natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Med dette formål for øje udarbejder SPO afgørelser, som benævnes "institutionaliserede pris- og konkurrenceregulerende reglementer" og er bemyndiget til at iværksætte sanktioner mod de virksomheder, der er tilsluttet dens medlemsorganisationer, såfremt forpligtelserne i henhold til disse reglementer tilsidesættes.
For that purpose the SPO drew up rules known as the "institutionalized regulation of prices and competition" and was empowered to order penalties against undertakings affiliated to its member organizations should they fail to fulfil their obligations under the abovementioned rules.
Administrationen af disse reglementer er overdraget til otte administrerende bureauer, hvis virksomhed kontrolleres af SPO.
The implementation of the rules was entrusted to eight executive offices, the operation of which was controlled by the SPO.
Der er i øjeblikket 28 sammenslutninger, der er medlemmer af SPO, og som i alt omfatter mere end 4.000 byggevirksomheder etableret i Nederlandene.
There were currently 28 members organizations of the SPO including more than 4 000 building and construction undertakings established in the Netherlands.
Rettens præsident fandt, Domstolen udtalte, at skønt det fremgår af den anfægtede beslutning, at en række elementer i den ved de omtvistede reglementer indførte ordning umiddelbart klart er konkurrencebegrænsende, kan det dog ikke på dette trin udelukkes, at andre elementer i ordningen, således som den nu gælder, kan være i overensstemmelse med fællesskabsreglerne om konkurrence, eller at der i givet fald kan meddeles fritagelse i henhold til Traktatens artikel 85, stk. 3.
The President stated that although from a reading of the contested decision it appeared that a certain number of elements of the system introduced by the contested rules at first sight clearly restricted competition, it could not be ruled out at the present stage that other elements of the system such as the currently applicable could comply with the Community rules on competition or could, where appropriate, be eligible for exemption under Article 85(3) of the Treaty.
I almindelighed kan denne mulighed ikke være tilstrækkelig til, at det i en sag om foreløbige forholdsregler kan fa slås, at begæringen umiddelbart forekommer berettiget.
As a general rule that was not sufficient for the judge hearing applications for interim measures to establish a prima facie case.
Under de her foreliggende omstændigheder kunne det dog ikke overses, at i tilfælde af umiddelbar gennemførelse af beslutningen kunne de fundamentale ændringer, som i mellemtiden ville ske i de proceduremæssige rammer for udøvelsen af konkurrencen på byggemarkedet, uopretteligt skade sagsøgernes mulighed for på ny at anvende de omtvistede reglementer og således gøre en eventuel, selv delvis annullation af den anfægtede beslutning formålsløs.
In the circumstances of the present case, however, it was not possible to lose sight of the fact that in the event of the immediate implementation of the decision, the fundamental changes which would take place in the procedural framework in which competition in the building and construction market was exercised could compromise irreversibly any possibility for the applicants to re-apply the contested rules, thereby rendering any annulment, even partial, of the contested decision devoid of purpose.
Over for en sådan faktisk og retlig situation fandt Retten det passende at afsige kendelse om delvis udsættelse af gennemførelsen af den anfægtede beslutning i det omfang, det var strengt nødvendigt for at begrænse den alvorlige og uoprettelige skade, som en øjeblikkelig gennemførelse af beslutningen kunne medføre for sagsøgerne.
In view of that situation of fact and law, it appeared appropriate to order the partial suspension of the operation of the contested decision to the strict extent necessary to limit the serious and irreparable damage which the applicants could suffer as a result of the decision.
Gennemførelsen af artikel 3 i Kommissionens beslutning om en proce dure i henhold til EØF-Traktatens artikel 85 (IV/31.572 og IV/32.571 - bygge- og anlægsbranchen i Nederlandene) udsættes, i det omfang den vedrører de dele af de omtvistede reglementer, som ikke vedrører samordning og udveksling af oplysninger mellem entreprenørerne, ydelse af præference og den direkte overvæltning på bygherrerne af beløb til godtgørelse af beregningsomkostninger og organisationsbidrag.
The operation of Article 3 of the Commission Decision relating to a proceeding pursuant to Article 85 of the EEC Treaty (IV/31.572 and 32.571 - Building and construction industry in the Netherlands) is suspended in so far as it concerns elements of the contested rules which are not linked to the existence of a concerted action or an exchange of information between the undertakings, to the giving of preference and to the direct passing on to the client of the amounts to be reimbursed for
Sagsøgerne meddeler senest den 1. oktober 1992 Kommissionen og Ret ten, hvilke foranstaltninger de har truffet for at bringe ordningens funktion i overensstemmelse med denne kendelse.
The applicants shall inform the Commission and the Court, 1 October 1992 at the latest, of the measures it has taken make to operation of the system compiy with this order.
I øvrigt tages begæringen om udsættelse af gennemførelsen ikke til følge.
of the application for the suspension of operation
ARBEJDET VED DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS DOMSTOL OG RET I FØRSTE INSTANS ' Ugen 14. - 25. september 1992 Nr. 23/92
Week of 14 to 25 September 1992
Sag C-153/91 Camille Petit mod Office national des pensions (ONP) Fri bevægelighed for personer
Case C-153/91 CamiTle Petit ν Office National des Pensions fONP) Freedom of movement for persons
GENGIVELSE KAN SKE MED KILDEANGIVELSE.
Case T-24/90 Automec ν Commission
FORSLAG TIL AFGØRELSE
THE INFORMATION CONTAINED IN THIS BULLETIN MAY BE REPRODUCED PROVIDED THAT THE SOURCE IS STATED.
B) Retten
III - NEW CASES
"Fri bevægelighed for arbejdstagere - national lovgivning om anvendelse af sprog i forvaltnings- og retssager - rent interne forhold i en medlemsstat" (Femte Afdel ing)
Camille Petit ν Office National des Pensions (ONP) - 22 July 1992 (Freedom of movement for workers - National laws on the use of languages in judicial proceedings - Wholly internal matter for a Member State) (Fifth Chamber)
Ved dom af 3. juni 1991, indgået til Domstolen den 10. juni samme år, havde Tribunal du travail de Bruxelles forelagt tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 2 og 3 samt artikel 84, stk. 4, i
By judgment of 3 June 1991, received at the Court Registry on 10 June 1991, the Tribunal du Travail de Bruxelles submitted three questions for a preliminary ruling, concerning the interpretation of Articles 2, 3 and 84(4) of Council Regulation No 1408/71.
Spørgsmålene var blevet rejst under en sag, som den belgiske statsborger Camille Petit der udelukkende havde arbejdet på belgisk område, havde anlagt mod ONP.
The questions arose in the course of proceedings brought against the ONP oy Mr Petit, a Belgian national who had worked solely in the territory of Belgium.
Stævningen i sagen var affattet på fransk, selv om processproget i en sådan sag efter den belgiske lov om anvendelse af sprog i forvaltnings- og retssager kun kan være nederlandsk.
However, the Belgian law on the use of languor in judicial proceedings required Dutch to be used for this particular action, otherwise i t was inval id.
Med de forelagte spørgsmål ønskede den nationale ret oplyst, om EØF-Traktatens artikel 48 og artikel 51, stk. 1, samt de førnævnte bestemmelser i forordning nr. 1408/71 finder anvendelse på den situation, som forelå i sagen.
In asking the questions, the national court was seeking to establish whether Articles 48 and 51(1) of the EEC Treaty, and the aforesaid Regulation No 1408/71, applied to situations such as the one described above.
"EØF-Traktatens artikel 48 og artikel 51, stk. 1, samt Rådets forordning nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning nr. 2001/83 af 2. juni 1983, navnlig forordningens artike3 og artikel 84, stk. 4, finder ikke anvendelse, når alle de relevante sagsomstændigheder udelukkende har tilknytning til én medlemsstats område."
"Articles 48 and 51(1) of the EEC Treaty, and Council Regulation No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and up dated by Council Regulation No 2001/83 of 2 June 1983, and in particular Articles 3 and 84(4) thereof, do not apply to situations of which every element is confined within a single Member State."
Generaladvokat Carl Otto Lenz fremsatte forslag til afgørelse den 9. juli 1992.
Mr Advocate General Lenz delivered his Opinion at the sitting on 9 July 1992
Han foreslog Domstolen at besvare de forelagte spørgsmål således:
He proposed that the following answer be given to the questions referred to the Court:
Artikel 84, stk. 4, jf. artikel 2 i forordning (EØF) nr. 1408/71 finder ikke anvendelse på arbejdstagere, som kun er omfattet af lovgivningen i én medlemsstat, som er statsborgere fra denne samme medlemsstat, og som har boet og arbejdet på dennes område, når der ikke foreligger noget som helst EF-retligt moment i sagen.
Unless some Community dimension is in evidence, the combined provisions of Articles 84(4) and 2 of Regulation No 1408/71 do not apply to workers governed by the laws of a single Member State of which they are nationals and on whose territory they have resided and worked.
De EF-regler, som er udstedt til gennemførelse af arbejdstageres frie bevægelighed mellem medlemsstaterne, finder kun anvendelse i det omfang, formålet er at gennemføre denne frie bevægelighed.
The provisions of Community law which were adopted in order to establish freedom of movement for workers operate only for the purpose of establishing that freedom of movement for workers between the Member States.
De finder ikke anvendelse på interne forhold og omfatter ikke administrative forskrifter, som begrænser den fri bevægelighed inden for en stats område."
They are not applicable to domestic situations or to administrative rules limiting freedom of movement within the territory of a State."
Retten
Before the Court of First Instance
Af T-138/89: NBV og NVB mod Kommissionen 17.09.1992 "Konkurrence - negativattest - retsakt, som ikke kan anfægtes af den begunstigede" (Anden Afdeling)
Case T-138/89: NBV and NVB ν Commission - 17 September 1992 (Competition - Negative clearance - Act not open to challenge by the beneficiary) (Second Chamber)
Ved stævning, indleveret til Domstolens Justitskontor den 2. oktober 1989, havde NBV og NVB i henhold til EØF-Traktatens artikel 173 anlagt sag med påstand om annullation af Kommissionens beslutning 89/152/EØF.
By application lodged at the Registry of the Court of Justice on 2 October 1989 the NBV and NVB brought an action under Article 173 of the EEC Treaty for the annulment of Commission Decision 89/512/EEC.
Ved beslutningen havde Kommissionen udstedt en negativattest vedrørende en interbankaftale om overførsel af visse bidragsydelser ("aktie-accepten"), som var indgået af sagsøgerne. Kommissionen havde begrundet negativattesten med, at aftalen, selv om den havde konkurrencebegrænsende virkninger, ikke påvirkede handelen mellem medlemsstaterne mærkbart.
In that decision the Commission had issued negative clearance for the inter-bank agreement signed by the applicants regarding "actie-accepten" payments, on the ground that the agreement, although inherently restrictive of competition, had no appreciable effect on trade between Member States.
Sagsøgerne påstod under sagen beslutningen annulleret i det omfang, det heri fastslås, at aftalen har konkurrencebegrænsende virkninger.
The action sought to annul the Commission decision in so far as it holds the agreement to be inherently restrictive of competition.
Kommissionen påstod sagen afvist under henvisning til, dels at den anfægtede retsakt ikke indeholdt noget klagepunkt for sagsøgerne, som derfor ikke havde nogen søgsmålsinteresse, dels at NVB hverken var umiddelbart eller individuelt berørt af beslutningen, da beslutningen var rettet til denne virksomhed.
The Commission pleaded that the application was inadmissible on two grounds: (a) the contested act did not adversely affect the applicants, who had no interest in bringing an action, and (b) the decision was not of direct and individual concern to NVB, and was not addressed to it.
Sagsøgerne gjorde gældende, at negativattesten formelt set udgjorde en beslutning i Traktatens artikel 173's forstand, som kan udstedes i medfør af Traktatens artikel 85.
The applicants claimed that, in procedural terms, negative clearance constituted a decision for the purposes of Article 173 of the EEC Treaty capable of being adopted under Article 85 of the Treaty.
Retten bemærkede, at annullationssøgsmålet efter Traktatens artikel 173 alene kan benyttes til anfægtelse af en retsakt, som udgør et klagepunkt for den pågældende, dvs. som kan påvirke dennes retsstilling. Den her omhandlede sag vedrørte en beslutning, hvorved der på begæringaf de pågældende virksomheder og sammenslutninger af virksomheder var udstedt en negativattest, og hvori Kommissionen havde fastslået, at den efter de forhold, den havde kendskab til, ikke fandt anledning til at skride ind over for ordningen i medfør af Traktatens artikel 85 og 86.
The Court of First Instance held that an action under Article 173 of the Treaty could be brought only against an adverse act, which meant an act liable to affect a specific legal position; since this case concerned a decision in the form of a negative clearance, issued at the request of the undertakings and associations of undertakings concerned, whereby the Commission had found on the evidence before it that there was no cause for it to intervene pursuant to Articles 85 or 86 of the EEC Treaty, the Court of First Instance ruled that such a decision gave satisfaction to the
Desuden var betingelsen om, at den erhvervsdrivende har en klar retlig interesse i annullation af den anfægtede retsakt ikke opfyldt. da sagsøgernes eneste anbringender til støtte for deres krav om annullation af den anfægtede retsakt vedrørte fremtidige og usikre omstændigheder.
The Court further noted that a trader had to show evidence of a real and immediate interest in having the contested act annulled, which was not the case here, where the applicants had pointed only to contingent future circumstances as evidence of their interest in having the act annulled.
Af det anførte sluttede Retten, at den omstændighed, at Kommissionen havde fastslået i beslutningens begrundelse, at den anmeldte aftale begrænsede konkurrencen, ikke udgjorde fornødent grundlag for sagsøgerne til at anlægge sag til annullation af den til dem af Kommissionen på begæring udstedte negativattest.
Moreover, it was clear from the foregoing as a whole that the applicants had no right to bring proceedings before the Court for the annulment of the negative clearance which the Commission had issued to them at their request, when their only argument was that the decision stated in its preamble that the agreement notified to it was in restraint of competition.
Sagen måtte herefter afvises.
Accordingly, the application had to be dismissed as inadmissible.
Sagsøgerne betaler sagens on.kastninger."
The applicants are ordered to pay the costs."
Sag T-24/90: Automec mod Kommissionen
Case T-24/90: Automec ν Commission - 18 September 1992 (Competition - Obligations of the Commission when a complaint has been submitted to it)
Ved stævning indgivet den 3. maj 1990 havde Automec anlagt sag med påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 28. februar 1990, hvorved Kommissionen afviste sagsøgerens begæring i henhold til artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 17 vedrørende den af selskaberne BMW AG og BMW Italia Spa udviste adfærd.
By application lodged on 3 May 1990 Automec S.r.l. brought an action for the annulment of the Commission's decision of 28 February 1990 rejecting the applicant's request pursuant to Article 3(2) of Regulation No 17 regarding the conduct of the companies BMW AG and BMW Italia SpA.
Retten fastslog, at sagsøgerens klage indeholdt en begæring om, at der blev truffet to konkrete forholdsregler over for BMW, nemlig et påbud til BMW on' at ekspedere sagsøgerens ordrer og et påbud om at tillade sagsøgeren at anvende visse af BMW's mærker.
The Court of First Instance observed that the applicant's complaint consisted of a request for the adoption of two specific measures against BMW, namely an order requiring it to give effect to the applicant's instructions and an order requiring BMW to permit the applicant to use some of its trade-marks.
Retten bemærkede, at det måtte fastslås, om Kommissionen har tilsidesat fællesskabsretten, herunder artikel 3 i forordning nr. 17, ved at afvise begæringen om udstedelse af ovennævnte konkrete påbud.
The Court found it necessary to establish whether the Commission had infringed Community law, and in particular Article 3 of Regulation No 17, by rejecting the request for the specific orders referred to above.
Retten fremhævede, at visse aftaler og konkurrencebegrænsende former for praksis er forbudt i henhold til artikel 85, stk. 1, og at det er i national ret, de øvrige retsvirkninger af en tilsidesættelse af Traktatens artikel 85 skal fastlægges, som f.eks. forpligtelsen til at erstatte det tab, der er påført en tredjemand, eller en eventuel forpligtelse til at indgå en kontrakt.
The Court recalled that Article 85(1) prohibited certain anti-competitive agreements and practices, but that it was the task of national law to define the further consequences flowing from a breach of Article 85, such
Retten fastslog, at som sagen forelå oplyst, var Kommissionen ikke bemyndiget til at udstede konkrete påbud, hvorved BMW forpligtedes til at levere til sagsøgeren og tillade sagsøgeren at anvende BMW's mærker.
The Court held that, in the circumstances of the case, the Commission was not empowered to issue specific orders obliging BMW to supply the applicant with stocks or to permit the applicant to use its trade-marks.
Med hensyn til de øvrige anbringender, som sagsøgeren havde fremført, nemlig at Traktatens artikel 155, artikel 3 i forordning nr. 17 og artikel 6 i forordning nr. 99/63 var overtrådt, at kravet om begrundelsespligt var tilsidesat, at forordning nr. 123/85 ikke kunne finde anvendelse og er retsstridig, og at der var begået magtfordrejning, fastslog Retten, at de ikke var begrundede.
As for the other pleas, whereby the applicant had alleged infringements of Article 155 of the EEC Treaty, Article 3 of Regulation No 17 and Article 6 of Regulation No 99/63, breach of the obligation to give reasons, the inapplicability and illegality of Regulation No 123/85 and a misuse of powers, the Court found them to be unfounded.
Det hedder i domskonklusionen:
The Court of First Instance held as follows:
Sagsøgerne i denne sag driver virksomhed i form af import til Frankrig af og handel dér med køretøjer af japanske mærker, der i andre af Fællesskabets medlemsstater som f.eks. Belgien og Luxembourg har opnået status som værende i fri omsætning.
The applicant undertakings are engaged in importing and marketing in France Japanese-made vehicles put in free circulation in other Member States of the Community such as Belgium and Luxembourg.
Sagsøgerne mente at lide tab på grund af en retsstridig kartel aftal e mellem fem importører af japanske biler i Frankrig og indgav i denne anledning en klage til Kommissionen, som ikke reagerede herpå.
They considered themselves the victims of an illegal agreement concluded between five importers of Japanese cars into France, and accordingly complained to the Commission, which did not give effect to their complaints.
Efter sagens anlæg gav Kommissionen sagsøgerne meddelelse om en beslutning, hvorved deres klager endeligt blev afvist. Sagsøgerne har anlagt sag med påstand om annullation af denne beslutning, og nu verserer denne sag for Retten.
By application lodged at the Registry of the Court of Justice on 20 March 1990, Asia Motor France and three other applicants sought, first, a declaration under the third paragraph of Article 175 of the EEC Treaty that the Commission had failed to take in their regard a decision based on
Hvad angår formaliteten, bemærkede Retten, at sagen på tidspunktet for dens anlæg kunne antages til realitetsbehandling, for så vidt den var anlagt på grundlag af Traktatens artikel 175, uanset om en stillingtagen fra Kommissionens side på et senere tidspunkt måtte have medført, at sagens genstand var bortfaldet.
As far as the admissibility of the application was concerned, the Court of First Instance found it admissible in so far as it was based on Article 175 of the Treaty, regardless of whether the Commission's definition of its position had subsequently made the original purpose of that application redundant.
En sådan stillingtagen kunne således ikke have nogen betydning for spørgsmålet om, hvorvidt de i sagen nedlagte påstande kunne antages til realitetspåkendelse, idet dette spørgsmål måtte vurderes på grundlag af forholdene på tidspunktet for sagens anlæg.
The fact of its having defined its position had no bearing on the admissibility of the applicants' pleas, since the issue had to be examined as at the date of submission of the application.
Hvad herefter angår genstanden for de i sagen nedlagte påstande, bemærkede Retten, at i et tilfælde som det foreliggende, hvor den manglende beslutning, som er sagens genstand, er blevet truffet efter sagens anlæg, men inden domsafsigelsen, kan den omstændighed, at Domstolen eller Retten fastslår, at der foreligger en retsstridig passivitet, ikke længere få de i Traktatens artikel 176 omhandlede retsvirkninger. Genstanden for de af sagsøgerne på grundlag af artikel 175 nedlagte påstande var således bortfaldet efter sagens anlæg, hvorfor det var ufornødent at træffe afgørelse om dem.
Turning to the subject-matter of the pleas the Couri ot ¡ vrst instance found that in circumstances such as those in question, in which the act whose omission was in dispute had been adopted after the commencement of proceedings but before delivery of the judgment, a declaration by either Court that the institution has failed to act cannot then have the consequences envisaged under Article 176 of the Treaty; the Court held that the applicants' pleas based on Article 175 had become redundant after the commencement of the proceedings, so that there was no need to give judgment on them.
Sagsøgerne havde gjort gældende, at deres påstande om passivitet burde kunne behandles som annullationspåstande, men Retten bemærkede herom, at meddelelser, hvorved Kommissionen tager stilling til en for den indgivet klage, ikke kan anses for bebyrdende afgørelser, jf. Traktatens artikel 189, hvorfor de heller ikke kan gøres til genstand for annullationssøgsmål på grundlag af Traktatens artikel 173.
As regards the attempt to replace a request for a declaration of failure to act with a request for the annulment of a documentary act, the Court o^ First Instance noted that the notices by which the Commission gives its opinion on a complaint submitted to it cannot, by their nature, be construed as decisions liable to have adverse effects for the purposes of Article 189 of the EEC Treaty and hence cannot be the subject of an action for their annulment under Article 173 thereof.
Retten udtalte herefter, at sagsøgerne, der oprindelig havde anlagt sag ved Retten på grundlag af Traktatens artikel 175, ikke havde noget krav på en realitetspåkendelse af deres oprindelige påstande som annullationspåstande på grundlag af Traktatens artikel 173 og rettet mod den i sagen omhandlede foreløbige meddelelse af 8. maj 1990.
The Court stated that the applicants, having originally brought the action on the basis of Article 175 of the EEC Treaty, could not be permitted to seek to change the form of relief as originally sought into an action under Article 173 for the annulment of the provisional notice of 8 May 1990.