaer samt alle sådanne andre forpligtelser, som er nødvendige for at sikre en nøjagtig opkrævning af afgiften og for at undgå svig, at sjette direktiv giver medlemsstaterne beføjelse til at fastsætte regler vedrørende kontrol med udøvelsen af fradragsretten, navnlig vedrørende den måde, hvorpå den afgiftspligtige kan dokumentere sin ret Denne beføjelse indebærer, at det kan kræves, at der fremlægges en original faktura under afgiftskontroller, ligesom det kan tillades den afgiftspligtige at føre andre relevante beviser for, at den transaktion, der er genstand for hans ansøgning om fradrag, faktisk har fundet sted, såfremt han ikke længere er i besiddelse af originalen.
'Article 18(1)(a) and Article 22(3) of the Sixth Council Directive 77I388IEEC of 17 May 1977 on the harmonization of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment permit the Member States to regard as an invoice not only the original but abo any other document serving as an invoice that fulfils the criteria determined by the Member States themselves, and confer on them the power to require production of the original invoice in order to establish the right to deduct input tax, as well as the power, where a taxable person no longer holds the original, to admit other evidence that the transaction in respect of which the deduction is claimed actually took place.'
De forpligtelser, der påhviler den afgiftspligtige, efter at denne har udøvet sin ret til fradrag, fremgår således af andre bestemmelser i sjette direktiv.
Advocate General N. Fennellv delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 11 July 19%.
•Artikel 18, stk. 1, litra a), og artikel 22, stk. 3, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlaggiver medlemsstaterne adgang til at fortolke ''jakturd' saledes, at det ikke blot betyder den origínalefaktura, men ligeledes ethvert andet tilsvarende dokument, som opfylder de af medlemsstaterne fastsatte kriterier, ligesom medlemsstaterne kan kræve, at den originate faktum fremlægges som bevis for fradragsret, og at de kan tillade, at beviset for, at den transaktion, der er genstand for ansøgningen om fradrag, faktisk har fundet sted, førespå anden måde, såfremt den afgiftspligtige ikke længere er i besiddelse af originalen.*
An invoice within the meaning of Article 18(l)(a) of the Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonization of the laws of the Member States relating to turnover taxes -Common system of value added tax: uniform basis of assessment should be interpreted as referring to the original document drawn up by the supplier of goods or services for the purposes of establishing that a taxable supply has occurred. Member States may, pursuant to Article 22(3)(c) of the Sixth Directive, determine criteria for considering whether another document may serve as an invoice.
Generaladvokat N. Fennelly fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (TFemte Afdeling') den 11. juli 1996.
Member States are entitled under Article 18(l)(a) of the Sixth Directive to require a taxable person to be in a position to present the original invoice to national tax authorities carrying out fiscal inspections.
»1) En faktura som omhandlet i artikel 18, stk. 1, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/338/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at udtrykket henviser til det originale dokument, der er udfærdiget af leverandører af goder eller tjenesteydelser med henblik på at godtgøre, at en afgiftspligtig levering af goder eller tjenesteydelser har fundet sted.
Article 18(1)(a) of the Sixth Directive should not be interpreted as precluding the exercise of the right to deduct where the taxable person no longer holds the original invoice but where he is able to produce other probative evidence, pursuant to rules laid down under Article 18(3) by the Member States, that the underlying transaction in respect of which the deduction is claimed has actually occurred.'
Medlemsstaterne har i henhold til artikel 18, stk. 1, litra a), i det sjette direktiv ret til at pålægge en afgiftspligtig at være i stand til at fremlægge den originale faktura for den nationale afgiftsmyndighed som led i afgiftskontrollen.
(EAGGF — Clearance of accounts (Sixth Chamber) systematic and verifiable manner, as required by the Community rules.
Det sjette direktivs artikel 18, stk. 1, litra a), skal fortolkes således, at den udelukker udøvelse af fradragsretten, når den afgiftspligtige ikke længere er i besiddelse af den originale faktura, men i overensstemmelse med regler fastsat af medlemsstaterne i henhold til artikel 18, stk. 3, er i stand til at fremlægge andre afgørende beviser, som godtgør, at den transaktion, som er genstand for anmodningen om fradrag, faktisk har fundet sted.«
By application lodged at the Court on 10 March 1995, the Italian Republic brought an action for partial annulment of Commission Decision 94/871/EC of 21 December 1994 on the clearance of the accounts presented by the Member States in respect of the expenditure for 1991 of the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF), Guarantee Section ('the contested decision'), inasmuch as, in determining the total expenditure chargeable to the EAGGF, the Commission made financial adjustments detrimental to the applicant by excluding the sum of LIT 103 161 493 560, corresponding to expenditure on the acquisition of milk quotas under a milk production restructuring programme.
Sag C-69/95 Den Italienske Republik / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Landbrug
It is not disputed by the Italian Republic that it did not reallocate the reference quantities released by the payment of compensation for the definitive cessation of milk production.
»EUGFL — afslutning af regnskaber — regnskabsåret 1991 — mælk og mejeriprodukter* (Sjette Afdeling) mælkekvotaer i regnskabsåret 1991, og for det andet ikke opfyldte forpligtelsen til at nytildele de opkøbte mængder til de producenter, der før den dato, der var angivet i artikel 3b i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemførelsesbestemmelerne for tillægsafgiften, som affattet ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 2138/90 af 25. juli 1990, opfyldte betingelserne herfor.
The documents before the Court show that the Italian Government is contesting the two grounds on which the Commission based its refusal to charge the sum at issue to the EAGGF, namely that the Italian Republic (1) did not apply the milk quota scheme during the 1991 financial year and (2) did not comply with the obligation to reallocate the quantities bought up to producers who fulfilled the relevant conditions before the date set by Article 3b of Commission Regulation (EEC) No 1546/88 of 3 June 1988 laying down detailed rules for the application of the additional levy, as amended by Commission Regulation (EEC) No 2138/90 of 25 July 1990.
Undladelsen af at anvende kvoteordningen for mejeriprodukter
The failure to apply the milk quota scheme
Det er ubestridt, at kvoteordningen i 1991 ikke systematisk blev anvendt i Italien på en måde, der kunne kontrolleres som krævet i fællesskabsretten.
It is common ground that, during 1991, the milk quota scheme was not applied in Italy in a
Det fremgår af sagen, at den italienske regering kritiserer de to grunde, Kommissionen har givet for at afslå finansieringen gennem EUGFL af nævnte beløb, nemlig for det første at Den Italienske Republik ikke anvendte ordningen om
It is true that other Community rules adopted within the framework of the milk quota scheme
Den ikke-gennemførte nytildeling af de frigjorte individuelle referencemængder
have established programmes for the cessation of production with a view to reducing milk production.
Formålet med strukturomlægningsprogrammet i Rådets forordning nr. 1183/90 af 7. maj 1990, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af afgiften for mælk og mejeriprodukter, var ikke at nedbringe mælkeproduktionen, men at forbedre produktionsstrukturerne i mindre bedrifter. Målet med denne foranstaltning kunne kun nås, hvis mælkeproduktionen fortsattes på bedrifterne.
However, that was not the case as regards the restructuring programme established by Regulation No 1183/90, which provided for cessation of production to be financed solely as a means of obtaining the additional quantities needed by small producers.
Heraf følger, at Den Italienske Republik ved ikke inden for den fastsatte frist at have nytildelt de frigjorte individuelle referencemængder har tilsidesat artikel 3c i forordning nr. 857/84, som affattet ved forordning nr. 1183/90, samt artikel 3b i forordning nr. 1546/88, som affattet ved forordning nr. 2138/90.
It follows that, by failing within the prescribed period to reallocate the individual reference quantities released, the Italian Republic has infringed Article 3c of Regulation No 857/84, as amended by Regulation No 1183/90, and Article 3b of Regulation No 1546/88, as amended by Regulation No 2138/90.
Kommissionen var derfor berettiget til at afslå at lade EUGFL finansiere det omhandlede beløb med henvisning til, at Den Italienske Republik ikke havde opfyldt sin forpligtelse til at nytildele de opkøbte mængder til de producenter, der inden den ved artikel 3b i forordning nr. 1546/88 fastsatte dato opfyldte betingelserne herfor.
Consequently, the Commission acted correctly in basing its refusal to charge the sum at issue to the EAGGF on the fact that the Italian Republic did not comply with its obligation to reallocate the quantities bought up to producers fulfilling the relevant conditions before the date set by Article 3b of Regulation No 1546/88.
Ganske vist blev der ved andre fællesskabsforordninger, der blev udstedt som led i kvoteordninger, etableret programmer for ophør med produktion, hvis formål var at nedbringe mælkeproduktionen. Men dette var ikke tilfældet med strukturomlægningsprogrammet ifølge forordning nr. 1183/90,
The fact that Italian milk production in 1991 far exceeded the maximum quantity allocated to Italy under the quota scheme cannot justify the unilateral suspension of the reallocation of the individual reference quantities released under the restructuring programme established by Regulation No 1183/90.
»1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
Case C-91/96 Commission of the European Communities ν Hellenic Republic Agriculture
Direktiv 93/52 foreskriver, at medlemsstaterne skal sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet inden den 1. januar 1994.
(Failure tofulß obligations not contested - Directives 92/118/EEC and 93/52/EEC Failure to transpose within the prescribed periods) (Sixth Chamber) to bring into force the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with that directive before 1 January 1994.
Kommissionen har i stævningen anført, at Den Hellenske Republik havde pligt til at gennemføre direktiv 92/118 og direktiv 93/52 fuldt ud inden for de fastsatte frister.
In its application, the Commission points out that the Hellenic Republic was obliged to transpose Directives 92/118 and 93/52 in full within the prescribed periods.
Ved stævning indleveret til Domstolen den 22. marts 1996 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktaten og Rådets direktiv 92/118/EØF af 17. december 1992 samt Rådets direktiv 93/52/EØF af 24. juni 1993, idet den ikke inden for de fastsatte frister har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme direktiverne.
By application lodged at the Court on 22 March 19%, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to adopt within the prescribed periods the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with, first, Council Directive 92/118/EEC of 17 December 1992 and, second, Council Directive 93/52/EEC of 24 June 1993, the Hellenic Republic had failed to fulfil the obligations imposed on it by the EC Treaty and by those directives.
Den græske regering har ikke bestridt denne forpligtelse.
The Hellenic Republic does not dispute that obligation.
Den har imidlertid gjort gældende, at to forslag til præsidentdekreter til gennemførelse af de to direktiver er blevet forelagt denansvarlige ministertil underskrivelse.
It states, however, that two draft presidential decrees intended to implement the two directives have been placed before the competent minister for signature.
Direktiv 92/118 foreskriver, at medlemsstaterne skal sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivets artikel 12, stk. 2, samt artikel 17 pr. 1. januar 1993 og de øvrige bestemmelser i dette direktiv inden den 1. januar 1994.
Under Directive 92/118 the Member States were to bring into force the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Articles 12(2) and 17 of that directive by 1 January 1993 at the latest and with the other provisions before 1 January 1994.
Da gennemførelsen af direktiv 92/118 og direktiv 93/52 ikke har fundet sted inden for de fastsatte frister, må Kommissionens påstand tages til følge.
Since Directives 92/118 and 93/52 have not been transposed within the prescribed periods, the action brought in this connection by the Commission is well founded.
•1) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til henholdsvis artikel 20, stk 1, i Rådets direktiv 92/118/EØF af 17. december 1992 om dyresundhedsmæssige og sundhedsmæssige betingelser for samhandel med og indførsel til Fællesskabet af produkter, der for så vidt angår disse betingelser ikke er underlagt specifikke fællesskabsbestemmelser, som omhandlet i bilagA, kapitel I, i direktiv 89/662/EØF, og for så vidt angår patogener, i direktiv 90/425/EØF, og i henhold til artikel 2, stk 1, i Rådets direktiv 93/52/EØF af 24. juni 1993 om ændring af direktiv 89/556/EØF om fastsættelse af veterinærpolitimæssige betingelser i forbindelse med handel inden for
'I. By failing to adopt within the prescribed periods the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with, first, Council Directive 92/118/EEC of 17 December 1992 laying down animal health and public health requirements governing trade in and imports into the Community of products not subject to the said requirements laid down in specific Community rules referred to in Annex A (I) to Directive 89/662/EEC and, as regardspathogens, to Directive 90/425/EEC and, second, Council Directive 93/52/EEC of 24 June 1993 amending Directive 89/556/EEC on animal health conditions governing intra-Community trade in and importation from third countries of embryos of domestic animals of the bovine species, the Hellenic Republic has failed to fulfil the obligations imposed on it by Articles 20(1) and 2(1) respectively of those directives;
Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.*
Advocate General N. Fennellv delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 5 December 1996.
Han foreslog heri følgende afgørelse:
He proposed that the Court should:
»1) Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til EF-traktaten samt artikel 20, stk. 1, i direktiv 92/118/EØF og artikel 2, stk. 1, i direktiv 93/52/EØF, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige bestemmelser for at efterkomme direktiverne 92/118/EØF og 93/52/EØF, og idet den ikke har givet Kommissionen underretning herom.
Preliminary ruling — Sozialgericht Hamburg — Interpretation of Arts 6, 48 and 51 of the EC Treaty — Probative value of national documents concerning civil status — Establishment of me date of birthfor the purposes of determining entitlement to an old-age pension reject the appeal against the judgment of the Court of First Instance in Case T-523/93 as inadmissible, as regards the appellant's request concerning the application of Chapter VI of the Treaty, and unfounded for the remainder;
Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.«
Advocate General A. La Pergola delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 3 December 1996.
De pågældende tyske myndigheder og domstole skal tillægge sådanne
He proposed that the Court should reply as follows:
Præjudiciel—SozialgerichtHamburg —fortolkning retsorden.« af EF-traktatens artikel 6, 48 og 51 — bevisværdien af nationale personregisterudskrifter—bestemmelse affødselsdatoen med henblik på fastlæggelse af en ret til alderspension
'In proceedings for determining entitlement to social benefits, the competent German social security institutions and courts may not lawfully refuse to take account of documents concerning civil status which state or amend information on the civil status of a Community national and which were issued to the person concerned by the competent authorities of his country of origin.
Generaladvokat A. La Pergola fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenumi den 3. december 1996.
They must recognize those documents as having the same value as is accorded to them in the legal system from which they originate.'
Sag C-357/95 Ρ Empresa Nacional de Urânio SA (ENU) / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
Case C-357/95 Ρ Empresa Nacional de Urânio SA (ENU) ν Commission of the European Communities
Appel til prøvelse af af Rettens dom (Anden Udvidede Afdeling) af 15. september 1995 i de forenede sager T-458/93 og T-523/93, ENU mod Kommissionen —Euratom-traktaten —aftætningaf uraniumproduktion
Advocate General N. Fennellv delivered his Opinion at the sitting of the Second Chamber on 5 December 1996.
»De tyske sociale sikringsinstitutioner og de tyske domstole kan ikke i sager angående fastlæggelse af rettigheder i form af sociale ydelser undlade at tage hensyn til personregisterudskrifter, hvorved persondata vedrørende en fællesskabsborger fastslås eller berigtiges, og som er blevet udleveret til den
Appeal against the judgment of the Court of First Instance (Second Chamber, Extended Composition) of 15 September 1995 in Cases T458/93 and T-523/93 between ENU and the Commission — Euratom Treaty — Production flow of uranium
Generaladvokat N. Fennellv fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenuml den 5. december 1996.
He proposed no change from the Opinion he originally delivered on 28 March 19%, prior to the reopening of the oral procedure on 2 October 1996, consequent upon the death of the Judge Rapporteur, F. Schockweiler.
.1) at afvise appellen til prøvelse af den af
Case C-205/96 Commission of the European Communities ν Kingdom of Belgium
Domstolen, har ønsket at gøre dette, hvorfor der ikke er blevet afholdt noget nyt retsmøde. Under disse omstændigheder har jeg intet at tilføje til mit forslag til afgørelse af 28. marts 1996.«
Failure of Member State to fulfil its obligations — Failure to transpose, within the prescribed timelimit, Council Directive 92/42/EEC of 21 May 1992 on efficiency requirements for new hot-water boilers fired with liquid or gaseous fueh