natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Hvad angik realiteten gennemgik Retten i henhold til følgende principper de udvælgelseskriterier, der ifølge Kommissionen ikke faldt ind under artikel 85, stk. 1, og som vedrørte personalets branchekendskab, salgsstedets placering og indretning samt detailhandlerens butiksskilt.
So far as concernssubstance, the selection criteria which, in the view of the Commission, werenot covered by Article 85(1) of the Treaty, relating to professionalqualifications of the staff, the location and fittings of the outlet and the shopname were considered by the Court of First Instance in the light of thefollowing principles.
Retten fandt, at når der som i den pågældende sag er tale om produkter, som dels i sig selv er af høj kvalitet, dels har en karakter af luksus, som skyldes selve deres natur, skal behovet for et selektivt distributionssystem som følge af varernes »egenskaber« vurderes ikke blot på grundlag af deres ydre kendetegn, men også på grundlag af den særlige opfattelse, forbrugerne har af dem, herunder varernes »aura af luksus«.
Where, as here, the case is concerned with productswhich, on the one hand, are of a high intrinsic quality and, on the other, havea luxury character arising from their very nature, the need for a selectivedistribution system, in view of the "characteristics" of those products, must beassessed not only according to their material characteristics but also accordingto the specific perceptionthat consumers have of them, which includes theiraura of luxury.
Denne opfattelse gør det muligt at adskille varerne fra andre tilsvarende produkter, som ikke har et sådant image.
This distinguishesthem from other similar products lacking
Prøvelse af anvendelsen af udvælgelseskriterierne i konkrete tilfælde, f.eks. ved afslag på adgang til distributionsnettet, henhører i kraft af den direkte virkning af traktatens artikel 85, stk. 1, under de nationale domstoles kompetence, og disse skal navnlig efterprøve, om kriterierne er blevet anvendt på diskriminerende eller urimeligt byrdefuld vis.
The Court nevertheless pointed out that qualitativecriteria for the selection of retailers which do not go beyond what is necessaryto ensure that those products are suitably presented for sale are in principle notcovered by Article 85(1) of the Treaty, in so far as they are objective, laiddown uniformly for all potential retailers and not applied in a discriminatoryfashion.
Retten anførte dog, at det tillige er muligt at indgive en klage til Kommissionen, navnlig i tilfælde af, at adgangsbetingelserne systematisk anvendes på en måde, der er uforenelig med fællesskabsretten.
Review by the Court with regard to those principles is only made ofthe findings of the Commission (and thus relateto issues of defective statementof reasons,a manifest error of fact or of law, a manifest error of assessmentor a misuse of powers).
På grundlag af disse betragtninger fastslog Retten, at de ovennævnte udvælgelseskriterier var lovlige i de to sager, bortset fra kriteriet vedrørende omfanget af andre aktiviteter, der udøves på salgsstedet.
The application of selection criteria in specific cases,for exampleto refusal of admission to the network, may, in the context of thedirect effect of Article 85(1),be reviewedby the relevant national courts whichmust ascertain, in particular, whether those criteria have been applied in adiscriminatory or disproportionate fashion.
Dette kriterium blev udformet, så det muliggjorde udelukkelse af ansøgere, som f.eks. forretninger, der sælger mange forskellige produkter, og hvis parfumerivirksomhed repræsenterer mindre end 60% af aktiviteterne (eller mindre end 50% i sag T-88/92), selv om de har en specialiseret afdeling til salg af de pågældende produkter.
The Court none the less stated thatit was also possible to lodge a complaint with the Commission, in particularwhere the conditions for admission are systematically used in a mannerincompatible with Community law.
Retten udtalte, at dette kriterium var urimeligt byrdefuldt og diskriminerende, da det ikke i sig selv har nogen forbindelse med det berettigede krav om bevarelse af de pågældende produkters image af luksus, og da det anvendes til skade for forretninger, der har foretaget det fornødne for at opfylde de kvalitative betingelser, der kan stilles ved salg af luksuskosmetik.
On the basis of those arguments the Courtconfirmed the lawfulness of the abovementioned selectioncriteria, with theexception, in both cases, of that relating to the scaleof other activities carriedon in the retail outlet.
Eftersom de anfægtede beslutninger ikke indeholdt nogen gyldig begrundelse herfor, annullerede Retten beslutningerne for så vidt angik det omtvistede kriterium på grund af utilstrækkelig begrundelse.
That criterion was structured in such a way as tocontribute none the less to the elimination of applicants, such as "multipleproduct" shops, whose perfumery activity accounts for less than 60% (or lessthan 50% in Case T-88192) of their activities, even if they have a specialisedarea for the sale of the products at issue.
Eftersom sagsøgeren ikke havde godtgjort, at store butiksenheder på nuværende tidspunkt hindres i at få adgang til distribution af luksuskosmetik, såfremt salgsstederne indrettes på en måde, der egner sig til salg af sådanne produkter, forkastede Retten derimod sagsøgerens argumentation om, at selskabets medlemmer på grund af den samtidige anvendelse af udvælgelseskriterierne på forhånd var udelukket fra det pågældende distributionsnet.
The Court found that criterion to bedisproportionate and discriminatory by its very nature, for it bore no inherentconnection with the legitimate requirement of preservingthe luxury image ofthe products in question and was applied even to the detriment of shops witha specialised area laid out in such a way as to meet the qualitative criteriaappropriate to the sale of luxury cosmetics.
Sagsøgerens andet synspunkt om, at der ikke bestod nogen effektiv konkurrence på det relevante marked, fordi der fandtes parallelle net i den pågældende sektor, blev ligeledes forkastet, stadig med samme begrundelse (jf. ovenfor) og under hensyntagen til de ændringer af standardkontrakterne, som Kommissionen havde krævet forud for vedtagelsen af den anfægtede beslutning (ændringerne omfattede: afskaffelse af rent kvantitative kriterier og klausuler, der begrænsede forhandlernes frihed til at videresælge produkterne til andre medlemmer af det selektive net, eller begrænsede forhandlerens valgfrihed med hensyn til andre mærker, der kunne udbydes på hans salgssted, og udtrykkelig anerkendelse af forhandlerens frihed til uafhængig prisfastsættelse).
Since the contested decisionscontained no justification to that effect, the Court annulled them, so far asconcerned the disputed criterion, on the ground that their statement of reasonswas inadequate. By contrast, since the applicant had not established that therewere barriers preventing large retailers from engagingin the distribution ofluxury cosmeticsif their outlets were appropriatelyfitted out for the sale ofsuch products, the Court rejected the argument that, by the combinationof theselection criteria, its members were excluded a priori from their respectivenetworks.
Endelig forkastede Retten sagsøgerens argumentation om, at betingelserne i traktatens artikel 85, stk. 3, ikke var opfyldt i forhold til de aspekter af standardkontrakten, som Kommissionen anså for at falde ind under artikel 85, stk. 1 (bl.a. vedrørende proceduren for adgang til nettet, lagerforpligtelserne, det årlige mindsteindkøb,
The other argument put forward by the applicant that becausenetworks similar to those of the two manufacturers at issueexist, there is no
markedsføringen af nye produkter og samarbejdet med hensyn til reklamekampagner og salgsfremstød samt (i sag T-88/92) tilstedeværelsen af konkurrerende mærker på salgsstedet).
Finally,the Court rejected the applicant's arguments which sought to establish that theconditions of Article 85(3) had not beenmet as regards those aspects of thestandard-form contracts which the Commission had considered were caughtby Article S5(1) (concerning,in particular, the procedure for admission to thenetwork, stocks,the minimum amount of annualpurchases, the launch of newproducts and cooperation on advertisingand promotion and, in Case T-88192,the presence in outlets of competingbrands). brands).
Dommen af 8. oktober 1996 i sagen Compagnie maritime beige transports m.fl. mod Kommissionen (forenede sager T-24/93, T-25/93, T-26/93 og T-28/93, Sml.
Joined Cases T-24193, T-25193, T-26193and T-28193 Compagnie Maritime
II, s. 1201) drejer sig bl.a. om flere former for praksis, for hvilke Kommissionen havde pålagt sanktioner, da de udgjorde et misbrug af en dominerende stilling udført af virksomheder, der var medlemmer af en linjekonference. Een form for praksis var knyttet til en aftale mellem linjekonferencen og et tredjelands styringsorgan med ansvar for søfragt.
Belge Transportsand Others v Commission [1996] ECR II-1201 concern inparticular several practices which the Commission had penalisedas an abuse of a dominant position by undertakings which were members of a maritimeconference.
Denne aftale tillagde virksomhederne i konferencen enerettigheder inden for konferencens virksomhedsområde, men bestemte tillige, at der kunne ske undtagelser med begge parters udtrykkelige samtykke.
That agreement gave the undertakings which belonged tothe conference exclusive rights within the context of the field of action of theconference.
Retten stadfæstede ligeledes Kommissionens øvrige konklusioner, herunder navnlig, at den form for praksis, der benævnes aktionsskibe (benævnt »fighting ships« på grund af fravigelse af de gældende fragttakster med henblik på at opnå takster, der var identiske med eller lavere end taksterne hos den vigtigste uafhængige konkurrent, for skibe, som afgik på samme dag eller tilstødende dage), var uforenelig med artikel 86.
The Court also upheld the Commission's othercontentions, in particular those concerning the incompatibilitywith Article 86of practices known as "fighting ships" (alteringthe conference's freight rateswith respect to the rates in force so as to obtain rates identicalto or lower thanthose chargedby the main independent competitor for shipssailing on the sameor similar dates).
II, s. 921) annullerede Retten en kommissionsbeslutning om udenforstående virksomheders anvendelse af oplysninger, der var indeholdt i en meddelelse af klagepunkter.
The Court none the less found that certain aspects of the Commission'scriticism concerning the failure to cease such practices after the
Kommissionen havde på daværende tidspunkt navnlig anført, at oplysningerne i meddelelsen ikke måtte benyttes til retssager.
The Commission had pointed out to them, in particular, thatthe information therein should not be used in legal proceedings.
Efter forespørgsel fra de berørte udenforstående virksomheder meddelte Kommissionen dem ved den anfægtede beslutning, at denne begrænsning havde vist sig at være ubegrundet og følgelig var bortfaldet.
When askedsubsequently by the third parties concerned, the Commission had informedthem by means of the contested decision that that restriction appearedunfounded and was thereforeinoperative.
Sagsøgeren erfarede først nogle dage senere, at denne beslutning eksisterede.
It was not until some days later thatthe applicant learned of the existence of that decision.
Ifølge Retten angik beslutningen anvendelsen af de pågældende oplysninger i enhver retssag (og ikke blot i den i mellemtiden afsluttede procedure mellem sagsøgeren og de pågældende virksomheder).
According to the Court,it relatedto the use of such information in any legal proceedings (and not onlyin the proceedings between the applicant and the undertakings in question,which had meantimebeen concluded).
På grundlag af disse principper fandt Retten, at fællesskabsbestemmelserne om tavshedspligt (EFtraktatens artikel 214 og artikel 20, stk. 2, i forordning nr. 17) indebærer, at Kommissionen, når den modtager en anmodning fra udenforstående virksomheder, er forpligtet til at træffe alle de forholdsregler, der er nødvendige for, at der ikke gøres indgreb i de berørte virksomheders ret til beskyttelse af fortrolige oplysninger og forretningshemmeligheder. Det påhviler de nationale domstole at sikre beskyttelsen af denne ret.
So far as principles were concerned,the Court found that the Community provisions concerning professional secrecy(Article 2L4 of the EC Treaty and Article 20(2) of Regulation No 17) requirethe Commission, faced with a request such as that submitted by theundertakings in the present case, to take all necessary precautions to ensure thatthe entitlement of the undertakings concerned to protection of confidentialinformation and business secrets is not prejudiced.
I den konkrete sag havde Kommissionen tilsidesat sin tavshedspligt ved at undlade at give sagsøgeren lejlighed til at gøre sit synspunkt gældende vedrørende fremlæggelsen af de pågældende dokumenter under retssager og ved at undlade at træffe nogen foranstaltning med henblik på at beskytte forretningshemmelighederne og de fortrolige oplysninger, selv om de berørte banker havde anmodet den herom før og under høringen.
In the present case, the Commissionfailed in its obligation of professional secrecy by not giving the applicant anopportunity to state its view on the production in legal proceedings of thedocuments in question and by failing to take any measure designed to protectthe confidentiality of the information or business secrets of which, before and during the hearing,it requested protection.
Kommissionen skulle have truffet sådanne foranstaltninger, så meget mere som den havde tilsidesat sin pligt til — forud for fremsendelsen af meddelelsen af klagepunkter til de pågældende udenforstående virksomheder — at give sagsøgeren lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger derom, til at træffe en behørigt begrundet beslutning og til at meddele sagsøgerens demie beslutning.
The Commissionwas, a fortiori,required to take the precautions since it had failed in its duty to give the applicant an opportunity, prior to forwarding the statement of objections to thethird parties concerned, to state its views in that respect,to take a properlyreasoned decision and to make it known to the applicant.
Retten forkastede dog sagsøgerens synspunkt om, at en tilladelse til under nationale retssager at fremlægge oplysninger, der er indeholdt i en meddelelse af klagepunkter, udgør en tilsidesættelse af artikel 20, stk. 1, i forordning nr. 17 (som indeholder et forbud for Kommissionen og myndigheder, der lovligt er i besiddelse de pågældende oplysninger, mod at bruge oplysningerne til et andet formål end det tilsigtede).
The Courtnevertheless rejected the applicant's argument that in authorising the productionto the national courts of the information contained in a statement of objectionsinfringed Article 20(1) of Regulation No 17 (which prohibits the Commissionauthorities lawfully in possession of such information to use it for a purposeother than that for which it was sought).
Afslag herpå ville gøre indgreb i de rettigheder, som borgerne har i kraft af den direkte virkning af traktatens artikel 85, stk. 1, og artikel 86.
Disclosure of that kind of informationby parties in proceedings before a national court, for the purposes of such
fremlæggelse for en national domstol udgør ikke et indgreb i retten til kontradiktion under den administrative procedure.
proceedings, constitutes cooperation,as prescribed by Article 5 of the Treaty,between the Commission and the national courts and falls outside the scope of
I sagen Koelman mod Kommissionen (dom af 9.1.1996, sag T-575/93, Sml.
Regulation No 17. To refuse to do so would underminethe rights of litigantsderiving from the direct effect of Articles 85(1) and 86 of the Treaty.
II, s. 1) skulle Retten påkende et søgsmål rejst af en borger, der i sin egenskab af komponist havde indbragt en sag for Kommissionen vedrørende forskellige aftaler på ophavsretsområdet.
Thisconclusion does not conflict with the need to protect the business secrets of theundertaking concerned or its rights of defence in proceedings before nationalcourts, since it is for the national court to ensure such protection (see above).The rights of defence in an administrative procedure are not underminedby the production of documents to the national court.
Kommissionen afviste hans klage med den begrundelse, at aftalerne efter dens opfattelse opfyldte betingelserne for fritagelse efter EF-traktatens artikel 85, stk. 3.
In Case T-575193 Koelman v Commission [1996] ECR II-1, the Court wascalled upon to hear and determine an action brought by an individual who, in his capacity as an author, had lodged complaints with the Commissionconcerning several copyright agreements.The complaint was rejected by the Commission on the ground that thoseagreements satisfied the conditions forexemption referred to in Article 85(3) of the EC Treaty.
Til støtte for sin annullationspåstand havde sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen ikke havde ret til at henvise til denne bestemmelse uden først at have truffet en beslutning om fritagelse i medfør af samme bestemmelse, men Retten tog ikke dette anbringende til følge.
The argument putforward by the applicant in support of his action for annulment that the Commission could rely on those conditions only after it had adopted a decisionto exemptthe agreement was not accepted by the Court.
Det fulgte af fast praksis, at en klager ikke har ret til at kræve, at Kommissionen træffer en beslutning efter EF-traktatens artikel 189 om, hvorvidt der foreligger en overtrædelse af traktatens artikel 85.
According to settledcase-law, a complainant is not entitled to obtain from the Commission adecision within the meaning of Article 189 of the Treaty regarding theexistence or otherwise of an infringement of Article 85 thereof.
Kommissionens pligter er begrænset til en omhyggelig undersøgelse på grundlag af artikel 85 af de faktiske og retlige omstændigheder, som den har fået meddelelse om.
The Commission's obligations are limited to a careful examinationof the facts andpoints of law brought to its notice.
I forbindelse med, at Kommissionen angiver grundene til, at den omhyggelige undersøgelse ikke førte til, at den indledte en procedure til konstatering af en overtrædelse af traktatens artikel 85, kan den henvise til samtlige bestemmelser i den nævnte artikel, herunder bestemmelserne i stk. 3, uden at være forpligtet til at træffe en beslutning i den anledning eller til endeligt at tage stilling til, om de angivne aftaler eller former for praksis er forenelige med artikel 85, stk. 1.
However, by indicating the reasons forwhich careful examinationof the facts and points of law brought to its noticeby the complainant do not prompt it to initiatea procedure to establish whetherthere had been an infringement, it may contemplate all the provisions of that Article, including paragraph 3, without being required to adopt a decision tothat effect or even to rule definitively on the compatibility of those agreementswith Arricle 85(1).
Retten anførte, at selv om en sådan afgørelse om at afvise en klage udgør en anfægtelig retsakt, kan de vurderinger, som den indeholder, og som har samme juridiske værdi som administrative skrivelser (»comfort letters«), ikke være til hinder for, at en national retsinstans i givet fald erklærer de aftaler og former for praksis, der er klaget over, ugyldige i medfør af artikel 85, stk. 2, på grundlag af de for retten foreliggende oplysninger.
The Court stated that, although such a decision rejectinga compiaint constitutes a challengeable measure,the assessments it contains;having the same legal status as a "comfort letter", does notprevent a nationalcourt from declaring the agreementsand practices complained of to beautomatically void under Article 85(2) of the Treaty, having regard to theevidence before it.
De nationale retsinstanser kan dog tage hensyn til Kommissionens opfattelse som en faktisk omstændighed i sagen.
It ffIay, however, take into account, as a fact, theassessments made by the Commission.
Efter at have gennemgået sagsøgerens øvrige anbringender, navnlig vedrørende tilsidesættelse af artikel 85, stk. 3, frifandt Retten Kommissionen for annullationspåstanden og ligeledes for den af sagsøgeren nedlagte erstatningspåstand.
The Court, after examining the otherpleas in law put forward by the applicant alleging, in particular, infringementof Article 85(3) of the Treaty, dismissed his claim for annulment together withhis claim for compensation.
Der er iværksat appel ved Domstolen til prøvelse af denne dom.
An appeal has been brought against that judgmentbefore the Court of Justice.
På grundlag af en konklusion, hvorefter der forelå en aftale om eksportforbud mellem datterselskaberne under sagsøgeren — en producent af farmaceutiske produkter — og grossisterne i de to førstnævnte medlemsstater, blev det i den pågældende beslutning pålagt sagsøgeren dels at underrette grossisterne om, at det var tilladt at eksportere inden for Fællesskabet, dels at angive dette klart i de almindelige salgsbetingelser.
Having found that there was an agreement, relatingto the export prohibition, between the subsidiaries of the applicant, apharmaceutical products manufacturer, and wholesalers in the two States firstmentioned, the decision enjoined the applicant, first, to inform thosewholesalers that exportation was permitted within the Community and, second,to introduce into its applicable general conditions a statement to the sameeffect.
Efter at have gennemgået de faktiske omstændigheder i den konkrete sag (måden, hvorpå grossisterne havde opfattet sagsøgerens datterselskabers adfærd, den eventuelle antydning af stiltiende samtykke i det påståede eksportforbud fra grossisterne side og udvikling i parallelimporten i den pågældende periode) fastslog Rettens præsident, at sagsøgerens synspunkt om, at den påståede aftale ikke eksisterede, ikke umiddelbart savnede ethvert grundlag.
After analysingthe facts of the case (the way in which the wholesalersperceived the conductof the applicant's subsidiaries, any indicationsof tacitconsent on their part to the alleged export prohibition and to the trend to parallel importation during the period under consideration), the President of the Court of First Instance concluded that the applicant's argument that the allegedagreement did not exist was not at first sight manifestly unfounded.
Efter præsidentens opfattelse var uopsættelighedsbetingelsen ligeledes opfyldt.
Thecondition as to urgency was also fulfilled.
For det første berørte den anfægtede beslutning sagsøgerens frihed til at fastsætte sin forretningspolitik, eller den skabte i det mindste usikkerhed med hensyn til sagsøgerens frihed til at fastlægge demie politik i en situation, hvor sagsøgeren på grund af myndighedernes indgreb ikke var herre over sine priser i eksportlandene.
First, the contested decisionaffected the applicant's freedom to define its commercial policy or created, atleast, uncertainty as to independence in defining its business policy incircumstances in which it did not have control over prices in the exportingcountries as a result of action by the official authorities.
For det andet kunne det forhold, at sagsøgerens datterselskab i importlandet kunne være nødt til at sænke sine priser i dette land for at undgå en mærkbar stigning i parallelimporten, medføre uoprettelige indtægtstab for datterselskabet, fratage dets lægemiddelafdeling sit økonomiske grundlag og føre til afskedigelse af adskillige medarbejdere.
Secondly, thesubsidiary's need in the importing country to reduceprices there in order toavoid a significant growth in parallel imports could involve a large andirrecoverable drop in its profits, deprive its pharmaceuticalbranch of itseconomic base and lead to the dismissal of many employees.
Det tab, som muligvis ville følge af, at den pågældende beslutning trådte i kraft omgående, stod ikke i rimeligt forhold til de øvrige relevante interesser.
Such damagelikely to be caused to the applicant by immediate implementation of theprovision in question would be disproportionate in relation to the other interestsin play.