natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Præjudiciel - Raad van State - fortolkning af flere bestemmelser i afgørelser, truffet af Associeringsrådet EØF/Tyrkiet, nemlig artikel 2 i afgørelse nr. 2/76, artikel 6 i afgørelse nr. 1/80 og artikel 2 i afgørelse nr. 2/86 - opholdsret for en tyrkisk statsborger, som efter at have været beskæftiget som lastbilchauffør i international trafik (Europa - Mellemøsten), og som derfor i henhold til den hollandske lovgivning var fritaget for at have opholdstilladelse, modtager en nederlandsk socialsikringsydelse (ulykke-invaliditet)
Preliminary ruling -- Raad van State -- Interpretation of the provisions of various decisions of the EEC/Turkey Association Council, namely Article 2 of Decision 2/76, Article 6 of the Decision 1/80 and Article 2 of Decision 2/86 -- Right of residence of a Turkish national who after working as a lorry driver in international transport (Europe-Middle-East) and thereby exempt from the requirement of a residence permit under the Netherlands legislation receives a Netherlands social security benefit (accidentinvalidity)
Præjudiciel - Kantongerecht te Rotterdam - fortolkning af EØF-traktatens artikel 119 i forhold til obligatorisk deltagelse i en privatretlig erhvervspensionsfond - virkningen af den begrænsning i tid, som Domstolen fastslog i Barber-dommen -virkningerne af Maastricht-traktaten (protokol vedrørende EØF-traktatens artikel 119) for en retssag anlagt i 1992
Preliminary ruling -- Kantongerecht te Rotterdam -- Interpretation of Article 119 of the EEC Treaty with regard to a mandatory occupational private retirement pension scheme -- Effect of the temporal limitation laid down by the Court in the Barber judgment -- Effects of the Maastricht Treaty (Protocol on Article 119 of the EEC Treaty) on proceedings brought in 1992
Præjudiciel - Højesteret - fortolkning af artikel 7 i direktiv 89/104/EØF: Rådet første direktiv om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker, og EØF-traktatens artikel 36, stk. 2, i forbindelse med anvendelsen af et varemærke af en parallel importør af et lægemiddel - ændring af emballage
Preliminary ruling -- Hojesteret -- Interpretation of Article 7 of First Council Directive 89/104/EEC to approximate the laws of the Member States relating to trademarks and Article 36(2) of the EEC Treaty with regard to the use of a trademark by a parallel importer of a pharmaceutical product -- Alteration of the packaging
Præjudiciel - Bundesfinanzhof - fortolkning af artikel 18 og 21 i Rådets forordning (EØF) nr. 1999/85 om aktiv forædling - afslutning af proceduren for aktiv forædling ved henførelse af varerne under ordningen vedrørende forarbejdning under toldkontrol - mulighed for at begrænse tilladelsen kvantitativt
Preliminary ruling -- Bundesfinanzhof -- Interpretation of Articles 18 and 21 of Council Regulation (EEC) No 1999/85 on inward processing relief arrangements -- Discharge of the relief arrangements by authorization to place the products under the system of processing under Customs control Possibility of making the authorization subject to a quantitative restriction
Præjudiciel - Tribunale amministrativo regionale del Lazio - fortolkning af EØF-traktatens artikel 59 og Rådets direktiv 71/305/EØF om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter -spørgsmål om muligheden for at anvende nationale bestemmelser om beskyttelse af god tro hos en virksomhed, der har fået tilslag
Preliminary ruling -- Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio Interpretation of Artide 59 of the EEC Treaty and Council Directive 71/305/EEC concerning the coordination of procedures for the award of public works contracts -- Whether or not national rules apply to protect the good faith of an undertaking making a tender
Præjudiciel - Frankrigs Cour de cassation - fortolkning af artikel 5, nr. 5 i Bruxelles-konventionen - sager vedrørende driften af en filial - opfyldelse af forpligtelse i en anden stat end den, hvor filialen er beliggende
Preliminary ruling -- French Cour de Cassation -- Interpretation of Article 5, point 5 of the Brussels Convention -- Dispute relating to the running of a branch -- Obligation to be performed in a State other than that in which the branch is established
Præjudiciel - High Court of Justice, Queen's Bench Division - fortolkning af Rådets direktiv 65/65/EØF om tilnærmelse af lovgivningen om farmaceutiske specialiteter - vilkår for tilladelse til markedsføring - tilstrækkelige oplysninger og dokumentation
Preliminary ruling -- High Court of Justice, Queen's Bench Division Interpretation of Council Directive 65/65/EEC on the approximation of provisions laid down by law, regulation or administrative action relating to proprietary medicinal products -- Conditions for marketing -- Sufficient information and documentation
Retten
Page 9
Sag T-562/93: D. Obst mod Kommissionen
Case T-562/93 D. Obst ν Commission
Tjenestemandssag
Staff Case
Sag T-563/93: G. Peroulakis mod Kommissionen
Case T-563/93 T. Peroulakis ν Commission
Sag T-564/93:
Case T-564/93 A. Hecq ν Commission
Sag T-565/93: SFIE mod Kommissionen
Case T-565/93 SFIE ν Commission
Annullation af afgørelser, truffet af generaldirektøren for Administration og Personale henholdsvis den 5. og 12. oktober 1993 - tilbagekaldelse af den infrastruktur, der var stillet til rådighed for S.F.I.E.
Annulment of the decisions adopted by the Director General for Administration and Personnel of 5 and 12 October 1993 -- Withdrawal of the infrastructure made available to the SFIE
Sag Τ-566/93: G. Riesch mod Kommissionen
Case T-566/93 G. Riesch ν Commission
ARBEJDET VED DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS DOMSTOL OG RET I FØRSTE INSTANS ' Ugen 29. november - 3. december 1993 Nr. 34/93
29 November to 3 December 1993
GENGIVELSE KAN SKE MED KILDEANGIVELSE.
Case C-234/91 Co/mission ν Denmark Taxation
Sag T-76/92 Tsirimokos mod Parlamentet Tjenestemandssag Sag T-78/92 Perakis mod Parlamentet Tjenestemandssag Sag T-15/93 Vienne mod Parlamentet Tjenestemandssag
This bulletin is issued by the Court's information service to provide rapid information on the work of the Court. This information may be reproduced provided that the source is stated.
Sag C-189/91: P. Kirsammer-Hack mod Nurhan Sidal
Case C-189/91: P. Kirsamer-Hack ν Nurhan Sidal
Præjudiciel "Nationale bestemmelser om beskyttelse mod uberettiget afskedigelse -mindre virksomheder ikke omfattet - statsstøtte - ligestilling mellem mænd og kvinder" (Domstolens plenum)
Preliminary ruling (National system of protection against unfair dismissal - Exclusion of small businesses - State aid - Equal treatment for men and women) (Full Court)
Ved kendelse af 3. maj 1991, indgået til Domstolen den 25. juli s.a., havde Arbeitsgericht Reutlingen stillet to præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af EØF-traktatens artikel 92 samt af artikel 2 og 5 i Rådets direktiv 76/207/EØF.
By order of 3 May 1991, received at the Court on 25 July 1991, the Arbeitsgericht (Labour Court) Reutlingen referred two questions to the Court for a preliminary ruling on the interpretation of Article 92 of the EEC Treaty and Articles 2 and 5 of Council Directive 76/207/EEC.
Den fordel der er givet mindre virksomheder
The advantage afforded to small businesses
Med sit første spørgsmål ønskede den nationale ret at vide, om den omstændighed, at mindre virksomheder ikke var omfattet af de nationale bestemmelser om beskyttelse af arbejdstagere mod uberettiget afskedigelse, var en støtte som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1.
The Court considered that the first question from the national court sought to ascertain whether the exemption of small businesses from the national scheme for the protection of workers against unfair dismissal constitutes aid within the meaning of Article 92(1) of the Treaty.
Den nationale ret bemærkede, at når mindre virksomheder ikke er forpligtede til at betale godtgørelser i tilfælde af socialt uberettiget afskedigelse eller til at bære sagsomkostninger påløbet under tvister vedrørende afskedigelse af arbejdstagere, har disse virksomheder en betydelig konkurrencemæssig fordel i forhold til andre virksomheder.
The national court pointed out that since they are not required to pay compensation in the event of socially unjustified dismissal or to incur the legal costs for proceedings relating to the dismissal of workers, small businesses enjoy an important competitive advantage in relation to undertakings.
Domstolen bemærkede i denne forbindelse, at kun de fordele, der gives direkte eller indirekte ved hjælp af statslige midler, skal betragtes som støtte i den i artikel 92, stk. 1, omhandlede betydning.
The Court observed that only advantages afforded directly or indirectly from state resources were to be regarded as aid within the meaning of Article 92(1).
I det foreliggende tilfælde fastslog Domstolen, at undtagelsen af en gruppe virksomheder fra den pågældende beskyttelsesordning ikke medførte nogen direkte eller indirekte overførsel af statslige midler til disse virksomheder, men kun udsprang af lovgivers ønske om at tilvejebringe en særlig lovgivningsmæssig ramme for arbejdsforholdet mellem arbejdsgivere og lønmodtagere i mindre virksomheder og at undgå at pålægge disse virksomheder økonomiske byrder, som kunne hindre deres udvikling.
In the present case the exemption of a category of undertakings from the scheme of protection in question involved no direct or indirect transfer of State resources to those undertakings but was prompted solely by the legislature's desire to provide a specific legislative framework for the employment relationship between employers and employees in small businesses and to avoid imposing on such businesses financial constraints which could obstruct their development.
Spørgsmålet om indirekte forskelsbehandling af kvindelige arbejdstagere
The question of indirect di seriaination against wonen workers
Med sit andet spørgsmål ønskede den nationale ret oplyst, om princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår afskedigelsesvilkår er til hinder for anvendelse af en national bestemmelse som artikel 23, stk. 1, tredje punktum, i den tyske lov om beskyttelse mod uberettiget opsigelse (KSchG), hvorefter der ikke tages hensyn til lønmodtagere, der ugentligt arbejder 10 timer eller mindre eller månedligt 45 timer eller mindre, ved afgørelsen af, om en virksomhed skal anvende bestemmelserne om beskyttelse mod uberettiget afskedigelse.
The Court considered that the second question from the national court sought to ascertain whether the principle of equal treatment of men and women in relation to the conditions of dismissal precluded the application of a national provision which, like the third sentence of Paragraph 23(1) of the German law on protection against unfair dismissal, takes no account of employees working less than ten hours per week or 45 hours per month in
Den nationale ret anførte i denne forbindelse, at den nævnte bestemmelse bevirker, at deltidsansatte mister fordelen ved de nationale bestemmelser om beskyttelse mod afskedigelse.
The national court stated in that respect that the effect of the aforementioned provision was to deprive parttime workers of the benefit of the national scheme for protection against dismissal.
I betragtning af, at næsten 90% af alle deltidsansatte i Forbundsrepublikken Tyskland er kvinder, indebærer en sådan regel en indirekte forskelsbehandling i strid med direktivet.
Since some 90% of parttime workers in the Federal Republic of Germany are women, such a rule involved indirect discrimination contrary to the directive.
Domstolen bemærkede, at artikel 23, stk. 1, andet punktum bestemmer, at anvendelsen af reglerne om beskyttelse mod uberettiget afskedigelse er begrænset til virksomheder, som beskæftiger mere end fem arbejdstagere, mens det i tredje punktum præciseres, at lønmodtagere, som arbejder på deltid, ikke tages i betragtning ved beregningen af antallet af ansatte i virksomhederne med henblik på anvendelse af andet punktum.
The Court pointed out that the second sentence of Paragraph 23(1) confined the application of the scheme of protection against unfair dismissal to undertakings employing more than five workers and the third sentence laid down that parttime employees were not taken into account in calculating the staff of undertakings for the purpose of the second sentence.
Disse to bestemmelser i forening viser således, at der ikke er tale om forskelsbehandling mellem lønmodtagere, der arbejder på deltid, og andre lønmodtagere, men mellem på den ene side alle arbejdstagere, der er beskæftiget i mindre virksomheder, som ikke er omfattet af beskyttelsesordningen, og på den anden side alle arbejdstagere, der er beskæftiget i virksomheder, som er omfattet af denne ordning, fordi de beskæftiger i større antal lønmodtagere.
The Court considered that the two sentences taken together established a difference in treatment not between parttime workers and others but between all the employees in small businesses not subject to the scheme of protection and all other employees in undertakings which, because they have a larger number of employees, are subject thereto.
Undtagelsen af mindre virksomheder fra nationale bestemmelser om beskyttelse af arbejdstagere mod uberettiget opsigelse er ikke støtte som omhandlet i EØF-traktatens artikel 92, stk. 1.
Exclusion of small businesses from a national system of protection of workers against unfair dismissal does not constitute aid within the meaning of Article 92(1) of the EEC Treaty.
Princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår afskedigelsesvilkår, således som det fremgår af artikel 2, stk. 1, og artikel 5, stk. 1, i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976, er ikke til hinder for anvendelse af en national bestemmelse som artikel 23, stk. 1, tredje punktum, i Kündigungschutzgesetz (lov af 25.8.1969 om beskyttelse mod uberettiget opsigelse), hvorefter der ikke tages hensyn til lønmodtagere, der ugentligt arbejder 10 timer eller mindre eller månedligt 45 timer eller mindre, ved afgørelsen af, om en virksomhed skal anvende bestemmelserne om beskyttelse mod uberettiget afskedigelse, når det ikke er godtgjort, at de virksomheder, der er undtaget fra disse bestemmelser, beskæftiger et væsentligt større antal kvinder end mænd.
The principle of equal treatment for men and women as regards the conditions of dismissal as it emerges from Articles 2(1) and 5(1) of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 does not preclude the application of a national provision which, like the third sentence of Paragraph 23(1) of the Kündigungsschutzgesetz (Law of 25 August 1969 on protection against unfair dismissal), does not take into account employees whose working hours are not more than 10 hours per week or 45 hours per month when determining whether or not an undertaking must apply the system of protection against unfair dismissal, where it is not established that undertakings which are not subject to that system employ a considerably greater number of women than men.
Selv hvis dette var tilfældet, kunne en sådan foranstaltning være berettiget af objektive grunde, der intet har med arbejdstagernes køn at gøre, for så vidt den har til formål at lette de byrder, der påhviler mindre virksomheder."
Even if that were the case, such a measure may be justified by objective reasons not related to the sex of the employees in so far as it is intended to alleviate the constraints weighing on small businesses."
Artikel 2 og 5 i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår er til hinder for, at en national lovgivning udelukker virksomheder med fem eller færre lønmodtagere fra den almindelige ordning for beskyttelse mod uberettiget opsigelse, såfremt det er godtgjort, at denne undtagelse faktisk rammer et langt større antal kvinder end mænd, medmindre den skyldes faktorer, der er objektivt berettigede og intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn."
Articles 2 and 5 of Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions preclude national legislation from excluding businesses with five or less employees from the general scheme for the protection against unfair dismissal if it is established that that exemption in fact affects a larger number of women than men, unless it is justified by objective reasons unrelated to any discrimination based on sex."
Ved kendelse af 17. oktober 1991, indgået til Domstolen den 9. december s.a., havde Bundesgerichtshof (første afdeling for civile sager) forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af EØF-traktatens arti kel 30 og 36 for at kunne afgøre, hvorvidt det er foreneligt med de nævnte bestemmelser at beskytte en betegnelse, der består af et talord på et andet fællesskabssprog end den importerende medlemsstats.
By order of 17 October 1991, received at the Court on 9 December 1991, the Bundesgerichtshof (Federal Court of Justice) (First Civil Senate) referred a question to the Court for a preliminary ruling on the interpretation of Articles 30 and 36 of the EEC Treaty in order to determine the compatibility with those provisions of the protection of a designation consisting of a figure given in letters in a language of the Community other than that of the Member State of importation.
Spørgsmålet var rejst under en retssag, som af AUDI AG (herefter benævnt "AUDI"), en tysk bilproducent, var anlagt mod Deutsche Renault AG (herefter benævnt "Renault"), et tysk datterselskab af en fransk bilproducent, i anledning af Renault's brug af betegnelsen "Quadra".
That question arose in proceedings between Deutsche Renault AG, the German subsidiary of a French motor manufacturer, and Audi AG, a German motor manufacturer, in relation to the use by Renault of the designation ("Quadra").
AUDI har to gange ladet mærket "quattro" registrere hos den tyske patentog varemærkemyndighed, og har siden 1980 solgt firhjulstrukne motorkøretøjer under denne betegnelse.
The Court observed that Audi held two trade marks for the term "quattro" in the German registry. It had been marketing four-wheel drive motor vehicles since 1980 under that designation.
Medio marts 1988 lancerede Renault under betegnelsen "Espace Quadra" på det tyske marked et firhjulstrukket motorkøretøj, der var produceret i Frankrig og allerede var i handelen i andre europæiske lande.
Mid-March 1988 Renault put on the German market a four-wheel drive manufactured in France and already manufactured in other European countries under the designation "Espace Quadra".
Denne betingelse er kun opfyldt, hvis et stort flertal af brugerne har denne opfattelse af mærket.
In the proceedings which led to the reference for a preliminary ruling Audi sought an injunction that Renault be restrained from using the designation "Quadra" and pay it damages.
Endelig følger det af § 16 i den tyske lov - der anvendes analogt på den beskyttede indarbejdelsesret ("Ausstattungsrecht") - at beskyttelsen af mærket ikke kan forhindre en konkurrent i at beskrive sine produkter ved at nævne kendetegnene på det pågældende produkt, når blot kendetegnene ikke nævnes i deres egenskab af varemærke.
For that purpose it alleged that the designations "quattro" and "Quadra" could lead to confusion and based its action both on the rights which it had from the registration of the mark and on those which it derived from Paragraph 25 of the German Trade Marks Law in relation to the right in the "get-up" (Ausstattungsrecht).
For beskrivende betegnelser på fremmedsprog gælder de samme regler. De retter, som har skullet pådømme hovedsagen, har imidlertid fundet, at betegnelsen Quadra ikke er brugt beskrivende.
In the main proceedings the latter provision was relied on in so far as on certain terms it allowed the protection of an unregistered trade mark.
Risikoen for forveksling af betegnelserne "quattro" og "Quadra"
The Court observed in the first place that the national legislation in question, as interpreted by the national court, subjected the protection under the Trade Mark Law of a designation such as "quattro" to very strict conditions.
Domstolen udtalte, at fastlæggelse af kriterierne for, om der kan siges at foreligge en risiko for forveksling, udgør en del af de varemærkeretlige beskyttelsesregler, der findes i national ret.
Apart from the restrictions in the law on the registration as a trade mark of a number it was to be observed that an unregistered mark was generally protected only if it prevailed in the relevant circles, which meant that the German public had to perceive the sign as indicating that the product bearing it originated from a particular undertaking.
Retten til et varemærke -som er en eksklusivret - og beskyttelse mod mærker, der udgør en risiko for forveksling, er i grunden to sider af samme sag.
Such was the case only where the large majority of consumers recognized the sign.
At man begrænser eller udstrækker omfanget af beskyttelsen mod risiko for forveksling, betyder blot, at man begrænser eller udstrækker omfanget af varemærkeretten.
Finally, it followed from Paragraph 16 of the German law also applicable by analogy to the "get-up" law (Ausstattungsrecht), that the protection of the sign could not prevent a competitor from marking its products with particulars describing the characteristics of the product in question, provided that the particulars were not employed as a trade mark.
Reguleringen af begge aspekter bør derfor udspringe af en og samme kilde, som i den foreliggende situation er den nationale retsorden.
Descriptive designations in foreign languages were subject to the same rules.
Det følger heraf, at fællesskabsretten ikke fastlægger noget snævert kriterium for fortolkningen af begrebet forveksl ingsrisiko.
The courts before which the main proceedings had come nevertheless took the view that the designation "Quadra" was not used in a descriptive manner.
Domstolen besvarede det forelagte spørgsmål således:
The risk of confusion between the designations "quattro" and "Quadra"
"Der foreligger ikke en ulovlig begrænsning af samhandelen mellem medlemsstaterne, jf. EØF-traktatens artikel 30 og 36, såfremt det skal forbydes et datterselskab i medlemsstat A af en bilproducent i
The Court observed that the determination of the criteria for deciding that there was a risk of confusion was part of the terms of the protection of the right to the mark which appertained to national law.
Generaladvokat G. Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 9. .juni 1993.
Regulation of both aspects had therefore to proceed from a single homogenous source which in the present circumstances was the national legal system.
"Så længe der ikke er vedtaget fællesskabsbestemmelser om harmonisering, er traktatens artikel 30 og 36 ikke til hinder for anvendelse af bestemmelser og kriterier i national ret, der fastlægger, om ­ og på hvilke betingelser ­ man skal anerkende en varemærkeret til talangivelser som den i hovedsagen omhandlede.
The Court observed that national law was subject to the restrictions contained in the second sentence of Article 36 of the Treaty.
Det tilkommer i øvrigt de nationale myndigheder på grundlag af bestemmelserne og kriterierne i national ret at afgøre, om der er risiko for forveksling med andre virksomheders lignende produkter.
There was nothing in the documents to show that those restrictions were infringed.