natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den nationale retsinstans ønskede endelig oplyst, om de tidsmæssige virkninger af nærværende dom kunne begrænses.
However, for the latter category of persons, Article 119 could not be invoked in relation to rights in respect of periods of service before 8 April 1976, because it was only on the date of the judgment in Defrenne II that the Court recognized that Article 119 could be relied upon directly, but only in relation to future periods of pay.
Domstolen bemærkede først, at protokol nr. 2 ad EF-traktatens artikel 119 i kraft af sin generelle ordlyd finder anvendelse på de ydelser, der udbetales i henhold til en ordning som den her omhandlede.
Since the protocol on Article 119 was applicable to a scheme such as that governed by the ABPW and since a civil service pension of the kind at issue in the main proceedings was established on the basis of non-discriminatory arrangements regarding rights in respect of periods of service after 1 January 1986, Article 119 might, by virtue of the very terms of that protocol, be properly invoked for the purpose of requiring equal
Domstolen tilføjede, at socialpolitiske, statsorganisatoriske, etiske, eller endog budgetmæssige hensyn, som har haft eller har kunnet have betydning for den nationale lovgivningsmyndigheds fastsættelse af de nærmere regler for en ordning som den, hovedsagen drejer sig om, imidlertid ikke kan tillægges afgørende betydning, såfremt pensionen kun berører en særlig gruppe af arbejdstagere, såfremt den direkte afhænger af den tilbagelagte tjenestetid, og den fastsættes på grundlag af tjenestemandens senest oppebårne løn.
A pension of the kind paid under theAlgemene Burgerlijke Pensioenwet (ABPW) falls within the scope of Article 119 of the Treaty.
Heraf måtte det følge, at en pensionsordning inden for det offentlige som den, der er tale om i hovedsagen, og som i det væsentlige beror på pensionsmodtagerens arbejdsforhold, skal ses i tilknytning til den løn, han modtog, og henhører under artikel 119.
Article 119 precludes legislation such as the ABPW which, as regards entitlements in respect of periods of service before 1 January 1986, lays down a rule for calculating the amount of the civil service pension for male married former civil servants which is different from that applicable to female married f ormer civil servants; Article 119 may be relied on directly before the national courts; married men placed at a disadvantage by discrimination must be treated in the same way and have the same rules applied to them as married women
Domstolen tilføjede, at da protokollen ad artikel 119 omfatter en ordning som den, der gælder efter ABPW, og da en tjenestemandspension som den, der er tale om i hovedsagen, fastsættes på grundlag af regler, der ikke er udtryk for forskelsbehandling for så vidt angår rettigheder, der vedrører tjenestetid efter den 1. januar 1986, kan artikel 119 i henhold til selve protokollens ordlyd kun påberåbes til støtte for krav om ligebehandling efter ordningen af tjenestemænd, der har ret til pension i medfør af ABPW, eller af deres ydelsesberettigede pårørende, såfremt de har anlagt sag eller rejst en dertil svarende klage inden den 17. maj 1990, for så vidt angår de rettigheder, der vedrører tjenestetid forud for den 1. januar 1986.
By virtue of Protocol No 2 on Article 119, the direct effect of Article 119 may be relied upon in order to require equal treatment as regards the payment of benefits under a pension scheme such as the ABPW corresponding to periods of employment falling between 8 April 1976 and 17 May 1990 only by civil servants or persons claiming under them who have initiated legal proceedings or introduced a claim before that date.*'
Med dette spørgsmål ønskede den nationale retsinstans oplyst, om artikel 119 er til hinder for at anvende lovbestemmelser som ABPW for så vidt angår reglen om beregningen af tjenestemandspensionen for gifte mænd.
Advocate General Jacobs delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 27 April 1994
Det ændrer intet herved, at det kun er gifte mænd, der efter ordningen er dårligere stillet, men ikke ugifte.
He was of the opinion that the Court should reply as follows:
Domstolen bemærkede afslutningsvis, at denne kategori af personer imidlertid ikke kan påberåbe sig artikel 119 for så vidt angår rettigheder, der vedrører tjenestetid forud for den 8. april 1976, eftersom Domstolen først i Defrenne li-dommen fastslog, at der direkte kunne støttes ret på artikel 119, hvilket dog kun skulle gælde med virkning for fremtidige lønperioder.
Benefits paid under a pension scheme for civil servants and other employees in the public sector must be regarded as pay within the meaning of Article 119 of the EEC Treaty where the employee's entitlement to the benefits arises out of the employment relationship.
Domstolen besvarede de forelagte spørgsmål således:
The direct effect of Article 119 of the Treaty may not be relied upon in order to claim entitlement to such benefits based on any period of employment prior to the date of the Barber judgment (17
En pension som den, der udbetales i medfør af Algemene Burgerlijke Pensioenwet (ABPW), er omfattet af traktatens artikel 119.
May 1990), except in the case of workers or those claiming under them who had before that date initiated legal proceedings or raised an equivalent claim under the applicable national law.
»1) Ydelser, som udbetales i henhold til en pensionsordning for tjenestemænd og andre offentligt ansatte, må antages at være løn som omhandlet i EØF-traktatens artikel 119, såfremt lønmodtagerens ret til ydelserne følger af ansættelsesforholdet.
Where a claim to such benefits can be based on a period of employment prior to the date of the Barber judgment, the direct effect of Article 119 may not be relied upon in relation to a claim based on any period of employment prior to the date of the Defrenne //judgment (8 April 1976)."
Præjudiciel •Lige løn til mænd og kvinder - ret til at være omfattet af en erhvervstilknyttet pensionsordning — begrænsning af de tidsmæssige virkninger af dommen i sag C-262/88, Barber· (Domstolens plenum) af år mellem det tidspunkt, hvor medlemmet var fyldt 50 år, og den 1. januar 1991.
Preliminary ruling (Equal pay for men and women — Right to join an occupational pension Limitation of the effects in time of the judgment in Case C262/88 Barber) (Full Court) years of membership, provided, however, that they had reached the age of 50 on 31 December 1990.
Ved dom af 17. februar 1993 indgået til Domstolen den 2. marts 1993 havde Kantongerecht, Utrecht, forelagt fire præjudiciellespørgsmål vedrørende fortolkningen af EØF-traktatens artikel 119 — med hensyn til retten til at være omfattet af erhvervstilknyttede pensionsordninger — af Domstolens dom af 17. maj 1990 i Barbersagen og af den til traktaten af 7. februar 1992 om Den Europæiske Union knyttede protokol nr. 2 ad artikel 119 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab.
By judgment of 17 February 1993, received at the Court on 2 March 1993, the Kantongerecht Utrecht referred to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EEC Treaty four questions on the interpretation of Article 119 of that Treaty with regard to the right to join an occupational pension scheme, the judgment of the Court of Justice of 17 May 1990 Barber and the Protocol concerning Article 119 of the Treaty establishing the European Community annexed to the Treaty on European Union of 7 February 1992.
Siden den 1. maj 1975 havde Anna Vroege arbejdet på deltid (25,9 timer om ugen) hos NCIV Instituut voor Volkshuisvesting BV.
Since 1 May 1975 Miss Vroege had worked on a part-time basis (25.9 hours a week) at NCIV Instituut voor Volkshuisvesting BV.
Da Anna Vroege ikke var fyldt 50 år den 31. december 1990, kunne hun ikke benytte sig af denne overgangsbestemmelse, og hun kunne derfor først begynde at optjene pensionsrettigheder fra den 1. januar 1991.
Since she had not reached the age of 50 on 31 December 1990 Mrs Vroege could not rely on that transitional provision and therefore could begin to accrue pension rights only as from 1 January 1991.
På denne baggrund anfægtede hun lovligheden af pensionskassens nye vedtægt med den begrundelse, at den indebar en forskelsbehandling i strid med traktatens artikel 119, fordi hun efter vedtægten ikke havde ret til at blive optaget som medlem af pensionskassen for så vidt angår beskæftigelsesperioder før den 1. januar 1991.
Consequently, she challenged the new pension scheme rules on the ground that since they did not give her the right to be a member of the pension scheme in respect of periods of service prior to 1 January 1991 they involved discrimination incompatible with Article 119 of the Treaty.
Hun stillede følgelig krav om medlemskab af pensionskassen med tilbagevirkende kraft fra den 8. april 1976, dvs. fra afsigelsen af Domstolens dom i Defrennesagen, hvori Domstolen for første gang fastslog, at artikel 119 har direkte virkning.
She therefore claimed membership with retroactive effect from 8 April 1976, the date of the judgment in Defrenne, in which the Court held for the first time that Article 119 has direct effect.
Da Anna Vroege altid havde haft en arbejdstid på under 80% af fuld arbejdstid, havde hun ikke adgang til at indbetale pensionsbidrag og kunne derfor ikke optjene pensionsrettigheder.
Since Mrs Vroege never worked more than 80% of the full day, she was not allowed to pay contributions into the scheme and was therefore unable to acquire pension rights.
Med det første spørgsmål ønskede den nationale retsinstans oplyst, om retten til at være omfattet af en erhvervstilknyttet pensionsordning falder ind under anvendelsesområdet for traktatens artikel 119 og dermed rammes af forbuddet mod forskelsbehandling i denne bestemmelse.
By its first question the national court asked whether the right to join an occupational pension scheme fell within the scope of Article 119 of the Treaty and was therefore covered by the prohibition of discrimination there laid down.
Den 1. januar 1991 trådte en ny vedtægt for pensionskassen i kraft. I henhold hertil kunne arbejdstagere af begge køn blive medlemmer af pensionskassen, hvis de var fyldt 25 år og havde en arbejdstid på mindst 25% af normal arbejdstid.
On 1 January 1991 new pension scheme rules came into force, providing that employees of both sexes who have reached 25 years of age and work at least 25% of normal working hours can join the scheme.
Hertil bemærkede Domstolen, at det følger af Bilka-dommen af 13. maj 1986, at det ikke alene er retten til ydelser fra en erhvervstilknyttet pensionsordning, men også retten til at være omfattet af ordningen, der falder ind under anvendelsesområdet for artikel 119.
It followed from the Bilka judgment, that Article 119 covers not only entitlement to benefits paid by an occupational pension scheme but also the right to be a member of such a scheme.
Vedtægtens artikel 23, stk. 5, gav desuden kvindelige arbejdstagere, som ikke havde været medlemmer af pensionskassen i tiden før den 1. januar 1991, mulighed for mod betaling at erhverve større pensionsanciennitet, dog på betingelse af, at de var fyldt 50 år den 31. december 1990.
Article 23(5) of the pension scheme rules also provided that women who were not members before 1 January 1991 could purchase additional
Hertil kom, at eftersom der ikke var fastsat en tidsmæssig begrænsning i Bilka-dommen, kunne den direkte virkning af artikel 119 påberåbes til støtte for krav om ligebehandling med tilbagevirkende kraft med hensyn til retten til at være omfattet af en erhvervstilknyttet pensionsordning.
Since such a pension fell within the concept of «pay», within the meaning of the second paragraph of Article 119, it followed that, hour for hour, the total remuneration paid by the employer to full-time workers was higher than that paid to part-time workers.
Det havde den kunnet siden afsigelsen af dommen i Defrenne-sagen den 8. april 1976, hvori den direkte virkning af artikel 119 for første gang blev fastslået.
By the fourth question the national court wished to know what effect the draft national Law designed to implement Directive 86/378, on the one hand, and Protocol No 2, on the other hand, may have in the context of the present case.
Fjerde spørgsmål
According to the Court, since it was in general terms, Protocol No 2 was applicable to the benefits paid under an occupational pension scheme.
Heraf følger, at det er udtryk for en direkte forskelsbehandling på grundlag af køn, som er i strid med traktatens artikel 119, når gifte kvinder ikke kan være omfattet af en erhvervstilknyttet pensionsordning.
It followed that an occupational pension scheme which excluded married women from membership entailed discrimination directly based on sex, contrary to Article 119 of the Treaty.
Når deltidsbeskæftigede arbejdstagere udelukkes fra ordningen, er traktatbestemmelsen kun tilsidesat, såfremt foranstaltningen rammer et meget større antal kvinder end mænd, medmindre arbejdsgiveren godtgør, at den kan forklares ved andre — objektivt begrundede - faktorer end forskelsbehandling på grundlag af køn.
As regards the exclusion concerning part-time workers, Article 119 was contravened only if the exclusion affects a much greater number of women than men unless the employer shows that it may be explained by objectivelyjustified factors unrelated to any discrimination on grounds of sex
Den angår ydelser — som i øvrigt er det eneste, der nævnes i protokol nr. 2 — men ikke retten til at være omfattet af en erhvervstilknyttet social sikringsordning.
It related only to benefits — being all that was mentioned in Protocol No 2 — and not to the right to belong to an occupational social security scheme.
Med disse spørgsmål ønskede den nationale retsinstans oplyst, dels om begrænsningen af de tidsmæssige virkninger af Barberdommen også måtte antages at gælde for retten til at være omfattet af en erhvervstilknyttet pensionsordning som den, der var tale om i hovedsagen, dels om der ikke under alle omstændigheder burde fastsættes en begrænsning af samme art i den foreliggende sag.
By these questions the national court asked whether the limitation of the effects in time of the Barber judgment also applied to the right to join an occupational pension scheme such as that in question in the main proceedings and whether in any event a limitation of the same kind should be laid down in the present case.
Hertil udtalte Domstolen, at begrænsningen af de tidsmæssige virkninger af Barberdommen kun angår de former for forskelsbehandling, som arbejdsgiverne og pensionskasserne med rimelighed kunne betragte som tilladte på grund af de undtagelser, der som overgangsforanstaltninger er fastsat i de fællesskabsretlige regler, der kan anvendes på erhvervstilknyttede pensioner.
It followed, in particular, from the foregoing that the limitation of the effects in time of the Barber judgment concerned only those kinds of discrimination which employers and pension schemes could reasonably have considered to be permissible owing to the transitional derogations for which Community law provided and which were capable of being applied to occupational pensions.
M,ed hensyn til retten til at være omfattet af erhvervstilknyttede pensionsordninger måtte det imidlertid fastslås, at der ikke forelå nogen omstændighed, som havde kunnet give de berørte parter i erhvervslivet grund til at tro, at artikel 119 ikke skulle finde anvendelse.
The Court concluded that, as far as the right to join an occupational scheme was concerned, there was no reason to suppose that the professional groups concerned could have been mistaken about the applicability of Article 119.
Protokollen er således klart knyttet til Barberdommen, idet den dato, der henvises til, nemlig den 17. maj 1990, er den samme.
It was clear that Protocol No 2 was linked to the Barber judgment, since it referred to the date of that judgment, 17 May 1990.
I Barberdommen blev det fastslået, at det udgør en forskelsbehandling af mænd og kvinder, at der gælder forskellige aldersbetingelser for de to køn for retten til at opnå en arbejdsophørspension efter en afskedigelse afdriftsmæssige grunde.
That judgment declared unlawful discrimination as between men and women resulting from an age condition that varies according to sex for the purposes of entitlement to a retirement pension following dismissal for economic reasons.
Der var blevet anlagt forskellige fortolkninger af Barberdommen, hvori Domstolen havde begrænset virkningerne af den fortolkning af traktatens artikel 119, der blev anlagt i dommen, fra domsafsigelsen den 17. maj 1990.
There had been divergent interpretations of the Barber judgment which limited, with effect from the date of the judgment, namely 17 May 1990, the effect of its interpretation of Article 119 of the Treaty.
Med afsigelsen af dommen i Ten Oever-sagen den 6. oktober 1993, dvs. forud for ikrafttrædelsen af traktaten om Den Europæiske Union, blev disse fortolkningsforskelle fjernet.
Those divergences were removed by the judgment in Ten Oever, cited above, which was delivered before the entry into force of the Treaty on European Union.
I protokol nr. 2 er der i det væsentlige fastlagt samme fortolkning af Barberdommen som den, der er anlagt i Ten Oever-dommen - idet den anlagte fortolkning dog udvides til at omfatte alle ydelser fra en erhvervstilknyttet social sikringsordning og inkorporeres i traktaten — men i protokollen har man, lige så lidt som i Barberdommen, behandlet og dermed heller ikke reguleret
While extending it to all benefits payable under occupational social security schemes and incorporating it in the Treaty, Protocol No 2 essentially adopted the same interpretation of the Barber judgment as did the Ten Oever judgment. It did not, on the other hand, any more than the Barber judgment, deal with, or make any provision for, the conditions of membership of such occupational schemes.
Siden Bilka-dommen blev afsagt, havde det nemlig været klart, at en sådan tilsidesættelse af lighedsprincippet i forbindelse med anerkendelsen af den her omhandlede ret faldt ind under artikel 119.
It had indeed been clear since the judgment in the Bilka case that a breach of the rule of equal treatment committed through not recognizing such a right was caught by Article 119.
Retten til at være omfattet af en erhvervstilknyttet pensionsordning falder ind under anvendelsesområdet for EØF-traktatens artikel 119 og rammes dermed af forbuddet mod forskebbehandling i denne artikel
The right to join an occupational pension scheme faUs within the scope of Article 119 of the Treaty and is therefore covered by the prohibition of discrimination laid down by that article,
Begrænsningen af de tidsmæssige virkninger af dommen af 17. maj 1990 i Barbersagen (sag C-262/88) gælder ikke for retten til at være omfattet af en erhvervstilknyttet pensionsordning, og der bør ikke fastsættes en tilsvarende begrænsning i denne henseende.
The limitation of the effects in time of the Barber judgment does not apply to the right to join an occupational pension scheme and in this context there is no scope for any analogous limitation.
Den til traktaten om Den Europæiske Union knyttede protokol nr. 2 ad artikel 119 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab har ingen betydning for retten til at være omfattet af en erhvervstilknyttet pensionsordning, idet denne ret fortsat reguleres af dommen af 13. maj 1986 i Bilka-sagen (sag 170184).·
The Protocol concerning Article 119 of the Treaty establishing the European Community, annexed to the Treaty on European Union, does not affect the right to join an occupational pension scheme, which continues to be governed by the judgment of 13 May 1986 in Case 170/84 Bilka-Kaufhaus GmbH ν Hartz:
Generaladvokat W. Van Gerven fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 7. juni 1994.
Advocate General Van Gerven delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 7 June 1994
Generaladvokatens forslag er gengivet i det følgende under sag C-128/93.
See Case C-128/93
Præjudiciel •Lige løn til mænd og kvinder — ret til at være omfattet af en erhvervstilknyttet pensionsordning — begrænsning af de tidsmæssige virkninger af dommen i sag C-262/88, Barber· (Domstolens plenum)
Preliminary ruling (Equal pay for men and women — Right to join an occupational pension scheme — Limitation of the effects in time of the judgment in Case C262/88 Barber) (Full Court) the Protocol concerning Article 119 of the Treaty establishing the European Community annexed to the Treaty on European Union of 7 February 1992.
Ved dom af 18. marts 1993 indgået til Domstolen den 26. marts 1993 havde Kantongerecht,
By judgment of 18 March 1993, received at the Court on 26 March 1993, the Kantongerecht Utrecht referred to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EEC Treaty questions on the interpretation of Article 119 of that Treaty concerning the right to join an occupational pension scheme, the judgment of the Court of Justice of 17 May 1990 Barber and
Utrecht, forelagt en række præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af EØF-traktatens
Mrs Fisscher was employed by Voorhuis Hengelo BV («Voorhuis») from 1 January 1978 to 10 April 1992, working 30 hours a week.
Arbejdstagerne hos Voorhuis kunne være medlemmer af den erhvervstilknyttede pensionskasse Stichting Bedrijfspensioenfonds voor de Detailhandel.
Voorhuis' employees were members of the occupational pension scheme administered by the Stichting Bedrijfspensioenfonds voor de Detailhandel.
Indtil den 31. december 1990 havde G. C, Fisscher dog ikke adgang til medlemskab af pensionskassen, da denne i henhold til sin vedtægt ikke optog gifte kvinder.
However, until 31 December 1990 Mrs Fisscher was not admitted to the scheme since the rules of the scheme excluded married women.
Med det fjerde spørgsmål ønskedes det oplyst, om den omstændighed, at en arbejdstager kan stille krav om at blive omfattet af en erhvervstilknyttet pensionsordning med tilbagevirkende kraft, indebærer, at arbejdstageren kan undgå at betale bidrag til ordningen for det tidsrum, der er tale om.
On 1 January 1991 the scheme was extended to married women so that Mrs Fisscher was able to join it with effect from 1 January 1988.
Fra den 1. januar 1991 blev pensionsordningen ændret, således at også gifte kvinder kunne være omfattet. G. C. Fisscher fik herved adgang til at være omfattet af pensionsordningen, hvilket hun blev med virkning fra den 1. januar 1988.
By the fourth question the national court asked whether the fact that a worker can claim retroactively to join an occupational pension scheme allowed the worker to avoid paying the contributions relating to the period of membership concerned.
Herom udtalte Domstolen, at ligebehandling skal tilvejebringes på en måde, der sætter den arbejdstager, der har været udsat for forskelsbehandling, i samme situation som arbejdstagerne af det andet køn.
This meant that, where such discrimination had been suffered, equal treatment was to be achieved by placing the worker discriminated against in the same situation as that of workers of the other sex.
En arbejdstager, der har været udsat for forskelsbehandling, kan således ikke kræve en behandling, herunder rent økonomisk, som er bedre end den, han ville have fået, hvis han efter en korrekt retsanvendelse havde været omfattet af pensionsordningen.
It followed that the worker could not claim more favourable treatment, particularly in financial terms, than he would have had if he had been duly accepted as a member.
Herefter anfægtede G. C. Fisscher lovligheden af den tidligere gældende pensionskassevedtægt, som hun gjorde gældende var i strid med traktatens artikel 119.
Mrs Fisscher then challenged the old rules on the ground that they were incompatible with Article 119 of the Treaty.
Til støtte herfor anførte hun, at pensionskassen også burde have optaget gifte kvinder fra tidspunktet for afsigelsen af Domstolens dom af 8. april 1976 i Defrennesagen, hvori Domstolen for første gang fastslog, at artikel 119 har direkte virkning.
She considered that as from 8 April 1976, the date of the judgment in which the Court held for the first time that Article 119 has direct effect, the scheme should have been open to married women as well.