natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I denne forbindelse bemærkes, at det forslag fra Kommissionen, som Parlamentet blev hørt om, i artikel 1, stk. 1, indeholdt en bestemmelse om, at statsborgere fra de tredjelande, der var anført i bilaget til forordningen, havde pligt til at være i besiddelse af et visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser.
According to Article 1(2), until 30 June 1996 Member States were to decide whether to require visas of nationals of third countries not on the list referred to in paragraph (1).
Ifølge samme bestemmelses stk. 2 kunne medlemsstaterne indtil den 30. juni 1996 afgøre, om der skulle kræves visa for statsborgere fra tredjelande, som ikke var anført i bilag I. Inden nævnte dato skulle Rådet for hvert af disse lande træffe afgørelse om, om de skulle tilføjes på listen, eller om deres statsborgere skulle fritages for visumpligten.
Prior to that date, the Council was to decide either to add each of those countries to that list or to exempt its nationals from visa requirements.
Det må derfor fastlås, at den omstændighed, at Parlamentet ikke blev hørt på ny under den i EF-traktatens artikel 100 C fastlagte lovgivningsprocedure, udgør en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter, der må medføre, at forordningen annulleres.
Therefore, the fact that the Parliament was not consulted a second time in the legislative procedure provided for by Article 100c of the EC Treaty constitutes an infringement of essential procedural requirements which must entail annulment of the Regulation.
Opretholdelse af forordningens retsvirkninger
The Regulation, on the other hand, provides in Article 2(1) that the Member States are to determine the visa requirements for nationals of third countries not on the common list.
Rådet har i svarskriftet anmodet Domstolen om i tilfælde af annullation af forordningen at opretholde dennes retsvirkninger, indtil Rådet har udstedt nye bestemmelser.
In its defence, the Council asked the Court, in the event of the Regulation's annulment, to maintain its effects until the Council adopts new rules.
En sammenligning af Kommissionens forslag og forordningen viser, at efter forordningen gælder der ikke længere nogen frist som omhandlet i forslagets artikel 1, stk. 2, for medlemsstaternes fastlæggelse af de tredjelande, der ikke er anført på den fælles liste, og hvis statsborgere pålægges pligt til at være i besiddelse af et visum.
A comparison of the Commission proposal and the Regulation shows that, according to the Regulation, determination by the Member States of the third countries not on the common list whose nationals are obliged to obtain a visa is no longer subject to the time-limit in Article 1(2) of the proposal.
Denne anmodning skal imødekommes.
That request must be accepted.
Nødvendigheden af at undgå en afbrydelse i harmoniseringen af de nationale visumordninger og vigtige retssikkerhedsmæssige hensyn kan begrunde, at Domstolen udøver den kompetence, der udtrykkeligt er tillagt den ved EF-traktaten til midlertidigt at opretholde den annullerede forordnings virkninger, indtil Rådet har vedtaget en ny forordning.
The necessity to avoid any discontinuity in the harmonization of national rules on visas and weighty reasons of legal certainty justify exercise of the power expressly conferred on the Court by the EC Treaty provisionally to maintain the effects of an annulled regulation until the Council has adopted a new regulation.
Medlemsstaterne kan efter forordningen i et ikke nærmere angivet tidsrum opretholde deres egen liste over tredjelande, der ikke er opført på den fælles liste, og hvis statsborgere pålægges pligt til at være i besiddelse af et visum, mens det i Kommissionens forslag var bestemt, at der efter
Whereas after 30 June 1996 the Commission proposal provided only for a common list specifically designating the third countries whose nationals had to be in possession of a visa when crossing the Member State's external frontiers, the Regulation allows the Member States to maintain for an indefinite period their list of third countries not on the common list whose nationals are subject to visa requirements. Those
Rådet har dog pligt til inden for en rimelig frist at afhjælpe den begåede formfejl.
However, the Council is reminded that it is under a duty to put an end within a reasonable period to the infringement committed.
»1) Rådets forordning (EF) nr. 2317/95 af 25. september tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse medlemsstaternes ydre grænser, annulleres.
Council Regulation No 2317/95 of 25 September 1995 determining the third countries whose nationals must be in possession of visas when crossing the external borders of the Member States is annulled;
Retsvirkningerne af den annullerede forordning opretholdes, Europæiske Union har vedtaget nye bestemmelser på området.
The effects of the annulled Regulation are to be maintained until the Council of the European Union has adopted new legislation in the matter;
Generaladvokat N. Fennellv fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 20. marts 1997.
Advocate General N. Fennel» delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 20 March 1997.
•1) at annullere Rådets forordning (EF) nr. 2317/95 af 25. september 1995 om fastlæggelse af de tredjelande, hvis statsborgere skal være i besiddelse af visum ved passage af medlemsstaternes ydre grænser,
'(1) annul Council Regulation (EC) No 2317/95 of 25 September 1995 determining the third countries whose nationals must be in possession of visas when crossing the external borders of the Member States;
2) at fastslå, at retsvirkningerne af den annullerede forordning opretholdes, indtil Rådet har fastsat nye bestemmelser på området;
(2) declare that the effects of the annulled regulation shall be preserved until the Council has adopted new legislation in the matter,
3) at pålægge Rådet at betale sagens omkostninger;
(3) order the Council to pay the costs of the action;
4) at bestemme, at Den Franske Republik bærer sine egne omkostninger.«
(4) order the French Republic to bear its own costs.'
Sag C-151/96 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Irland Fri bevægelighed for personer
Case C-151/96 Commission of the European Communities ν Ireland Freedom of movement for persons
»Traktatbrud — registrering af andre skibe end fiskerfartøjer — betingelse om ejerens nationalitet· (Femte Afdeling) irske skibsregister til fartøjer, som helt eller delvis ejes af regeringen, en minister, en irsk statsborger eller en juridisk person efter irsk ret
It contends, however, that, as Irish law now stands, Community nationals may establish themselves in Ireland and operate from there a vessel registered in another Member State and that they have the same right of access to Irish ports as an Irish national who owns a vessel registered in Ireland.
Ved stævning indgivet til Domstolen den 6. maj 1996 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Irland ikke har overholdt de forpligtelser, der påhviler det i henhold til EF-traktatens artikel 6, 48, 52 og 58 samt artikel 7 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1251/70 af 29. juni 1970 og artikel 7 i Rådets direktiv 75/34/EØF af 17. december 1974, idet det har opretholdt love og administrativt fastsatte bestemmelser, som begrænser retten til at få andre fartøjer end fiskerfartøjer optaget i det
By application lodged at the Court on 6 May 1996, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by maintaining in force laws, regulations and administrative provisions limiting the right to register a vessel other than a fishing vessel in the Irish shipping register to a vessel which is owned in whole or in part by the Government, a Minister of State, an Irish citizen or an Irish body corporate, Ireland had failed to comply with Articles 6, 48, 52 and 58 of the EC Treaty, Article 7 of Commission Regulation (EEC) No 1251/70 of 29 June 1970 and Article 7 of Council Directive 75/34/EEC of 17 December 1974.
Irland har anerkendt, at det har pligt til at tillade registrering af handelsskibe og lystfartøjer, der tilhører statsborgere i andre medlemsstater eller juridiske personer, der er oprettet efter lovgivningen i andre medlemsstater, som er undergivet denne lovgivning, og som har deres hovedvirksomhed i en medlemsstat. Det har imidlertid gjort gældende, at en
As regards the admissibility of the action, it was only in its reasoned opinions that the Commission first complained that Irish legislation was contrary to Article 7 of Regulation No 1251/70 and Article 7 of Directive
Desuden er den irske lovgivning i strid med traktatens artikel 52 og 58, i det omfang den stiller krav om, at juridiske personer, der ejer skibe, skal være oprettet efter og undergivet irsk lovgivning, og at de skal have deres hovedvirksomhed i Irland, og i det omfang den derfor udelukker registrering eller drift af et skib fra en sekundær etablering som f.eks. et agentur, en filial eller et datterselskab.
Furthermore, Irish legislation is contrary to Articles 52 and 58 of the Treaty in so far as it requires legal persons owning vessels to be established under and subject to Irish law and to have their principal place of business in Ireland and, therefore, precludes registration or management of a vessel in the case of a secondary establishment such as an agency, branch or subsidiary.
Det fremgik imidlertid tilstrækkelig klart af åbningsskrivelserne, hvilket traktatbrud Irland blev beskyldt for, nemlig opretholdelse af visse bestemmelser i Mercantile Marine Aet, som ikke var forenelige med traktatens bestemmelser om fri bevægelighed for personer.
Nevertheless, the letters of formal notice identified to a sufficient extent the alleged failure by Ireland to fulfil its obligations, namely that it had retained certain provisions of the Mercantile Marine Act which were incompatible with the Treaty provisions relating to freedom of movement for persons.
Gennem disse skrivelser har den irske regering altså kunnet få oplysninger om arten af de klagepunkter, der blev rejst over for den, således at den fik mulighed for at forberede sit forsvar.
Those letters thus informed the Irish Government of the nature of the complaints against it and gave it the opportunity to submit its defence.
Heraf følger, at den foreliggende sag kan antages til realitetsbehandling, for så vidt som den vedrører en overtrædelse af artikel 7 i forordning nr. 1251/70 og artikel 7 i direktiv 75/34.
Accordingly, this action is admissible in so far as it relates to infringement of Article 7 of Regulation No 1251/70 and Article 7 of Directive 75/34.
For så vidt angår de fartøjer, som ikke anvendes i forbindelse med udøvelsen af økonomisk virksomhed, har Domstolen i dommen i sagen Kommissionen mod Frankrig bemærket, at fællesskabsretten garanterer enhver statsborger fra en medlemsstat såvel retten til at rejse ind i en anden medlemsstat for dér at udøve lønnet beskæftigelse eller selvstændig virksomhed som retten til at bo dér efter at have udøvet en sådan virksomhed.
As to the substance, it suffices to note that in Case C-334/94 Commission ν France [1996] ECR 1-1307,1 the Court examined whether legislation similar to the Irish legislation at issue was compatible with Community law.
Heraf følger, at en sådan statsborgers registrering i værtslandet af et lystfartøj henhører under bestemmelserne i fællesskabsretten vedrørende den frie bevægelighed for personer.
As regards vessels not used for the pursuit of an economic activity, the Court pointed out in Commission ν France that, under Community law, every national of a Member State is assured of freedom both to enter another Member State in order to pursue an employed or self-employed activity and to reside there after having pursued such an activity.
Med hensyn til realiteten er det tilstrækkeligt at konstatere, at Domstolen allerede i dommen af 7. marts 1996 i sagen Kommissionen mod Frankrig har haft anledning til at undersøge, om en lovgivning, der svarede til den omhandlede irske lovgivning, var forenelig med fællesskabsretten.
It follows that registration by such a national of a pleasure craft in the host Member State falls within the scope of the Community provisions relating to freedom of movement for persons.
For så vidt angår de fartøjer, der anvendes i forbindelse med udøvelsen af økonomisk virksomhed, har Domstolen anført, at enhver medlemsstat under udøvelsen af sin kompetence
Irish legislation under which only Irish nationals may register in Ireland pleasure craft which they own is therefore contrary to Articles 6,48 and 52 of the Treaty, Article 7 of Regulation No 1251/70 and Article 7 of Directive 75/34.
Derfor er den irske lovgivning, hvorefter kun irske statsborgere har ret til at få et lystfartøj, som de er ejere af, registreret i Irland, i strid med traktatens artikel 6, 48 og 52 samt med artikel 7 i forordning nr. 1251/70 og i direktiv 75/34.
As regards vessels used for the pursuit of an economic activity, the Court noted that, in exercising its powers for the purpose of defining the conditions for the grant of its 'nationality' to a vessel, each Member State must comply with the prohibition of discrimination against nationals of Member States on grounds of nationality, and that a condition which stipulates that where a vessel is owned or chartered by natural persons they must be of a particular nationality and, in the case of a company, the shareholders and directors must be of that
Lenz fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling! den 15. april 1997.
Lenz delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 15 April 1997.
Dansk tekst foreligger endnu ikke.
That question was raised in proceedings between Yamanouchi Pharmaceutical Co.
Generaladvokat N. Fennelrv fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Sjette Afdeling) den 6. februar 1997.
product on the market as a medicinal product had been granted in the United Kingdom, and, second, that the application did not contain a copy of such authorization.
Han foreslog heri følgende besvarelse:
The first marketing authorization in the Community therefore serves a purely temporal purpose.
»Artikel 19 i Rådets forordning (EØF) nr. 1768/92 af 18. juni 1992 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler skal fortolkes således, at der kun kan udstedes et supplerende beskyttelsescertifikat, såfremt der i den medlemsstat, hvor ansøgningen er indleveret, og på ansøgningstidspunktet forelå en gyldig tilladelse til markedsføring af produktet som lægemiddel, jf. efter omstændighederne Rådets direktiv 65/65/EØF eller Rådets direktiv 81/85l/EØF.« l/EØF.«
The essence of the question referred by the national court is whether the grant of a supplementary protection certificate pursuant to Article 19 of the regulation is, in accordance with Article 3(b) of the regulation, conditional on a valid authorization to place the product on the market as a medicinal product having been granted in the Member State in which the application is submitted and at the date of that application.
Sag C-266/95 Pascual Merino García / Bundesanstalt für Arbeit Fri bevægelighed for personer
In those circumstances, Article 19(1) cannot be construed as meaning that the existence of an authorization in the Member State in which the certificate is sought is of no relevance.
Præjudiciel »Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende — forordning (EØF) nr. 1408/71 —personelt anvendelsesområde — begrebet arbejdstager —familieydelser·
Unlike Article 3, which provides that the certificate 'shall be granted' if the conditions for obtaining it, as set out therein, are fulfilled, the conditions specified in Article 19(1) are not in themselves sufficient to confer entitlement to a certificate.
Ved kendelse af 20. juni 1995, indgået til Domstolen den 8. august 1995, har Bundessozialgericht stillet nogle præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen og gyldigheden af afsnit I, afdeling C, i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, og Rådets forordning (EØF) nr. 3427/89 af 30. oktober 1989 (herefter »forordningen«).
It is clear from its very wording that Article 19(1) does not in any way preclude the requirement that, in order for a certificate to be granted, a valid authorization to place the product on the market as a medicinal product must have been granted in the Member State in which the application is submitted and at the date of that application, as provided for in Article 3(b).
Spørgsmålene er blevet rejst under en retssag mellem Merino García og Bundesanstalt für Arbeit, der er foranlediget af sidstnævntes afslag på at tildele García børnetilskud for februar 1986 og februar 1987, hvorunder han holdt ferie uden løn.
However, relying on the second condition laid down by Article 19(1), Yamanouchi submits that it is still possible, on the basis of the first marketing authorization granted in the Community, to determine the product for which the certificate is sought and to identify its therapeutic properties, as Article 8(l)(c) of the regulation makes clear.
Med de præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret reelt for det første at få fastslået, om begrebet arbejdstager i forbindelse med familieydelser, som med hjemmel i forordningens artikel 73 udbetales efter tysk lovgivning, skal fortolkes således, at det alene omfatter arbejdstagere, som omfattes af den definition, der fremgår af bestemmelserne i artikel 1, litra a), nr. ii), sammenholdt med bilaget.
On the contrary, it is the authorization referred to in Article 3(b) of the regulation which confers entitlement to the certificate. That principle is borne out by Article 4, according to which the protection conferred by the certificate extends only to the product covered by the marketing authorization in respect of the corresponding medicinal product.
I bekræftende fald spørger retten endvidere, om det nævnte bilag er gyldigt under hensyn til traktatens artikel 48, stk. 2.
Entitlement to the certificate is strictly linked, therefore, to the existence of a marketing authorization granted in the Member State in which the application is submitted and to the date of that application.
Såfremt bilaget er gyldigt, ønsker den forelæggende ret endelig oplyst, om traktatens artikel 48, stk. 2, er til hinder for anvendelsen af nationale bestemmelser, der medfører, at en vandrende arbejdstager, hvis børn har bopæl i en anden medlemsstat, ikke tildeles familieydelser for de hele kalendermåneder, der indgår i en længere ferie uden løn, hvorimod de arbejdstagere, hvis børn har bopæl i den pågældende stat, er berettiget til sådanne ydelser.
As is apparent from Article 13, the condition imposed by Article 19(1) in respect of the first marketing authorization in the Community is necessary only for the purposes of determining the duration of the certificate.
Disse tre spørgsmål skal behandles hver for sig.
However, the effect of Articles 8(l)(a)(iv) and
Hans tre børn bor i Spanien.
The Court ruled:
Forordningens personelle anvendelsesområde fastlægges i artikel 2, der findes i afsnit I, der har overskriften »Almindelige bestemmelser«. Ifølge artikel 2, stk. 1, finder forordningen bl.a. anvendelse på »arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, som er eller har været omfattet af lovgivningen i en eller flere medlemsstater, og som er statsborgere i en af disse stater«.
'The grant of a supplementary protection certificate pursuant to Article 19 of Council Regulation (EEC) No 1768/92 of 18 June 1992 concerning the creation of a supplementary protection certificate for medicinal products is, in accordance with Article 3(b) of that regulation, conditional on a valid authorization to place the product on the market as a medicinal product having been granted in the Member State in which the application is submitted and at the date ofthat application.'
Udtrykket »arbejdstagere« betegner enhver person, som er forsikret i henhold til en af de sociale sikringsordninger, der er nævnt i artikel 1, litra a), mod de risici og på de betingelser, som er nævnt i denne bestemmelse.
Advocate General N. Fennellv delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 6 February 1997.
Det bemærkes, at en person, hvis situation svarer til den, som sagsøgeren i hovedsagen befinder sig i, er omfattet af begrebet »arbejdstager«, nemlig i det omfang den pågældende, som det omhandles i forordningens artikel 1, litra a), nr. i), er forsikret i henhold til en tvungen forsikring eller en frivillig fortsat forsikring mod en eller flere risici, der svarer til de sikringsgrene, der indgår i en social sikringsordning for arbejdstagereellerselvstændigeerhvervsdrivende. rivende.
'Article 19 of Council Regulation (EEC) No 1768/92 of 18 June 1992 concerning the creation of a supplementary protection certificate for medicinal products should be interpreted as meaning that a supplementary protection certificate may only be granted if, in the Member State in which the application is submitted and at the date of that application, a valid authorization to place the product on the market as a medicinal product has been granted, in accordance with Council Directive 65/65/EEC or Council Directive 81/851/EEC, as appropriate.'
Det forhold, at sagsøgeren i hovedsagen har mistet sin ret til familieydelser for de omhandlede to perioder med ferie uden løn er derfor en følge af anvendelsen af bestemmelserne i BKGG og følger ikke af bilaget til forordningen.
Case C-266/95 Pascual Merino Garcia ν Bundesanstalt für Arbeit Freedom of movement for persons
Domstolen har i en fast praksis antaget, at ligebehandlingsprincippet, som fastslås i den nævnte bestemmelse, ikke alene indebærer et forbud mod åbenlyse former for forskelsbehandling begrundet i nationalitet, men også mod alle skjulte former for forskelsbehandling, hvorved det samme faktisk bliver resultatet, selv om forskelsbehandlingen udøves på grundlag af andre formelle kriterier.
Preliminary ruling (Social security of migrant workers — Regulation (EEC) No 1408/71 'Employed persons' — Family benefits) (Sixth Chamber)
Hvis en arbejdstager, der befinder sig i en situation som den, der foreligger i hovedsagen, kunne påberåbe sig en af de andre definitioner af udtrykket »arbejdstager« i artikel 1, litra a), med henblik på at opnå familieydelser i Tyskland, ville denne bestemmelse i bilaget miste sin effektive virkning.
Those questions were raised in proceedings between Mr Merino Garcia and Bundesanstalt für Arbeit (Federal Labour Office) concerning its refusal to grant him family allowances in respect of February 1986 and February 1987 when he was on unpaid leave.
Gyldigheden af bilaget
Mr Merino Garcia, a Spanish national, resides and works in Germany as an employed person.
I hovedsagen i nærværende sag har sagsøgeren fået afslag på børnetilskud for sine børn med bopæl i Spanien, selv om disse ydelser i henhold til BKGG kan tildeles enhver, der har bopæl eller sædvanligt opholdssted på det område, hvor loven finder anvendelse, såfremt de børn, som den pågældende forsørger, har bopæl eller sædvanligt opholdssted på dette område. Det er endvidere uomtvistet, at traktatens artikel 48, stk. 2, finder anvendelse i denne sag, fordi sagsøgeren på grund af sit ansættelsesforhold fortsat var
By order of 20 June 1995, received at the Court on 8 August 1995, the Bundessozialgericht (Federal Social Court) referred to the Court for a preliminary ruling under Article 177 of the EC Treaty questions concerning the interpretation and validity of Point I C of Annex I to Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971, as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983, as amended by Council Regulation (EEC) No 3427/89 of 30 October 1989 (hereinafter 'the Regulation').
forsikret i Tyskland mod risikoen for sygdom i en periode, der omfattede de omtvistede kalendermåneder.
Annex to which Article l(a)(ii) of Regulation No 1408/71 refers that only workers compulsorily insured under one of the schemes mentioned therein are entitled to German family benefits in accordance with Chapter 7 of Title III of the Regulation.
Da der ikke i den foreliggende sag er
The validity of the Annex