natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Rådet havde i svarskriftet gjort gældende, at Parlamentet ikke havde taget stilling til det spørgsmål, der var helt afgørende for sagens udfald, nemlig om udtrykket »træffe afgørelse« i artikel 175 kan fortolkes således, at det omfatter indførelsen af en fælles transportpolitik.
'act' key issue in the dispute, that is, whether the word as used in Article 175 could be interpreted as including the establishment of a common transport policy.
Rådet anførte, at proceduren i henhold til artikel 175 var indført med henblik på de tilfælde, hvor den pågældende institution er retligt forpligtet til at vedtage en bestemt retsakt, hvorimod bestemmelsen ikke egner sig som bedømmelsesgrundlag for de tilfælde, hvor der skal indføres et samlet system af foranstaltninger ved hjælp af en kompliceret lovgivningsprocedure.
The Council took the view that the procedure provided for in Article 175 was intended for cases where the institution in question was legally obliged to adopt a specific legal measure and that it was not well suited to resolving cases involvingthe establishment of a whole system of measures within the framework of a complex legislative process.
I henhold til artikel 176 har den institution, hvis »passivitet« er fastslået, pligt til »at gennemføre ... de foranstaltninger«, der er nødvendige til dommens opfyldelse.
According to Article 176 an institution which had failed to act
Ifølge Rådet havde sagsøgeren imidlertid på ingen måde oplyst, hvilke konkrete foranstaltninger Rådet angiveligt havde pådraget sig ansvar for ved ikke at gennemføre.
Court. The applicant had not however, indicated the precise measures which the
Domstolen anførte, at Parlamentet havde nedlagt to forskellige påstande: dels vedrørende undladelsen af at gennemføre en fælles transportpolitik samt fastsætte bindende rammer herfor, dels vedrørende Rådets undladelse af at træffe afgørelse vedrørende seksten forslag på transportområdet, som Kommissionen havde fremsat for Rådet.
The Parliament conceded that a common transport policy would probably not be adopted at a stroke but would have to be achieved by means of successive
Domstolen bemærkede, at det af Rådet rejste spørgsmål herefter alene drejede sig om, hvorvidt Parlamentet i sin første påstand i sagen have angivet de foranstaltninger.
'to measures. It considered it clear, however, that it was necessary act' one way or another in order to bring the requisite set of measures into being in accordance with a pre-determined plan.
Det fremgik af det anførte, at Parlamentets første påstand - selv om den skulle vise sig underbygget - kun ville kunne tages til følge i det omfang, den manglende fælles transportpolitik, som Rådet blev gjort ansvarlig for. skyldtes, at Rådet havde undladt at træffe foranstaltninger, hvis indhold kunne bestemmes tilstrækkeligt klart til. at de kunne individualiseres samt gøres til genstand for opfyldelse i henhold til artikel 176.
The Court noted that the Parliament had made two separate claims: oneconcerning the failure to establish a common transport policy and to lay down itsframework, and the other regarding the failure of the Council to act on f6
Den første påstand: undladelsen af at gennemføre en fælles transportpolitik
The issue raised by the Council was, in essence,whether in the present case the European Parliament, in describing in its first claim the measures which itcomplained the Council had failed to take, had done so with a degree of precisionwhich would make it possible for the Council to comply, pursuant to Article 176,with a judgment of the Court allowing that claim.
Den fælles transportpolitik i almindelighed
The common transport policy in general
Europa-Parlamentet anførte, at traktaten overlader Rådet et vidt skon med hensyn til indholdet af den fælles transportpolitik; men dette skøn måtte efter Parlamentets opfattelse begrænses i to henseender: for det første giver det ikke Rådet hjemmel til at forholde sig passivit. efter at de fristet', traktaten foreskriver, er udløbet, navnlig fristen i artikel 75. stk. 2; for det andet påhviler det Rådet at fastlægge et samlet system af principper som en fælles ramme, inden for hvilken det sikres, at der tages hensyn til alle de komplicerede økonomiske omstændigheder, der præger transporterhvervet.
The European Parliament recognized that the Treaty allowed the Council a widediscretion with regard to the content of the common transport policy. Thatdiscretion was however limited in two respects:first, it did not permit the Councilto ignore the time-limits laid down by the Treaty and in particular that in Article 75(2); secondly, the Council was required to lay down a common frameworkconsisting of a coherent set of principles, taking general account of all the cornplexeconomic factors at work in the transport sector.
De grundprincipper, som Rådet således burde have fastsat, skulle - stadig efter Parlamentets opfattelse - i det mindste opfylde visse mål og i hvert fald omfatte visse omrader.
In those circumstances,the Parliament maintained, the basic principles which the Council ought to have adopted should at least comply with certain objectives andcover certain areas.
Kommissionen anførte, at der fortsat er tale om væsentlige lakuner på samtlige de områder, der dækkes af den fælles transportpolitik, uanset de talrige forslag den har fremsat for Rådet igennem mere end tyve år.
The Commission stated that there were still serious lacunae in all areas of transportpolicy in spite of the numerous proposals submitted by it to the Council over aperiod of more than 20 years.
Kommissionen anførte i denne forbindelse, at de trufne foranstaltninger inden for landevejstransporten er utilstrækkelige, at de talrige kontrolforanstaltninger ved grænserne udgør en hindring, at jernbanernes regnskaber er utilfredsstillende reguleret, at der foreligger en væsentlig strukturelt betinget overkapacitet for så vidt angår transporten ad indre vandveje, samt at der så godt som fuldstændigt savnes en fællesskabsregulering af sø- og luftfarten.
It referred to the inadequacyof the measures takenregarding the transport of goods by road, the obstaclespresented by the largenumber of border controls, the unsatisfactory situation of railway accounts, thelarge structural overcapacity in transport by inland waterway and the almost totalabsence of Community action with regard to sea and air transport.
Rådet bestred ikke, at der foreligger de af Kommissionen anførte lakuner; imidlertid fremførte det en række argumenter til støtte for, at disse lakuner ikke var udtryk for, at Rådet havde undladt at handle, jfr. traktatens artikel 175.
The Council did not dispute the existence of the lacunae described by the Commission. However,itraised a number ofargumentsintended toshow thatthose lacunae could not be regarded as a failure to act for the purposes of Article175 of the Treaty.
Rådet henviste endvidere til de foranstaltninger, der allerede var gennemført på området, og som fremgik af den oversigt, der var tilstillet Parlamentet.
The Council went on to give details of the action it had already taken in this field, asummary of which had been supplied to the parliament.
Domstolen udtalte, at der uden videre kunne drages den konklusion, at det mellem parterne var ubestridt, at der endnu ikke var indført en samlet helhed af bestemmelser, der kan betegnes som en fælles transportpolitik som omhandlet i traktatens artikler 74 og 75.
The Court concluded from those arguments that the parties were in agreement thatthere was not yet a coherent set of rules which could be regarded as a commontransport policy within the meaning of Articles 74 and 75 of the Treaty.
Forklaringen på dette forhold kunne enten, som anført af Parlamentet, søges i den omstændighed, at der ikke findes en fælles ramme for gennemførelsen af en sådan politik, eller, som anført af Kommmissionen, i de væsentlige vanskeligheder, der fortsat findes på transportområdet, eller i den manglende gennemførelse af beslutningerne af 1965 og 1967 om fastsættelse af en tidsplan for arbejdet på dette område, eller endelig, som anført af den nederlandske regering, i de hindringer, der fortsat består for den frie udveksling af tjenesteydelser på transportområdet.
Thatconclusion could be based on the lack of a coherent framework for theimplementation of such a policy, referred to by the Parliament, the fact that themain problems in the field of transport remained unresolved, as the Commissionhad pointed out, the failure to abide by the 1965 and 1967d,ecisions establishing atimetable for action in the areal or the continued existence of obstaclesto thefreedom to provide services in relation to transport, as the Netherlands
Domstolen udtalte, at der i princippet måtte gives Rådet medhold i anbringendet om, at der tilkommer det et skøn.
The Council's argument that it had a discretion was, in principle, correct.
Således som traktaten er opbygget tilkommer det Rådet i overensstemmelse med dennes regler om fremgangsmåden at fastlægge målene for en fælles transportpolitik samt midlerne til gennemførelsen af denne.
According to the scheme of the Treaty it was for the Council, in accordance with the procedural rules laid down in the Treaty, to determine the objectives of and means for implementing a common transport policy.
Domstolen anførte endvidere, at det tilkommer Rådet at fastlægge de væsentlige hensyn i forbindelse med harmoniseringen af lovgivningerne og af den administrative praksis inden for det pågældende område samt at træffe bestemmelse om indholdet af en sådan harmonisering.
Similarly, it was for the Council to set priorities in the harmonization of legislation and administrative practices in this sector and to decide what matters such harmonization should cover.
Domstolen udtalte herefter, at den omstændighed, at der ikke, som påbudt i traktaten, er indført en fælles politik, ikke nødvendigvis i sig selv betyder, at der foreligger en passivitet af et så bestemt indhold, at den er undergivet Domstolens kontrol i henhold til artikel 175.
The absence of a common policy which the Treaty required to be brought into being was not necessarily a failure to act sufficiently specific in nature to form the subject of an action under Article I75.
Dette gjaldt også i den konkrete sag. selv om foranstaltningerne til gennemførelse af artikel 75 må videreføres uden afbrydelse for gradvist at kunne indføre en fælles transportpolitik, og selv om en væsentlig del af disse foranstaltninger i henhold til artikel 75. stk. 2, skulle være gennemført inden overgangsperiodens udløb.
That remark was applicable in this case notwithstanding the fact that progress towards the achievement of a common transport policy in accordance with ArticleT5 had to continue, or the fact that a substantial part of that work should have been completed before the end of the transitional period.
Den frie udveksling af tjenesteydelser inden for transportområdet
Freedom to provide services in the transport sector
Parlamentet og Kommissionen anførte, at bestemmelserne i henhold til artikel 75. stk. 1, litra a) og b). vedrørende fælles regler for international transport samt vedrørende de betingelser, under hvilke transportvirksomheder har adgang til at udføre interne transporter i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende, ikke alene skal vedtages inden for en bestemt frist, men tillige pålægger Rådet forpligtelser, der er tilstrækkeligt præcise til at give hjemmel for at statuere passivitet i henhold til traktatens artikel 175.
The Parliament and the Commission argued that not only did the provisions of Article 75 (1) (a) and (b) regarding the common rules applicable to international transport and the conditions under which non-resident carriers could operatetransport services within a Member State have to be adopted within a certainperiod but also imposed on the Council obligations sufficiently specific to becapable of being the subject of a finding of failure to act under Article 175 of the Treaty.
Begge institutioner anførte, at der består en snæver sammenhæng mellem de nævnte bestemmelser og den frie udveksling af tjenesteydelser, hvis gennemførelse er en af Fællesskabets vigtigste opgaver.
Both institutions emphasized the close relationship between thoseprovisions and the freedom to provide services, the achievement of which was one of the principal tasks of the Community.
af de bestemmelser, der foreskrives i artikel 75, stk. 1, litra a) og b).
Under Article 61 freedom to provide services in thetransport sector was to be achieved under the rules provided for by Article 75 (I)(a) and (b).
Ifølge Kommissionen tilsigter den pågældende bestemmelse at give Rådet en rimelig frist - der i givet fald strækker sig ud over overgangsperiodens udløb - til at gennemføre den frie udveksling af tjenesteydelser inden for transportområdet som led i en fælles politik.
That provision wasintended to give the Council an appropriateperiod,which might if necessary extend beyond the end of the transitional period, toachieve freedom to provide services in the transport sector within the framework ofa common policy.
Efter Kommissionens opfattelse kunne en sådan rimelig frist imidlertid ikke være ubegrænset, og mere end 15 år efter overgangsperiodens udløb måtte fristen være nær ved at udløbe.
The appropriate period could not however be extendedindefinitely and since more than 15 years had elapsed since the end of thetransitional period it should almost have reached its end.
Efter Kommissionens opfattelse burde Domstolen derfor i dommen fremhæve, på hvilket tidspunkt den rimelige frist i henhold til artikel 61 er udløbet.
In those circumstances,the Commission argued that in its judgment the Courtshouldindicate by way of a warning what was a reasonableperiod for the purposesof Article 61.
Domstolen bemærkede, at i henhold til artikel 61. stk. 1, er den frie udveksling af tjenesteydelser på transportområdet omfattet af bestemmelserne i afsnittet vedrørende transport.
The Court pointed out that Article 61 (1) provided that freedom to provide servicesin the field of transport was to be governedby the provisions of the Title relating totransport.
I henhold til traktaten skal princippet om den frie udveksling af tjenesteydelser (artiklerne 59 og 60) således gennemføres i forbindelse med indførelsen af den fælles transportpolitik og navnlig i forbindelse med fastsættelsen af de fælles regler for international transport samt af de betingelser, under hvilke transportvirksomheder har adgang til at udføre interne transporter i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende; begge disse forhold omhandles i artikel 75. stk. 1. litra a) og b). og omfatter nødvendigvis den frie udveksling af tjene steydelser.
According to the Treaty the application of the principles governingfreedom to provide services(Articles 59 and 60) was therefore to be achieved bythe implementation of the common transport policy and more particularly by theestablishment of common rules on international transport and the conditions underwhich non-resident carriers were permitted to operate transport services within a Member State, which rules and conditions were referred to in ArticleT5 (1) (a) and(b) and necessarily affected freedom to provide services.
Domstolen bemærkede, at Parlamentet, Kommissionen og den nederlandske regering med rette havde anført, at de forpligtelser, artikel 75. stk. 1. litra a) og b), pålægger Rådet, omfatter indførelsen af den frie udveksling af tjenesteydelser på transportområdet, samt at indholdet af denne forpligtelse fremgår klart af traktaten.
The Parliament, the Commission and the Netherlands Government had thereforerightly contended thatthe Council's obligations under Article75(1) (a) and(b)included the introduction of freedom to provide services in the transport sector',and that the scope of that obligation was clearly defined by the Treaty.
Det måtte herefter lægges til grund, at der i så henseende ikke tilkommer Rådet et frit skøn som inden for andre områder af den fælles transportpolitik.
It followed that in that regard the Council did not have the discretion which it hadin other areas of the common transport policy.
Domstolen bemærkede, at for så vidt som forpligtelserne i henhold til artikel 75, stk. 1. litra a) og b), omfatter gennemførelsen af den frie udveksling af tjenesteydelser, er de tilstrækkeligt præcise til, at Domstolen kan statuere passivitet i henhold til artikel 175. såfremt de ikke efterkommes.
In those circumstances theobligationslaid down by Article 75 (1) (a) and(b), in so far as they were intendedto establish freedom to provide services, were sufficiently precise for disregard ofthem to be the subject of a finding of failure to act under Article 175.The Councilwas required to extend freedom to provide services to the transport sector beforethe end of the transitional period under Article l5 (1). Since the Council had failed
Den anden påstand: undladelsen af at tage stillage til de seksten forslag fra Kommissionen
The second claim: Failure to take a decision on the 16 proposqls submitted by the Commission
Europa-Parlamentets anden påstand var, at Rådet havde undladt at træffe afgørelse om seksten forslag fra Kommissionen, der anførtes i stævningen.
The European Parliament's second claim concerned the Council's failure to take adecision regarding the 16 proposals of the Commission set out in the application.
Domstolen bemærkede, at for så vidt som forslagene i henhold til artikel 75, stk. 1. litra a) og b), havde til formål at bidrage til gennemførelsen af den frie udveksling af tjenestydelser på transportområdet, fulgte Rådets forpligtelser til at træffe afgørelse af den omstændighed, at der allerede var konstateret passivitet for Rådets vedkommmende. For så vidt som de omhandlede forslag ikke hvilede på den anførte hjemmel, måtte de betragtes som foranstaltninger, der supplerer de påbudte liberaliseringsforanstaltninger, og som Rådet derfor vedtager efter et frit skøn.
The Court held that in so far as the proposals based on Article 75 (1) (a) and (b)were intended to contribute to the achievement of freedom to provide services inthe transport sector, the Council's obligation to reach a decision thereon wasapparent from the above finding of the Court that the Council had failed to act.
Domstolen udtalte og bestemte:
The Court held that:
Rådet har i strid med traktaten undladt at gennemføre den fri udveksling af tjenesteydelser inden for internationale transporter samt undladt at fastsætte de betingelser, under hvilke transportvirksomheder har adgang til at udføre interne transporter i en medlemsstat, hvor de ikke er hjemmehørende.
In breach of the Treaty the Council has failed to ensure freedom to provideservices in the sphere of international transport and to lay down the conditionsunder which non-resident carriers may operate transport services in a Member
I øvrigt frifindes sagsøgte.
The remainder of the application is dismissed;
Hver part bærer sine omkostninger«.
The parties and interveners are ordered to bear their own costs.'
II — Afgørelser truffet af nationale domstole vedrørende fællesskabsretten
II - Decisions of national courts on Community law
Domstolens tjenestegrene søger i videst muligt omfang at få kendskab til fællesskabsretlige afgørelser truffet af nationale domstole.
The Court of Justice endeavours to obtain the fullest possible information ondecisions of national courts on Communitv law.
Oversigterne nedenfor omfatter de i de enkelte medlemsstater trufne afgørelser i perioden 1. juli 1983-30. juni 1985, som indgår i det kartotek, der føres af Domstolens biblioteks-, forsknings- og dokumentationsdirektorat.
The tables below show the number of national decisions, with a breakdown py Member State, delivered between 1 July1983 and 30 June 1985 entered inthecard-indexes maintained by the Library, Research and Documentation Directorateof the Court.
Oversigterne omfatter såvel afgørelser, der er truffet på grundlag af en af Domstolen afsagt dom vedrørende et præjudicielt spørgsmål, som andre afgørelser.
The decisions are included whether or not they were taken on thebasis of a preliminary ruling by the Court.
En særlig kolonne med overskriften »Bruxelles-konventionen« omfatter afgørelser vedrørende Konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager.
A separate column headed 'Rrussels Convention' contains the decisions on the Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement ofJudgments in Civil and Commercial Matters, which was signed in Brussels on 27September 1968.
Opmærksomheden henledes på. at oversigterne kun kan betragtes som vejledende, da det kartotek, de er udarbejdet efter, af naturlige årsager er ufuldstændigt.
It should be emphasized that the tables are only a guide as the card-indexes onwhich they are based are necessarily incomplete.
Trufne afgørelser vedrørende fællesskabsretten med undtagelse af Bruxelles­konventionen
Decisions on Community lawexcluding the Brussels Convention
Forbundsrepublikken Tyskland
Decisions on the Brussels Convention
) I oversigten er ikke medtaget afgørelser vedrørende meddelelse af fuldbyrdelses­påtegning ¡ medfør af konventionen.
'This table does notinclude decisions merelvauthorizinsenforcementunderthe Convention.Those decisions are includedinthe statistics app-earing in the Digesr of Community Casö-law. D series.
På grund af sin særlige status har Domstolen så at sige to funktioner, dels er den en domstol, dels er den en af de institutioner, som De europæiske Fællesskaber hviler på.
The Court of Justiceperforms by its very nature two functions: in the first place, itis a court of law and, secondly, it constitutes one of the institutional pillars of the European Community.
Justitskontoret er af vital betydning ikke blot for Domstolen som domsmyndighed, som det er tilfældet i samtlige medlemsstater, men også for administrationen af denne fællesskabsinstitution, hvilket navnlig fremgår af justitssekretærens arbejdsopgaver.
The Registry is both the focal point of the Court's activities, in keeping with themanner in which courts are organized in all the Member States, and also the nervecentre of the administration, as is particularly apparent from the tasks entrusted tothe Registrar.
Det store personale er beskæftiget med at udføre disse arbejdsopgaver under justitssekretærens ansvar.
Many members of staff are engaged in the performance of all those tasks under theauspices of the Registrar.
Justitssekretæren udnævnes af Domstolen for en periode af seks år og kan genudnævnes.
The Registrar is appointed by the Court for a term of six years which may berenewed.
På institutionsplan er han. under præsidentens tilsyn, ansvarlig for Domstolens administration, den økonomiske forvaltning og regnskaberne.
In institutional terms the Registrar is responsible,under the President's authority,for the administration of the Court, financial management and the accounts.The Registrar's powers and duties are of course very extensive.
Justitssekretærens kompetence inden for rammerne af Domstolens judicielle funktion er naturligvis særdeles vidtgående. Han har ansvaret for sagsakterne i de verserende sager, han følger sagsbehandlingen og sørger for forbindelsen mellem parternes repræsentanter og er ansvarlig for arkiverne.
He is responsible formaintaining the files of casespending, he follows the proceedings in cases broughtbefore the Court and deals with the representatives of the parties, and he isresponsible for the conservation of official records.
Det påhviler justitssekretæren at modtage, videregive og opbevare samtlige dokumenter, og han er ansvarlig for de forkyndelser, som skal foretages ifølge procesreglementet.
The Registrar is responsible forthe acceptance, transmission and custody of documents and for effecting suchservice as is provided for by the Rules of Procedure.
Endelig er justitssekretæren til stede under retsmøderne i Domstolens plenum og afdelingerne.
Finally, the Registrar attendsthesittings of the Court and of the Chambers.
En sådan arbejdsbyrde nødvendiggør nødvendigvis en delegation af arbejdsopgaverne.
It is clear that in order to cope with such a heavy workload, the Registrar mustdelegate certain tasks to other members of staff.