natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Sagsø­geren havde ved at anlægge sag i Nederlandene valgt værnetinget ved det sted, hvor ska­den var indtrådt.
By bringing the action in the Netherlands the plaintiff had chosen the court for the place where the damage occurred.
Af dommen fra Landgericht Düsseldorf af 22. juni 1976 fremgik imid­lertid, at sagsøgeren i sin tid havde gjort de samme krav gældende i Forbundsrepublik­ken som under den foreliggende sag.
However, the judgment of the Landgericht Düsseldorf of 22 June 1976 showed that the plaintiff had previously relied on the same claims in the Federal Republic as in the present proceedings.
Disse krav støttedes på samme handlinger fra sag­søgtes side, som også havde ført til den påståede skades indtræden i Nederlandene.
Those claims had their ori­gin in the same acts of the defendant which had allegedly also led to the occurrence of da­mage in the Netherlands.
Her­med havde sagsøgeren allerede gjort brug af valgmuligheden i henhold til artikel 5, nr. 3, ved at anlægge sag ved retten på det sted, hvor den skadegørende handling var foreta­get, og kunne derfor ikke længere vælge det alternative værneting.
Thus the plaintiff had already exercised the choice open to it under Article 5 (3) by bringing the action in the court for the place of the event causing the damage and could therefore no longer choose the alternative court.
Den nederlandske ret var — i mangel af andre kompetenceskabende regler — således ikke kompetent, hvorfor det ikke var nødvendigt at tage stilling til, om retten på grund af den i Forbundsrepublik­ken Tyskland verserende retssags litispendensvirkning skulle gå frem efter konventio­nens artikel 21.
Accordingly, other grounds of jurisdiction being absent, the court had no jurisdiction and it was no longer necessary to consider whether, in view of Article 21 of the Convention and the proceedings pending in the Federal Republic, it should allow the action to continue.
Kompetence — specielle kompetenceregler — værneting i henhold til artikel 6 pá grund af særlig indbyrdes sammenhæng — ikke analog anvendelse som grundlag for et almindeligt kumulationsværneting
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction based on a special connecting fac­tor under Article 6 — Cannot be applied by analogy in order to found a general rule on jurisdiction
Kompetence — specielle kompetenceregler — deliktsværneting — det sted, »hvor skadetilføjelsen er foregået« (artikel 5, nr. 3) — begreb — ikke tillige stedet, hvor de ska­degørende virkninger indtræder
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction in matters relating to tort, delict or quasi­delict — "place where the harmful event occurred" (Article 5 (3)) — Concept — Does not include the place where harmful effects were felt
Udsendelse l/februar 1981
Issue 1/Februan 1981
Roma og påstod i det væsentlige aktiesalget kendt ugyldigt og BP tilpligtet at overdrage selskabet de pågældende aktier; herudover krævede det skadeserstatning af begge de sagsøgte.
In those proceedings it sought, essentially, a declaration that the sale of the shares was null and void and an order compelling BP to transfer the shares in question to it; it also claimed damages from both defendants.
De sagsøgte gjorde ved sagens begyndelse gældende, at den pågældende ret manglede international kompetence; BP påberåbte sig yderligere, at den af dette sel­skab og sagsøgeren aftalte voldgiftsret var kompetent.
The defendants raised a preliminary objection to the effect that the court had no international jurisdiction; BP relied further on the jurisdiction of the arbitration tribunal set up by itself and the plaintiff.
Retten udtalte, at den savnede kompetence.
The Court held that it had no juris­diction.
Den udtalte, at kompetencen med hensyn til sagen mod BP, som ikke havde hjemsted i en konventionsstat, skulle afgøres efter reglerne i italiensk procesret. I henhold til arti­kel 4, nr. 2, i Codice di procedura civile var italienske retter også som udgangspunkt kompetente, da forpligtelserne i henhold til artikel 34 i IROM's vedtægter var opstået og skulle opfyldes i Italien.
It held that jurisdiction in the action against BP, which was not incorporated in a Con­tracting State, must be determined according to the provisions of Italian procedural law.
De under sagen rejste retlige spørgsmål henbørte imidlertid under den af sagsøgeren og BP aftalte voldgiftsret.
However, the questions of law raised by the action fell within the jurisdiction of the arbitration tribunal set up by the plaintiffs and BP.
Sagsøgeren kunne ikke unddrage voldgiftsretten sagen ved at inddrage OCT under sagen som tredje part. Sagsøgeren kunne heller ikke som grundlag for kompetencen påberåbe sig, at der bestod en sammen­hæng som følge af, at der var flere sagsøgte.
The plaintiff could not remove the matter from the jurisdiction of the arbitra­tion tribunal by involving OCT in the proceedings as a third party.
For søgsmålet mod OCT bestod der nemlig ingen kompetence for italienske retter i henhold til reglerne i domskonventionen. Sagsø­geren kunne heller ikke påberåbe sig en indbyrdes sammenhæng mellem kravene, som kunne begrunde kompetence i henhold til artikel 4, nr. 3, i Codice di procedura civile, da dette forudsatte, at der bestod en selvstændig kompetence for mindst ét af søgsmåle­ne.
Jurisdiction to enter­tain the action against OCT, which must be determined under the rules of the Brussels Convention, could not be assumed by the Italian Courts.
I øvrigt var den indbyrdes sammenhæng ikke — til forskel fra i artikel 4, nr. 3, i Co­dice procedura civile — anvendt som tilknytningsmoment i domskonventionen.
Besides, the Brussels Convention, unlike Article 4 (3) of the Codice di Proce­dura Civile, did not treat a factual link as a connecting factor.
I arti­kel 6 i konventionen var nemlig kun fastlagt særlige tilfælde af sammenhæng, som var udtømmende opregnet og ikke kunne finde analog anvendelse eller fortolkes udviden­de.
Article 6 of the Conven­tion merely provided for special cases involving a factual connexion which were exhaus­tively listed and could not be applied by analogy or by extension.
I det foreliggende tilfælde kunne kompetencen navnlig ikke støttes på artikel 6, nr. 1, da ingen af de sagsøgte havde hjemsted i Italien eller den pågældende rets retskreds.
In the present case ju­risdiction could not be derived from Article 6 (1), since none of the defendants was domi­ciled in Italy and within the district of the court in question.
Der fandtes ikke andre tilknytningsmomenter efter domskonventionen, som kunne be­grunde kompetence.
There were no other connecting factors on which to base jurisdiction under the Brussels Convention.
Kompetence — specielle kompetenceregler — deliktsværneting — det sted, »hvor skadetil­føjelsen er foregået« (artikel 5, nr. 3) — både stedet for den skadegørende handling og ste­det for skadens indtræden — ikke tillige stedet, på hvilket formuetab som følge af skaden indtræder
Jurisdiction — Special jurisdiction — Jurisdiction in matters relating to tort, delict or quasi­delict — "place where the harmful event occurred" (Article 5 (3)) — both the place of the causal event and the place where damage occurred — but not the place where as a result of the damage material losses arise
Sagsøgeren, en nederlandsk virksomhed, havde forhandlet med den tyske sagsøgte om opførelse af en kontorbygning i Forbundsrepublikken Tyskland.
The plaintiff, a Netherlands undertaking, entered into negotations with the German de­fendant concerning the construction of a commercial building in the Federal Republic of Germany.
Ifølge det af sagsøge­ren anførte, var der opnået enighed om indholdet af den aftale, som skulle indgås. Kon­trakten blev imidlertid ikke afsluttet.
According to the plaintiff agreement had been reached on the contents of the contract to be concluded.
Under anbringende af, at sagsøgte havde forhind­ret, at aftalen kom i stand, ved at skærpe aftalebetingelserne, krævede sagsøgeren ska­deserstatning ved de nederlandske domstole.
Claiming that the de­fendant had prevented the contract from coming into existence by laying down more onerous conditions, the plaintiff brought an action for damages in the courts of the Netherlands.
Retten i første instans erklærede at mangle kompetence, idet nederlandske domstole savnede kompetence i medfør af domskonven­tionen.
The court of first instance declared that it had no jurisdiction because the courts of the Netherlands did not acquire jurisdiction under the Brussels Convention.
Afgørelsen stadfæstedes i appelinstansen.
The plaintiffs appeal failed.
Appelinstansen udtalte, at den pågældende kompetence, i modsætning til sagsøgerens opfattelse, ikke kunne udledes af konventionens artikel 5, nr. 3, således som denne be­stemmelse var blevet fortolket af EF­Domstolen ved dom af 30. november 1976 i sag 21/76 [ovenfor under 1­5.3 — A 1].
The appeal court held that, contrary to the plaintiffs submission, jurisdiction could not be derived from Article 5 (3) of the Convention as interpreted by the Court of Justice of the European Communities by judgment of 30 November 1976 in Case 21/76 Bier ν Mines de Potasse d'Alsace (supra 1­5.3 — A 1).
I denne dom havde Domstolen vedrørende det tilfæl­de, at handlings­ og virkningsstedet ikke var det samme, udtalt, at man ved udtrykket »det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået«, jfr. konventionens artikel 5, nr. 3, både skulle forstå stedet for den skadegørende handling og stedet for skadens indtræden.
In that judgment the Court of Justice decided that if the place of the act and the place of its consequences were different the expression "place where the harmful event occurred" in Article 5 (3) of the Convention must be interpreted as meaning both the place where the event which caused the damage
Ap­pelinstansen udtalte videre, at man i sådanne tilfælde måtte sondre mellem a) »den ska­degørende handling«, b) den ved handlingen forårsagede »skade« samt c) den formue, på hvilken den ved »skaden« forårsagede økonomiske skade fik virkning; denne for­mue kunne befinde sig overalt i verden.
(continued 1) happened and the place where the damage itself occurred. The appeal court further held that in such cases it was necessary to distinguish (a) the initial act, (b) the damage caused by that act, and (c) the estate which suffered the financial loss caused by the damage; that estate could be situated anywhere in the world.
I EF­Domstolens afgørelse var kun de under a) og b) nævnte elementer blevet behandlet; også i den for retten foreliggende sag var alene disse elementer relevante.
In the decision of the Court of Justice of the European Communities only the factors mentioned under (a) and (b) were referred to; in the present case too those factors alone were relevant.
Af det forhold, at den af sagsøgeren påståede formueskade var indtrådt i Nederlandene, kunne derfor ikke udledes nogen retlig kompetence.
Therefore jurisdic­tion could not be derived from the fact that the alleged damage to the plaintiffs estate arose in the Netherlands.
Det, som sagsøgeren havde kvalificeret som sagsøgtes retsstridige handling, bestod i den efterfølgende skærpelse af aftalebetingelserne, hvorved kontraktsafslutningen var ble­vet forhindret.
The conduct of the defendant which the plaintiff contended was tortious or delictual consisted in subsequently laying down more onerous contrac­tual conditions and thus preventing the conclusion of a contract.
Af det således anførte fremgik ikke, at skadetilføjelsen skulle være sket i retskredsen for retten i første instans.
It could not be deduc­ed from that contention that the harmful event occurred within the district of the court of first instance.
Heller ikke for så vidt det af sagsøgeren anførte kunne forstås derhen, at denne gjorde krav gældende på grund af misligholdelse af en af parterne indgået forkontrakt, bestod der kompetence for nederlandske domstole i henhold til konventionens artikel 5, nr. 1, som fandt anvendelse på dette forhold.
Nor did the courts of the Netherlands acquire jurisdiction under Article 5 (1) of the Convention in so far as the plaintiffs submissions could be understood as constituting a claim based on the breach of a precontractual agreement entered into by the parties.
Det kunne ikke af det af sagsøgeren anførte ud­ledes, at sagsøgte havde opfyldt eller skulle have opfyldt en kontraktlig forpligtelse i rets­kredsen for retten i første instans.
It did not emerge from the plaintiffs argument that a contractual obligation had been performed or should have been performed by the defendant within the district of the court of first instance.
[kompetence i sager om driften af en filial, et agentur eller en lignende virksomhed]
[Jurisdiction in disputes arising out of the operations of a branch, agency or other establishment]
(Jfr. også 1-5.1.1 - A 1)
(See also 1­5.1.1 ­ A 1)
Kompetence — specielle kompetenceregler — reglerne i artikel 5 — fortolkningsprincipper
Jurisdiction — Special jurisdiction — Rules contained in Article 5 — Principles guid­ing interpretation
Kompetence — specielle kompetenceregler — »sager vedrørende driften af en filial, et agentur eller en lignende virksomhed (artikel 5, nr. 5) — selvstændig fortolkning — disse begrebers materielle indhold — den nationale domstols beføjelser
Jurisdiction — Special jurisdiction — Disputes "arising out of the operations of a branch, agency or other establishment" (Article 5 (5)) — Independent interpretation — Substantive content of those concepts — Powers of the national court
Det franske selskab Somafer skulle for Saarland bortsprænge en bunker, i hvis umiddelbare nærhed der løb to gasledninger, der tilhørte det tyske selskab Saar-Femgas AG.
Somafer, a French company, carried out blasting work on a bunker on behalf of the Saarland. In the immediate vicinity of the bunker there were two gas mains belonging to Saar­Ferngas AG, a German company.
Sidstnævnte firma gennemførte en række beskyttelsesforanstaltninger og forlangte er statning hos Somafer for omkostningerne derved.
In order to protect those gas mains the Ger­man company carried out safety measures and sought reimbursement of the expense from Somafer.
I denne forbindelse anlagde selskabet sag ved Landgericht Saarbrücken mod det franske selskab, der havde hjemsted i Frankrig, men i Saarland (Forbundsrepublikken Tyskland) havde et kontor eller kontaktsted (der på firmaets brevpapir betegnedes som »Vertretung für Deutschland«).
To that end it brought proceedings in the Landgericht Saarbrücken against the French undertaking, whose principal place of business was in France, al­though it had in the Saarland (Federal Republic of Germany) an office or place of con­tact (described on its notepaper as "Representation for Germany").
Det sag søgte selskab gjorde gældende, at Landgericht manglede kompetence, hvilket anbringende Landgericht forkastede ved mellemdom. Denne dom appellerede sagsøgte til Oberlandesgericht Saarbrücken.
The defendant rais­ed a preliminary objection to the Court's jurisdiction, which the Landgericht dismissed by way of interlocutory judgment.
Oberlandesgericht forelagde EF-Domstolen tre spørgsmål vedrørende fortolkningen af domskonventionens artikel 5, nr. 5.
The appeal court submitted three questions to the Court of Justice of the European Communities on the interpretation of Article 5 (5) of the Brussels Convention.
Det første spørgsmål var, om kompetencebetingelserne »vedrørende driften af en filial, et agentur eller en lignende virksomhed« i konventionens artikel 5, nr. 5, skal bestemmes efter lex fori, efter den lov, der finder anvendelse i hovedsagen, eller selvstændigt.
The first question asked whether the conditions regarding jurisdiction in the case of "the operations of a branch, agency or other establishment" in Article 5 (5) should be deter­mined under the law of the State in which proceedings had been brought or under the law to be applied in the main action or whether instead they fell to be determined inde­pendently.
Så fremt svaret måtte blive, at der skulle anlægges en selvstændig fortolkning, spurgtes der videre, hvilke kriterier der gælder for fortolkningen af begreberne »filial« og »agentur« i henseende til selvstændigbed med hensyn til at træffe beslutninger samt i henseende til omfanget af den ydre indretning, og om der herved, som f.eks. efter tysk ret, skal anvendes »sådanne regler om hæftelse i tilfælde, hvor der udadtil, dvs. over for godtroende
In the event of the last solution being approved, it was further asked what cri­teria should be applied for the interpretation of the terms "branch" and "agency" with reference to the capacity to take independent decisions and also to the extent of the out­ward manifestation and whether in that regard — as was for example the case under Ger­
Med henblik på besvarelsen af det første spørgsmål redegjorde Domstolen først for konventionens formål og gik derefter ind på den funktion, som de i artikel 5, nr. 5, om handlede begreber har inden for konventionen.
In its answer to the first question the Court of Justice, after defining the aims of the Con vention, dealt with the function of the terms used in Article 5 (5) in the context of the Convention.
Domstolen anførte, at når artikel 5 opregner en række særlige værneting, som sagsøgeren kan vælge imellem, beror dette på hensynet til en hensigtsmæssig sagsbehandling, idet der i visse afgrænsede tilfælde be står en særlig snæver sammenhæng mellem en tvist og den ret, hvor sagen kan anlægges.
Although Article 5 made provision in a number of cases for a special jurisdiction, which the plaintiff could choose, that was because of the existence, in certain cle arly-defined situations, of a particularly close connecting factor between the dispute and the court which might be called upon to hear it, with a view to the efficacious con duct of proceedings.
Det er ikke i overensstemmelse med konventionens formål at udvide det antal retter, der kan påkende én og samme tvist, hvorfor en udvidende fortolkning, som skaber yderligere undtagelser fra hovedreglen om værneting, skal undgås.
It was therefore in accord with the objective of the Convention to avoid a wide and multifarious interpretation of the exceptions to the general rule of jurisdiction contained in Article 2.
De i artikel 5 opførte und tagelser fra hovedreglen i artikel 2 beror udelukkende på ønsket om en så hensigtsmæssig retspleje som mulig.
The justification for the exceptions contained in Article 5 was solely in the interests of the proper administration of justice.
Ønsket om at sikre retssikkerbeden samt ligestillingen mellem parternes rettigheder og forpligtelser i forhold til muligheden for at fravige hovedreglen om værneting i artikel 2 nødvendiggør en selvstændig og hermed for alle de kontraherende stater fælles fortolkning af begreberne i konventionens artikel 5, nr. 5.
Since the factors determining whether the conditions laid down by Article 5 (5) were satisfied must be consider ed in the same way, the need to ensure legal certainty and equality of rights and obligations for the parties as regards the power to derogate from the general jurisdiction of Article 2 required an independent interpretation, common to all the Contracting States, of the concepts in Article 5 (5).
De øvrige spørgsmål besvarede Domstolen således:
The Court of Justice replied to the second and third questions as follows:
— dels tvister om rettigheder og forpligtelser i eller uden for kontraktsforhold i forbindelse med den egentlige forvaltning af pågældende agentur, filial eller lig nende virksomhed, såsom tvister vedrørende lejemålet af den ejendom, hvorpå disse enheder er etableret, eller ansættelse af det dér beskæftigede personale ;
"The concept of branch, agency or other establishment implies a place of business which has the appearance of permanency, such as the extension of a parent body, has a management and is materially equipped to negotiate business with third parties so that the latter, although knowing that there will if necessary be a legal link with the parent body, the head office of which is abroad, do not have to deal directly with such parent body but may transact business at the place of business constituting the extension.
— dels tvister vedrørende de forpligtelser, det ovenfor beskrevne centrum for er hvervsudøvelsen har påtaget sig på hovedvirksomhedens vegne, og som skal op fyldes i den kontraherende stat, hvor det er etableret, samt tvister vedrørende for pligtelser uden for kontraktsforhold, som er en følge af den virksomhed, som ved kommende filial, agentur eller lignende virksomhed i den ovenfor angivne betydning på hovedvirksomhedens vegne har påtaget sig på det sted, hvor det er etableret. ret.
The concept of Operations' comprises: actions relating to rights and contractual or non-contractual obligations concerning the management properly so-called of the agency, branch or other establishment it self such as those concerning the situation of the building where such entity is established or the local engagement ofstaff to work there ; actions relating to undertakings which have been entered into at the above-mentioned place of business in the name of the parent body and which must be performed in the Contracting State where the place of business is established and also actions concerning non-contractual obligations arising from the activities in which the branch, agency or other establishment within the above-defined meaning, has engaged at the place in which it is established on behalf of the parent body.
Det tilkommer i det konkrete tilfælde den ret, som sagen er indbragt for, at udpege de omstændigheder, som gør det muligt at konstatere, at der faktisk foreligger et centrum
It is in each case for the court before which the matter comes to find the facts whereon
(fortsat 2) for erhvervsudøvelsen og at bestemme forbindelsen mellem tvistens genstand og begrebet 'driften' i den ovenfor angivne betydning«.
(continued 2) it may be established that an effective place of business exists and to determine the legal position by reference to the concept of Operations' as above defined."
(Jfr. også 1­5.1.1 ­ B 6; 1­5.1.2 ­ B 16)
(See also 1-5.1.1 - Β 6; 1-5.1.2 - Β 16)
Kompetence — specielle kompetenceregler — opfyldelsessted for den omtvistede for­pligtelse (artikel 5,nr. I) — bestemmes efter den lov, som skal lægges til grund i henhold til lovvalgsreglerne ved den ret, hvor sagen er anlagt
Jurisdiction — Special jurisdiction — Place of performance of the obligation in ques­tion (Article 5 (1)) — To be ascertained under the law applicable according to the conflict rules of the lex fori
Kompetence — specielle kompetenceregler — det sted, hvor en filial, et agentur eller en lignende virksomhed er beliggende — begrebet filial — »et andet centrum for den pågældende virksomhed« (bestemmes efter den lov, der gælder for den ret, hvor sagen er anlagt)
Jurisdiction — Special jurisdiction — Place of the branch, agency or other estab­lishment — The term "branch" — "Other centre of the undertaking in question" (determined according to lex fori)
Retten tog forst stilling til, om den var kompetent efter artikel 5, nr. 1, hvilket den benægtede; ved bestemmelsen af den relevante »forpligtelse« samt ved undersøgelsen af opfyldelsesstedet i artikel 5, nr. l's forstand blev EF­Domstolens praksis (jfr. ovenfor 1­5.1.1 — A 1 samt 1­5.1.2 — A 1) lagt til grund.
The Court first considered whether it had jurisdiction under Article 5 (1) and came to the conclusion that it did not; in identifying the decisive "obligation" and in ascertaining the place of performance within the meaning of Article 5 (1) it had regard to the decisions of the Court of Justice of the European Communities (supra 1-5.1.1 - A 1 and 1-5.1.2 - Al).
En tysk virksomhed havde anlagt sag ved Landgericht Heidelberg mod et ita­liensk aktieselskab med hjemsted i Milano med påstand om betaling af et beløb i hen­hold til en værkslejeaftale.
A German undertaking commenced proceedings in the Landgericht Heidelberg against an Italian company based in Milan in order to recover payment for work done.