natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Det bemærkes indledningsvis, at kun såfremt eksportørvirksomhederne var i god tro med hensyn til, at varerne var i overensstemmelse med den erklæring, de afgav med henblik på at få udbetalt de omtvistede restitutioner, kan de med føje bestride tilbagesøgningskravet.
Any negligence on the part of the administration in the performance of its supervisory duties does not give rise to any legitimate expectations as to the lawfulness of the export refunds granted to the person
varerne eller af har en betydelig eksportørvirksomhederne fortjenstmargen.
concerned. A prudent trader must be in a position to ensure that the goods exported comply with the details declared by the exporter in his application for the grant of export refunds.'
foretage kontrol af produktionsprocessen.
Case C-48/96 Ρ Windpark Groothusen GmbH & Co. Betriebs KG ν Commission of the European Communities Energy 14 May 1998
Forordning nr. 2945/94, kan af tidsmæssige grunde ikke finde anvendelse på de omtvistede restitutioner.
(Appeal — Financial support in the energy sector — Thermie programme — Right to full legal protection — Duty to state reasons — Right to a hearing — Discretion) (Third Chamber)
Såfremt de omstændigheder, den forelæggende ret har angivet, måtte blive godtgjort, synes der ikke umiddelbart at være noget til hinder for, at de nationale myndigheders adfærd kvalificeres som uagtsomhed, der kan udelukke tilbagebetaling.
Windpark's project among the 137 projects selected to be definitive.
Den omstændighed, at en fællesskabsinstitution som Revisionsretten har understreget, al nationale myndigheder har handlet uagtsomt, er i den henseende et vægtigt indicium.
Windpark maintains that, since its project had been placed on a 'reserve list', no definitive decision in that regard had yet been taken.
Det må herefter undersøges, om en eksportør, der har fået udbetalt en eksportrestitution, efter fællesskabsretten kun kan påberåbe sig god tro, såfremt han med henblik på at sikre sig, at varerne er i overensstemmelse med beskrivelsen i den erklæring, han har afgivet over for de nationale kontrolmyndigheder, har foretaget en kontrol af varernes sammensætning og af produktionsprocessen og de anvendte råvarer.
By application lodged at the Registry of the Court of Justice on 19 February 1996, Windpark Groothusen GmbH & Co. Betriebs KG brought an appeal against the judgment of 13 December 1995 in Windpark Groothusen ν Commission, in which the Court of First Instance rejected its application for annulment of the Commission's decision of 13 January 1994 refusing to grant it funding under the Thermie programme for 1993 and for an order directing the Commission to adopt a new decision. It should be noted that the Court of First Instance was correct in regarding the decisions of 19 July 1993 and 13 January 1994 as two separate decisions and in finding that the former had definitively refused to include Windpark's project among the 137 projects selected.
Betydningen af billighedshensyn
The plea alleging infringement of the right to full legal protection
Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at et sådant billighedshensyn tages i betragtning, idet det dog skal opfylde de betingelser, der er opstillet i Deutsche Milchkontor-dommen.
By its decision of 19 July 1993, the Commission granted funding to 137 energy technology projects; Windpark's project was not one of those selected.
De forelagte spørgsmål må herefter besvares med, at fællesskabsretten i princippet ikke er til hinder for, at der i national ret som kriterier for al udelukke tilbagesøgning af uretmæssigt udbetalt fællesskabsstøtte forudsat at det godtgøres, at støttemodtageren har været i god
Windpark pleads infringement of its fundamental right to full legal protection. It maintains that the Court of First Instance infringed that right by wrongly drawing a distinction between the Commission's decision of 19 July 1993 and the act contained in the letter of 13 January 1994 and by not considering the merits of the action, therefore, except in so far as it contested the decision of 13 January 1994, dismissing the action as being out of time in so far as it was directed against the decision of 19 July 1993.
Under sådanne omstændigheder kan en eksportørs mulighed for at påberåbe sig god tro med hensyn til varernes overensstemmelse med beskrivelsen i den erklæring, han har afgivet med henblik på at få udbetalt en eksportrestitution, ikke efter fællesskabsretten gøres betinget af, at han foretager kontrol af produktionsprocessen eller de råvarer, hans leverandør har anvendt, med henblik på at forvisse sig om de pågældende varers kvalitet, medmindre der er særlige holdepunkter for at antage, at erklæringens indhold ikke svarer til de faktiske forhold, eller særlige omstændigheder gør sig gældende, som f.eks. at priserne er unormalt lave, eller at
However, by its letter of 13 January 1994 following upon the letter of 5 August 1993 in which the Commission reserved the right, in the event that sufficient budgetary credits became available, particularly if some of the projects which had already been granted funding were not carried out, to grant funding to projects on a supplementary list on which Windpark's project had been placed — the Commission informed Windpark that the budgetary credits had been exhausted and that, consequently, Windpark's
tro f.eks. tages hensyn til, at de nationale myndigheder har handlet uagtsomt, og at der er forløbet et betydeligt tidsrum siden udbetalingen al den omtvistede støtte.
The Court of First Instance was correct in holding that, even though, in its letter of 5 August 1993, the Commission reserved the right to depart from its decision of 19 July 1993 depending on the availability of budgetary credits, that decision was definitive with regard to the list of 137 projects selected for funding and the exclusion of Windpark's project, which did not appear on that list.
Dog forudsættes det herved, at de gældende betingelser er de samme som i forbindelse med tilbagesøgning af rent nationale pengeydelser, og at der fuldt ud tages hensyn til Fællesskabets interesser.
Thus the Court of First Instance was correct in holding that, since Windpark had brought proceedings more than seven months after learning in August 1993 that its project had been excluded from the 137 projects to be awarded funding, it could not escape being time-barred for the purposes of contesting that act.
Det hedder i domskonklusionen:
The plea alleging breach of the duty to state reasons
»Fællesskabsretten er i princippet ikke til hinder for, at der i national ret som kriterier for at udelukke tilbagesøgning af uretmæssigt udbetalt fællesskabsstøtte forudsat at det godtgøres, at støttemodtageren har været i god tro f.eks. tages hensyn til, at de nationale myndigheder har handlet uagtsomt, og at der er forløbet et betydeligt tidsrum siden udbetalingen af den omtvistede støtte.
Accordingly, the Court of First Instance was right in holding, in conformity with the case-law, that since Windpark had sought neither the full text of the decision of 5 August 1993 nor an individual explanation concerning that decision, the action brought on 17 March 1994 was no longer admissible in so far as it was directed against the decision of 19 July 1993.
Generaladvokat A La Pergola fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 29. april 1997.
Windpark submits that even assuming that, by its decision of 19 July 1993, the Commission rejected without qualification the application for funding, the two-month timelimit for bringing proceedings was complied with by the lodging of the application on 17 March 1994.
»I fællesskabsretten, nærmere bestemt Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, er bestemmelsen om tilbagebetaling af uretmæssigt udbetalte eksportrestitutioner udformet som en ren tilbagebetalingsforpligtelse.
The statement of reasons in the letter of 13 January 1994 must be examined in the context of the Regulation (EEC) No 2008/90 concerning the promotion of energy technology in Europe, which lays down the essential criteria on the basis of which the various projects are assessed, thus enabling candidates to gauge to what extent their projects meet those criteria.
Tilbagebetalingen skal ske på grundlag af en objektiv konstatering af, at eksportøren ikke havde krav på restitutionerne, og uden hensyntagen til, om eksportøren var i god tro, om der i den konkrete sag er udvist svig fra tredjemands side, eller om der er forløbet et betydeligt tidsrum mellem udbetalingen og fremsættelsen af kravet om tilbagebetaling, idet den nationale domstol i sidstnævnte tilfælde dog kan anvende de bestemmelser, der i national ret er fastsat med hensyn til forældelse af tilsvarende pengekrav.
Windpark also argues that the Court of First Instance errs in adopting the position that, in situations where the measure at issue has been neither published nor notified, the period for bringing an action begins to run only from the moment at which the third party concerned acquires precise knowledge of the content of the decision in question and of the reasons on which it is based, provided, however, that, as soon as he learns of the existence of that measure, he requests the full text thereof within a reasonable period.
En eksportør, som uretmæssigt har fået udbetalt eksportrestitutioner på grundlag af urigtige oplysninger om produktets sammensætning, som han selv har afgivet over for de offentlige myndigheder, kan ikke anses for at være i god tro.
Furthermore, in view of the special features of the selection procedure in question — namely, publication of the criteria for eligibility and the participation of committees in the selection of projects — there is no need for an individual, detailed statement of reasons.
En eventuel forsømmelighed fra myndighedernes side i forbindelse med udførelsen af deres egne kontrolopgaver kan ikke skabe en berettiget forventning om, at eksportrestitutionerne er retmæssigt udbetalt.
The first point to note here is that Windpark requested further information, not a copy of the full text of the decision of 19 July 1993; similarly, it did not react to the communication in the Official Journal or seek an individual explanation of the reasons for which its project had been placed on a supplementary list and could only be granted funding if sufficient credits became available.
En agtpågivende erhvervsdrivende må være i stand til at konstatere, at de eksporterede produkter har de egenskaber, eksportøren selv har angivet i ansøgningen om eksportrestitutioner.«
It follows that, in a procedure such as that in the present case — where the number of participants is high, the parties concerned are aware in advance of the criteria laid down by the
Sag C-48/96 Ρ Windpark Groothusen GmbH & Co. Betriebs KG / Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber Energi 14. maj 1998 ret til fuldstændig
penalty or the adoption of a measure likely to have an adverse effect on that person's legal position.
»Appel finansiel støtte inden f or energisektoren Thermieprogrammet retsbeskyttelse begrundelsespligt - retten til kontradiktion - skøn* (Tredje Afdeling) ikke var truffet endelig afgørelse, eftersom selskabets projekt var optaget på en »reserveliste«.
The plea alleging misuse of powers regulation for selecting the various projects, provision is made for the participation of committees and the results are published — there can be no duty to provide a detailed statement of the reasons for a decision rejecting an application for financial support, including comparative information on the projects selected.
Ved appelskrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 19. februar 1996 har Windpark Groothusen GmbH & Co. Betriebs KG iværksat appel af dom afsagt den 13. december 1995 af Retten i Første Instans i sagen Windpark Groothusen mod Kommissionen, for så vidt som Windpark ikke ved dommen fik medhold i sin påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 13. januar 1994, hvorved finansiel støtte til Windpark i henhold til Thermieprogrammet for 1993 blev afslået, eller i sin påstand om, at det blev pålagt Kommissionen at træffe en ny beslutning. Anbringendet vedrørende tilsidesættelse af kravet på fuld retsbeskyttelse
It is sufficient to note on this point that the Court has consistently held that misuse of powers is the adoption by a Community institution of a measure with the exclusive or main purpose of achieving an end other than that stated or evading a procedure specifically prescribed by the Treaty for dealing with the circumstances of the case.
Ved afgørelsen af 19. juli 1993 bevilgede Kommissionen således finansiel støtte til 137 projekter til fremme af energiteknologi, og Windpark's projekt indgik ikke blandt disse projekter.
However, Windpark has not adduced any matter of fact or of law to substantiate the allegation of misuse of powers.
Derimod gav Kommissionen i skrivelsen af 13. januar 1994, som var en opfølgning af skrivelsen af 5. august 1993 hvorved Kommissionen havde forbeholdt sig mulighed for at yde finansiel støtte til projekter optaget på en supplerende liste, herunder Windpark's projekt, for det tilfælde, at tilstrækkelige bevillinger var til rådighed, og navnlig hvis projekter, der allerede havde opnået finansiel støtte, ikke blev gennemført meddelelse til Windpark om, at bevillingerne var opbrugt, og at der således ikke kunne ydes finansiel støtte til Windpark's projekt i 1993.
As the Court of First Instance pointed out, the procedure for the submission of projects made it clear that 'once the proposal has been submitted, proposers are invited not to submit any supplementary information to the Commission unless specifically requested by the Commission services'. Thus, as a general rule, candidates are not given a further opportunity to express their views during the selection procedure, a fact which is explained by the work entailed in evaluating a large number of projects.
Retten findes korrekt at have fastslået, al afgørelsen af 19. juli 1993 var endelig, også selv om Kommissionen i skrivelsen af 5. august 1993 havde forbeholdt sig mulighed for - med hensyn til udvælgelsen af de 137 projekter, der kunne ydes støtte til, og med hensyn til, at Windpark's
The plea alleging infringement of Article 175, third paragraph, Article 173, fourth paragraph, and Article 176 of the Treaty
Windpark har gjort gældende, at Retten har krænket selskabets grundlæggende ret til fuld retsbeskyttelse.
According to established case-law, a person's right to a hearing before adoption of an act concerning that person arises only where the Commission contemplates the imposition of a
For det andet har Windpark gjorl gældende, at selskabets ret til domstolsprøvelse også er blevet krænket ved, al Rellen har betragtet afgørelsen af 19. juli 1993 om ikke at medtage selskabets projekt blandt de 137 projekter, der kunne modtage finansiel støtte, som endelig.
It is sufficient to note in this regard that this plea is inadmissible in so far as it is based on Article 175 of the Treaty.
Efter Windpark's opfattelse forholdt det sig derimod således, at der
The action before the Court of First Instance was not based on that provision.
projekt ikke indgik blandt disse at træffe en anden afgørelse end den, der fremgik af afgørelsen af 19. juli 1993, hvis de fornødne bevillinger var til rådighed.
In so far as it questions the propriety of the decision of 13 January 1994, the action is confined to repeating the pleas in law which this Court has already rejected.
tilsidesættelse af
The Court:
Indledningsvis bemærkes, at selskabet anmodede om supplerende oplysninger og ikke om den fuldstændige ordlyd af afgørelsen af 19. juli 1993.
Preliminary ruling (Directive 901314/EEC on package travel, package holidays and package tours — Extent of protection against the risk of the organiser's insolvency) (Fifth Chamber)
Dernæst bemærkes, at søgsmålsfristen efter fast retspraksis i tilfælde, hvor en retsakt hverken er offentliggjort eller meddelt, først løber fra del tidspunkt, hvor den berørte har fået nøjagtigt kendskab til retsaktens indhold og begrundelse, dog forudsat at han har anmodet om den fuldstændige ordlyd inden for en rimelig frist. Retten er derfor med føje nået frem til, at
By order of 21 October 1996, the Bezirksgericht für Handelssachen Wien (District Commercial Court, Vienna) referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Article 7 of Council Directive 90/314/EEC of 13 June 1990 (hereinafter 'the Directive").
Heraf følger, at der i forbindelse med en procedure som den foreliggende som er kendetegnet ved et stort antal deltagere, og som er tilrettelagt således, at udvælgelseskriterierne for de enkelte projekter, som fastsat i forordningen, er kendt af de pågældende på forhånd, at der deltager udvalg, og at resultaterne offentliggøres ikke kan stilles krav om en detaljeret begrundelse for en beslutning om afslag på en ansøgning om finansiel støtte, som bl.a. skulle omfatte en sammenholdelse med
The question has been raised in proceedings between Verein für Konsumenteninformation and Österreichische Kreditversicherungs AG concerning reimbursement of the costs of accommodation which purchasers of a package holiday paid to a hotelier following the travel organiser's insolvency.
oplysningerne om de projekter, der er blevet foretrukket.
is compelled, following the travel organiser's insolvency, to pay the hotelier for his accommodation again in order to be able to leave the hotel and return home.
Appellanten har imidlertid ikke fremført noget retligt eller faktisk forhold, der kan godtgøre, at der har foreligget magtfordrejning.
Artide 7 of the Directive provides that the organiser of the package tour or holiday is to provide 'sufficient evidence of security for the refund of money paid over and for the repatriation of the consumer in the event of insolvency'.
Som Retten har anført, var del med hensyn til den fremgangsmåde, der skulle følges ved forelæggelse af projekter, blevet præciseret, »at når forslaget er indgivet, anmodes forslagsstillerne om ikke at fremsende yderligere oplysninger til Kommissionen, medmindre denne udtrykkeligt afkræver sådanne oplysninger«.
Mr and Mrs Hofbauer booked a package holiday in Crete from 9 to 16 September 1995 with Karthago-Reisen GmbH, established in Vienna, the package including the return flight and halfboard accommodation.
Anbringendet vedrørende tilsidesættelse af traktatens artikel 175, stk. 3, artikel 173, stk. 4, og artikel 176
It must be borne in mind first of all that the purpose of Article 7 is to protect consumers against the risks arising from the insolvency of the package holiday or tour organiser.
Det fremgår af Domstolens praksis, at kravet om, at personer, der kan blive berørt, skal have lejlighed til at tilkendegive deres synspunkter forud for udstedelsen af den pågældende retsakt, kun gælder, når Kommissionen påtænker at pålægge en sanktion eller at træffe en foranstaltning, der kan påvirke deres retsstilling.
As the French Government has pointed out, those risks, which are inherent in the contract concluded between the purchaser and the package holiday organiser, stem from the payment in advance of the price of the package and from the spread of liability between the travel organiser and the various providers of the services which, in combination, make up the package.
Anbringendet vedrørende magtfordrejning
Consequently, the result prescribed by Article 7 of the Directive entails the grant to package travellers of rights guaranteeing the refund of money that they have paid over and their repatriation in the event of the organiser's insolvency.
Hertil er det tilstrækkeligt at bemærke, at anbringendet må afvises, for så vidt som det støttes på traktatens artikel 175, idet sagen for Retten ikke blev ført på grundlag af denne bestemmelse.
On 15 September 1995, the owner of the hotel in which Mr and Mrs Hofbauer and a number of other Karthago-Reisen customers were staying learned that Karthago-Reisen had become insolvent and demanded that those holidaymakers should pay the full cost of the nights spent in his hotel.
I denne henseende findes det tilstrækkeligt at
In order to be able to catch their return flight, Mr and Mrs Hofbauer paid for their hotel accommodation.
Generaladvokat G. Cosmas fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Tredje Afdeling) den 13. november 1997.
That court, taking the view that the outcome of the dispute depended on the interpretation of the Directive, decided to stay proceedings and has referred one question to the Court for a preliminary ruling:
Præjudiciel »Direktiv 90/314/EØF om pakkerejser, herunder pakkeferier beskyttelsen mod risikoen for rejsearrangørens insolvens* (Femte Afdeling)
'Article 7 of Council Directive 90/314/EEC of 13 June 1990 on package travel, package holidays and package tours is to be interpreted as covering as security for the refund of money paid over, a situation in which the purchaser of a package holiday who has paid the travel organiser for the costs of his accommodation before travelling on his holiday is compelled, following the travel organiser's insolvency, to pay the hotelier for his accommodation again in order to be able to leave the hotel and return home.'
For at kunne rejse med flyet hjem betalte ægteparret Hofbauer derfor for indkvarteringen på hotellet.
Advocate General G. Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 4 December 1997.
Da forsikringsselskabet nægtede at tilbagebetale de beløb, de rejsende havde betalt til hotelejeren for opholdet, anlagde Verein für Konsumenteninformation sag ved Bezirksgericht für Handelssachen Wien.
Case C-368/97 Commission of the European Communities ν Kingdom of Belgium Transport
Da retten fandt, at afgørelsen af tvisten afhang af fortolkningen af direktivet, besluttede den at udsætte sagen og forelagde Domstolen et præjudicielt spørgsmål.
(Failure to fulfil obligations — Failure to transpose Directive 94I57IEC) (Fifth Chamber)
Med spørgsmålet ønsker den nationale ret nærmere bestemt oplyst, om direktivets artikel 7 skal fortolkes således, at en situation, hvor køberen af en pakkerejse, som i forvejen har betalt udgifterne til indkvartering til rejsearrangøren, på grund af dennes insolvens bliver tvunget til at betale de samme udgifter til hotelejeren, idet han ellers ikke kan forlade hotellet for at tiltræde hjemrejsen, er omfattet af bestemmelsens anvendelsesområde.
By application lodged at the Court Registry on 24 October 1997, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to adopt the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 94/57/EC of 22 November 1994 (hereinafter 'the
Den 15. september 1995 krævede ejeren af det hotel, hvor ægteparret Hofbauer og en række andre kunder hos Karthago-Reisen var indlogeret efter at han havde fået at vide, at Karthago-Reisen var insolvent at disse rejsende betalte alle overnatningerne på hotellet, idet han efter de rejsendes udsagn med magt forhindrede dem i at forlade hotellet.
Since the transposition of the Directive has not been achieved within the period laid down therein, the action brought by the Commission must be held to be well founded.
»Artikel 7 i Rådets direktiv 90/314/EØF af 13. juni 1990 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure, skal fortolkes således, at en situation, hvor køberen af en pakkerejse, som i forvejen har betalt udgifterne til indkvartering til rejsearrangøren, på grund af dennes insolvens bliver tvunget til at betale de samme udgifter til hotelejeren, idet han ellers ikke kan forlade hotellet for at tiltræde hjemrejsen, er omfattet af bestemmelsens anvendelsesområde som tilbagebetating af erlagte beløb.*
Declare that, by failing to adopt within the prescribed period the provisions necessary to comply with Council Directive 94/57/EC of 22 November 1994 on common rules and standards for ship inspection and survey organisations and for the relevant activities of maritime administrations, the Kingdom of Belgium has failed to fulfil its obligations under the Treaty;