natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Da de kriterier, som Domstolen har opstillet i rets praksis, er opfyldt for Klagenævnets ved kommende, er det en »ret« efter betydningen i EF-traktatens artikel 177.
8 Since it fulfils the requirements set out by the Court in its caselaw, the Procurement Review Board may be con sidered a 'court or tribunal' within the meaning of Article 177 of the Treaty.
En anmodning om en præjudiciel afgørelse kan i det mindste antages til behandling ud fra denne betragtning.
A reference for a preliminary ruling is, at least from that perspective, admissible.
Ifølge Klagenævnets egne oplysninger blev det nedsat ved lov nr. 244 af 6. juni 1991.
The Procurement Review Board was — according to information which it has itself provided — established by Law No 344 of 6 June 1991.
Det blev bl.a. oprettet med henblik på gennemførelsen af direktiv 89/665/ EØF 7 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt byggeog anlægskontrakter.
It was set up in implementation of Council Directive 89/665/EEC 7on the coordination of laws, regulations and administrative provisions relating to the application of review procedures to the award of public supply and public works contracts.
Sagsbehandlingen ved Klagenævnet foregår som behandlingen af borgerlige retssager.
Proceedings before the Procurement Review Board are like those in civil disputes.
Der gennemføres en kontradiktorisk behandling, og i så godt som alle sager afholdes der mundtlig for handling.
They are adversarial in nature and in nearly all cases an oral hearing takes place.
Behandlingen afsluttes med en afgørelse i form af en kendelse.
Proceedings are concluded by the Procurement Review Board handing down a decision in the form of an order.
Sådanne kendelser udformes som domme i borger lige retssager.
Such orders are formulated in the same terms as judgments in civil cases.
Klagenævnet er ikke under givet instruktionsbeføjelser fra nogen og arbejder som et uafhængigt organ. Det består af en dommer som formand og flere
The Procurement Review Board is not bound by the instructions of any other body and operates as a completely independent institution.
7 — Direktiv 89/665/E0F af 21.12.1989 (EFT L 395, s. 33).
7 — Council Directive 89/665/EEC of 21 December 1989 (OJ 1989 L 395, p. 33).
UNITRON SCANDINAVIA OG 3-S b) Spørgsmålet, om en besvarelse er nød vendig for afgørelsen
UNITRON SCANDINAVIA AND 3-S
Det fremgår af EF-traktatens arti kel 177, at det er de nationale retter, der træffer afgørelse om, hvorvidt det er nød vendigt at indhente en præjudiciel afgørelse fra Domstolen.
Article 177 of the Treaty provides that it is up to the national court to decide whether a preliminary ruling from the Court of Justice is necessary.
Der er i EF-traktatens artikel 177 ikke fastsat en beføjelse for Domstolen til at afslå at besvare sådanne anmodninger om en præjudiciel afgørelse.
Article 177 does not provide that the Court may reject such a reference.
Domstolen har derfor også i fast praksis bekræftet, at det udelukkende tilkommer de nationale retsinstanser, for hvem en tvist er indbragt, og som har ansvaret for den retslige afgørelse, som skal træffes, på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag at vurdere, såvel om en præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at de kan afsige dom, som relevansen af de spørgsmål, de forelægger Domstolen 9.
The Court has thus consistently held that it is solely for the national courts before which actions are brought, and which must bear the responsibility for the subsequent judicial decision, to determine, in the light of the special features of each case, both the need for a preliminary ruling in order to enable them to deliver judgment and the relevance of the questions which they submit to the Court.
Herfor taler navnlig den omstændighed, at den nationale ret, der alene har et umiddelbart og præcist kendskab til sagen, bedst kan træffe afgørelse om dette spørgsmål.
9 One factor particularly in favour of this solution is the fact that it is solely the national court which has direct and exact knowledge of the facts and is in the best position to decide the issue.
Såfremt de spørgsmål, der er forelagt af en national ret, vedrører fortolkningen af fællesskabsretten, er Domstolen i princip pet forpligtet til at træffe afgørelse herom.
Where the questions referred by a national court concern the interpretation of Community law, the Court of Justice is, as a rule, required to hand down a ruling.
Det fremgår dog også, at Domstolen i forskellige sager har gjort undtagelser fra dette princip og har afvist at besvare enkelte eller alle de forelagte spørgsmål.
The Court has, however, occasionally allowed exceptions to that rule and refused to rule upon some or all of the questions referred to it.
For det første drejer det sig i den forbindelse om sager, hvori den forelæggende ret ikke for Domstolen har fremlagt alle nød vendige oplysninger for, at Domstolen kan træffe en for sagen relevant afgørelse.
Such cases are, on the one hand, where the national court has not provided the Court of Justice with enough information for the latter to be able to hand down a ruling that might be of some use to the former in the main dispute.
For det andet har Domstolen i en række til fælde afvist at besvare de forelagte spørgsmål, hvor disse åbenbart ikke udviste nogen sammenhæng med retstvisten i hovedsagen.
On the other hand, the Court has, on a number of occasions, refused to answer the questions referred to it where it was obvious that they
Det indklagede ministerium er af den opfattelse, at forelæggelsen alligevel ikke kan antages til behandling, da besvarelsen af spørgsmålene ikke er nødvendig for, at Klagenævnet kan træffe afgørelse.
The respondent nevertheless still con siders the reference inadmissible on the ground that a ruling on the questions submitted is not indispensable in order for the Procurement Review Board to hand down its decision.
Et svar vil ikke medvirke til en løsning af tvisten i hovedsagen.
An answer would not contribute to resolving the dispute in the main proceedings.
Det tilkommer ganske vist den nationale, forelæggende ret at vurdere, om en anmodning om præjudiciel afgørelse er nødvendig og relevant for afgørelsen, men da et svar i dette tilfælde kun har en hypotetisk værdi, kan forelæggelsen ikke antages til behandling.
The respondent holds that, although it may be within the purview of the national court to decide whether or not a reference pursuant to Article 177 of the Treaty is necessary and indispensable for its ruling, the reference is inadmissible because any answer in the present case would only be of hypothetical value.
Den fortolkning af artikel 2, stk. 2, i direktiv 93/36, som Klagenævnet har udbedt sig, ændrer intet ved klagernes retsstilling.
The respondent further argues that an interpretation of Article 2(2) of Directive 93/36 as requested by the Procurement Review Board would not have any impact on the complainants' legal situation.
Der foreligger ingen retlig interesse. I realiteten drejer det sig om spørgsmål, der kunne opstå i en senere retstvist.
The respondent holds that there is no legal interest worth protecting and that, in reality, ques tions are concerned that might arise in some later legal dispute.
Domstolens besvarelse af spørgsmålene er under alle omstændighe der ikke til hjælp for klagerne, da en eventuel procedurefejl i forbindelse med den omtvistede udbudsforretning i mellem tiden er blevet afhjulpet.
It would, in any event, be of no help to undertakings if the Court were to answer the questions, because in the meantime, a possible proce dural error had been cured by the award of the disputed contract.
Den udbudsforretning, der til sidst blev gennemført i 1997/98, blev foretaget i overensstemmelse med direktiv 93/36 (indkøbsaftaler).
The last tendering procedure which was carried out in 1997/98 had, the respondent argues, taken place in conformity with Directive 93/36 (supply contracts).
Der med kan klagerne kun gøre et erstatningskrav gældende, hvilket dog ikke hører under Klagenævnet, og et sådant krav er heller ikke rejst under hovedsagen.
Thus the complainants could only claim damages, a matter for which the Procurement Review Board does not have jurisdiction and which was not the subjectmatter of the initial proceedings.
— Jf. bl.a. dom af 3.3.1994, forenede sager C-332/92, C-333/92 og C-335/92, Eurico Italia m.fl., Smi. I, s. 711, præmis 17.
9 — See, for example, Joined Cases C-332/92, C-333/92 and C-335/92 Eurico Italia and Others v Ente Nazionale Risi [1994] ECR I - 711, paragraph 17.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT ALBER — SAG C-275/98
OPINION OF MR ALBER — CASE C-275/98 bore no relation to the main dispute.
For det tredje skal nævnes de sager, hvor Domstolen har afvist anmodningen om en præjudiciel afgørelse, da Domstolen var af den opfattelse, at den nationale dommer misbrugte proceduren i EF-traktatens arti kel 177.
Also worth mentioning are those cases where the Court of Justice has rejected a reference for a preliminary ruling because it was of the opinion that the national court had made improper use of the procedure set out in Article 177 of the Treaty.
I disse tilfælde var Domstolen af den opfattelse, at de præjudicielle spørgsmål drejede sig om almindelige eller hypotetiske spørgsmål.
In cases such as these the Court held the view that the questions referred to it were of a general or hypothetical nature.
Heraf følger, at Klagenævnet har anset forelæggelsen af disse spørgsmål for nød vendig for, at det kan træffe afgørelse i hovedsagen.
Thus it may be ascertained that the Procurement Review Board considered the referral of these two questions as necessary in order for it to be able to rule on the matter in dispute.
I modsætning til ministeriets opfattelse kan det ikke udledes af forelæggelseskendelsen, at det drejer sig om hypotetiske spørgsmål, der eventuelt kunne vedrøre en senere retstvist.
Contrary to the view held by the respondent, the order for reference does not allow one to conclude that hypothetical questions are involved here that could only be of relevance in an eventual, future dispute.
Da det forelæggende klagenævn således anser en afgørelse for relevant og har begrundet dette, kan anmodningen om en præjudiciel afgørelse antages til behandling.
Because the refer ring Procurement Review Board has affirmed and justified the relevance of the questions referred to the Court, the refer ence for a preliminary ruling is admissible.
Ministeriets argumentation vedrører de to sidstnævnte kategorier.
The Ministry's line of argument refers to those last two categories.
Det første præjudicielle spørgsmål
The first question
Med det første præjudicielle spørgsmål ønsker Klagenævnet at få oplyst, om der tilkommer artikel 2, stk. 2, i direktiv 93/36 (indkøbsaftaler) en selvstændig betydning.
In its first question the Procurement Review Board asks whether Article 2(2) of Directive 93/36 (supply contracts) has an independent meaning.
Ifølge nævnets opfattelse er det muligt, at spørgsmålet skal besvares benægtende.
In its opinion this question could be answered in the negative.
Denne bestemmelse er overtaget fra arti kel 2, stk. 3, i direktiv 77/62 og skal forstås på baggrund af, at der ikke ved dette direktivs udstedelse fandtes fællesskabsbestemmelser om udbud af offentlige tjeneste ydelsesaftaler.
In this vein it argues that this provision was taken over from Article 2(3) of Directive 77/62 and could, under certain circumstances, be understood in connection with the fact that, at the time of its adoption, no Community-wide rules existed as to award ing public service contracts.
Det er derfor muligt, at den omtvistede bestemmelse har tabt sin oprindelige betydning, efter at direktiv 92/50 (tjenesteydelsesaftaler) er blevet udstedt.
The contested provision could thus have lost its meaning when Directive 92/50 (service contracts) was adopted.
På den anden side taler det ifølge nævnet for en selvstændig betydning ved siden af direktiv 92/50, at den omtvistede bestem melse netop er blevet opretholdt ved udstedelsen af direktiv 93/36.
However, because it is unsure as to the interpretation of Article 2(2) of Directive 93/36 in particular, the Procurement Review Board has referred two ques tions to the Court of Justice for a preliminary ruling.
UNITRON SCANDINAVIA OG 3-S skulle finde anvendelse.
UNITRON SCANDINAVIA AND 3-S be so in cases involving concession con tracts.
Dette er især til fældet ved koncessionsaftaler. Man må derfor gå ud fra, at artikel 2, stk. 2, har en selvstændig betydning.
One must thus, in the Commission's opinion, assume that Article 2(2) has its own independent meaning.
Ministeriet, der kun subsidiært tager stilling til de præjudicielle spørgsmål, fin der ligeledes, at artikel 2, stk. 2, i direktiv 93/36 har selvstændig betydning.
The respondent, which expresses its opinion on the questions referred to the Court only in the alternative, also affirms the independent character of Article 2(2) of Directive 93/36.
En sammenligning med direktiv 77/62 om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb viser, at denne bestemmelse hver gang er blevet bibeholdt, skønt der er foretaget flere ændringer.
It holds that comparisons with the original Directive 77/62 on the coordination of procedures for the award of public supply contracts demonstrate that this provision has constantly been retained despite several amendments.
Det fremgår hel ler ikke af forarbejderne og forslagene til direktiv 93/36, at artikel 2, stk. 2, har mistet sin selvstændige betydning ved udstedelsen af direktiv 92/50. Bestemmel sen skal ikke kun forstås som »en reminiscens... fra tiden før tjenesteydelsesdirektivet« .
The respondent further holds that an analysis of the preparatory documents and drafts of Directive 93/36 does not reveal that Article 2(2) was to have lost any of its independent character upon the adoption of Directive 92/50.
Kommissionen har i sit indlæg først henvist til, at såvel direktiv 93/36 (indkøbsaftaler) som direktiv 92/50 (tjenesteydelsesaftaler) kan være relevant på grundlag af den sagsfremstilling, som Klagenævnet har fremlagt.
In its submission the Commission begins by stating that, on the basis of the facts as presented by the Procurement Review Board, both Directive 93/36 (supply contracts) and Directive 92/50 (service contracts) could be applicable.
Forarbejderne og forslagene til direktiv 93/36 viser, at dette ikke materielt skulle ændre det tidligere direktiv. Dets udstedelse var nødvendig navnlig for at foretage tilpasninger under hensyn til direktiv 92/50, således som de også blev foretaget ved direktiv 93/37/EØF10. Artikel 2, stk. 2, blev imidlertid ikke berørt heraf.
According to the Commission the preparatory documents and drafts of Directive 93/36 show that this Directive was not meant fundamentally to change the previous Directive.
Bestemmelsen findes stadig i direktiv 93/36 på trods af ændringerne og sikrer over holdelsen af forbuddet mod forskelsbehandling, også selv om direktiv 92/50 ikke
Despite those modifications, it is still to be found in Directive 93/36 and guarantees the principle of non discrimination, even where Directive 92/50 is not applicable. This would particularly
Jeg er hvad resultatet angår enig i de indlæg, som ministeriet og Kommissionen har indgivet.
I essentially concur with the comments made by the respondent and the Commission.
Bestemmelsen i artikel 2, stk. 2, i direktiv 93/36 findes allerede i en lignende udformning i direktiv 77/62, der er det første direktiv om samordning af fremgangsmåderne ved offentlige indkøb.
The provision contained in Article 2(2) of Directive 93/36 is to be found in a similar wording as early as in Directive 77/62, which was the first Directive on the coordination of procedures for the award of public supply contracts to be adopted.
I direktiv 77/62 findes den omtvistede bestemmelse endnu i artikel 2, stk. 3.
The contested provision is still to be found in Article 2(3) of Directive 77/62.
Den eneste ændring, som dette direktiv har undergået i tidens løb, vedrører blot definitionen af begrebet ordregivende myndighed.
The only amendment this provision has been subject to over the years merely concerns the definition of what constitutes a contracting authority.
Bestemmelsens egentlige indhold er imidlertid forblevet det samme.
In its essence, the provision has none the less remained unchanged.
Ifølge begge bestemmelser skal den retsakt, i henhold til hvilken en særlig ret overdrages til et organ, der ikke er en ordregivende myndighed, således foreskrive, at det pågældende organ ved indgåelse af offentlige indkøbsaftaler skal respektere princip pet om, at forskelsbehandling ikke er til ladt.
Thus, pursuant to both provisions, the legal instrument by which a contracting authority grants special rights to a body other than a contracting authority must stipulate that the body in question is to observe the principle of nondiscrimination on grounds of nationality when awarding public supply contracts.
Der findes ganske vist en bestemmelse om forbud mod forskelsbehandling i arti kel 3, stk. 2, i direktiv 92/50 (tjenesteydelsesaftaler), men heri er det alene fastsat, at det påhviler de ordregivende myndigheder at sørge for, »at der ikke finder forskels behandling sted mellem forskellige tjene steydere«.
It may be true that Article 3(2) of Directive 92/50 (service contracts) con tains a nondiscrimination clause; however this clause only provides that contracting authorities must ensure 'that there is no discrimination between different service providers'.
I henhold til titlen gælder dette direktiv specielt for fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, hvorimod direktiv 93/36 vedrører freni
As can be deduced from its title, this Directive is, however, applicable particularly to public service contracts, whereas Directive 93/36 governs the pro-
10 — Rådets direktiv 93/37/EØF af 14.6.1993 om samordning af fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter (EFT L 199, s. 54).
10 —Council Directive 93/37/EEC of 14 June 1993 on the coordination of procedures for the award of public works contracts (OJ 1993 L 199, p. 54).
Det andet præjudicielle spørgsmål gangsmåder ved indgåelse af offentlige indkøbsaftaler.
The second question cedures applicable for the award of public supply contracts.
Med sit andet spørgsmål har Klage nævnet anmodet om en fortolkning af arti kel 2, stk. 2, i direktiv 93/36 i tilfælde af, at bestemmelsen har selvstændig betydning.
In its second question, the Procurement Review Board requests an interpretation of Article 2(2) of Directive 93/36 in the event that it should have an independent mean ing.
Nævnet ønsker herved navnlig oplysning om indholdet af denne bestemmelse og spørger for det første, om en ordregivende myndighed ved overdragelsen af særlige rettigheder til en privat virksomhed, der ikke selv er en ordregivende myndighed, skal pålægge denne at respektere forbuddet mod forskelsbehandling, og for det andet, om det følger af artikel 2, stk. 2, at den pågældende private virksomhed skal følge fremgangsmåden for indgåelse af offentlige aftaler.
It enquires in particular as to the content of that provision and whether, first, a contracting authority must, when grant ing special rights to a private undertaking which is not a contracting authority, require that private undertaking to observe the principle of nondiscrimination, and, second, whether Article 2(2) provides that the said private undertaking must apply the procedure for the award of public con tracts.
Man kan dog sagtens forestille sig tilfælde, hvori der ved siden af direktiv 93/36 (indkøbsaftaler) som udgangspunkt også skal ske anvendelse af direktiv 92/50 (tjenesteydelsesaftaler).
It is nevertheless quite conceivable that cases might exist where, in addition to Directive 93/36 (supply contracts), Directive 92/50 (service contracts) could be applicable.
Dette kunne bl.a. være tilfældet, når den kontrakt, der skal indgås, indeholder både tjenesteydelses- og indkøbselementer.
That could apply in particular where a contract that is to be awarded contains service as well as supply components.
Såfremt kontrakten dog hovedsageligt består i levering af varer, ville direktiv 92/50 ikke længere være anvende lig i denne situation.
Should, however, the contract's emphasis be on the supply of goods, then Directive 92/50 would no longer be applicable in such a case.
Forbuddet mod for skelsbehandling i artikel 3, stk. 2, i direktiv 92/50 ville så ikke finde anvendelse.
The ban on discrimination contained in Article 3(2) of Directive 92/50 would not apply.
Her viser sig så den selvstændige betydning af artikel 2, stk. 2, i direktiv 93/36.
It is, however, in such a case that the independent meaning of Article 2(2) of Directive 93/36 becomes apparent.
Man kunne også forestille sig et tilfælde, hvor det ganske vist drejer sig om indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, men disse kan gives videre inden for rammerne af en koncessionsaftale.
Another type of case is, however, conceivable, in which, although the award of public service contracts is involved, these could be awarded within the framework of a concession contract.
Også i dette tilfælde ville direktiv 92/50 og det heri indeholdte for bud mod forskelsbehandling ikke være anvendeligt, hvorimod man stadig ville være inden for anvendelsesområdet for direktiv 93/36.
Here also Directive 92/50 and the ban on discrimination con tained therein would not be applicable; however such a case would still fall under the scope of Directive 93/36.
I denne forbindelse ville forbuddet mod forskelsbehandling i arti kel 2, stk. 2, ligeledes igen finde anven delse.
Under circumstances such as these, the ban on discrimination contained in Article 2(2) would again apply.
Ministeriet er af den opfattelse, at aftalen, i henhold til hvilken særlige rettigheder overdrages, skal indeholde en bestemmelse om forbuddet mod forskels behandling som omhandlet i artikel 2, stk. 2.
The respondent is of the opinion that a contract granting special rights must con tain the nondiscrimination provision con tained in Article 2(2).
Dermed sikres det i det mindste, at forbuddet mod forskelsbehandling overholdes, selv om der ikke skal gennemføres en udbudsforretning i overensstemmelse med direktivet.
This would ensure the application of the principle of non discrimination even where a tendering procedure pursuant to the directive was not required.
Det gøres dermed klart, at også private ved indgåelsen af offentlige indkøb saftaler skal overholde dette forbud.
That would make it clear that individuals are also required to comply with the principle of nondiscrimination within the framework of tendering proce dures.
Deri mod er det ikke i artikel 2, stk. 2, fastsat, at en virksomhed, som har fået overdraget særlige rettigheder, i hvert enkelt tilfælde
The respondent further argues that Article 2(2) nevertheless does not require an undertaking which has been granted
Da det hverken fremgår af forarbejderne eller forslagene til direktiv 93/36, at bestemmelsen i artikel 2, stk. 2, ikke skulle have en selvstændig betydning, må det antages, at bestemmelsen fortsat også skal gælde ved siden af direktiv 92/50.
Due to the fact, however, that neither the preparatory documents nor the various drafts of Directive 93/36 indicate that the provision contained in Article 2(2) was to be deprived of an independent meaning, one must assume that this provision is meant to remain in force alongside Directive 92/50.
UNITRON SCANDINAVIA OG 3-S skal gennemføre en offentlig udbudsforretning. ning.
UNITRON SCANDINAVIA AND 3-S special rights to carry out a public tender ing procedure without fail.
Ifølge Kommissionens opfattelse inde holder artikel 2, stk. 2, en forpligtelse for en ordregivende myndighed til at gøre en institution, der overdrages særlige rettigheder, opmærksom på forbuddet mod for skelsbehandling og til at sørge for, at dette forbud overholdes.
According to the Commission, Article 2(2) requires a contracting authority which grants special rights to a body to inform that body of the existence of the prohibition against discrimination and ensure that it is complied with.