natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Som det fremgår af den appellerede kendelses præmis 64, bemærkede Rettens præsident imidlertid, at der ved vurderingen af, om det appellerende selskab kunne tilvejebringe den omtvistede garanti, skulle der tillige tages hensyn til den
However, the view was taken that, when assessing the appellant's ability to provide the bank guarantee, account had also to be taken of the group of undertakings to which it belonged, directly or indirectly, bearing in mind both the
DSR-SENATOR LINES MOD KOMMISSIONEN koncern, som selskabet direkte eller indirekte indgik i, idet der herved dels skulle tages hensyn til den offentlige interesse, som knytter sig til gennemførelsen af Kommissionens beslutninger, dels til de fordele, som for selskabsdeltagerne kunne flyde af selskabets eventuelt konkurrencebegrænsende adfærd.
DSR-SENATOR LINES V COMMISSION public interest attaching to implementation of Commission decisions and the potential advantages which might accrue for a company's shareholders from its anti-competitive conduct (paragraph 64).
10 Det fremgår i den forbindelse af den anfægtede kendelses præmis 65-69, at appellanten ikke havde fremført omstændigheder, hvorved det måtte anses for godtgjort, at Hanjin, som appellanten er et 80%-ejet datterselskab af, og som beslutning 1999/243 også var rettet til, ikke kunne bistå appellanten med henblik på at stille den garanti, Kommissionen havde krævet.
10 It was concluded that the appellant had not adduced evidence capable of proving that Hanjin — an undertaking which holds an 80% stake in the appellant, its subsidiary, and which was also an addressee of Decision 1999/243 — was not in a position to assist it for the purpose of providing the guarantee required by the Commission (paragraphs 65 to 69).
11 Navnlig fandtes den omstændighed, at anpartshaverne i det appellerende selskab, herunder Hanjin, klart havde givet udtryk for, at de ikke ønskede at støtte det appellerende selskab, ikke at være et bevis på, at de var forhindret i at gøre det.
11 In particular, the fact that the appellant's shareholders, including Hanjin, had clearly stated that they did not intend to support the appellant did not prove that they were prevented from so doing.
Tværtimod havde Kommissionen ifølge kendelsen fremlagt oplysninger med henblik på at godtgøre, at Hanjin havde haft gode økonomiske resultater i 1998 og også forventede et overskud i regnskabsåret 1999, hvilket appellanten ikke reelt havde bestridt.
On the contrary, evidence produced by the Commission, which the appellant made no serious attempt to dispute, indicated that Hanjin's performance in 1998 had been healthy, as was its financial forecast for 1999.
12 Da betingelsen om uopsættelighed således ikke fandtes at være opfyldt, blev begæringen om udsættelse af gennemførelsen ikke taget til følge, hvorved det fandtes ufornødent at behandle de øvrige anbringender og argumenter, appel lanten havde fremført til støtte herfor.
12 On the ground that the condition relating to urgency had not therefore been satisfied, the application for interim relief was dismissed and the other pleas and arguments put forward by the appellant in support thereof were not considered.
13 Det appellerende selskab har indledningsvis anført, at det som følge af den anfægtede kendelse en tredje gang rettede henvendelse til sine anpartshavere med
13 By way of a preliminary point, the appellant states that, following the order under appeal, it submitted to its shareholders a third request for assistance in providing
14 Med det første anbringende har appellanten anført, at Rettens præsident fandt, at appellanten ikke havde ført bevis for, at en af selskabets tre anpartshavere var »forhindret« i at bistå appellanten, og således har anlagt en fejlagtig fortolkning af betingelsen om uopsættelighed og heraf med urette udledt, at appellanten ikke havde godtgjort, at der var risiko for et alvorligt og uopretteligt tab.
14 The first plea in law raised by the appellant is that, in relying on the fact that the appellant had failed to show that one of its three shareholders was 'prevented' from offering it assistance, the President of the Court of First Instance misinterpreted the condition relating to urgency and wrongly concluded that a risk of serious and irreparable damage had not been established.
Opfyldelsen af den betingelse, Rettens præsident havde opstillet, afhang således ikke af appellantens vilje.
In reality, satisfaction of the condition required by the President of the Court of First Instance lies outside the appellant's control.
15 Ifølge det appellerende selskab er det ikke afgørende, om anpartshaverne kan bistå selskabet, men derimod, om selskabet har gjort alt, hvad der med rimelighed kunne forventes fra dets side med henblik på at opnå deres bistand.
15 According to the appellant, the relevant question is not whether its shareholders are in a position to provide assistance but rather whether it, the appellant, has done everything that might reasonably be expected of it to procure such assistance.
16 Det er imidlertid ikke bestridt, at appellanten ikke råder over nogen midler, hverken retlige eller moralske, til at kræve nogen form for bistand fra sine anpartshaveres side.
16 It is not disputed that the appellant has no means whatsoever, legal or even moral, to extract any form of assistance from its shareholders.
Deres beslutning er rent kommerciel og afhænger af deres gode vilje.
Theirs is a commercial decision to be taken by each shareholder as it sees fit.
17 Det i kendelsen anlagte ræsonnement bygger ifølge appellanten på den formodning, at en af anpartshaverne, nærmere bestemt Hanjin, kunne træde
17 Moreover, the reasoning of the President of the Court of First Instance rests on the presumption that only one of the shareholders — Hanjin — is in a position to
DSR-SENATOR LINES MOD KOMMISSIONEN til. Dette kan man imidlertid ikke forestille sig, såfremt de øvrige anpartshavere ikke bidrager på tilsvarende måde.
DSR-SENATOR LINES V COMMISSION assist, whereas such assistance is unlikely in the absence of similar contributions from the other shareholders.
18 Appellanten har tilføjet, at der ikke er nogen holdepunkter for den i den anfægtede kendelses præmis 69 indeholdte bemærkning om, at »Hanjin's økonomiske situation findes umiddelbart at være tilstrækkelig sund til, at Hanjin må antages at være i stand til at yde sagsøgeren afgørende støtte«.
18 Furthermore, the appellant contests as wholly unsubstantiated the statement in paragraph 69 of the order under appeal that 'Hanjin is prima facie in a sufficiently healthy position for the conclusion to be drawn that it would be able to provide the applicant with decisive assistance'.
Tværtimod fremgår det af den anfægtede kendelses præmis 41, at appellanten har fremlagt oplysninger for Retten, hvorved det må anses for godtgjort, at Hanjin har økonomiske problemer.
It is clear from paragraph 41 that, on the contrary, the appellant had produced evidence to the Court establishing Hanjin's financial difficulties.
Appellanten har i denne forbindelse også henvist til en rapport af 16. september 1999, der er vedlagt som bilag til appelskriftet.
On that point, the appellant also refers to a report dated 16 September 1999 appended to its appeal.
Denne rapport, der er udarbejdet af professor Tae-Woo Lee fra Koreas Søfartsuniversitet, belyser de økonomiske problemer, Hanjin står overfor.
This report, prepared by Professor Tae-Woo Lee of Korea Maritime University, brings to light Hanjin's financial difficulties.
19 Appellanten har endvidere anført, at de fem kendelser, der er nævnt i den anfægtede kendelses præmis 64, ikke er relevante med henblik på den foreliggende sag, eftersom der i de pågældende sager ikke var tale om situationer, hvor sagsøgerne, som det er tilfældet i den foreliggende sag, klart havde godtgjort, at de havde anmodet om bistand fra deres aktionærer, og at aktionærerne udtrykkeligt havde afvist at yde en sådan bistand.
19 The appellant adds that the five orders referred to in paragraph 64 of the order under appeal have no bearing here since, by contrast with the present case, they did not concern situations in which the applicants had clearly showed that they had requested assistance from their shareholders and that those requests had been expressly rejected.
I øvrigt drejede de fleste af de nævnte sager sig om 100%-ejede datterselskaber, og der var ingen tvivl med hensyn til hovedaktionærens økonomiske situation.
Moreover, those cases concerned mostly wholly-owned subsidiaries and there were no doubts as to the financial capacity of the main shareholder.
Appellanten har navnlig fremhævet, at de pågældende kendelser enten ikke indeholder nogen oplysninger om de faktiske omstændigheder, der var karakteristiske for de pågældende sager, eller også er de afsagt i sager, der udviser visse forskelle i forhold til appellantens situation.
Either the orders in question provide no information as to the facts characterising those cases or the cases to which they relate have features distinguishing them from the appellant's situation.
20 Appellanten har endvidere påpeget, at det praktisk taget er umuligt at bevise, at anpartshaverne er »forhindret« i at bistå appellanten, som herved berøves sin ret til en foreløbig domstolsbeskyttelse.
20 According to the appellant, it is in practice impossible to prove that its shareholders are 'prevented' from assisting it; as a result, the appellant is deprived of access to interim relief.
Et sådant kriterium medfører da også
Such a criterion also entails discrimination between
21 Appellanten har desuden anført, at det synspunkt, der er anlagt i den anfægtede kendelse, i præmis 64, med urette er begrundet med »de fordele, som for selskabsdeltagere kan flyde af selskabets konkurrencebegrænsende adfærd«.
21 The appellant adds that the position adopted in the order under appeal is erroneously justified by 'the potential advantages which might accrue for a company's shareholder from its anti-competitive conduct' (paragraph 64).
Synspunktet, som er ensbetydende med, at koncernen pålægges ansvaret for overtrædelsen, er i særlig grad ubegrundet i den foreliggende sag, idet Hanjin selv i henhold til beslutning 1999/243 er blevet pålagt en særskilt bøde på 20 630 000 EUR.
That approach, which amounts to holding the group responsible for the infringement, is particularly unfair in the present case, since Decision 1999/243 imposed a separate fine on Hanjin in the amount of EUR 20 630 000.
Det ræsonnement, der er anlagt i den anfægtede kendelse, og hvorved der opstilles en betingelse, der er umulig at opfylde, er en tilsidesættelse af grundlæggende rettigheder som f.eks. uskyldsformodningen, retten til domstolsprøvelse, retten til kontradiktion og retten til en retfærdig rettergang.
By setting a condition impossible to satisfy, the reasoning adopted in the order under appeal infringes a number of fundamental rights: the right to benefit from a presumption of innocence; the right to a judicial remedy; rights of defence; and the right to a fair hearing.
Appellanten har i denne forbindelse gjort gældende, at de bøder, der pålægges i henhold til Fællesskabets konkurrenceregler, har karakter af strafsanktioner, hvilket må forudsætte en fuldstændig retslig prøvelse.
Fines imposed under Community competition law have a criminal law character and as such must be amenable to full judicial review.
Appellanten har herved henvist til retssystemerne i flere medlemsstater, hvorefter beslutninger, hvorved der pålægges strafsanktioner, bl.a. inden for konkurrenceretten, konsekvent ikke gennemføres, således at enhver form for uoprettelige følger undgås for den, der er idømt en sanktion, uden at hans sag formelt er blevet prøvet ved en uafhængig retsinstans.
On that point, the appellant refers to a number of Member States where the law provides for the automatic suspension of decisions imposing penalties, inter alia in the field of competition law, in order to prevent any irreversible consequences for a person on whom such a penalty has been imposed but whose case has not yet been formally heard by an independent court or tribunal.
Appellanten har ligeledes påpeget, at som følge af de kriterier, der er lagt til grund i den anfægtede kendelse, går den ud over sagsgenstanden i hovedsagen, idet udsættelsen i henhold til kendelsen gøres betinget af en adgang til økonomiske ressourcer, som ikke er sagsgenstand i hovedsagen, eftersom anpartshaverne ikke hæfter for betalingen af den bøde, appellanten er blevet pålagt.
The appellant maintains also that, by virtue of the criteria applied, the order under appeal exceeds the scope of the action in the main proceedings since it makes the grant of suspension conditional upon access to financial resources extraneous to the main dispute, the shareholders not being liable for payment of the fine imposed on the appellant.
Endelig er det ræsonnement, der er anvendt i den anfægtede kendelse, ifølge appellanten i strid med det grundlæggende princip, hvorefter virksomhederne frit kan vælge den retlige form for udøvelsen af deres aktiviteter.
Lastly, the reasoning adopted in the order under appeal is contrary to the essential principle that undertakings are free to choose the legal form under which they intend to conduct their business.
Kommissionen har heroverfor anført, at det ræsonnement, der er anlagt i den anfægtede kendelse, er i overensstemmelse med såvel Domstolens som Rettens faste praksis, som appellanten i øvrigt ikke har bestridt over for Rettens præsident, hvilket kan rejse tvivl med hensyn til, om anbringendet kan påkendes under appellen.
The Commission, on the other hand, maintains that the reasoning adopted in the order under appeal is consistent with the established caselaw of both the Court of Justice and the Court of First Instance. Moreover, the fact that the appellant did not challenge that caselaw in the proceedings before the President of the Court of First Instance casts doubt on the admissibility of this plea at the appellate stage.
Kommissionen har ligeledes afvist de sondringer, appellanten har forsøgt at foretage mellem sin egen situation og de situationer, der var baggrunden for de kendelser fra Domstolen og Retten, der er omtalt i den anfægtede kendelse.
The Commission also challenges the attempts made by the appellant to distinguish its own case from those relating to the orders of the Court of Justice and the Court of First Instance cited in the order under appeal.
Navnlig er argumentet om, at anpartshavernes udtrykkelige afslag på at bistå den berørte virksomhed er tilstrækkeligt til, at muligheden for en sådan bistand ikke kan tages i betragtning af den instans, der behandler sagen om foreløbige forholdsregler, ubegrundet.
In particular, there is no basis for the argument that the mere fact that shareholders expressly refuse to assist the undertaking concerned precludes the judge hearing an application for interim relief from taking the possibility of such assistance into account.
Ifølge Kommissionen er det åbenbart, at i modsat fald ville alle anpartshavere konsekvent indtage en afvisende holdning.
Clearly, if there were any truth in that argument, shareholders would refuse assistance as a matter of course.
Kommissionen har endvidere påpeget, at det synspunkt, appellanten fastholder, er ensbetydende med, at Kommissionen og dermed skatteborgerne yder en kredit uden sikkerhed, og at virksomhedens ejer drager fordel af det fremtidige overskud, der fremkommer i kraft af virksomhedens aktiviteter.
According to the Commission, the appellant's argument amounts to requiring the Commission — hence the taxpayer — to extend unsecured credit to the company, leaving the owner free to reap any future benefit from its activities.
Forholdet bør tværtimod være det, at indtil Domstolen eller Retten eventuelt har annulleret eller nedsat bøden, er det ejeren, der, såfremt han ønsker det, må træffe de nødvendige forholdsregler med henblik på at sikre, at datterselskabet fortsat kan fungere.
However, until such time as the fine has been annulled or reduced by the Court of Justice or the Court of First Instance, it is the owner, if it so wishes, that should take the necessary measures to ensure that the subsidiary can continue to operate.
Kommissionen har endvidere anført, at i et tilfælde som det foreliggende ville den påståede alvorlige og uoprettelige skade — såfremt den opstod — ikke hidrøre fra den beslutning, der begæres udsat, men udelukkende bero på ejerens vilje, eftersom han kan undgå skaden, såfremt han ønsker det. Det er således kun,
The Commission contends that, in a case such as this, if the alleged serious and irreparable damage were to materialise, it would flow, not from the decision whose suspension is sought, but wholly from the attitude of the owner, which is in
Såfremt ejeren vælger at trække sin støtte til virksomheden tilbage, er der ifølge Kommissionen tale om ejerens eget valg, som er baseret på tvivl med hensyn til, om virksomheden er levedygtig.
If the owner chooses to withdraw its support from the undertaking, that is its own choice prompted by doubts as to the viability of the undertaking concerned.
Bøden og forpligtelsen til at stille en bankgaranti kan derfor ikke antages at være den egentlige grund til, at virksomheden eventuelt opløses.
Accordingly, should the undertaking enter into liquidation, the fine and the obligation to provide a bank guarantee cannot be regarded as the real cause.
Den umulighed, appellanten har henvist til, er således en følge af ejerens valg.
The impossibility pleaded by the appellant therefore results from the choice of the owner.
Når der i den anfægtede kendelse henvises til ejerens støtte til appellanten, går kendelsen ikke ud over genstanden for hovedsagen og rejser ikke tvivl med hensyn til det appellerende selskabs mulighed for frit at tilrettelægge sine aktiviteter, som det ønsker.
In referring to the owner's support of the appellant, the order under appeal in no way exceeds the scope of the main action; nor does it call in question the appellant's freedom to organise its business activities as it wishes.
Henvisningen til koncernens økonomiske situation medfører ikke en hæftelse fra ejerens side for så vidt angår bøden, men tjener udelukkende som grundlag for en vurdering af, om det er objektivt umuligt at stille en bankgaranti.
The reference to the group's financial situation does not imply any liability on the part of the owner as regards the fine; it is solely of assistance in determining whether the provision of a bank guarantee was in reality an objective impossibility.
31 Ifølge Kommissionen er lighedsprincippet heller ikke tilsidesat, idet det ræsonnement, der er anlagt i den anfægtede kendelse, netop tager hensyn til den berørte virksomheds faktiske situation.
31 Nor is there any breach of the principle of equal treatment, since the line of reasoning adopted in the order under appeal specifically takes into account the real situation of each undertaking concerned.
32 Endelig har Kommissionen anført, at appellanten ikke for Rettens præsident har fremført bevisligheder vedrørende Hanjin's økonomiske situation, bortset fra en artikel fra et tidsskrift, der blev fremlagt under retsmødet som svar på
32 Lastly, the Commission points out that the appellant declined to lead evidence before the President of the Court of First Instance concerning Hanjin's financial situation, with the sole exception of a press article produced at the hearing in
DSR-SENATOR LINES MOD KOMMISSIONEN omstændigheder, Kommissionen havde omtalt.
DSR-SENATOR LINES V COMMISSION response to evidence provided by the Commission.
De argumenter, der i appelleddet er fremført på det punkt, må derfor afvises. De er under alle omstændigheder ikke begrundede.
The arguments submitted on this point in these appeal proceedings are therefore inadmissible and, in any event, unfounded.
Appellanten har anført, at den interesseafvejning, der skal foretages ved afgørelsen af en begæring om foreløbige forholdsregler, og vurderingen af, om der er tale om uopsættelighed, ikke skal foretages hver for sig, men under ét.
According to the appellant, the balancing of the interests involved in an application for interim relief and the assessment of urgency are not separate exercises but must be carried out in conjunction.
Da der i den anfægtede kendelse ikke er foretaget nogen interesseafvejning, er kendelsen udtryk for en urigtig retsanvendelse og er utilstrækkeligt begrundet.
In so far as the President of the Court of First Instance did not address the balancing of interests, the order under appeal is vitiated by an error in law and rests on insufficient grounds.
En sådan interesseafvejning er navnlig på sin plads i den foreliggende sag.
The balancing of the interests concerned is particularly important in the present case.
Som følge af appellantens vanskelige økonomiske forhold vil Kommissionen ikke opnå, at bøden faktisk bliver betalt, hvilket rejser tvivl med hensyn til begrundelsen i den anfægtede kendelses præmis 64, hvori der henvises til »varetagelsen af Fællesskabets økonomiske interesser«.
Given the appellant's difficult financial situation, the Commission would not be able to secure payment of the fine, casting doubt on the reasoning in paragraph 64 of the order under appeal which refers to the public interest in seeing 'the Community's financial interests safeguarded'.
I øvrigt vil det ikke påvirke de øvrige berørte parters interesser, såfremt begæringen om udsættelse tages til følge, idet der ikke er tale om nogen risiko for den offentlige sundhed eller for noget andet tilsvarende, generelt hensyn, hvorimod det vil være ødelæggende for alle de bestræbelser, appellanten har udfoldet, og have alvorlige følger, bl.a. for appellantens ansatte, såfremt begæringen ikke tages til følge.
Furthermore, a decision to grant suspension would not negatively affect the interests of any other concerned parties, in the absence of any risk to public health or other similar general interests, whereas a refusal would mean that all the appellant's efforts had been in vain and would have particularly serious consequences for its employees.
Appellanten har herved henvist til artikel 127, stk. 2, EF, hvorefter »målsætningen om et højt beskæftigelsesniveau skal tages med i overvejelserne ved udformningen og gennemførelsen af Fællesskabets politikker og aktiviteter«.
On that point, the appellant refers to Article 127(2) EC, which states that '[t]he objective of a high level of employment shall be taken into consideration in the formulation and implementation of Community policies and activities'.
Ifølge appellanten vil det også have følger for bestående transportvirksomheder, for skibsejere og for hele det internationale marked for befragtning af containerskibe, såfremt det appellerende selskab går konkurs.
Bank ruptcy would also affect existing liner services, shipowning companies and the worldwide container market.
Heroverfor har Kommissionen påpeget, at Rettens præsident ikke var forpligtet til at foretage en afvejning af de involverede interesser, eftersom
In response, the Commission states that the President of the Court of First Instance was not required to balance the interests concerned because he had
Ifølge appellanten er det en fejl, at Rettens præsident ikke har taget stilling til de andre mulige foranstaltninger, der kunne tilgodese Kommissionens interesser og samtidig sikre appellantens rettigheder.
According to the appellant, the President of the Court of First Instance erred in failing to consider alternative measures which could answer the Commission's needs while respecting the rights of the appellant.
Det appellerende selskab har herved henvist til det forslag, det fremsatte over for Kommissionen ved skrivelse af 1. juni 1999, og som Rettens præsident ikke har taget stilling til i forbindelse med interesseafvejningen.
On this point the appellant refers to the proposal which it had made to the Commission by letter of 1 June 1999 and which the President did not examine in the context of balancing the interests.