natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Påstand om, at Kommissionens beslutning af 17. februar 1992 om en procedure i henhold til EØF-Traktatens artikel 85 er absolut ugyldig, subsidiært, at den annulleres - aftale om udveksling af oplysninger om indregistrering af landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige
Declaration of non-existence or, in the alternative, annulment of the Commission Decision of 17 February 1992 concerning application of Article 85 of the EEC Treaty - UK Agricultural Tractor Registration Exchange Agreement
Se sag T-34/92
See Case T-34/92
Originalsprog: fransk Redaktionen afsluttet den 15. maj 1992.
Original version: French. Completed on 15 May 1992.
ARBEJDET VED DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS DOMSTOL
THE PROCEEDINGS OF THE COURT OF JUSTICE AND COURT OF FIRST INSTANCE OF THE EUROPEAN COMHUNITIES
Sag C-360/89 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik Fri bevægelighed for personer Sag C-45/90 A. Paletta m.fl. mod Brennet A.G. Fri bevægelighed for personer Sag C-287/91 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Italienske Republik Fiskale bestemmelser Sag C-246/90 Parma Handelsgesellschaft mbH mod Hauptzollamt Bad Reichenhall Landbrug Sag C-318/90 Hauptzollamt Mannheim mod Boehringer Mannheim GmbH Frie varebevægelser Sag C-157/90 Infortec - Projectos e Consultadoria, Lda., mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Socialpolitik
Infortec - Projectos e Consultadoria, Lda ν Commission of the European Communities Social policy
3.6.1992 "Fri bevægelighed for personer ­ fri udveksling af tjenesteydelser ­ ind­gåelse af offentlige bygge­ og anlægskontrakter" (Domstolens plenum)
Commission of the European Communities ν Italian Republic 3 June 1992 (Free movement of persons - Freedom to provide services - Conclusion of public works contracts) (Full Court)
Ved stævning indleveret den 28. november 1989 havde Kommissionen anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik med vedtagelsen af lov nr. 80/87 om særlige regler for fremskyndelse af udførelsen af offentlige arbejder ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til EØF­Traktatens artikel 59 og Rådets direktiv 71/305/EØF.
By application lodged at the Court on 28 November 1989, the Commission brought an action for a declaration that, by enacting Law No 80/87 laying down special provisions for accelerating the completion of public works, the Italian Republic had failed to fulfil its obligations under Article 59 of the EEC Treaty and Council Directive 71/305/EEC
Domstolen fastslog i denne sag først, at den omstændighed, at en del arbej­der i medfør af artikel 2, stk. 1, i lov nr. 80/87 alene er forbeholdt virksomheder med hjemsted i den region, hvor arbejdet udføres, udgør en forskelsbehandling af virksomheder etableret i de øvrige medlemsstater.
The fact that Article 2(1) of Law 80/87 reserved a proportion of public works to sub-contractors whose registered offices were in the region where the works were to be carried out constituted discrimination against undertakings established in other Member States.
Selv om heller ikke virksomheder, der er etableret i Italien, og hvis hjem­sted ligger uden for den pågældende region, efter nævnte bestemmelse kan udføre disse arbejder, måtte det fastslås, at samtlige de virksomheder, der begunstiges af bestemmelsen, er italienske virksomheder.
Whilst it was true that that provision also excluded from that proportion of such works Italian undertakings established outside that region, the fact remained that all the sub-contractors favoured by the provision were Italian.
Domstolen fastslog dernæst om artikel 3, stk. 3, i lov nr. 80/87, at for­trinsstillingen efter denne bestemmelse ved valget af de virksomheder, der opfordres til at afgive bud, der udgør en fordel for de midlertidige sam­menslutninger og konsortier, som lokale virksomheder deltager i, udgør en restriktion for den fri udveksling af tjenesteydelser.
The Court stated with regard to Article 3(3) of Law No 80/87 that the preference which it accorded in the choice of undertakings invited to tender, benefiting joint ventures and consortia in which local undertakings were involved, constituted a restriction on the freedom to provide services.
Ifølge Domstolen begunstiger denne bestemmelse, uanset at den anvendes uden forskel på italienske og udenlandske selskaber, således væsentligst selska­ber etableret i Italien, for så vidt som disse virksomheder har langt stør­re chance for at drive deres hovedvirksomhed i den region i Italien, hvor arbejderne udføres, end virksomheder, der er etableret i de øvrige medlems­stater.
Although that provision applied without distinction to all Italian and foreign companies, it essentially favoured undertakings established in Italy, since such undertakings were much more likely to carry on their main activity in the region of Italy where the works were to be executed than were undertakings established in other Member States.
Den Italienske Republik har med vedtagelsen af lov nr. 80/87 om sær lige regler for fremskyndelse af udførelsen af offentlige arbejder tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i medfør af EØF-Traktatens artikel 59 samt direktiv 71/305/EØF.
The Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Article 59 of the EEC Treaty by enacting Law 80/87 laying down special provisions for accelerating the completion of public works.
I øvrigt afholder hver part sine omkostninger."
As regards the other half, the parties shall bear their own costs".
(Præjudiciel) "Fri bevægelighed for personer - social sikring - anerkendelse af uarbejdsdygtighed" (Domstolens plenum)
The questions were raised in proceedings brought by four Italian nationals against their employer, Brennet AG, which is established in Germany, concerning its refusal to continue paying the plaintiffs' wages, in accordance with the relevant German legislation, after they became unfit for work.
Ved kendelse af 31. januar 1990, der indgik til Domstolen den 21. februar 1990, havde Arbeitsgericht Lörrach forelagt en række præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 18 i Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71.
The plaintiffs reported their illness during leave granted to them by Brennet and therefore the latter refused to pay them their wages on the ground that it did not consider itself bound by medical findings made abroad, the veracity of which it had serious reasons for doubting.
Spørgsmålene var blevet rejst under en sag, som fire italienske statsborgere har anlagt mod deres arbejdsgiver, Brennet A.G., et tysk selskab, idet sagsøgte havde nægtet fortsat at udbetale sagsøgerne løn i overensstemmelse med den tyske lovgivning herom, efter at de angiveligt var blevet uarbejdsdygtige. dygtige.
The plaintiffs appealed against that decision, contending that since Brennet had not availed itself of the right granted to it by Regulation No 574/72 to have them examined by a doctor of its choice, it was bound, in fact and in law, by the medical findings of the institution of their place of residence concerning the inception and duration of their incapacity for work.
Sagsøgerne anfægtede i sagen denne beslutning, idet de gjorde gældende, at da sagsøgte ikke havde udnyttet sin ret i henhold til forordning nr. 574/72 til at lade dem undersøge af en af sagsøgte selv udpeget læge, måtte selskabet såvel i henseende til faktum som til den retlige kvalificering være bundet af lægelige erklæringer fra bopælsstedets institution, hvorefter sagsøgerne havde været uarbejdsdygtige i en vis periode.
"Article 18 (IJ to (4) of Council Regulation (EEC) No. 574/72 of 21 March 1972 laying down the procedure for implementing Regulation (EEC) No. 1408/71 on the application of social security schemes to employed persons and their families moving within the Community must be interpreted as meaning that the competent institution, even where it is the employer and not a social security institution, is bound in law and in fact by the medical findings made by the institution of the place of residence or the place where the person concerned is staying as regards the commencement and duration of the incapacity where it does not have that person examined by a doctor of its own choice, as is permitted by Article 18 (5)."
Generaladvokat Claus Gulmann fremsatte forslag til afgørelse for Domstolens plenum den 21. november 1991.
Mr Advocate General Mischo delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 4 June 1992.
Han foreslog heri følgende besvarelse:
He proposed the following ruling:
Ved stævning indgivet den 15. november 1991 havde Kommissionen anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik ikke har over holdt sine forpligtelser i henhold til Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF.
By application lodged on 15 November 1992, the Commission sought from the Court a declaration that the Italian Republic had failed to fulfil its obligations under the Eighth Council Directive (79/1072/EEC).
Kommissionen anførte, at tilbagebetaling af merværdiafgift i henhold til det nævnte direktiv skal finde sted inden seks måneder efter indgivelsen af ansøgningen tillige med alle de dokumenter, som er nødvendige for at behandle den.
The Commission observed that, under the abovementioned directive, VAT must be reimbursed within six months after the date of presentation of the application, accompanied by all the requisite supporting documents.
Til trods for, at direktivet var gennemført i italiensk ret, fastslog Kommissionen, at fristerne for tilbagebetaling af merværdiafgiften til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i Den Italienske Republik, i realiteten nu udgør 36 måneder med stigende tendens.
However, even though the directive had been transposed into Italian law, the Commission had established that the time taken to reimburse VAT to taxable persons not established in Italy had in fact been extended to 36 months and was tending to become even longer.
Ifølge Kommissionen foreligger der en åbenbar tilsidesættelse af artikel 7, stk. 4, i det nævnte direktiv.
In its view, this constituted a clear case of infringement of Article 7(4) of the above directive.
Den Italienske Republik har ikke overholdt sine forpligtelser i hen hold til artikel 7, stk. 4, i Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF af 6. december 1979 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i ind landet, idet den har tilladt, at Ministero delle Finanze konsekvent undlader at overholde fristerne for tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet, og idet den ikke har grebet ind med henblik på lige fra begyndelsen at ophæve skadevirkningerne heraf for fællesskabsretten.
By allowing the Ministry of Finance systematically to disregard the time-limits for refunds of value added tax to taxable persons not established in the territory of the country, without intervening from the outset to remove the consequent prejudice to Community law, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Article 7(4) of the Eighth Council Directive (79/1072/EEC) of 6 December 1979 on the harmonization of the laws of the Member States relating to turnover taxes -Arrangements for the refund of value added tax to taxable persons not established in the territory of the country.
Generaladvokat Claus Gulmann fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 6. maj 1992.
Mr Advocate General Claus Gulmann delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 6 Mav 1992.
Han foreslog Domstolen at afsige dom i overensstemmelse med Kommissionens påstand.
He proposed that the Court deliver a judgment in the terms suggested by the Commission.
Disse spørgsmål var blevet rejst under en sag mellem de ovennævnte parter vedrørende en udligningsafgift, som Hauptzollamt havde afkrævet selskabet Parma i henhold til den nævnte forordning.
The questions were raised in proceedings between the above parties concerning a countervailing charge required of Parma mbh by the Hauptzollamt under that regulation.
Parma havde bragt forskellige partier af en vare benævnt dampede surkirse­bær, indført fra Jugoslavien, i fri omsætning.
Parma had released for free circulation various consignments of a product described as "stewed Morello cherries", imported from Yugoslavia.
Hauptzollamt fandt, at der var tale om "surkirsebær i sukkerlage", for hvilke mindsteprisen ikke var blevet overholdt, og fastsatte udligningsaf­gifterne for de forskellige varepartier og opkrævede i alt et samlet beløb på 67.638,14 DM.
Taking the view that they were "Morello cherries in syrup", for which the minimum price had not been observed, the Hauptzollamt levied countervailing charges on the various batches of goods in a total amount of DM 67 638.14.
Parma anlagde sag til prøvelse af denne afgørelse og gjorde gældende, at man ikke havde indført surkirsebær i sukkerlage, men surkirsebær i vand. Selskabet præciserede herved, at surkirsebær i sukkerlage ifølge forordning nr. 1626/85 var surkirsebær, som var blevet tilsat sukkerlage for at kon­servere dem.
Parma appealed against that decision, contending that it had imported not Morello cherries in syrup but Morello cherries in water.
Parma gjorde desuden gældende, at der ved beregningen af mindsteprisen kun skulle tages hensyn til surkirsebærrenes egenvægt, idet vandets vægt ikke kunne tages i betragtning ved beregningen af surkirsebær­renes vægt, men kun ved beregningen af emballagens vægt.
Parma also contended that, in order to determine the minimum price, it was necessary to refer only to the weight of the cherries themselves and that the weight of the water could not be taken into account to calculate the weight of the cherries but only that of the packing.
Artikel 1, stk. 1, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1626/85 af 14. juni 1985 om beskyttelsesforanstaltninger over for indførsel af visse surkirsebær som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 1712/85 af 21. juni 1985 og ændring af den engelske, græske, italien­ske, nederlandske og tyske udgave af forordning (EØF) nr. 1626/85 skal fortolkes således, at surkirsebær i en væske, som er opstået ved opvarmning af surkirsebær i vand, og som derved udviser et sukkerind­hold på mere end 9%, i henhold til forordning nr. 1626/85 skal anses for 'surkirsebær i sukkerlage' og derfor henhøre under positionerne 20.06 Β II, a) 8 og 20.06 Β II b) 8 i Den Fælles Toldtarif.
Article 1(1) of Commission Regulation (EEC) No 1626/85 of 14 June 1985 on protective measures applicable to imports of certain Morello cherries, as amended by Commission Regulation (EEC) No 1712/85 of 21 June 1985 amending the German, Greek, English, French, Italian and Dutch versions of Regulation (EEC) No 1626/85, is to be interpreted as meaning that Morello cherries in a liquid derived from heating them in water and which for that reason has a sugar content greater than 9% must be classified as 'Morello cherries in syrup' within the meaning of Regulation No 1626/85 and consequent!y fall under tariff subheadings 20.06.B.II.a.8 and 20.06.B.II.b.8 of the Common Customs Tariff.
Artikel 1, stk. 1, i forordning nr. 1626/85 skal fortolkes således, at surkirsebærrenes vægt indklusive sukkerlagens vægt skal lægges til grund ved beregningen af mindsteprisen ved indførsel af surkirsebær i sukkerlage."
Article 1(1) of Regulation (EEC) No 1626/85 is to be interpreted as meaning that the minimum price for imports of Morello cherries in syrup must be calculated on the basis of the combined weight of the Morello cherries and the syrup."
Artikel 1, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 1626/85, ændret ved forord ning (EØF) nr. 1712/85, skal fortolkes således, at surkirsebærrenes vægt inklusive sukkerlagens vægt skal lægges til grund ved beregningen af mindsteprisen ved indførsel af surkirsebær i sukkerlage."
Artide 2(1) of Regulation (EEC) No 1626/85, as amended by Regulation No 1712/85, is to be interpreted as meaning that it is necessary, in order to calculate the minimum import price for Morello cherries in syrup, to refer to the weight of the cherries including the syrup."
3.6.1992 (Præjudiciel) "Frie varebevægelser - Fælles Toldtarif - usteriliseret serum fra kalvefostre" (Fjerde Afdeling)
By order of 25 September 1990, which was received at the Court on 22 October 1990, the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) referred to the Court for a preliminary ruling a question on the Common Customs Tariff (CCT) classification of "unsterile calf foetus serum".
Ved kendelse af 25. september 1990, indgået til Domstolen den 22. oktober s.a., havde Bundesfinanzhof forelagt et præjudicielt spørgsmål om tarifering af "usteriliseret serum fra kalvefostre" i Den Fælles Toldtarif (FTT).
The question was raised in proceedings between the above parties concerning the tariff classification of the product in question, which had been imported by Boehringer from nonmember countries.
Spørgsmålet var blevet rejst under en sag mellem de ovennævnte parter angående tarifering af det pågældende produkt, som Boehringer havde importeret fra tredjelande.
Initially, the Hauptzollamt had classified the product under CCT sub­heading 05.15 Β and therefore declared it free of customs duties.
I begyndelsen havde Hauptzollamt tariferet varerne under pos. 05.15 B i FTT og havde følgelig fritaget dem for told.
The Hauptzollamt changed its view and classified the goods under tariff heading 38.16 and therefore required after clearance the sum of DM 47 810.95 in respect of customs duties.
Efter at Hauptzollamt havde ændret opfattelse og henført varerne under pos.
The product at issue did not display those characteristics.
38.16 i FTT, efteropkrævede det i konsekvens heraf 47.810,95 DM i told.
Unsterile calf foetus serum was the liquid part of the blood of unborn or new-born calves.
Domstolen bemærkede, at varer henhørende under pos. 38.16 skal frembyde følgende karakteristika: Det skal være kemiske produkter, der tillige er blevet underkastet en særlig behandling, således at de kan anvendes til dyrkning af mikroorganismer.
With a view to verifying whether the product in question fell within CCT heading 05.15, it had to be borne in mind that that heading, which does not require that the products classified under it should have undergone any preparation, included "products of animal origin not otherwise mentioned or included; dead animals under chapters 1 or 3 not fit for human consumption".
Da usteriliseret serum fra kalvefostre er et animalsk produkt, der ikke er tariferet andetsteds, henhører det under denne position.
Unsterile calf foetus serum, being a product of animal origin not mentioned or included elsewhere, falls within that tariff sub-heading.
Denne tarifering bekræftes af Toldsamarbejdsrådets Forklarende Bemærkninger til Nomenklaturen, hvorefter denne position omfatter blod af dyr, også spiseligt, flydende eller tørret.
That classification was confirmed by the explanatory note of the Customs Co-operation Council, according to which that heading included the blood of livestock, whether or not edible and whether liquid or dried.
"Rådets forordning (EØF) nr. 3300/81 af 16. november 1981 om ændring af forordning (EØF) nr. 950/68 om Den Fælles Toldtarif skal fortolkes således, at usteriliseret serum fra kalvefostre ikke henhører under position 38.16, men under position 05.15 B i Den Fælles Toldtarif."
"Council Regulation No 3300/81 of 16 November 1981, amending Regulation No 950/68 on the Common Customs Tariff, must be interpreted as meaning that unsterile calf foetus serum falls not under CCT tariff heading 38.16 but under sub-heading 05.15 B."
Generaladvokat Marco Darmon fremsatte forslag til afgørelse for Fjerde Afdeling den 26. februar 1992.
Mr Advocate General Marco Oarmon delivered his Opinion at the sitting of the Fourth Chamber on 26 February 1992.
Den Fælles Toldtarif, som affattet ved Rådets forordning (EØF) nr. 3300/81 af 16. november 1981, skal fortolkes således, at serum fra kalvefostre ikke henhører under position 38.16.
The Common Customs Tariff, as laid down in Council Regulation No 3300/81 of 16 November 1981, must be interpreted as meaning that unsterile calf foetus serum does not fall within tariff heading 38.16;
Et sådant produkt henhører under position 05.15 B."
A product of that kind falls within sub-heading 05.15 B."
Sag C-157/90: Infortec - Projectos e Consultadoria, Lda., mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
On completion of the training, Infortec submitted to DAFSE a final application for payment of the balance due, which was certified as factually and mathematically correct by the Portuguese Republic.
4.6.1992 "Socialpolitik - Den Europæiske Socialfond - annullationssøgsmål til prøvelse af nedsættelse af oprindelig bevilget tilskud" (Anden Afdeling)
However, after examining the application, the Commission noted certain noneligible expenses and decided to reduce the amount of assistance originally granted by the Fund.
Departementet for Anliggender Vedrørende Den Europæiske Socialfond (DAFSE) i Lissabon havde på vegne af Den Portugisiske Republik og til fordel for en gruppe virksomheder, som omfattede Infortec, indgivet ansøgning om tilskud fra Fonden til en uddannelsesforanstaltning.
In its first submission, based on the infringement of essential procedural requirements, Infortec contended that the Commission, in breach of Article 6 of Council Regulation (EEC) No 2950/83, failed to hear the views of the Member State concerned before adopting the contested decision.
Domstolen fastslog, at det var ubestridt, at Kommissionen ikke inden vedtagelsen af den anfægtede beslutning havde givet Den Portugisiske Republik lejlighed til at fremkomme med sine bemærkninger, og således havde tilsidesat den klare forpligtelse, som påhviler den i henhold til førnævnte bestemmelse.
It was not disputed that the Commission did not, before adopting the contested decision, give the Portuguese Republic an opportunity to submit its observations, thus infringing the obligation clearly imposed on it by that provision.
Det fremgår af Domstolens faste praksis, at da den pågældende medlemsstat har en central placering og påtager sig et betydeligt ansvar ved indgivelsen af ansøgninger om og kontrollen med tilskud til uddannelsesforanstaltninger, er dens mulighed før at fremkomme med sine bemærkninger, før der træffes en endelig beslutning om nedsættelse, en væsentlig formforskrift, hvis tilsidesættelse medfører, at den anfægtede beslutning er ugyldig.
The Court had consistently held that, in view of the Member States' central role and the seriousness of the responsibilities assumed by them in preparation for and verification of the financing of training activities, the opportunity to be granted to Member States to submit their observations before the adoption of a final decision constituted an essential procedural requirement and any infringement thereof rendered the contested decision void.
Kommissionens beslutning, hvorefter udgifter til et beløb af 10.474.033 ESC vedrørende den til Den Europæiske Socialfond indgivne ansøgning om tilskud nr. 87.0889/P3 ikke fandtes tilskudsberettigede, annulleres.
The Commission decision declaring noneligible expenses in an amount of 10 474 033 Portuguese escudos in connection with application for assistance No 87.0889/P3, submitted to the European Social Fund, is annulled.
Generaladvokat Marco Darmon fremsatte forslag til afgørelse for Anden Afdeling den 25. februar 1992.
Social policy - European Social Fund - Application for annulment of the decision reducing the financial assistance initially granted) (Second Chamber)
"annullation af de beslutninger om nedsættelse af tilskud fra Den Europæiske Socialfond, som Kommissionen har truffet den 7. september 1989 med hen syn til ansøgning om tilskud nr. 87.0889/P3, der blev meddelt selskabet Infortec ved skrivelse af 9. marts 1990, samt at den sagsøgte institution tilpligtes at betale sagens omkostninger."
By application lodged on 8 June 1990, the company Consorgan sought annulment of the decision reducing the financial assistance initially granted to it by the European Social Fund (ESF) for a training project.