natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Fællesskabsrettens enhed og ensartede anvendelse kræver, at en forordning, med­mindre andet udtrykkeligt er bestemt, træder i kraft på samme dato i alle medlemssta­terne uden hensyn til forsinkelser, som måtte opstå trods de bestræbelser, der skal sikre en hurtig fordeling af Tidende i hele Fællesskabet
The unity and uniform application of Community law require that, save as otherwise expressly provided, a regulation should enter into force on the same date in all the Member States, regardless of any delays which may arise in spite of efforts to ensure rapid distribution of the Offidal Journal throughout the Community.
EØF­traktatens artikel 191 skal fortolkes således, at en forordning, medmindre andet bevises, skal anses for offentliggjort inden for hele Fællesskabet på den dato, der er anført på det nummer af De Europæiske Fællesskabers Tidende, som indehol­der teksten til denne forordning.«
Article 191 of the EEC Treaty must be interpreted to mean that, in the absence of evidence to the contrary, a regulation is to be regarded as published throughout the Community on the date borne by the issue of the Official Journal containing the text of that regulation."
Jfr. tilsvarende: — dom af 31. marts 1977: sag 88/76, Exportation des sucres/Kommbsionen, Sml.
See also : — Judgment of 31 March 1977, Case 88/76, Exportation des Sucres ν Commh­sion, [1977] ECR 709, 726 (Opinion: Reischl, p.
1977, s. 709, 726 (Forslag: Reischl, s. 727), og — dom af 12. december 1979: sag 12/79, Wagner/Kommbsionen, Sml. 1979, s. 3657, 3670 (Forslag: Warner, s. 3673).
727) — Judgment of 12 December 1979, Case 12/79, Hans-Otto Wagner ν Commh­sion, [1979] ECR 3657, 3670 (Opinion: Warner, p. 3673).
EØF ­ INSTITUTIONERNES RETSAKTER ­ DIREKTIVER
EEC - MEASURES ADOPTED BY THE INSTITUTIONS - DIRECTIVES
Gennemførelsesfristens ufravigelighed
Binding nature of time-limits for implementation
EØF ­ INSTITUTIONERNES RETSAKTER ­ DIREKTIVER
EEC ­ MEASURES ADOPTED BY THE INSTITUTIONS ­ DIRECTIVES
1. »Ifølge traktatens artikel 189, stk. 3, tilkommer det medlemsstaterne at vælge eg­nede former og midler med henblik på at tillægge direktivets [nr. 68/360] bestemmel­ser virkning på deres område, enten ved udstedelse af særlige love eller administra­tive forskrifter eller ved anvendelse af egnede bestemmelser i deres almindelige lov­givning vedrørende kontrol med udlændinge.«
"Under the third paragraph of Article 189 of the Treaty it is for the Member States to choose the form and methods to implement the provisions of the directive [No 68/360] in their territory either by the adoption of a spedai law or regulations or by the application of appropriate provisions of their general regulations on aliens."
Jfr. tilsvarende: Dom af 6. maj 1980: sag 152/79, Lee/Landbrugsministeriet, Sml. 1980, s. 1495, 1507 (Forslag: Warner, s. 1510).
See also: Judgment of 6 May 1980, Case 152/79, Lee ν Minhter for Agriculture, [1980] ECR 1495, 1507 (Opinion: Warner, p. 1510).
3. »Den omstændighed, at en medlemsstat har gennemført et direktivs bestemmelser i sin interne retsorden inden udløbet af direktivets tidsfrist, kan ikke få virkning for andre medlemsstater.«
"If one Member State has incorporated the provisions of a directive into its inter­nal legal order before the end of the period prescribed therein, that fact cannot pro­duce any effect with regard to other Member States."
4. »Da ... et direktiv efter sin natur kun forpligter medlemsstaterne, kan private ikke påberåbe sig grundsætningen om 'berettiget forventning' inden udløbet af dets gennemførelsesfrist.«
4. "... since a directive by its nature imposes obligations only on Member States, it is not possible for an individual to plead the principle of 'legitimate expectation' be­fore the expiry of the period prescribed for its implementation."
Jfr. tilsvarende: — dom af 7. februar 1979: sag 136/78, Anklagemyndigheden/Auer, Sml. 1979, s. 437, 451 (Forslag: Warner, s. 452), og
See also: — Judgment of 7 February 1979, Case 136/78, Ministère Public ν Auer, [1979] ECR 437, 451 (Opinion: Warner, p.452)
EØF ­ INSTITUTIONERNES RETSAKTER ­ DIREKTIVER dom af 12. juli 1979, sag 244/78, Union laitière normande/French Dairy Far­mers, Sml. 1979, s. 2663, 2683 f. (Forslag: Mayras, s. 2685).
EEC ­ MEASURES ADOPTED BY THE INSTITUTIONS ­ DIRECTIVES
Det er væsentligt, at hver medlemsstat gennemfører direktiver på en måde, som fuldt ud opfylder kravene om, at den retstilstand, som tilsigtes med direktiverne, skal være klar og sikker af hensyn til de fabrikanter, som er etableret i de øvrige medlems­stater. En simpel forvaltningspraksis, som ifølge sagens natur frit kan ændres af for­valtningen, og som ikke er tilstrækkeligt kendt, kan ikke anses for at udgøre en gyldif opfyldelse af den forpligtelse, som i henhold til EØF­traktatens artikel 189 påhvile de medlemsstater, direktiverne er rettet til.
It is essential that each Member State should implement directives in a way which fully meets the requirements of clarity and certainty in the legal situations which di­rectives seek to bring about, for the benefit of traders established in other Member States.
1980, s. 1473, Smdrg 1, jfr. s. 1486 (Forslag: Reischl, s. 1490).
1486 (Opinion: Reischl, p. 1490).
1. »Domstolen har ... tidligere ... udtalt, at selv om forordninger i medfør af arti­kel 189 er umiddelbart gældende, og som følge heraf i sig selv er egnede til at have direkte virkning, følger det ikke heraf, at andre af de i denne artikel nævnte retsakter aldrig kan have tilsvarende virkning.
1. "...the Court has already said ... that if, by virtue of the provisions of Arti­cle 189, regulations are directly applicable and, consequently, may by their very na­ture have direct effects, it does not follow from this that other categories of acts men­tioned in that article can never have similar effects.
Det ville være uforeneligt med den bindende virkning, som artikel 189 tillægger di­rektivet, principielt at udelukke, at den forpligtelse, som det pålægger, aldrig kan på­beråbes af de berørte personer.
It would be incompatible with the binding effect attributed to a directive by Arti­cle 189 to exclude, in principle, the possibility that the obligation which it imposes may be invoked by those concerned.
Især i de tilfælde, hvor fællesskabsmyndighederne ved et direktiv har pålagt med­lemsstaterne en bestemt fremgangsmåde, ville den tilsigtede virkning af en sådan rets­akt formindskes, såfremt de retsundergivne var forhindret i at påberåbe sig den under retssager og de nationale domstole i at tage den i betragtning som en del af fælless­kabsretten.
In particular, where the Community authorities have, by directive, imposed on Member States the obligation to pursue a particular course of conduct, the useful ef­fect of such an act would be weakened if individuals were prevented from relying on it before their national courts and if the latter were prevented from taking it into con­sideration as an element of Community law.
Dette gælder navnlig, når den retsundergivne for den nationale domstol påberåber sig en bestemmelse i et direktiv, for at det kan efterprøves, om de kompetente natio­nale myndigheder under udøvelse af det valg, der tilkommer dem med hensyn til form og midler for direktivets gennemførelse, har holdt sig inden for de i direktivet af­stukne grænser for skønnet.«
This is especially so when the individual invokes a provision of a directive before a national court in order that the latter shall rule whether the competent national au­thorities, in exerdsing the choice which is left to them as to the form and the methods for implementing the directive, have kept within the limits as to their discretion set out in the directive."
2. »Domstolen har i flere afgørelser ... udtalt, at selv om forordningerne i medfør af bestemmelserne i artikel 189 er umiddelbart gældende, og følgelig efter deres natur er egnede til at skabe direkte virkning, så følger ikke heraf, at andre former for retsak­ter omhandlet i artiklen aldrig kan have lignende virkning.
2. "...the settled case-law of the Court ... lays down that whilst under Article 189 regulations are directly applicable and, consequently, by their nature capable of pro­ducing direct effects, that does not mean that other categories of acts covered by that article can never produce similar effects.
Det ville være uforeneligt med den bindende virkning, som artikel 189 tillægger et di­rektiv, principielt at udelukke, at den forpligtelse, det måtte indeholde, kan påberå­bes af de heraf berørte personer.
It would be incompatible with the binding effect which Article 189 ascribes to direc­tives to exclude on principle the possibility of the obligations imposed by them being relied on by persons concerned.
Især i tilfælde, hvor fællesskabsmyndighederne i form af et direktiv har pålagt med­lemsstaterne at gennemføre et bestemt forhold, ville den tilsigtede virkning af direkti­vet blive svækket, såfremt de retsundergivne var forhindret i at påberåbe sig det
Particularly in cases in which the Community authorities have, by means of directive, placed Member States under a duty to adopt a certain course of action, the effective­ness of such an act would be weakened if persons were prevented from relying on it
EØF ­ INSTITUTIONERNES RETSAKTER ­ DIREKTIVER under retssager, og de nationale domstole forhindret i at tage det i betragning som en del af fællesskabsretten.
EEC - MEASURES ADOPTED BY THE INSTITUTIONS - DIRECTIVES in legal proceedings and national courts prevented from taking it into consideration as an element of Community law.
Følgelig kan den medlemsstat, som ikke rettidigt har foretaget de i direktivet pålagte gennemførelsesforanstaltninger, ikke over for private henholde sig til, at den ikke har opfyldt direktivets forpligtelser.
Consequently a Member State which has not adopted the implementing measures re­quired by the directive in the prescribed periods may not rely, as against individuals, on its own failure to perform the obligations which the directive entails.
Heraf følger, at en national ret, for hvilken en retsundergiven, som har overholdt et direktivs bestemmelser, nedlægger påstand om tilsidesættelse af en national bestem­melse, der er uforenelig med det pågældende direktiv, som ikke er gennemført, i den interne retsorden på grund af statens forsømmelighed, må give vedkommende med­hold i den nedlagte påstand, såfremt den pågældende forpligtelse er ubetinget og til­strækkelig præcis.«
It follows that a national court requested by a person who has complied with the provisions of a directive not to apply a national provision incompatible with the di­rective not incorporated into the internal legal order of a defaulting Member State, must uphold that request if the obligation in question is unconditional and sufficient­ly precise."
Kun under særlige omstændigheder, især i det tilfælde, hvor en medlemsstat har undladt at træffe de nødvendige gennemførelsesforanstaltninger eller har truffet for­anstaltninger, som ikke er i overensstemmelse med et direktiv, har Domstolen aner­kendt, at de retsundergivne ved retten kan gøre et direktiv gældende mod en med­lemsstat, som ikke har efterkommet direktivet...
Only in specific circumstances, in particular where a Member State has failed to take the implementing measures required or has adopted measures which do not conform to a directive, has the Court of Justice recognized the right of persons affected thereby to rely in law on a directive as against a defaulting Member State...
Denne mindstegaranti, som følger af den bindende karakter af den forpligtelse, som pålægges medlemsstaterne ved di­rektiver i henhold til artikel 189, stk. 3, kan ikke berettige en medlemsstat til at und­lade rettidigt at træffe egnede foranstaltninger med henblik på at gennemføre hvert direktivs mål.«
This minimum guarantee arising from the binding nature of the obligation imposed on the Member States by the effect of the directives under the third para­graph of Article 189 cannot justify a Member State's absolving itself from taking in due time implementing measures sufficient to meet the purpose of each directive."
Β — 19.1.3, nr. 2 og 6 Β — 20.2.1, nr. 3
Β — 19.1.3, Nos 2 and 6 Β - 20.2.1, No 3
1. »... en medlemsstat ... kan [ikke] påberåbe sig bestemmelser, praksis eller forhold i sin interne retsorden som begrundelse for ikke at overholde forpligtelser eller frister i henhold til fællesskabsdirektiver.
1. "...a Member State may not plead provisions, practices or circumstances existing in its internal legal system in order to justify a failure to comply with the obligations and time-limits imposed by Community directives.
Det må derfor statueres, at Den italienske Republik ved ikke rettidigt at have vedtaget de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Rådets direktiv 75/324 af 20. maj 1975 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om aerosoler, har krænket en forpligtelse, der påhviler den i henhold til traktaten.«
It must accordingly be declared that by not adopting within the prescribed period the provisions necessary to comply with Coundl Directive No 75/324 of 20 May 1975, the Italian Republic has failed to fulfil an obligation under the Treaty."
1978, s. 1307, 1312 (Forslag: Reischl, s. 1313), — domme af 18. marts 1980: — sag 91/79, Kommissionen/Italien, Sml. 1980, s. 1099, 1106, og ­ sag 92/79, Kommissionen/Italien, Sml.
1313) — Judgments of 18 March 1980: — Case 91/79, Commission ν Italy, [1980] ECR 1099, 1106 - Case 92/79, Commission ν Italy, [1980] ECR 1115, 1122 (Opinion: Mayras, p. 1108)
1980, s. 1115, 1122 (Forslag: Mayras, s. 1108), og — dom af 6. maj 1980: sag 102/79, Kommbsionen/Belgien, Sml. 1980, s. 1473, 1487 f.
— Judgment of 6 May 1980, Case 102/79, Commhsion ν Belgium, [1980] ECR 1473, 1487 (Opinion: Reischl, p. 1490).
EØF ­ INSTITUTIONERNES RETSAKTER ­ BESLUTNINGER
EEC - MEASURES ADOPTED BY THE INSTITUTIONS - DECISIONS
Tilbagekaldelse — ophævelse
Revocation — repeal
Selv om en medlemsstat finder, at en kommissionsbeslutning strider mod trakta­tens regler, kan den ikke frakende beslutningen retlig eksistens.
Even if a Member State considers that a dedsion of the Commission is contrary to the rules of the Treaty, it may not act as though that dedsion were non-existent in law.
For at hindre, at medlemsstaterne tager sig selv til rette, giver traktaten, navnlig ved artiklerne 173 ff, mulighed for at indbringe enhver retskrænkelse fra institutionernes side for Domsto­len, således at en kommissionsbeslutning forbliver »bindende i alle enkeltheder« for den stat, som den er rettet til, jfr. artikel 189, stk. 4, indtil Domstolen måtte bestemme andet.
In order to prevent Member States from acting as judges in their own cause the Treaty provides them — in Article 173 et seq. — with the opportunity to refer to the Court any infringement of the law on the part of the institutions, so that a dedsion of the Commission remains "binding in its entirety" upon the State to which it is ad­dressed, as laid down by the fourth paragraph of Article 189, unless the Court deddes to the contrary.
Kendelse af 21. maj 1977: sag 31/77 R og 53/77 R, Kommissionen/Det forenede Kongerige, Sml. 1977, s.921, jfr. s. 924 (Forslag: Mayras, s.928).
Order of 21 May 1977, Cases 31/77 R and 53/77 R, Commhsion ν United Kingdom, [1977] ECR 921, cf. p. 924 (Opinion: Mayras, p. 928).
EØF ­ INSTTTUnONERNES RETSAKTER ­ BESLUTNINGER
EEC - MEASURES ADOPTED BY THE INSTITUTIONS - DECISIONS
1979, s. 867, Smdrg., jfr. s. 882 (Forslag: Reischl, s. 885).
882 (Opinion: Reischl, p. 885).
Dom af 9. marts 1978: sag 54/77, Herpels/Kommissionen, Sml. 1978, s. 585, 598 (Forslag: Mayras, s. 601).
Judgment of 9 March 1978, Case 54/77, Herpeh ν Commhsion, [1978] ECR 585, 599 (Opinion: Mayras, p. 602).
EØF ­ INSTITUTIONERNES RETSAKTER ­ BEGRUNDELSE
EEC ­ MEASURES ADOPTED BY THE INSTITUTIONS ­ STATEMENT OF REASONS
Det udgør ikke en tilsidesættelse af traktatens artikel 190, når en forordning i sin begrundelse savner en betragtning, som blot ville være af rent formel karakter.
The ommission from the statement of reasons on which a regulation is based of a recital whose inclusion would have been a mere formality does not constitute an infringement of Article 190 of the Treaty.
Dom af 20. oktober 1977: sag 29/77, Roquette/'Frankrig. Sml. 1977, s. 1835, jfr. s. 1842 (Forslag: Warner, s. 1845).
Judgment of 20 October 1977, Case 29/77, Roquette ν France, [1977] ECR 1835, cf. p.
Dom af 23. februar 1978: sag 92/77, An Bord Bainne/Landbrugsministeren, Sml. 1978, s. 497, 514 (Forslag: Mayras, s. 516).
Judgment of 23 February 1978, Case 92/77, An Bord Bainne ν Minhter for Agricul­ture, [1978] ECR497,515 (Opinion: Mayras, p. 517).
Når der ikke foreligger nogen udtrykkelig angivelse, må man gå ud fra, at opretholdelsen af den tidligere ordning støttes på de samme grun­de.
In the absence of an express indication it may be accepted that the retention of the previous rules is based on the same grounds.
3, jfr. s. 1257 (Forslag: Reischl, s. 1258).
1257 (Opinion: Reischl, p. 1259).
Det forhold, at begrundelsen for en forordning er ufuldstændig, betyder ikke, at traktatens artikel 190 er tilsidesat, når det af forordningens forfattere forfulgte for­mål kommer tilstrækkeligt klart til udtryk.
The fact that the statement of reasons on which a regulation is based is elliptical does not constitute an infringement of Article 190 of the Treaty if the intention of the authors of that measure is suffidently clear.
Begrundelsen af en forordning, hvor lakonisk den end måtte forekomme, skal undersøges og vurderes på baggrund af det samlede kompleks af regler, som forord­ningen indgår i.
Even though the statement of the reasons on which a regulation is based may be laconic, it must nevertheless be examined and assessed in the context of the whole of the rules of which the regulation in question forms an integral part.
1, jfr. s. 2071 (Forslag: Reischl, s. 2008).
2071 (Opinion: Reischl, p.2008).
Et afslag på et tilbud fra en virksomhed, som har deltaget i en licitation, der er den nødvendige følge af en beslutning om at indgå kontrakt med en anden virksom­hed, kræver ikke særskilt begrundelse.
The dedsion to reject the tender submitted by one undertaking which partici­pated in an invitation to tender is the necessary and inevitable consequence of the decision to award the contract to another undertaking and it is unnecessary sepa­rately to state reasons on which the former dedsion is based.
1978, s. 2215, jfr. s. 2233 (Forslag: Reischl, s. 2239).
2232 (Opinion: Reischl, p. 2239).
Når der er tale om en forordning, kan be­grundelsen begrænses til dels at angive den samlede situation, der har ført til dens vedtagelse, dels at nævne de almene formål, der skal opnås med den.
In the case of a regulation the preamble thereto may be confined to indicating the general situa­tion which led to its adoption and the general objectives which it is intended to achieve.
Det kan altså ikke kræves, at denne begrundelse i enkeltheder angiver de ofte talrige og komplice­rede omstændigheder, der har givet anledning til forordningens vedtagelse, og så meget desto mindre, at den giver en mere eller mindre fuldstændig teknisk bedøm­melse af disse omstændigheder.
Consequently it is not possible to require that it should set out the various facts, which are often very numerous and complex, on the basis of which the regula­tion was adopted, or a fortiori that it should provide a more or less complete evalua­tion of those facts.
»I overensstemmelse med Domstolens faste praksis må det ... anføres, at hvad angår generelle gennemførelsesakter, især forordninger, er kravene i traktatens arti­kel 190 opfyldt, når de angivne begrundelser giver en forklaring på det væsentlige i institutionernes foranstaltninger, og at man ikke kan kræve en særlig begrundelse til støtte for alle de enkeltheder, som en sådan foranstaltning kan bestå af, når disse falder inden for helhedens systematik.«
"... as the Court has repeatedly held in its decided cases, it should be stressed that, as far as concerns general acts, especially regulations, the requirements of Ar­ticle 190 of the Treaty are satisfied if the statement of reasons given explains in es­sence the measures taken by the institutions and that a specific statement of reasons in support of all the details which might be contained in such a measure cannot be re­quired, provided such details fall within the general scheme of the measures as a whole."
Dom af 12. juli 1979: sag 166/78, Italien/Rådet, Sml. 1979, s. 2575, 2597 (Forslag: Reischl, s. 2602). Jfr. tilsvarende: Dom af 22. marts 1979: sag 134/78, Danhuber/Bundesanstalt für landwirtschaftliche Marktordnung, Sml.
Judgment of 12 July 1979, Case 166/78, Italy ν Council, [1979] ECR 2575, 2597 (Opinion: Reischl, p. 2602). See also : Judgment of 22 March 1979, Case 134/78, Danhuber ν Bundesanstalt fir landwirt­schaftliche Marktordnung, [1979] ECR 1007,1013 (Opinion: Reischl, p. 1016).
Begrundelsespligten i traktatens artikel 190 er ikke overtrådt, hvis begrundelsen til en gennemførelsesforordning henviser til faktiske forhold, hvis enkeltheder der ikke redegøres for i denne forordnings begrundelse, men i begrundelsen til grund­forordningen.
The obligation to state reasons laid down in Article 190 of the Treaty is not breached if the statement of the reasons on which an implementing regulation is based refers to a factual situation the details of which are not contained in the state­
Dom af 27. september 1979: sag 230/78, Eridania/Land­ og skovbrugsminbteriet, Sml. 1979, s. 2749, Smdrg. 3, jfr. s. 2766 f. (Forslag: Warner, s. 2773).
Judgment of 27 September 1979, Case 230/78, Eridania ν Minhter for Agriculture and Forestry, [1979] ECR 2749, Summary, para.3, cf. p.
Som eksempler på tilfælde, hvor en forordnings begrundelse i relation til traktatens artikel 190 er blevet vurderet under hensyn til, at der var tale om en gennemførelses­forordning, der skal ses i sammenhæng med en grundforordning, der selv indehol­der en begrundelse, se:
For examples of cases in which the statement of reasons accompanying a regulation was appraised, under Article 190 of the Treaty, by taking account of the fact that the measure in question was an implementing regulation and so could not be dissociated from the basic regulation, which itself contained a statement of the reason on which it was based, see:
— Dom af 20. oktober 1977: sag 29/77 Roquette/Frankrig. Sml.
— Judgment of 20 October 1977, Case 29/77, Roquette ν France, [1977] ECR 1835, 1842 (Opinion: Warner, p. 1846)
1977, s. 1835, 1842 (Forslag: Warner, s. 1845). — Dom af 6. marts 1979: sag 92/78, Simmenthal/Kommbsionen, Sml. 1979, s. 777, 803 (Forslag: Reischl, s. 813). — Domme af 5. april 1979: — sag 151/77, Peber/Hauptzollamt Hamburg­Ericus. Sml. 1979, s. 1469, 1485 f, — sag 95/78, Dulciora/Amminbtrazione delle finanze dello Stato, Sml. 1979, s. 1549, 1563 f., og — sag 157/78, Trawigo/Hauptzollamt Aachen­Nord, Sml. 1979, s. 1657, 1667 f. (Forslag: Mayras, s. 1490).
— Judgment of 6 March 1979, Case 92/78, Simmenthal ν Commhsion, [1979]
En kommissionsbeslutning om kontrolundersøgelse i medfør af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17 er tilstrækkeligt begrundet, når den som krævet i bestemmelsen angiver kontrolundersøgelsens genstand og formål, tidspunktet for dens begyndelse, oplyser om de i artikel 15, stk. 1, litra c), og artikel 16, stk. 1, litra d), fastsatte sank­tioner samt om adgangen til at indbringe sagen for Domstolen.
A dedsion of the Commission ordering an investigation pursuant to Article 14(3) of Regulation No 17 carries a suffident statement of the reasons on which it is based if, as is required by that article, it specifies the subject­matter and the pur­pose of the investigation, appoints the date on which it is to begin and mentions the penalties provided for in Article 15 (1) (c) and 16 (1) (d) of Regulation No 17 and the right to have the dedsion reviewed by the Court of Justice.
Dom af 29. oktober 1980: foren, sager 209­215 og 218/78, Van Landewyck/Kom­missionen, Sml. 1980, s. 3125, 3244 (Forslag: Reischl, s. 3286).
Judgment of 29 October 1980, Joined Cases 209 to 215 and 218/78, Van Landewyck ν Commhsion, [1980] ECR 3125, 3244 (Opinion: Reischl, p.3286).
EØF ­ INSTITUTIONERNES RETSAKTER ­ ANVENDELSE I TID
EEC ­ MEASURES ADOPTED BY THE INSTITUTIONS ­ COMMENCEMENT