natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I øvrigt vil ØSU kunne få lejlighed til at uddybe sin opfat­telse vedrørende en række tvivlsspørgsmål ved Retten, hvilket ikke har været muligt under den foreliggende sag, da den afvikles uden mundtlig forhandling.
Furthermore, before the Court of First Instance, the Economic and Social Com­mittee may be prompted to clarify its position on a number of points where there is doubt, which is not possible in these proceedings since they are taking place without a hearing.
påstande, fordi hun først under retssagen fik kendskab til den fulde begrundelse for den afgørelse, som hun anfægtede.
less, that in Case T­25/92,4costs were awarded in full against the ESC, even though E's action was dismissed, since it was only in the course of the proceedings that E was able to ascertain the full reasons for the decision which she was challenging.
I sag T­150/94 5fik hun tilkendt en godtgørelse på 50 000 BEF på grund af den forsinkede udfærdigelse af hendes bedømmelsesrap­port.
In Case T­150/94,5E was awarded damages of BEF 50 000 for late preparation of her staff report.
For det tredje falder den form for prøvelse og vurdering af de faktiske omstændigheder, som bør foretages for at kunne træffe afgørelse i sagen, klart inden for Rettens kompetenceområde.
The third is that the type of examina­tion and assessment of the facts which must be carried out in order to give judgment in the action clearly falls within the task of the Court of First Instance.
Spørgsmålet er altså, om det er muligt at anse disse omstændigheder for formil­dende ud fra den betragtning, at hendes overordnede ved ØSU har kunnet frem­kalde en følelse af frustration hos hende, som delvis vil kunne forklare den afvigende adfærd, som hun efterfølgende udviste.
The question arises, therefore, whether or not these factors could be found to be mitigating circumstances, taking the view that the conduct of the Economic and Social Committee authorities may have given rise to frustration on the part of E, which could explain, in part, the subse­quent shortcomings in her conduct.
Af disse forskellige grunde, som alle skal ses i sammenhæng med beføjelsen til at foretage en afklaret og uvildig retlig prø­velse, anser jeg det for nødvendigt at hjem­vise sagen til Retten med henblik på, at den foretager en fornyet gennemgang af den anfægtede afgørelse, der var truffet af ØSU, som led i »en generel vurdering af sagens samtlige konkrete omstændigheder og særegenheder«.
For these various reasons, which all concern the dispassionate and impartial exercise of judicial review, I consider it necessary to refer the case back to the Court of First Instance for it to carry out a fresh examination of the contested decision by the Economic and Social Committee in the context of 'a comprehensive appraisal of all the particular facts and circumstances peculiar to the case'.
Under alle omstændigheder finder jeg ikke, at ØSU's fremstilling af klagepunk­terne over for indstævnte udgør tilstrække­ligt grundlag for Domstolen til at afgøre berettigelsen af hendes søgsmål til prøvelse af den disciplinære afgørelse, hvorved hun blev indplaceret tre løntrin lavere.
It seems to me that in any event the ESC's mere statement of its complaint against the applicant is insufficient to enable the Court of Justice to give a ruling on the merits of the action brought by E against the penalty of relegation by three steps imposed on her.
For det andet — hvilken grund ikke kan holdes ude fra den første — vil en hjemvisning af sagen til Retten kunne give
The second reason, inseparable from the first, is that since E, for reasons unknown to me, is not represented in these appeal proceedings, reference of the case back to the Court of First Instance will give her an opportunity to state her case.
Hvad endelig angår ØSU's påstand om, at fru E.'s fulde navn nævnes i Domstolens dom, finder jeg ikke, at denne påstand bør tages til følge hvad angår den dom, som Domstolen afsiger, da denne omstændig­hed, at appellen tages til følge (hvis Dom­stolen træffer afgørelse herom), ikke fore­griber Rettens afgørelse af tvisten efter hjemvisningen.
Addressing, finally, the ESC's request that the Court of Justice should give E's full name in its judgment, I do not think this should be granted as regards the judgment to be delivered by the Court of Justice, since the fact that the appeal may be upheld (should that be the decision of the Court) is without prejudice to how the Court of First Instance will dispose of the matter after it has been referred back to it.
Jeg skal følgelig foreslå,
I propose, therefore, in conclusion, that
— at dommen afsagt af Retten i Første Instans den 17. februar 1998 i sagen E. mod ØSU (sag T-183/96) ophæves, for så vidt som det heri fastslås, at den disciplinære sanktion, som Det Økonomiske og Sociale Udvalg pålagde fru E., og som bestod i, at hun blev indplaceret tre løntrin lavere, åbenbart var i strid med proportionalitetsprincippet
— the judgment of the Court of First Instance of 17 February 1998 in Case T-l 83/96 £ ν Economic and Social Committee of the European Communities be set aside, in so far as it found the disciplinary measure of relegation by three steps, imposed by the Economic and Social Committee on E, to be manifestly disproportionate;
— at sagen hjemvises til Retten med henblik på, at den på ny tager stilling til det fjerde anbringende, fru E. har fremført
— the case be referred back to the Court of First Instance for it to rule afresh on the fourth plea raised by E;
— at afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
— costs be reserved.
DOMSTOLENS DOM (Anden Afdeling) 16. december 1999 *
JUDGMENT OF THE COURT (Second Chamber) 16 December 1999 *
I sag C­150/98 P,
In Case C-150/98 P,
De Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg ved juridisk konsulent M. Bermejo Garde, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos C. Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg, appellant, angående appel af dom afsagt den 17. februar 1998 af De Europæiske Fælles­skabers Ret i Første Instans (Tredje Afdeling) i sag T­183/96, E. mod ØSU (Sml. Pers.
Economic and Social Committee of the European Communities, represented by Bermejo Garde, Legal Adviser, acting as Agent, with an address for service in Luxembourg at the office of C. Gómez de la Cruz, of the Commission's Legal Service, Wagner Centre, Kirchberg, appellant,
E., forhenværende tjenestemand ved De Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg, Bruxelles (Belgien), sagsøgt i første instans,
E, a former official of the Economic and Social Committee of the European Communities, resident in Brussels, Belgium, applicant in the proceedings at first instance,
DOMSTOLEN (Anden Afdeling) sammensat af afdelingsformanden, R. Schintgen (refererende dommer), og dommerne G. Hirsch og H. Ragnemalm, generaladvokat: J. Mischo justitssekretær: R. Grass, på grundlag af den refererende dommers rapport, og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 10. juni 1999, afsagt følgende
Advocate General: J. Mischo, Registrar: R. Grass, having regard to the report of the Judge-Rapporteur, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 10 June 1999, gives the following
Hvad angår de omstændigheder, som ligger til grund for tvisten, henvises til den appellerede doms præmis 1­12.
So far as the facts which gave rise to the dispute are concerned, reference is made to paragraphs 1 to 12 of the contested judgment.
Det fremgår af den appellerede dom, at E. fremførte fire anbringender til støtte for sin påstand, hvoraf det første var, at der forelå en formfejl, det andet, at der forelå en åbenbar retsvildfarelse og magtfordrejning, det tredje, at der forelå et åbenbart urigtigt skøn vedrørende de faktiske omstændigheder og det fjerde, at proportionalitetsprincippet var tilsidesat.
It is clear from the contested judgment that E relied on four pleas in law in support of her action: first, procedural irregularity; secondly, manifest errors of law and misuse of powers; thirdly, manifest errors of fact; and fourthly, failure to observe the principle of proportionality.
Retten frifandt Kommissionen for de tre første anbringender, men gav E. medhold i det fjerde anbringende.
The Court of First Instance dismissed the first three pleas but upheld the fourth.
»39 Det bemærkes ... at formålet med vedtægtens artikel 12, stk. 1, er at skabe sikkerhed for, at fællesskabsinstitutionernes tjenestemænd optræder med en sådan værdighed, at de opfylder de krav til en særlig korrekt og respektabel handlemåde, som man kan forvente af ansatte ved en offentlig international institution (Rettens dom af 7.3.1996, sag T­146/94, Williams mod Revi­sionsretten, Sml. Pers. II, s. 329, præmis 65).
'39 ... the purpose of the first paragraph of Article 12 of the Staff Regulations is to ensure that Community officials, in their conduct, present a dignified image which is in keeping with the particularly correct and respectable behaviour one is entitled to expect from members of an international civil service (Case T-146/94 Williams ν Court of Auditors [1996] ECR-SC 11-329, paragraph 65).
Denne note medførte, at min stilling blev slettet af fortegnelsen over tjenestegrenene' og 'Den bedømmelsesrapport, som [bedømmeren] har udfærdiget, udgør et personligt, uberettiget og ærekrænkende angreb på mig, som er fuld af falske påstande'. Administrationen har derfor med føje antaget, at skrivelsen ikke respekterede den værdighed, stillingen krævede.
That being so, the Court considers that the administration was quite right to take the view that the memorandum in question constituted a breach of the applicant's duty to uphold the dignity of the service.
40 Af de samme grunde var administrationen berettiget til at antage, at sagsøgerens skrivelse var i strid med vedtægtens artikel 21.
40 For the same reasons, the administration was entitled to find that the applicant's memorandum amounted to a breach of Article 21 of the Staff Regulations.
Tjenestemandens forpligtelse efter vedtægtens artikel 21 til at bistå og rådgive sine foresatte gælder ikke blot ved udførelsen af de særlige opgaver, som tjenestemanden pålægges, men også generelt i forholdet mellem tjenestemanden og institutionen.
Observance of the duty to assist and tender advice to one's superiors laid down in that article is required not only in the performance of specific tasks entrusted to an official but extends to the whole relationship between the official and the institution.
Forpligtelsen indebærer følgelig, at tjenestemanden generelt skal afholde sig fra enhver form for adfærd, der udgør et angreb på den værdighed og respekt, som tilkommer institutionen og dens autoriteter (Rettens dom af 26.11.1991, [sag T-146/89] Williams mod Revisionsretten [Sml. II, s. 1293], præmis 72).
By reason of that duty, therefore, the official must abstain, in general, from any act which may reflect on the position of the institution and its authorities and on the respect due to them (Williams ν Court of Auditors, cited above, paragraph 72).
41 Endelig bør det understreges, at ytringsfriheden ganske vist er en grund læggende ret, som også tilkommer Fællesskabets tjenestemænd (Domstolens dom af 13.12.1989, sag C-100/88, Oyowe og Traore mod Kommissionen, Sml. s. 4285, præmis 16), og at vedtægtens artikel 12 og 21, som disse er fortolket ovenfor, ikke udgør nogen hindring for tjenestemændenes ytringsfrihed, men alene i tjenestens interesse fastsætter rimelige grænser for
41 Finally, it must be emphasised that, whilst it is true that freedom of expression is a fundamental right which is also enjoyed by Community officials (Case C-100/88 Oyowe and Traore ν Commission [1989] ECR 4285, paragraph 16), it is equally true that Articles 12 and 21 of the Staff Regulations, as interpreted above, do not constitute a bar to the freedom of expression of those officials but rather place reasonable limits on the exercise of that fundamental right, in the interests of the service. Consequently, when
Når sagsøgerens udnyttede sin ret efter vedtægtens artikel 43, stk. 2, til at fremsætte alle de bemærkninger, som hun fandt nødvendige vedrørende den bedømmelsesrapport, hun kort tid for inden havde fået tilsendt, var hun forpligtet til at udøve denne ret på en sådan måde, at den var forenelig med vedtægtens artikel 12 og 21.
1999 — CASE C­150/98 Ρ the applicant made use of her right under the second paragraph of Article 43 of the Staff Regulations to make any comments which she considered relevant on the periodical report which had just been communicated to her, it was incumbent on her to exercise that right in a manner compatible with Articles 12 and 21 of the Staff Regulations.
59 Det forhold, som sagsøgeren kritiseres for i denne sag, er — som Retten har fastslået — at hun ved udnyttelsen af sin ret til at fremsætte sine bemærkninger vedrørende bedømmelsesrapporten anvendte en tone og visse formuleringer, der ikke var forenelige med den værdighed, som stillingen krævede, og med den respekt, som institutionens overordnede havde krav på. Der er imidlertid ikke tale om en grov tilsidesættelse af disse forpligtelser.
59 In the present case, as the Court has found,...the conduct attributable to the applicant is that when she used her right to communicate her observations on the staff report, she employed a tone and expressions which cannot be reconciled with the obligations relating to the dignity of the post and respect for the authorities of the institution.
Sagsøgeren anvendte således i den omtvistede skrivelse ikke en groft krænkende sprogbrug og begrundede de bebrejdelser, som hun rettede mod bedømmeren, ved at henvise til sin egen opfattelse af sit arbejdsforhold i relation til denne og sin dybe utilfredshed dermed. Tilsidesættelsen af vedtægtens artikel 12 og 21 består derfor alene i, at sagsøgeren anvendte en utilbørlig og aggressiv tone og dermed ikke opfyldte kravene til sømmelig­heden, som hun i øvrigt selv erkendte i stævningen.
In the contested memorandum, the applicant did not use grossly insulting language and she gave reasons for her criticism of the reporting official, setting out her own view of the working relationship she had with him and expressing her profound dissatisfaction with it.
60 Retten finder derfor, at det var åbenbart uforholdsmæssigt at pålægge sagsøgeren en disciplinær sanktion, som bestod i, at hun blev indplaceret flere løntrin lavere end hendes hidtidige indplacering.
60 The Court finds that, in those circumstances, it was manifestly dispropor­tionate to impose on her the penalty of relegation by several steps.
Dette er nemlig en alvorlig sanktion, som sjældent pålægges tjenestemænd, og som, hvis sanktionen skal stå i passende forhold til de begåede handlinger, forudsætter, at den pågældende har begået betydeligt grovere handlinger end dem, der er omhandlet i den foreliggende sag.«
That is a serious measure which is rarely imposed on officials and which, in order to be proportionate, must correspond to facts much more serious than those of the present case.'
— Den appellerede dom ophæves.
— set aside the contested judgment;
— Domstolen træffer endelig afgørelse vedrørende tvisten, idet den giver Det Økonomiske og Sociale Udvalg medhold i de påstande, det har nedlagt i første instans, således at det i det hele frifindes for E.'s søgsmål.
— give a final ruling in the dispute by upholding the Economic and Social Committee's contention at first instance for E's action to be dismissed in its entirety;
— E. angives i dommen med sit fuldstændige navn.
— give E's full name in its judgment.
Til støtte for appellen har Det Økonomiske og Sociale Udvalg fremført tre anbringender, som det har sammenfattet på følgende måde:
In support of its appeal, the Economic and Social Committee relies on three pleas in law which it sums up as follows:
— fejlagtig kvalifikation af de faktiske omstændigheders retlige karakter og urigtig fortolkning af artikel 12 og 21 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (herefter »vedtægten«)
— erroneous finding as to the legal classification to be attributed to the facts and misinterpretation of Articles 12 and 21 of the Staff Regulations applicable to officials and other servants of the European Communities ('the Staff Regulations');
— manglende begrundelse for den appellerede dom og urigtig fortolkning af vedtægtens artikel 86 og 87
— defects in the reasoning in the contested judgment and misinterpretation of Articles 86 and 87 of the Staff Regulations;
— fejlagtig anvendelse af proportionalitetsprincippet og urigtig fortolkning af vedtægtens artikel 12 og 21.
— erroneous application of the principle of proportionality and misinterpreta­tion of Articles 12 and 21 of the Staff Regulations.
E. har ikke indgivet noget svarskrift.
It did not lodge a reply.
Med det første anbringende kritiserer Det Økonomiske og Sociale Udvalg nærmere bestemt Retten for, at den i den appellerede doms præmis 59 alene betegnede de udtryk og den tone, som E. anvendte i sin skrivelse af 10. januar 1995, som værende i strid med kravene til almindelig sømmelighed, skønt udtrykkene vidnede om en respektløshed, som udgjorde et misbrug af ytrings­friheden Efter Det Økonomiske og Sociale Udvalgs opfattelse afhænger EF­ansattes udnyttelse af denne frihed af de yderligere betingelser, der udtrykkeligt kommer til udtryk i vedtægtens artikel 21, og som beror dels på loyaliteten mellem parterne, dels respekten for de overordnedes myndighed.
By its first plea, the Economic and Social Committee is essentially objecting to the finding, at paragraph 59 of the contested judgment, that the expressions and tone employed by E in her memorandum of 10 January 1995 were merely unseemly when in fact they reflected a lack of deference stemming from an abuse of the freedom of expression. According to the Economic and Social Committee, as far as Community officials are concerned, the exercise of that freedom is subject to the observance of further limitations flowing from the principle of good faith between the parties and the duty of respect owed to hierarchical superiors as expressly set out in Article 21 of the Staff Regulations.
I betragtning af den tone og de udtryk, som blev anvendt i skrivelsen af 10. januar 1995, og de konkrete omstændigheder som helhed samt de særlige forhold i sagen, har Retten derfor efter appellantens opfattelse foretaget en fejlagtig retlig kvalifikation af de faktiske omstændigheder efter vedtægtens artikel 12 og 21.
Therefore, in view of the tone and expressions used in the memorandum of 10 January 1995 and all the facts and circumstances of the case, the Court of First Instance was wrong in its finding as to the legal classification to be attributed to the facts, having regard to Articles 12 and 21 of the Staff Regulations.
10 Herom bemærkes, at ifølge fast retspraksis har Domstolen, når Retten har fastslået eller vurderet de faktiske omstændigheder, ifølge EF­traktatens arti­kel 168 A (nu artikel 225 EF) kompetence til at efterprøve den retlige kvalifikation af disse omstændigheder og af de retlige konklusioner, som Retten
10 In that respect, it is settled case­law that, where the Court of First Instance has found or assessed facts, the Court of Justice has jurisdiction under Article 168a of the EC Treaty (now Article 225 EC) to review the legal nature of those facts and the legal consequences thereof as determined by the Court of First Instance (see,
har draget deraf (jf. i denne retning dom af 1.6.1994, sag C-136/92 P, Kommissionen mod Brazzelli Lualdi m.fl., Sml. I, s. 1981, præmis 49).
ESC VE to that end, Case C-136/92 Ρ Commission ν Brazzelli Lualdi and Others [1994] ECR 1-1981, paragraph 49).
11 Det bemærkes for det første, at Retten med sin konstatering i den appellerede doms præmis 39, 40 og 59 af, at E's adfærd ganske vist alene tilsidesatte de almindelige krav til sømmelighed, men dog var i strid med vedtægtens artikel 12 og 21, foretog en retlig kvalifikation af de faktiske omstændigheder i sagen.
11 First of all, the finding of the Court of First Instance, at paragraphs 39, 40 and 59 of the contested judgment, that E's conduct, though merely unseemly, amounted to an infringement of Articles 12 and 21 of the Staff Regulations, constituted an assessment of the legal nature of the facts presented to it.
Følgelig må det første anbringende admitteres, da Domstolen anmodes om at efterprøve denne retlige kvalifikation.
It follows that the first plea is admissible because it amounts to an application to the Court of Justice to review that assessment.
12 Endvidere bemærkes, at grundrettighederne ifølge Domstolens faste praksis udgør en integrerende del af de almindelige retsgrundsætninger, som Domstolen skal beskytte, og at ytringsfriheden, som er fastslået ved artikel 10 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, hører til disse almindelige retsgrundsætninger (jf. dom af 28.10.1992, sag C-219/91, Ter Voort, Sml. I, s. 5485, præmis 34 og 35).
12 Next, it is the settled caselaw of the Court of Justice that fundamental rights form an integral part of the general principles of law whose observance the Court ensures, and that freedom of expression, which is enshrined in Article 10 of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, is one of those general principles (see Case C-219/91 Ter Voort [1992] ECR 1-5485, paragraphs 34 and 35).
13 Endelig bemærkes, at Domstolen med hensyn til EF's ansatte har fastslået, at den loyalitetsforpligtelse over for Fællesskaberne, som påhviler tjenestemændene ifølge vedtægten, ikke må fortolkes således, at den kommer i modstrid med ytringsfriheden (dommen i sagen Oyowe og Traore mod Kommissionen, præmis 16).
13 Finally, as regards the Community civil service, the Court has held that the obligation of allegiance to the Communities imposed on officials in the Staff Regulations cannot be interpreted in such a way as to conflict with the right to freedom of expression (see Oyowe and Traore, paragraph 16).
14 Respekten for denne ret er navnlig vigtig, når en tjenestemand udnytter sin adgang efter vedtægtens artikel 43, stk. 2, til at tilføje de bemærkninger vedrørende den bedømmelse, der var meddelt ham, som han finder nødvendige.
14 Observance of that right is particularly important where an official is exercising his right under the second paragraph of Article 43 of the Staff Regulations to make any comments he considers relevant on a staff report communicated to him.
DOM AF 16. 12.
JUDGMENT OF 16. 12.
1999 — SAG C­150/98 Ρ
1999 — CASE C-150/98 Ρ
15 Selv om det er lovligt at undergive tjenestemænd en pligt til tilbageholdenhed — hvilken pligt i øvrigt udtrykkeligt er fastsat i vedtægtens artikel 12 og 21 — må denne pligt ikke fortolkes rigoristisk, når en tjenestemand udnytter sin ret efter vedtægtens artikel 43, stk. 2.
15 Therefore, whilst it is true that it would seem to be legitimate to require officials to show discretion, as indeed they are expressly required by Articles 12 and 21 of the Staff Regulations to do, that requirement is not to be narrowly construed in respect of an official exercising his right under the second paragraph of Article 43 of the Staff Regulations.
Pligten til tilbageholdenhed kan derfor alene anses for tilsidesat, når tjenestemanden anvender groft krænkende udtryk eller udtryk, som udgør et groft angreb på den respekt, som tilkommer bedømmeren.
Accordingly, an official cannot be considered to have failed to meet that requirement unless he uses seriously insulting language or language which seriously undermines the respect due to the reporting officer.