natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Efter anmodning fra Kommissionen afgav Forbundsrepublikken Tyskland ved skrivelser af 15. oktober 1996, 5. juni og 22. oktober 1997 samt 27. januar og 4. marts 1998 yderligere oplysninger herom.
At the Commission's request, the Federal Republic of Germany supplied additional information in that regard by letters of 15 October 1996, 5 June and 22 October 1997, and 27 January and 4 March 1998.
21 Ved Kommissionens beslutning 98/687/EKSF af 10. juni 1998 angående Tysk lands støtte til kulindustrien i 1997 (EFT L 324, s. 30) blev denne økonomiske støtte af en størrelsesorden af 10,4 mia. DEM godkendt (herefter »den anfægtede beslutning«).
21 By Commission Decision 98/687/ECSC of 10 June 1998 on German aid to the coal industry for 1997 (OJ 1998 L 324, p. 30, 'the contested decision'), that aid in the amount of DEM 10.4 thousand million was authorised.
I beslutningen nævner Kommissionen især, at den i medfør af kodeksens artikel 9, stk. 6, havde foretaget en bedømmelse af lovligheden af den påtænkte støtte i den tyske plan, som Kommissionen havde stillet sig positiv over for i beslutning 94/1070.
In that decision, the Commission states, in particular, that it has checked, in accordance with Article 9(6) of the Code, whether the aid proposed was in conformity with the German plan which had been approved by Decision No 94/1070.
Tvistens forhistorie og retsforhandlinger
Background to the dispute and procedure
Sagsøgeren er et privatejet kulmineselskab med hjemsted i Det Forenede Kongerige, som i det væsentlige har fortsat British Coal's minedrift.
The applicant is a privately-owned mining company established in the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland, which took over the principal mining operations of British Coal.
Da udviklingen af nye energikilder og en stigende import af kul fra lande uden for EF bevirkede, at efterspørgslen i England — sagsøgerens »traditionelle« marked — havde været stærkt faldende fra 1990, søgte sagsøgeren navnlig i Tyskland et marked for en del af sin overskudsproduktion.
As the appearance of substitute energy sources and the increase in imports of coal from outside the Community have caused a large reduction in demand for coal in the United Kingdom — the applicant's 'traditional' market — since 1990, the applicant has attempted to find a market for some of its surplus production, in particular in Germany.
I Storbritannien gik produktionen fra 84 mio tons i 1992 ned til 50 mio. tons i 1996, mens den tyske produktion faldt fra 72 til 53 mio. tons i samme periode (rapportens s. 5).
In the United Kingdom, production fell from 84 million tonnes in 1992 to 50 million tonnes in 1996, while production in Germany fell from 72 to 53 million tonnes during the same period (p. 5 of the Report).
25 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 20. juli 1998 har sagsøgeren anlagt denne sag til prøvelse af den anfægtede beslutning.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 20 July 1998, the applicant brought the present action against the contested decision.
26 Ved stævning indleveret samme dag har sagsøgeren anlagt en anden sag med påstand om annullation af tre beslutninger fra Kommissionen, som godkender Kongeriget Spaniens økonomiske støtte til kulindustrien i årene 1994, 1995 og 1996 samt 1997 og 1998.
By application lodged on the same day, the applicant brought a further action for annulment of three Commission decisions authorising the granting by the Kingdom of Spain of aid to the coal industry in respect of 1994 to 1996, 1997 and 1998.
Denne sag er blevet registreret som sag T-l 11/98.
That action was registered under number T-111/98.
Ved særskilte dokumenter, ligeledes indleveret den 20. juli 1998, har sagsøgeren fremsat begæring om, at der anordnes foreløbige forholdsregler i begge sager (T-110/98 R og T-111/98 R).
By separate documents, also lodged on 20 July 1998, the applicant requested the grant of interim measures in both cases (T-110/98 R and T-111/98 R).
Ved særskilte dokumenter indleveret den 18. september 1998 har sagsøgeren i de to hovedsager indgivet begæringer om vedtagelse af visse foranstaltninger til sagens oplysning og til dens tilrettelæggelse.
By separate documents, lodged on 18 September 1998, the applicant applied for the adoption of certain measures of inquiry and of organisation of procedure in the two main actions.
Sagsøgeren har navnlig begæret, at procesreglementets artikel 55 finder anvendelse, således at sagerne pådømmes forud for andre, hvilket begrundes med, at de vedrører selve grundlaget for EKSF's ordning vedrørende statsstøtte i kulsektoren, og at de domme, som skal afsiges, også er relevante for fremtidig støtte i sektoren.
In particular, it requested that Article 55 of the Rules of Procedure be applied and that the cases be given priority on the ground that they concerned the very foundations of the ECSC State aid scheme in the coal sector and that the judgments to be given would also be relevant to future aid in that sector.
I sine indlæg af 15. oktober 1998 har Kommissionen delvis tilsluttet sig dette procesmæssige synspunkt ved at foreslå Retten at behandle visse retsspørgsmål, som rejses ved sagen, forud, og at afsige mellemdomme begrænset til disse spørgsmål.
In its observations submitted on 15 October 1998, the Commission partially endorsed that point of view as to the appropriate procedure and proposed that the Court should treat certain questions of law raised by the actions as a matter of priority and give interlocutory judgments restricted to those questions.
30 Efter afgivelsen af disse indlæg har sagsøgeren ved telefax af 20. oktober 1998 præciseret, at foranstaltningerne til sagens oplysning og tilrettelæggelse, samt procedurerne om foreløbige forholdsregler ville blive overflødige, dersom Retten skulle være villig til at afsige mellemdomme vedrørende rene retsspørgsmål, der som identiske fremgår af de to sager T-110/98 og T-1 11/98, nemlig,
30 Following those observations, the applicant stated, in faxes of 20 October 1998, that the measures of inquiry and of organisation of procedure which it had requested and the proceedings for interim relief would cease to be relevant if the Court were willing to give interlocutory judgments on the questions of pure law, which were the same in Cases T-110/98 and T-111/98, namely:
— om Kommissionen ved kodeksen er blevet beføjet til efterfølgende at godkende en støtte, som allerede er blevet udbetalt uden dennes forudgående godkendelse, og
— whether the Commission is authorised by the Code to give ex post facto approval to aid which has already been paid without its prior approval; and
— om Kommissionen i medfør af kodeksens artikel 3 er bemyndiget til at tillade ydelse af driftsstøtte på den ene betingelse, at støtten sætter de modtagende virksomheder i stand til at reducere deres produktionsomkostninger og gør det muligt at opnå en gradvis nedsættelse af støtten, selv om de ikke har rimelige chancer for at opnå økonomisk levedygtighed i en forudselig fremtid.
— whether the Commission has power under Article 3 of the Code to authorise the grant of operating aid provided only that the aid enables the recipient undertakings to reduce their production costs and achieve degression of aid, without their having any reasonable chance of achieving economic viability within the foreseeable future.
31 I afventning af en aftale om, hvorledes sagen videre skal behandles, har sagsøgeren ved telefax af 22. oktober 1998 frafaldet sin begæring om foreløbige forholdsregler i de to sager T-110/98 R og T-111/98 R.
31 While awaiting agreement as to the procedure to be followed, the applicant, by fax of 22 October 1998, withdrew its applications for interim measures in Cases T-110/98 R and T-111/98 R.
32 På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Første Udvidede Afdeling) tiltrådt princippet om en begrænsning af sagernes genstand og om en samtidig fremskyndelse af sagsbehandlingen, alt i henhold til parternes overens stemmende begæringer.
32 Upon hearing the Report of the Judge-Rapporteur, the Court of First Instance (First Chamber, Extended Composition) accepted that the subjectmatter of the proceedings should be restricted and the proceedings expedited, as requested by both parties.
Den har besluttet at afholde et uformelt møde med parterne for at drøfte sagens videre behandling.
It decided to organise an informal meeting with the parties in order to discuss the future course of the proceedings.
Under dette møde den 27. oktober 1998 meddelte sagsøgeren, at man ikke ville afgive replik i sag T-l 10/98, og parterne aftalte at begrænse sagens genstand — for så vidt angår nærværende sag — til de to retlige anbringender, der er omtalt i præmis 30 ovenfor, således som de er blevet drøftet i stævningen og svarskriftet.
At that meeting on 27 October 1998, the applicant stated that it would not lodge a reply in Case T-110/98 and the parties agreed, for the purpose of the present proceedings, to restrict their subjectmatter to the two pleas in law referred to in paragraph 30 above, as expounded in the application and in the defence.
Herefter har præsidenten meddelt parterne, at de ville få tilsvarende mere tid til rådighed i retsmødet til at udvikle deres argumentation.
As a result, the President informed the parties that they would have all the more time at the hearing to expand their arguments.
Desuden har parterne fremsat en fælles begæring om, at der i medfør af procesreglementets artikel 77, litra c), anordnes udsættelse af afgørelsen i sag T-l 11/98, som i vidt omfang svarer til nærværende sag.
Furthermore, pursuant to Article 77(c) of the Rules of Procedure, the parties submitted a joint request for a stay of proceedings in Case T-111/98, which is broadly similar to the present case.
Ved beslutning af 28. oktober 1998 fastsatte formanden for Første Udvidede Afdeling datoen for den mundtlige forhandling i sag T-l 10/98 til den 15. december 1998.
By decision of 28 October 1998, the President fixed 15 December 1998 as the date for the hearing of oral argument in Case T-110/98.
Ved kendelse afsagt af formanden den 28. oktober 1998 blev behandlingen af sag T-l 11/98 udsat indtil domsafsigelsen i sag T-l 10/98.
By order of the President of 28 October 1998, proceedings in Case T-l 11/98 were stayed pending delivery of the judgment in Case T-110/98.
Ved kendelser afsagt dels samme dag, og dels den 25. november 1998, har formanden givet Forbundsrepublikken Tyskland, Kongeriget Spanien og RAG Aktiengesellschaft adgang til at intervenere i sag T-l 10/98 til støtte for Kommissionens påstande.
By orders of 28 October and 25 November 1998, the President granted the Federal Republic of Germany, the Kingdom of Spain and RAG Aktiengesellschaft leave to intervene in Case T-110/9 8 in support of the form of order sought by the Commission.
Den 16. og 24. november samt den 9. december 1998 har Kongeriget Spanien, Forbundsrepublikken Tyskland og RAG Aktiengesellschaft indleveret deres interventionsindlæg.
On 16 and 24 November and on 9 December 1998 respectively, the Kingdom of Spain, the Federal Republic of Germany and RAG Aktiengesellschaft lodged their statements in intervention.
Parternes har afgivet mundtlige indlæg og besvaret Rettens spørgsmål i retsmødet den 15. december 1998.
At the hearing on 15 December 1998 the parties presented oral argument and answered the oral questions put by the Court of First Instance.
Ved denne lejlighed erklærede Kommissionen — som i svarskriftet havde påstået delvis afvisning af anbringendet om krænkelse af kodeksens artikel 3 — at den i denne sag, som er begrænset til retsspørgsmål, gav afkald på at gøre gældende, at den uanfægtelige karakter af beslutning 94/1070 hindrede, at der nu kunne foretages en prøvelse af den omtvistede driftsstøtte, der indgik i den flerårige tyske plan for årene 1994-2002, og som således endeligt blev tilladt ved den pågældende beslutning.
On that occasion, the Commission — which, in its defence to the application, had raised an objection of partial inadmissibility against the plea alleging infringe ment of Article 3 of the Code — stated that, in the context of the present proceedings restricted to questions of law, it was no longer contending that the unchallengeable nature of Decision 94/1070 precluded a challenge to the operational aid at issue which was part of the German multiannual plan for 1994 to 2002 and which had therefore been authorised once and for all by that decision.
Parternes påstande
Forms of order sought by the parties
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
The applicant claims that the Court should:
Frifindelse.
— dismiss the application;
— Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.
— order the applicant to pay the costs.
Intervenienterne har nedlagt følgende påstande:
The interveners submit that the Court should:
— De rejste retsspørgsmål besvares med, dels at Kommissionen er beføjet til i medfør af 1993-kodeksen at tillade en statsstøtte, selv om denne allerede er blevet udbetalt inden vedtagelsen af beslutningen om at tillade den, og dels at kodeksens artikel 3 ikke stiller krav om nogen fastslåelse vedrørende den pågældende virksomheds levedygtighed.
— answer the questions of law raised as follows: first, the Commission has the power under the Code of 1993 to authorise State aid even if that aid has already been paid before the decision of authorisation is adopted and, second, Article 3 of the Code does not require any statement relating to the viability of the undertaking concerned;
— Følgelig frifindes sagsøgte.
— as a result, dismiss the application.
Retten skal først bemærke, at sagsøgeren ikke i denne sag har anfægtet lovligheden af 1993-kodeksen eller rigtigheden af Kommissionens vurderinger på det historiske, økonomiske og retlige plan i meddelelsen af 27. januar 1993 (jf. ovenfor, præmis 3).
The Court finds, first of all, that the applicant has not challenged, in the present proceedings, either the legality of the Code of 1993 or the accuracy of the historical, economic and legal assessments made by the Commission in its communication of 27 January 1993 (see paragraph 3 above).
Følgelig vil pådømmelsen af de to af sagsøgeren rejste anbringender navnlig ske i forbindelse med de gældende bestemmelser i kodeksen under hensyn til nævnte meddelelse.
As a result, the two pleas raised by the applicant will be considered in particular in the context of the applicable provisions of that code, taking account of that communication.
Anbringendet om Kommissionens manglende kompetence til efterfølgende at tillade en allerede udbetalt støtte
The plea alleging that the Commission lacked competence to authorise ex post facto aid already paid
Det er sagsøgerens opfattelse, at da den af beslutningen omfattede støtte var blevet tildelt af Forbundsrepublikken Tyskland til de støttemodtagende virksomheder, før der blev givet tilladelse til den, hjemlede 1993-kodeksen ikke Kommissionen ret til at godkende den efterfølgende.
The applicant submits that, since the aid to which the contested decision relates was granted by the Federal Republic of Germany to the recipient undertakings before the date on which it was authorised, the Code of 1993 did not allow the Commission to approve it ex post facto.
Herved henviser sagsøgeren til, at i medfør af kodeksens artikel 1, stk. 1, kan støtte til kulindustrien kun betragtes som fællesskabsstøtte og derfor som forenelig med det fælles marked, »hvis den opfylder betingelserne i artikel 2 til 9«.
In that regard, it states that, under Article 1(1) of the Code, aid granted to the coal industry may be considered Community aid and hence compatible with the proper functioning of the common market 'only if it complies with Articles 2 to 9'.
Denne klare tekst betinger kategorisk tilladelsen af statsstøtte af over holdelsen af bl.a. artikel 9.
That clear provision, it submits, makes the authorisation of State aid subject to mandatory compliance with, inter alia, Article 9 of the Code.
Sagsøgeren præciserer, at kodeksens artikel 9, stk. 1, indeholder hovedreglen om forudgående tilladelse og kun indeholder én undtagelse: Det drejer sig om undtagelsen i artikel 9, stk. 4, som imidlertid ikke finder anvendelse i sagen her.
The applicant states that Article 9(1) of the Code lays down a general requirement of prior approval and provides for only one exception: that referred to in Article 9(4) which, however, is not applicable in this case.
Sagsøgeren finder, at indsættelsen i kodeksen af undtagelsesordningen i artikel 9, stk. 4, muliggør den modsætningsslutning, at Kommissionen ikke er beføjet til at meddele tilladelse i andre tilfælde, hvor en støtte allerede er ydet.
The applicant submits that the inclusion in the Code of the special procedure under Article 9(4) means that it can be inferred, a contrario, that in other cases the Commission has no power to approve aid that has already been granted.
Såfremt
If the
Kommissionen havde kompetence til at godkende en allerede ydet støtte, ville hele proceduren om forudgående meddelelse blive overflødig, og effektiviteten af ordningen med præventiv kontrol, som indføres ved kodeksens artikel 8 og 9, ville blive svækket i betragtelig grad.
Commission had the power to approve aid that had already been granted, the whole prior notification procedure would be rendered worthless and the efficacy of the scheme of preventive control established in Articles 8 and 9 of the Code would be considerably weakened.
Sagsøgeren fremhæver, at kodeksen som undtagelse fra EKSF-traktatens artikel 4, litra c) — der forbyder enhver form for statsstøtte — og især formuleringen »hvis de opfylder betingelserne i artikel 2 til 9«, der optræder i kodeksens artikel 1, stk. 1, skal undergives en indskrænkende fortolkning.
The applicant states that, as a derogation from Article 4(c) of the ECSC Treaty — which prohibits all State aid —, the Code, and in particular the phrase 'only if it complies with Articles 2 to 9' in Article 1(1) thereof, must be construed restrictively.
Formuleringen af nævnte artikel 1, stk. 1, der altså kræver overholdelse af bestemmelserne i artikel 9 som forudgående betingelse for enhver tilladelse, blev ændret i forhold til teksten i den foregående kodeks for støtte til kulindustrien, nemlig Kommissionens beslutning nr. 2064/86 af 30. juni 1986 om fællesskabs regler for statsstøtte til kulindustrien (EFT L 177, s. 1, herefter »1986kodeksen«).
Furthermore, the wording of Article 1(1) of the Code, in so far as it imposes compliance with Article 9 as a precondition of any authorisation, has changed as compared with the text of the previous code on aid to the coal industry, namely Commission Decision No 2064/86/ECSC of 30 June 1986 establishing Community rules for State aid to the coal industry (OJ 1986 L 177, p. 1, 'the Code of 1986').
Således kræver 1986-kodeksens artikel 1 kun overholdelse af »målene og kriterierne i artikel 2 til 8« uden henvisning til artikel 9 og 10 om procedurerne for meddelelse, undersøgelse og tilladelse.
Article 1 of the Code of 1986 required only compliance with 'the general objectives and criteria set out in Articles 2 to 8', without referring to Articles 9 and 10 relating to the notification, appraisal and authorisation procedures.
Sagsøgeren konkluderer heraf, at de regler for sagsbehandlingen, der er blevet fastsat ved 1993-kodeksen, mærkbart er blevet strammet i forhold til, hvad der gjaldt efter 1986-kodeksen.
The applicant concludes accordingly that the procedural scheme set up by the Code of 1993 was considerably strengthened as compared with that under the Code of 1986.
Betragtningerne til 1993-kodeksen bekræfter denne tendens til at styrke betingelserne for at meddele tilladelse, således som det fremgår af afdeling IV, sidste afsnit, i betragtningerne, hvorefter »det er meget vigtigt, at der ikke finder hel eller delvis udbetaling sted, før der foreligger en udtrykkelig tilladelse fra Kommissionen«.
The preamble to the Code of 1993 confirms that tendency to make the conditions for authorisation more rigorous, as is clear from the last paragraph of point IV in the preamble, according to which 'it is essential that no payment should be made, in whole or in part, before the Commission has given explicit authorisation'.
51 Vedrørende kodeksens artikel 9, stk. 5, er det sagsøgerens opfattelse, at den kun finder anvendelse i forbindelse med proceduren efter artikel 9, stk. 4.
51 As to Article 9(5) of the Code, the applicant submits that that provision is applicable only in the context of the procedure under Article 9(4).
Følgelig kan denne tekst ikke — henset til sidste afsnit i betragtningerne til kodeksen —
As a result — and in the light of the last paragraph of the preamble to the Code —, paragraph 5
RJB MINING MOD KOMMISSIONEN fortolkes således, at den giver medlemsstaterne ret til at udbetale en støtte, før den er godkendt.
RJB MINING V COMMISSION cannot be interpreted as conferring on Member States the right to pay aid before it is authorised.
Sagsøgeren erkender, at Domstolen inden for EF-traktatens område har fastslået, at manglende meddelelse ikke gør støtten ulovlig i sig selv i den forstand, at den ikke fritager Kommissionen fra at undersøge, om støtten faktisk er forenelig med fællesmarkedet (dom af 14.2.1990, sag C-301/87, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 307, herefter »Boussac-dommen«).
The applicant accepts that in the sphere of the EC Treaty the Court of Justice has held that a failure to notify did not make aid unlawful per se, in the sense that failure to notify did not relieve the Commission from examining whether the aid was in fact compatible with the common market (Case C-301/87 France ν Commission [1990] ECR 1-307; hereinafter 'Boussac').
Sagsøgeren understreger dog, at Domstolen nåede frem til sin konklusion på grundlag af en gennemgang af de beføjelser og det ansvar, som henholdsvis Kommissionen og medlemsstaterne har (Boussac-dommen, præmis 12).
The applicant states, however, that the Court of Justice reached that conclusion by analysing the powers and responsibilities of the Commission and the Member States (Boussac, paragraph 12).
Det er derfor ganske afgørende ikke at misforstå de beføjelser og det ansvar, som EKSF-traktaten og 1993-kodeksen tildeler medlemsstaterne og Kommissionen.
It is therefore essential to have regard to the powers and the responsibilities which the ECSC Treaty and the Code of 1993 allocate to the Member States and the Commission.
Herved gør sagsøgeren gældende, at flere forhold gør, at der er forskel på statsstøtteordningen i EF-traktaten og ordningen i EKSF-traktaten.
In that context, the applicant submits that several factors distinguish the State aid scheme in the EC Treaty from that established by the ECSC Treaty.
For det første har Domstolen fastslået, at det generelle forbud ifølge EF-traktatens artikel 92, stk. 1 (efter ændring nu artikel 87 EF) hverken er absolut eller ubetinget, eftersom artiklens stk. 3 giver Kommissionen et vidt skøn til at fritage en støtte.
First, the Court of Justice has held that the general prohibition in Article 92(1) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 87(1) EC) is neither absolute nor unconditional, since Article 92(3) confers on the Commission a wide discretion to exempt aid from it.
Derimod forbyder grundreglen i EKSF-traktatens artikel 4, litra c), ubetinget og absolut, at der ydes statsstøtte.
On the other hand, under the fundamental rule in Article 4(c) of the ECSC Treaty, the grant of State aid is prohibited without qualification or condition.
Til forskel fra EF-traktaten gælder det således ifølge EKSF-traktaten, at statsstøtte i bund og grund er ulovlig.
Unlike the EC Treaty, the ECSC Treaty therefore provides that the grant of State aid is per se unlawful.
For det andet skal 1993-kodeksen til forskel fra EF-traktatens artikel 92 og EF-traktatens artikel 93 (nu artikel 88 EF), der frembyder et grundlag for undersøgelse af støtten, fortolkes i lyset af nævnte artikel 4, litra c), dvs. som en undtagelse til denne artikel, og derfor indskrænkende.
Second, unlike Article 92 of the EC Treaty and Article 93 of the EC Treaty (now Article 88 EC), which provide a basis for analysing State aid, the Code of 1993 must be interpreted subject to Article 4(c) of the ECSC Treaty, that is restrictively, as a derogation from that article.