natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Denne løsning ville være i strid med formålet med den foreløbige eksigibilitet, der netop i prin­cippet skulle give kreditor mulighed for fyldestgørelse — og ikke blot en sikkerhed — uden hensyn til eventuelle retsmidler mod den trufne afgørelse.
This was con­rary to the whole purpose of provisional enforcement, which was intended to give the uccessful party, irrespective of any appeal, the possibility of satisfaction, and not mere­y a security.
Fuldbyrdelse — anfægtelse af fuldbyrdelsespåtegningen ved appel eller genoptagelse — udsættelse af afgørelsen i tilslutning til en anfægtelse ved »ordinær appel eller genop­tagelse« i domsstaten (artikel 38) — begreb — EF­Domstolens fortolkning — kassa­tionsanke i fransk ret — ordinær appel eller genoptagelse i artikel 38 's f erstand.
Enforcement — Appeal against the issue of an order for enforcement — Stay of pro­ceedings where an "ordinary appeal" is lodged in the Stale in which the judgment was given (Article 38) — Concept — Interpretation by the Court of Justice of the European Communities — Appeal in cassation under French law — Ordinary appeal within the meaning of Article 38 iy judgment of the Tribunal de Commerce.
Appellanten, et belgisk selskab, var ved dom af 19. december 1975 afsagt af Tribunal de commerce de Paris samt ved dom af 2. februar 1977 afsagt af Cour d'appel de Paris ble­vet tilpligtet at betale indstævnte, et i Frankrig hjemmehørende selskab, bestemte penge­beløb.
Paris, dated 19 December 1975. and by udgment of the Cour d'Appel, Paris, dated 2 February 1977, the appellant, a Belgian 'ompany, was ordered to pay certain sums to the respondent, a French company.
I det foreliggende tilfælde havde appellanten ikke lidt skade som følge af, at der ikke var valgt en processuel bopæl.
In the instant case the respondent had not been handi­capped by the failure to give an address for service of process.
Retten tog stilling til dette spørgsmål på grundlag af EF­Domstolens dom af 22. novem­ber 1977 i sag 43/77 [ovenfor under 1­25.0 — A 2] og nåede under anvendelse af de i dom­men nævnte kriterier til det resultat, at kassationsanken — som skulle indgives inden for bestemte frister, og hvorved der var mulighed for at opnå en ændret afgørelse — var en »ordinær appel eller genoptagelse« i konventionens forstand.
The court examined that question on the basis of the judgment of the Court of Justice of the Euro­pean Communities of 22 November 1977 in Case 43/77 Industrial Diamond Supplies ν Riva (supra 1­25.0 — A 2) and. applying the criteria laid down in the judgment, came to the conclusion that an appeal in cassation, which had to be lodged within a particular period and which could result in the variation of the decision appealed against, was an ordinary appeal within the meaning of the Convention.
Retten udsatte sin afgørelse »indtil det tidspunkt, hvor de domme, der var genstand for begæringen, fik retskraft i domsstaten«.
The court stayed proceedings "until such time as the judgments comprising the subject­matter of the application become final in the State in which they were given".
Retten traf endvidere bestemmelse om, at appel­lanten skulle stille en sikkerhed.
It also ordered the appellant to provide security.
Fuldbyrdelse — anfægtelse affuldbyrdelsespåtegningen ved appel eller genoptagelse — be­gæring om udsættelse af afgørelsen (artikel 38, stk. 1) — betingelser — ordinær appel eller genoptagelse i domsstaten — kassationsanke i italiensk ret — ordinær appel eller genopta­gelse i artikel 38'sforstand — sikkerhedsstillelse (artikel 38, stk. 2)
Enforcement — Appeal against the issue of an order for enforcement — Request for a stay of the proceedings (first paragraph of A rlicle 38) — Requirements — Lodging of an ordì­
1968 ­ ARTIKEL 38 fortsat 1)
1968 - ARTICLE 38
EF­Domstolen besvarede spørgsmålene ved dom af 22. november 1977 (sag 43/77 ; jfr. ovenfor under 1­25.0 — A 2).
The Court of Justice answered those questions in its judgment of 22 No­vember 1977 ([1977] ECR 2175; see 1­25.0 — A 2, supra).
Under rimeligt hensyn til begge parters rettighe­der fandtes fuldbyrdelse at kunne tillades, mod at der blev stillet sikkerhed.
In order to preserve the rights of the parties in an appropriate manner, enforcement could be authorized subject to the making of an order for the provision of security.
Fuldbyrdelse — anfægtelse affuldbyrdelsespåtegningen ved appel eller genoptagelse — ud­sættelse af afgørelsen — betingelser
Enforcement — Appeal against order for enforcement — Slay of proceedings — Conditions
Landgericht Hamburg havde tilladt fuldbyrdelse af en dom afsagt af Cour d'appel de Nîmes, hvorved rekvisitus var blevet dømt til at betale bestemte beløb.
The Landgericht Hamburg had authorized the enforcement of a judgment of the Cour d'Appel, Nîmes, by which the appellant had been ordered to pay certain sums of money.
Rekvisitus an­fægtede Landgerichts afgørelse ved appel i henhold til konventionens artikel 36 og gjorde gældende, at det i Frankrig havde anfægtet Cour d'appel's dom ved kassationsap­pel og havde gode udsigter til at få medhold.
The appellant lodged an appeal against that order as provided for in Article 36 of the Convention, stating that it had brought an appeal in cassation in France, which was like­ly to succeed, and the respondent was protected by a bank guarantee which the appel­lant had since provided.
Rekvirenten var i øvrigt sikret gennem en bankgaranti, som rekvisitus i mellemtiden havde stillet.
The appellant claimed that the proceedings should be stayed un­til the appeal in cassation had been decided.
Meddelelse af fuldbyrdelses­klausul kan kun nægtes af den af de i konventionens artikler 27 og 28 anførte grunde, som må gøres gældende under appelsagen.
It stated that the issue of an enforcement order could only be refused on one of the grounds set out in Articles 27 and 28, which had to be pleaded in the appeal.
Rekvisitus støttede ikke sin appel på nogen af de i de nævnte bestemmelser omtalte grunde.
The appellant had not based its appeal on any of the grounds set out in the aforesaid provisions.
Udsendelse 3/december 1985
Also, it appeared that no such
1­38 ­ Β 5 fortsat 1) udenlandske afgørelse — som i det foreliggende tilfælde — i domsstaten er anfægtet ved ordinær appel, men også, at der foreligger et anbringende, der støttes på en af de grunde, der er nævnt i konventionens artikel 27 og 28, hvilket ikke var tilfældet her.
The possibility provided for by the first paragraph of Article 38 of the Covention of obtaining a stay of proceedings required not only that an ordinary appeal should have been lodged against the judgment in the State in which that judgment was given — a requirement fulfilled in this case — but also a plea based on the grounds laid down in Articles 27 and 28 of the Convention ; the second requirement was not fulfilled in this case.
[fuldbyrdelsen begrænset til sikrende retsmidler]
[Limitation of enforcement to protective measures]
Fuldbyrdelse — begæring om meddelelse af fuldbyrdelsespåtegning — samtidig indgivet begæring om tilladelse til at iværksætte sikrende retsmidler, inden fristen for appel eller genoptagelse er udløbet — særskilt afgørelse unødvendig
Enforcement — Application f or the issue of an order for enforcement — Simultaneous ap­plication for protective measures to be laken during the time specified for lodging an appeal — No separate decision necessary
Samtidig med begæringen om meddelelse af fuldbyrdelsespåtegning på en »Vollstrek­kungsbescheid«, som Amtsgericht Düsseldorf havde afsagt over en skyldner, der var bosat i Italien, anmodede den tyske kreditor Corte d'appello di Torino om bemyndigelse til at iværksætte retsmidler til sikring af fuldbyrdelsen i skyldnerens formue, selv om fri­sten for anfægtelse af afgørelsen ved appel eller genoptagelse i henhold til artikel 36 endnu ikke var udløbet.
In its application for the issue of an order for the enforcement of an order made by the Amtsgericht Düsseldorf against a judgment debtor residing in Italy, the German judg­ment creditor requested the Corte d'Appello, Turin, to authorize protective measures to be taken against the judgment debtor's property, even though the time specified for an appeal pursuant to Article 36 had not expired.
Med hensyn til denne anmodning anførte retten at iværksættelsen af de begærede sikrende retsmidler ikke forudsætter en selvstændig og særskilt bemyndigelse, da den af­gørelse, som tillader fuldbyrdelse af en udenlandsk afgørelse i Italien, allerede giver kre­ditor bemyndigelse til at iværksætte sådanne retsmidler.
On that application the court held that no separate and independent authorization was required for the taking of protective measures, because the judgment by which the en­forcement of a foreign judgment was authorized in Italy itself conferred a power to take such measures.
[anfægtelse ved appel eller genoptagelse af afslag på begæringen om fuldbyrdelsespåtegning]
[Appeal against dismissal of an application for enforcement]
1-40 — A1 Dom af 12. juli 1984 [anden afdeling] '), sag 178/83, firma P. mod firma K. (anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Frankfurt am Main), Sml.
1-40 — A 1 Judgment of 12 July 1984 [Second Chamber],Case 178/83, Firma P. ν Firma Κ. [1984] ECR 3033
1984, s. 3033 (Forslag til afgørelse fra generaladvokat M. Darmon, s. 3043)
(Preliminary ruling requested by the Oberlandesgericht Frankfurt am Main) Advocate General: M. Darmon (p. 3043)
Fuldbyrdelse — appel af afslagetpå begæringen om fuldbyrdelsespåtegning — appelrettens pligt til at tilsige den part mod hvem fuldbyrdelsen begæres — rækkevidde
Enforcement — Appeal against dismissal of an application for enforcement — Obligation of the court hearing the appeal to hear the party against whom enforcement is sought — Scope
Oberlandesgericht Frankfurt am Main forelagde ved kendelse af 12. august 1983 Dom stolen et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af konventionens artikel 40, stk. 2, første punktum.
By an order of 12 August 1983 the Oberlandesgericht Frankfurt am Main referred to the Court of Justice a question on the interpretation of the first sentence of the second para­graph of Article 40 of the Convention.
Spørgsmålet blev rejst under en retstvist mellem virksomheden P. (herefter benævnt rekvirenten), der havde hjemsted i Rotterdam, og firmaet K. (herefter benævnt rekvisitus), der havde hjemsted i Saudi-Arabien; under tvisten opstod der spørgsmål om, hvorvidt den appelret, sagen var indbragt for i medfør af konventionens artikel 40, kunne undlade at tilsige den part, mod hvem der var begæret fuldbyrdelse af en Arrondissementsrechtbank, Rotterdam, afsagt udeblivelsesdom af 20. januar 1982.
That question was raised in the course of litiga­tion between Firma P. (hereinafter referred to as "the plaintiff') and Firma Κ. (hereinaf­ter referred to as "the defendant"); it concerned the necessity or otherwise of summon­ing the defendant to appear before the Oberlandesgericht in proceedings for the enforce­ment of a default judgment given on 20 January 1982 by the Arrondissementsrechtbank, Rotterdam.
Under henvisning til, at rekvisitus angiveligt havde et tilgodehavende i et i Frankfurt am Main hjemmehørende pengeinstitut, anmodede rekvirenten Landgericht Frankfurt am Main om at forsyne dommen med fuldbyrdelsespåtegning for Forbundsrepublikken Tyskland.
On the ground that the defendant had a bank account in Frankfurt am Main, the plaintiff applied to the Landgericht [Regional Court] Frankfurt am Main for an order for the enforcement of the judgment.
Ved kendelse, afsagt den 10. januar 1983 uden at rekvisitus var blevet tilsagt til at give møde, afslog formanden for den nævnte rets tredje afdeling begæringen med den be grundelse, at rekvirenten ikke havde fremlagt de dokumenter, som kræves i henhold til konventionens artikler 46, nr.2, og47, nr. 1.
By an order made on 10 January 1983 without the defendant's having been summoned to appear, the President of the Third Civil Division ofthat court dismissed the applica­tion on the ground that the plaintiff had failed to produce the documents required by Ar­ticles 46 (2) and 47 ( 1 ) of the Convention.
1968 - ARTIKEL 40 fortsat 1)
1968 - ARTICLE. 4(1
Da Oberlandesgericht Frankfurt am Main var af den opfattelse, at sagens videre be handling afhang af fortolkningen af konventionens artikel 40, udsatte retten sagen og forelagde Domstolen følgende spørgsmål:
Considering that the result of the proceedings before it depended on the interpretation of Article 40 of the Convention, the Oberlandesgericht stayed the proceedings and re­ferred the following question to the Court of Justice:
»Skal den appelret, som behandler en appel, der er indgivet af en rekvirent, i hen hold til konventionens artikel 40, stk. 2, 1. punktum, også tilsige en part, mod hvem fuldbyrdelsen begæres, til at give møde, når a) begæringen om fuldbyrdelsespåtegning udelukkende er blevet afslået som følge af manglende rettidig fremlæggelse af dokumenter, og b) fuldbyrdelsespåtegning begæres meddelt for en stat, som ikke er bopælsstat for den part, mod hvem fulbyrdelse begæres, hvorved denne som regel vil kunne vide, hvilken af hans formuegenstande (her en fordring mod en bank) fuld byrdelsen vil blive rettet imod i denne stat, og dermed bliver sat i stand til at råde over formuegenstanden forud for et udlæg?«
"Is the appellate court required to hear the party against whom enforcement is sought under the first sentence of the second paragraph of Article 40 of the Conven­tion on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters if (a) the application for an enforcement order was dismissed simply be­cause documents were not produced at the appropriate time and (b) the enforcement order is applied for in a State which is not the State of residence of the party against whom enforcement is sought, so that the latter person will normally be able to estab­lish against which asset (in the present case: a claim against a bank) enforcement is to take place in that State and thus be in a position to dispose ofthat asset before ex­ecution is levied?"
Domstolen gjorde opmærksom på, at sagen var blevet indbragt for den i medfør af arti kel 2, nr. 2, og artikel 3, stk. 2, i protokollen af 3. juni 1971, og udtalte vedrørende det forelagte spørgsmål følgende (i præmisserne 7 — 12) :
In reply to that question the Court of Justice held as follows (paragraphs 7 to 12 of the decision):
»7 Konventionens artikel 40, stk. 2, lyder således:
"7 Article40 of the Convention provides that:
'Den part, mod hvem fuldbyrdelsen begæres, skal tilsiges til at give møde ved den ret, for hvilken appel- eller genoptagelsessagen er indbragt.
'The party against whom enforcement is sought shall be summoned to appear before the appellate court.
Såfremt han ikke giver møde, finder bestemmelserne i artikel 20, stk. 2 og 3, anvendelse, selv om den pågældende part ikke har bopæl på en kontraherende stats område.'
If he fails to appear, the provisions of the second and third para­graphs of Article 20 shall apply even where he is not domiciled in any of" the Contract­ing States'.
8 Den anførte bestemmelse hjemler ingen undtagelser.
κ It should be noted that the wording of that article does not provide for any ex­ception.
9 Oberlandesgericht har ikke desto mindre forespurgt, om der ikke bør gælde en sådan undtagelse under hensyn til, dels at Landgericht alene havde afslået begæringen om fuldbyrdelsespåtegning som følge af manglende rettidig fremlæggelse af dokumenterne, dels at ordningen i artikel 40 ikke er egnet i et tilfælde som det foreliggende, fordi fuldbyrdelsen skal finde sted i en stat, som ikke er bopælsstat for den part, mod hvem fuldbyrdelsen begæres.
9 The Oberlandesgericht none the less asks whether such an exception should be ac­knowledged to exist by reason of the fact that, on the one hand, the Landgericht dis­missed the application for an enforcement order for the sole reason that the docu­ments were not produced by the plaintiff at the proper time and, on the other hand, the system postulated by Article 40 is unsuited to this case since enforcement is to take place in a State which is not the State of domicile of the party against whom it is sought.
io Det af Oberlandesgericht indtagne standpunkt skal forstås i lyset af sagens kon krete omstændigheder, idet Landgericht efter Oberlandesgericht's opfattelse burde have foranlediget yderligere undersøgelser og søgt de oplysninger tilvejebragt, som retten manglede for at kunne træffe afgørelse, hvorved man på dette trin af sagen fuldt ud ville have sikret, at fuldbyrdelsespåtegningen kom som en overraskelse.
ID In the context of this case, the position taken by the Oberlandesgericht may be explained by the fact that, in order to fully safeguard the surprise effect of the en­forcement proceedings at that level, the Landgericht could have gone further in its examination of the case and sought to obtain the information which was lacking in order to arrive at a decision on the substance of the case.
11 Det bemærkes, at konventionen ikke desto mindre udtrykkeligt foreskriver, at appelsagen er kontradiktorisk, og dette gælder uafhængigt af rækkevidden af afgørelsen i første instans.
It is none the less true that the Convention formally requires that both parties should be given a hearing at the appellate level, without regard to the scope of the decision in the lower court.
Den pågældende bestemmelse afspejler, at konventionen har det grundlæggende sigte at forene hensynet til overraskelsesmomentet i sager af denne art med hensynet til retten til kontradiktion (jfr. Domstolens dom af 21.5. 1980, De nilauler, sag 125/79, Sml. s. 1553)'), Dette er grunden til at rekvisitus ikke har ad-
That provision is in accordance with the spirit of the Convention, which seeks to reconcile the necessary surprise effect in proceedings of this nature with respect for the defendant's right to a fair hearing (see the judgment of the Court of 21. 5. 1980, Case 125/79, Denilauler ν Couchel Frères, [1980] ECR
MO - A 1 fortsat 2) gang til at udtale sig i første instans, hvorimod appelsagen nødvendigvis bliver kon tradiktorisk.
1553).1That is why the defendant is not entitled to be heard in the lower court, whereas on appeal he must be given a hearing.
Dette princip kan ikke fraviges i et tilfælde, hvor retten i første instans under henvisning til forhold, som kan tilregnes rekvirenten, har afslået en begæring om fuldbyrdelsespåtegning, udelukkende fordi formforskrifterne ikke er overholdt.
There can be no exception to that rule in a situation where, for reasons which may be ascribed to the plaintiff, the lower court has dismissed an application for enforcement on purely formal grounds.
Der er ikke grundlag for at bedømme det pågældende forhold forskelligt, alt efter om rekvisitus har fast bopæl eller forretningssted i fuldbyrdelsesstaten eller i en anden stat.
There is no ground for approaching this matter differently according to whether the de fendant's habitual residence or registered office is in the State where enforcement is sought or in another State.
12 Det af den nationale ret forelagte spørgsmål skal følgelig besvares således, at den appelret, som behandler en appel, der er indgivet af en rekvirent, skal i henhold til konventionens artikel 40, stk. 2, 1. punktum, også tilsige den part, mod hvem fuld byrdelsen begæres, til at give møde, når begæringen om fuldbyrdelsespåtegning ude lukkende er blevet afslået af underinstansen som følge af manglende rettidig frem læggelse af dokumenter, og påtegningen begæres meddelt for en stat, som ikke er bo pælsstat for den part, mod hvem fuldbyrdelse begæres.«
12 As a result, the reply to the question referred by the national court should be that the court hearing an appeal by a party seeking enforcement is required to hear the party against whom enforcement is sought, pursuant to the first sentence of the second paragraph of Article 40 of the Convention, even though the application for an enforcement order was dismissed simply because documents were not produced at the appropriate time and the enforcement order is applied for in a State which is not the State of residence of the party against whom enforcement is sought."
»Den appelret, som behandler en appel, der er indgivet af en rekvirent, skal i hen hold til konventionens artikel 40, stk. 2, 1. punktum, også tilsige den part, mod hvem fuldbyrdelsen begæres, til at give møde, når begæringen om fuldbyrdelsespåtegning udelukkende er blevet afslået af underinstansen som følge af manglende rettidig fremlæggelse af dokumenter, og påtegningen begæres meddelt for en stat, som ikke er bopælsstat for den part, mod hvem fuldbyrdelse begæres.«
"The court hearing an appeal by the party seeking enforcement is required to hear the party against whom enforcement is sought, pursuant to the first sentence of the second paragraph of Article 40 of the Convention on Jurisdiction and the Enforce ment of Judgments in Civil and Commercial Matters, even though the application for an enforcement order was dismissed simply because documents were not pro duced at the appropriate time and the enforcement order is applied for in a State which is not the State of residence of the party against whom enforcement is sought."
Efter afsigelsen af denne dom blev sagen for den nationale ret hævet, idet begæringen om meddelelse af fuldbyrdelsespåtegning på Arrondissementsrechtbank Rotterdam's dom af 20. januar 1982 blev trukket tilbage.
After this ruling the application for the issue of an order for the enforcement of the judg ment of the Arrondissementsrechtbank, Rotterdam, of 20 January 1982 was withdrawn.
1­47 ­ Β 3 fortsat 1) forsøgt foretaget en forkyndelse på G. Quintelier's rette bopæl i overensstemmelse med artiklerne 33—37 i Gerechtelijk Wetboek, og betingelserne i konventionens artikel 47 var således ikke opfyldt.
(continued 1) address was stated to be in Wommelgem. Therefore there had been no service or at­tempted service at the defendant's actual residence in accordance with Articles 33 to 37 of the Civil Code, with the result that the requirements of Article 47 of the Convention had not been satisfied.
1­47 — Β 4 Præsidenten for Arrondissementsrechtbank Breda, kendelse af 21. september 1979, Pohl & Co. mod G.J. Bullens Fuldbyrdelse — »Mahnbescheid« og » Vollstreckungsbescheid« —forkyndelse —fremsen­delse pr. post utilstrækkelig — afvisning
147 — Β 4 President of the Arrondissementsrechtbank, Breda, Decision of 21 September 1979, Pohl & Co. ν G.J. Bullens Enforcement — Summary judgment and order for its enforcement — Service — Service by post insufficient — Application for enforcement inadmissible
I denne sag havde det i Forbundsrepublikken Tyskland hjemmehørende firma Pohl & Co. begæret fuldbyrdelsespåtegning på et tysk »Mahnbescheid« (betalingspålæg) af 21. oktober 1977 og et dertil hørende »Vollstreckungsbescheid« (fuldbyrdelsesdekret) af 22. februar 1978.
Pohl & Co., a firm established in the Federal Republic of Germany, sought an order for the enforcement in the Netherlands of a German Mahnbescheid [summary judgment in an action for the recovery of a debt] of 21 October 1977 and an order for its enforcement dated 22 February 1978. The Mahnbescheid was served on Bullens, who was resident in the Netherlands, on 25 November 1977. According to a certificate of service dated 2 March 1978, the order for the enforcement of the Mahnbescheid was sent to Bullens by post. The court observed that, according to Paragraphs 688 to 703 D of the German Code of Civil Procedure, the Mahnbescheid was not itself enforceable and that the ensuing order for its enforcement must, according to Paragraph 699, be served.
Betalingspålægget blev den 25. november 1977 udleveret til G.J. Bul­lens, der havde bopæl i Nederlandene.
However, no sufficient proof had been furnished of the service of that order on the defendant in the Nether­lands.