natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det er herved ikke afgørende, om vareleverandøren er en ordregivende myndighed.
In order to determine whether the fact that a local authority entrusts the supply of products to a consortium in which it has a holding must give rise to a tendering procedure as provided for under Directive 93/36, it is necessary to consider whether the assignment of that task constitutes a public supply contract.
Det er efter artikel 1, litra a), i direktiv 93/36 principielt tilstrækkeligt, at aftalen er blevet indgået mellem på den ene side en lokal myndighed og på den anden side en fra denne myndighed juridisk forskellig person.
In accordance with Article 1(a) of Directive 93/36, it is, in principle, sufficient if the contract was concluded between, on the one hand, a local authority and, on the other, a person legally distinct from that local authority.
Forholdet vil alene kunne bedømmes anderledes, såfremt den lokale myndighed både underkaster den pågældende person en kontrol, der svarer til den kontrol, den fører med sine egne tjenestegrene, og den pågældende person udfører hovedparten af sin virksomhed sammen med den eller de lokale myndigheder, den ejes af.
The position can be otherwise only in the case where the local authority exercises over the person concerned a control which is similar to that which it exercises over its own departments and, at the same time, that person carries out the essential part of its activities with the controlling local authority or authorities.
Direktiv 93/36 indeholder imidlertid ikke en til artikel 6 i direktiv 92/50 svarende bestemmelse, hvorefter offentlige kontrakter, som tildeles et organ, der selv er en ordregivende myndighed, på visse betingelser falder uden for direktivets anvendelsesområde.
If that is the case, and if the estimated amount of the contract, without value added tax, is equal to or greater than ECU 200 000, Directive 93/36 will apply.
Det hedder i domskonklusionen:
Whether the supplier is or is not a contracting authority is not conclusive in this regard.
•Rådets direktiv 93/36/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb finder anvendelse, når en ordregivende myndighed som f.eks. en lokal myndighed ønsker skriftligt med en fra den formelt forskellig institution, som også selvstændigt i forhold til den træffer beslutninger, at indgå en gensidigt bebyrdende aftale om levering af varer, hvorved det er uden betydning, om denne institution selv er en ordregivende myndighed*
Directive 93/36 does not contain any provision comparable with Article 6 of Directive 92/50, which excludes from its scope public contracts
Generaladvokat G. Cosmas fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling') den 1. juli 1999.
Advocate General Cosmas delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 1 July 1999.
Sag C-151/98 Ρ Pharos SA / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Landbrug
Case C-151/98 Ρ Pharos SA ν Commission of the European Communities Agriculture
»Appel — veterinærmedicinske præparater — somatosalm — procedure til fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer — reguleringsudvalg — manglende udtalelse — frist til forelæggelse for Rådet* (Femte Afdeling) en vis hurtighed, men Kommissionens afgørelse skal ikke foreligge inden for en forud fastsat frist ligesom den ikke skal træffes uopholdeligt, i modsætning til det af sagsøgeren hævdede.
(Appeal — Veterinary medicinal products — Somatosalm — Procedure for setting maximum residue limits —Adaptation Committee — Failure to deliver opinion — Deadline for proposing measures to the Council) (Fifth Chamber) applicant considered itself to have suffered through such inaction.
Det fremgår af artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 2377/90, at Rådet fra det tidspunkt, hvor Kommissionen har forelagt det et forslag vedrørende de foranstaltninger, der skal træffes, på ny har sin fulde lovgivningsbeføjelse, herunder retten til at ændre Kommissionens forslag med enstemmighed.
Nothing in the wording of Article 8(3)(b) of Regulation No 2377/90 suggests any conclusion regarding the length of time indicated by the expression "without delay", other than that, while a certain degree of rapidity is required, the Commission is not required to act within a precise period of time nor at once, contrary to the appellant's submission.
Men i medfør af artikel 8, stk. 3, Titra c), i forordning nr. 2377/90, får Kommissionen — såfremt Rådet efter udløb af en frist på tre måneder ikke har truffet foranstaltninger — kompetencen tilbage til at vedtage de foreslåede foranstaltninger bortset fra det tilfælde, hvori Rådet udtaler sig med almindeligt stemmeflertal mod de nævnte foranstaltninger.
It is clear from Article 8(3) of Regulation No 2377/90 that, once the Commission has proposed
Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 17. april 1998 har selskabet Pharos iværksat appel af dom afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 17. februar 1998 (sag T-105/95, Pharos mod Kommissionen, herefter »den appellerede dom«). For det første fastslog Retten, at det var ufornødent at træffe afgørelse vedrørende sagsøgerens påstand om, at Retten fastslår, at Kommissionen retsstridigt undlod at fortsætte proceduren til at opføre det af sagsøgeren fremstillede somatosalm på den liste over stoffer, der ikke er undergivet en maksimalgrænseværdi for restkoncentrationer, som findes i bilag II til Rådets forordning (EØF) nr. 2377/90 af 26. juni 1990.
By application lodged at the Court Registry on 17 April 1998, Pharos SA brought an appeal against the judgment of the Court of First Instance of 17 Febraa^ 1998 in Case T-105/96 Pharos ν Commission (the contested judgment'), in which the Court of First Instance declared that there was no need to adjudicate on the application for a declaration that the Commission unlawfully failed to pursue the procedure for including somatosalm produced by the appellant in the list of substances not subject to maximum residue levels (hereinafter 'MRL') in Annex II to Council Regulation (EEC) No 2377/90 of 26 June 1990, and dismissed as unfounded the application for an order that the Commission make good the damage which the
samme foranstaltninger uden
opinion, cannot be considered to be an excessively long period.
Reguleringsudvalget — som befrygtede at somatosalm kan anvendes som vækstfremmer — modsatte sig de påtænkte foranstaltninger, og seks medlemsstater undlod at stemme, kan Kommissionen således ikke bebrejdes for, at den søgte en videnskabelig udtalelse for at undgå, at dens forslag blev forkastet af Rådet med simpel flertal.
Accordingly, in finding that, since certain Member States had objected to the inclusion of somatosalm in Annex II because of the fears outlined above, the Commission could not be criticised for having reconsidered the matter for a certain time and then asking for a further opinion from the Committee for Veterinary Medicinal Products, the Court of First Instance gave sufficient grounds for its appraisal of the question whether the Commission respected the obligation to act swiftly.
Følgelig må Kommissionen, når den har ret til at ændre forslag vedrørende de foranstaltninger, der skal træffes, og som den forelægger Rådet, nødvendigvis have rådighed over en tilstrækkelig frist for at undersøge de forskellige muligheder for, hvorledes den kan handle.
It follows that, where the measures proposed by the Commission are not in conformity with the opinion of the Adaptation Committee, or where no opinion is delivered, the Commission is not obliged to submit the same measures, without amendment, to the Council.
Et tidsrum på 11 måneder, i løbet af hvilket Kommissionen foreløbigt først foretog en undersøgelse på ny af sagen i seks måneder for derefter at anmode om en ny videnskabelig udtalelse, kan ikke betragtes som et urimeligt tidsrum.
Accordingly, if the Commission has the right to amend the proposal relating to the measures to be taken which it submits to the Council, it must have sufficient time to consider the various courses of action open to it.
Retten fastslog derfor helt korrekt, at artikel 8, stk. 3, litra b), i forordning nr. 2377/90 ikke præcist fastsætter den frist, inden for hvilken Kommissionen skal forelægge Rådet et forslag vedrørende de foranstaltninger, der skal træffes. Derimod har fællesskabslovgiver, ved at anvende udtrykket »straks«, og ved at pålægge Kommissionen at handle hurtigt, overladt denne et vist spillerum.
It follows that the Court of First Instance was right to hold that Article 8(3)(b) of Regulation No 2377/90 does not specify exactly the period within which the Commission must propose to the Council the measures to be adopted and that in using the expression "without delay' the Community legislature, whilst requiring it to act swiftly, did allow the Commission a certain degree of latitude.
Heraf følger også, at Retten ligeledes korrekt fastslog, at når Kommissionen er stillet over for et videnskabeligt og politisk meget indviklet og følsomt sagskompleks, bør den indrømmes ret til at anmode om en sådan udtalelse, uanset at forordning nr. 2377/90 intet siger om dette spørgsmål.
It also follows that the Court of First Instance was right to hold that where it is confronted with a matter which is highly complex and sensitive the Commission must be accorded the right to seek such an opinion even though Regulation No 2377/90 is silent on the point.
Det må følgelig antages, at Retten gav en tilstrækkelige begrundelse for sin bedømmelse af spørgsmålet, om Kommissionen havde overholdt pligten til at handle hurtigt, idet den fastslog, at for så vidt som visse medlemsstater modsatte sig opførelsen af somatosalm i bilag II med henvisning til en formentlig risiko for, at stoffet kunne anvendes som vækstfremmer, kunne det ikke bebrejdes Kommissionen, at den på ny underkastede sagen en længere undersøgelse for herefter at anmode Udvalget for Veterinærmedicinske Præparater om en supplerende udtalelse.
In circumstances such as those in the present case, in which four Member States on the Adaptation Committee, fearing that somatosalm might be used to boost growth, opposed the draft measures and six Member States abstained from voting, the Commission cannot be criticised for having sought a scientific opinion in an effort to prevent its proposal from being rejected by the Council by simple majority.
Generaladvokat J. Mischo fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 20. maj 1999.
A period of 11 months, during which the Commission initially reconsidered the file for six months and then sought a second scientific
Ved afgørelse af 21. april 1998 har Tribunal du travail de Mons forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 1248/92 af 30. april 1992.
Orders the Fédération Européenne de la Santé Animale (Fedesa) to pay its own costs and those of the Commission arising from its intervention:
Ifølge ONP og Kommissionen bør spørgsmålet besvares benægtende.
Advocate General Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 20 May 1999.
Spørgsmålet er blevet rejst under en sag mellem Georges Platbrood og Office national des pensions (herefter »ONP«) vedrørende udbetalingen af en alderspension.
Case C-161/98 Georges Platbrood ν Office National des Pensions (ONP) Freedom of movement for persons
Med henblik herpåarises en arbejdstager, der i perioden mellem den 1. januar 1938 og den 31. december 1944 var erhvervsmæssigt beskæftiget i Belgien og indbetalte minimumsbidrag til en social sikringsordning, for at have foretaget indbetalinger af en sådan størrelse, at han har godtgjort at have haft en regelmæssig hovedbeskæftigelse i hele perioden mellem det tidspunkt, hvor den godtgjorte beskæftigelse ophørte, og den 31. december 1945.
Preliminary ruling (Social security — Regulation (EEC) No 1408/71 (as amended by Regulation (EEC) No 1248/92) — Benefits of the same kind payable under the legislation of two or more Member States — Provision on reduction, suspension or withdrawal laid down by the legislation of a Member State — National legislation acknowledging periods in accordance with a legal presumption (waryears presumption) where no pension right payable under another scheme (including a foreign scheme) is established for them)
Denne formodning kommer navnlig arbejdstagere til gode, der har været beskæftiget i Belgien, men ikke er i stand til at godtgøre, at de har indbetalt tilstrækkelige bidrag i alle de relevante år som
That question was raised in proceedings between Georges Platbrood and the Office National des Pensions (the National Pensions Office, hereinafter the ONP') concerning the award of an old-age pension.
Med spørgsmålet ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede — hvorefter en arbejdstager, der i perioden mellem den 1. januar 1938 og den 31. december 1944 var erhvervsmæssigt beskæftiget og indbetalte minimumsbidrag ifølge en social sikringsordning i den pågældende stat, anses for at have foretaget indbetalinger af en sådan størrelse, at vedkommende har godtgjort at have haft en regelmæssig hovedbeskæftigelse i hele perioden mellem det tidspunkt, hvor den godtgjorte beskæftigelse ophørte, og den 31. december 1945, idet denne formodning dog ikke finder anvendelse på de beskæftigelsesperioder, hvor den pågældende har modtaget pension i henhold til en ordning i en anden stat — udgør en
By judgment of 21 April 1998, the Tribunal du Travail (Labour Court), Mons, referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971, as amended by Council Regulation (EEC) No 1248/92 of 30 April 1992.
længere gældende for ham.
employment in Germany, the considerations which led the Belgian legislature to lay down the war years presumption for his benefit ceased to be valid for him.
følge af, at dokumenter er blevet destrueret eller er bortkommet, ligesom formodningen begunstiger personer, der på grund af krigen ikke kunne fortsætte deres beskæftigelse i Belgien.
By its question the national court asks in substance whether a national provision such as that at issue in the main proceedings under which an employed person who, between 1 January 1938 and 31 December 1944, was in employment is deemed to have continued to be an employed person under the same conditions as regards duration throughout the period between the date on which his employment ceased and 31 December 1945, but under which that presumption is not applicable to periods of employment for which the person concerned receives a pension under a scheme of another State, constitutes a provision on reduction, suspension or withdrawal within the meaning of Regulation No 1408/71.
Derimod var de hensyn, som foranledigede den belgiske lovgiver til at indføre krigsformodningsreglen i hans favør, fra det tidspunkt, hvor han fik tilkendt en pension for beskæftigelsesperioderne i Tyskland, ikke
In the present case, the war years presumption is part of legislation whose purpose is to reduce the damaging effects of the Second World War on the pension rights of workers subject to Belgian legislation.
»En national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede — hvorefter en arbejdstager, der i perioden mellem den 1. januar 1938 og den 31. december 1944 var erhvervsmæssigt beskæftiget og indbetalte minimumsbidrag ifølge en social sikringsordning i den pågældende stat, anses for at have foretaget indbetalinger af en sådan stønelse, at vedkommende har godtgjort at have haft en regelmæssig hovedbeskæftigelse i hele perioden mellem det tidspunkt, hvor den godtgjorte beskæftigelse ophørte, og den 31. december 1945, idet denne formodning dog ikke finder anvendelse på de beskæftigelsesperioder, hvor den pågældende har modtaget pension i henhold til en ordning i en anden stat — udgør ikke en bestemmelse om nedsættelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 1248/92 af 30. april 1992.*
That presumption operates, in particular, in favour of a worker who, having worked in Belgium, is not in a position to provide evidence of having paid sufficient contributions during all the years at issue because of the destruction or loss of documents and of a person who, as a result of the events of the War, could not continue his employment record in Belgium.
Generaladvokat S. Alber fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 18. maj 1999.
In a case such as that of the applicant in the main proceedings, the presumption could not therefore be rebutted by the mere fact that he had worked in Germany for a certain time.
Dansk tekst foreligger endnu ikke.
On the other hand, once a pension had been awarded to him in respect of the periods of
Sag C-209/97 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Rådet for Den Europæiske Union Regler for institutionerne
Case C-209/97 Commission of the European Communities ν Council of the European Union Law governing the institutions
»Forordning (EF) nr. 515/97 — hjemmel — EF-traktatens artikel 235 (nu artikel 308 EF) eller EF-traktatens artikel 100 A (efter ændring nu artikel 95 EF)* (Sjette Afdeling)
(Regulation (EC) No 515/97 — Legal basL· —Article 235 of the EC Treaty (now Article 308 EC) or Article 100a of the EC Treaty (now, after amendment, Article 95 EC))
Ved den anfægtede forordnings artikel 52 ophæves Rådets forordning (EØF) nr. 1468/81 af 19. maj 1981.
Article 52 of the contested regulation repeals Council Regulation (EEC) No 1468/81 of 19 May 1981.
Forordning nr. 1468/81 var igen blevet ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 945/87 af 30. marts 1987.
Regulation No 1468/81 was itself amended by Council Regulation (EEC) No 945/87 of 30 March 1987.
Det fremgår af den sammenligning af forordning nr. 1468/81, nr. 945/87 og den anfægtede forordning, at selv om titlen er forblevet praktisk talt uændret, har formålet med bestemmelserne efterhånden udviklet sig. Mens samarbejdet nemlig oprindelig som formål havde told- og landbrugsbestemmelsernes funktion, drejer det styrkede samarbejde, der senest blev indført ved den anfægtede forordning, sig først og fremmest om bekæmpelse af svig og skal altså beskytte Fællesskabets finansielle interesser.
By application lodged at the Court Registry on 2 June 1997, the Commission of the European Communities brought an action for annulment of Council Regulation (EC) No 515/97 of 13 March 1997 on mutual assistance between the administrative authorities of the Member States and cooperation between the latter and the Commission to ensure the correct application of the law on customs and agricultural matters (hereinafter the contested regulation').
Ifølge Kommissionen skulle Rådet have baseret den anfægtede forordning på traktatens artikel 43 og 100 A og ikke på artikel 43 og 235.
In its application, the Commission relies on a single plea, to the effect that the legal basis adopted was inappropriate.
Sådanne forhold omfatter bl.a. retsakters formål og indhold.
In its submission,
Parlamentet har hævdet, ikke finder anvendelse i dette tilfælde.
to counter fraud affecting their own financial interests.
Dette gælder den anfægtede forordning, idet Rådet var af den opfattelse, at beskyttelsen af finansielle interesser inden for toldunionen og den fælles landbrugspolitik krævede, at der blev udstedt særlige bestemmelser som en tilføjelse til de almindeligt gældende bestemmelser.
the Council should have based the contested regulation on Articles 43 and 100a of the Treaty, not on Articles 43 and 235.
Artikel 100 A kan ikke anvendes, såfremt den retsakt, der skal udstedes, kun accessorisk medfører en harmonisering af vilkårene på markedet inden for Fællesskabet.
Since the entry into force of Article 209a of the Treaty, the objective of protecting the financial interest of the Community has been implemented by many regulations.
Det fremgår af disse bestemmelser, at de netop har det formål og det indhold at bekæmpe svig inden for rammerne af toldunionen og den fælles landbrugspolitik, hvorfor de tilsigter at beskytte Fællesskabets finansielle interesser.
It must be noted that, in the context of the organisation of the powers of the Community the choice of the legal basis for a measure must be based on objective factors which are amenable to judicial review.
Da traktatens artikel 209 A i den version, der var gældende ved udstedelsen af den anfægtede forordning, angav det mål, der skulle nås, uden dog at give Fællesskabet kompetence til at oprette et system som det her foreliggende, var det berettiget at benytte traktatens artikel 235.
Those factors include, in particular, the aim and content of the measure.
Den omstændighed, at indførelsen af »toldinformationssystemet« ikke kan finde sted, uden at der på nationalt niveau gælder principper, der er harmoniseret på fællesskabsniveau, vedrørende beskyttelse af personoplysninger, og at medlemsstaterne og Kommissionen skal sikre et beskyttelsesniveau, der er inspireret af principperne i direktiv 95/46, er nemlig ikke i sig selv tilstrækkelig til at berettige anvendelse af traktatens artikel 100 A, idet en sådan tilnærmelse af nationale lovgivninger kun har en virkning, der er accessorisk i forhold til disse bestemmelser.
The contested regulation is such legislation. The Council considered that, in the context of the customs union and the common agricultural policy, specific rules additional to the generally applicable legislation had to be adopted in order to protect financial interests.
Det skal herved præciseres, at traktatens artikel 100 A, i modsætning til hvad Kommissionen og
In the present case it is necessary, in order to ascertain the aim of the contested regulation, to take account of the legislative changes from the adoption of Regulation No 1468/81 up until the contested regulation.
•1) Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
First, the objective of Regulation No 1468/81 was to ensure the proper functioning of the customs union and the common agricultural policy.
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger. Parlamentet og Den Franske Republik bærer deres egne omkostninger.*
It should be noted in this regard that, contrary to the assertions of the Commission and the Parliament, Article 100a is not applicable in the present case.
Generaladvokat A Saggio fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 11. marts 1999.
A comparison of Regulations Nos 1468/81 and 945/87 and the contested regulation reveals that, while the title has remained practically unchanged, the aim of the legislation has progressively evolved.
·— Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
Article 209a of the Treaty, inserted by the Treaty on European Union, states that the Member States are to take the same measures to counter fraud affecting the financial interests of the Community as they take
FORSLAG TIL AFGØRELSE
Dismisses the application;
Traktatbrudssøgsmål—undladelse affristmæssigt at gennemføre Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse afarbejdstiden arbejdstiden
Orders the Commission of the European Communities to pay the costs and the European Parliament and the French Republic to bear their own costs.'
Generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 16. november 1999.
Advocate General Saggio delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 11 March 1999.
Dansk tekst foreligger endnu ikke.
— dismiss the application;
Dansk tekst foreligger endnu ikke.
— order the Commission to pay the costs;
for De Europæiske / Storhertugdømmet
— declare that each of the interveners is to bear its own costs.
Sag C-407/98 Katarina Abrahamsson m.fl. / Elisabet Fogelqvist
Case C-386/98 Commission of the European Communities ν Italian Republic
Sag C-48/99 Kommissionen Fællesskaber Luxembourg
Case C-407/98 Katarina Abrahamsson and Others v Elisabet Fogelqvist