natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Anmodning om præjudiciel afgørelse - Giudice conciliatore di Firenze -fortolkning og gyldighed af Rådets direktiv 85/577/EØF om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler indgået uden for fast forretningssted -direkte anvendelighed.
Preliminary ruling - Giudice Conciliatore di Firenze - Interpretation and validity of Council Directive 85/577/EEC to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises - Direct application
Β) Retten i Første Instans
Before the Court of First Instance
Udgivet af Informationstjenesten ved De Europæiske Fællesskabers Domstol L-2925 Luxembourg.
Published by the Information service of the Court of Justice of the European Communities, L-2925 Luxembourg.
ARBEJDET VED DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS DOMSTOL
THE PROCEEDINGS OF THE COURT OF JUSTICE AND THE COURT OF l
OG RET I FØRSTE INSTANS
FIRST INSTANCE OF THE EUROPEAN COMMUNITIES
Ugen 30. marts - 3. april 1992
Week of 30 March to 3 April 1992
Sag C-52/90
JUDGMENTS
Kommissionen mod Kongeriget Danmark Fiskale bestemmelser Sag C-200/90 Dansk Denkavit og P. Poulsen Trading mod Skatteministeriet Fiskale bestemmelser Sag C-284/90 Rådet mod Europa-Parlamentet Fællesskabernes budget Sag C-362/90 Kommissionen mod Den Italienske Republik Regler for virksomhederne Sag C-338/90 Hamlin Electronics GmbH mod Hauptzollamt Darmstadt Frie varebevægelser
Taxation Case C-284/90Council ν European Parliament Communities' Budget Case C-362/90Commission ν Italian Republic Company law Case C-338/90
Sag C-286/90 Anklagemyndigheden mod P. M. Poulsen og Diva Navigation Forslag til afgørelse fra generaladvokat Giuseppe Tesauro Sag C-343/90 Manuel José Lourenço Dias mod Alfandega do Porto Forslag til afgørelse fra generaladvokat Giuseppe Tesauro
Anklagemyndigheden ν P.M. Poulsen and Diva Navigation Opinion of Mr Advocate General Tesauro Case C-343/90Manuel José Lourenço Dias ν Alfândega do Porto Opinion of Mr Advocate General Tesauro
Sag C-52/90: Kommissionen mod Kongeriget Danmark
Case C-52/90: Commission ν Kingdom of Denmark
Ved stævning indleveret til Domstolen den 6. marts 1990 havde Kommissionen anlagt sag med påstand om, at det blev fastslået, at Kongeriget Danmark ved ikke at anvende bestemmelserne i Rådets direktiv 83/182/EØF om afgiftsfritagelse inden for Fællesskabet ved midlertidig indførsel af visse transportmidler, og navnlig direktivets artikel 9, stk. 3, havde undladt at opfylde de forpligtelser, der påhviler det i henhold til ÉØF-Traktaten.
By application lodged on 6 March 1990, the Commission brought an action for a declaration that by not implementing the provisions of Council Directive 83/182/EEC on tax exemptions within the Community for certain means of transport temporarily imported into one Member State from another, and in particular Article 9(3) thereof, the Kingdom of Denmark had failed to fulfil its obligations under the EEC Treaty.
Domstolen bemærkede, for så vidt angår spørgsmålet om afvisning, at det påhviler Kommissionen at angive de klagepunkter, som Domstolen skal tage stilling til, og i alt fald kort at angive de retlige og faktiske forhold, som klagepunkterne støttes på.
As regards the admissibility of the application, the Court pointed out that the Commission was bound to indicate the precise complaints on which the Court must rule, together with at least a summary of the aspects of law and of fact on which those complaints were founded.
Domstolen fastslog, at stævningen i sagen ikke opfyldte disse betingelser.
The application did not fulfil those conditions, the Court stated.
I den del af stævningen, der vedrører retsstillingen, har Kommissionen blot anført en række bestemmelser i direktiv 83/182/EØF, en række af Domstolens domme samt en række artikler i EØF-Traktaten.
In the part of the application dealing with points of law, the Commission merely referred to a string of provisions of Directive 83/182/EEC, several judgments of the Court and some articles of the EEC Treaty.
Stævningen indeholder ingen angivelse af de faktiske forhold og omstændigheder, der skulle danne grundlag for det traktatbrud, som de danske myndigheder anklages for.
The application made no precise reference to the facts or the circumstances ertlich constituted the alleged failure^ of the Danisfr^uttrortties to fulfil their obligations.
Domstolen kunne følgelig ikke tage stilling til sagen i den form, hvori den var forelagt af Kommissionen. Domstolen udtalte endvidere, at denne konklusion ikke berøres af, at den danske regering i sit svarskrift havde præciseret Kommissionens klagepunkter.
The Court therefore found it impossible to rule on the dispute in the form submitted by the Commission, regardless of the definition of the Commission's objections formulated by the Danish Government in its statement of defence.
Det hedder i domskonklusionen:
The Court held as follows.
Generaladvokat Carl Otto Lenz fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet den 11. februar 1992.
Mr Advocate General Lenz delivered his Opinion at the sitting on 11 February 1992.
Sag C-200/90: Dansk Denkavit og Poulsen Trading mod Skatteministeriet
Case C-200/90: Dansk Denkavit and Poulsen Trading ν Skatteministeriet
31.3.1992 (Præjudiciel) "Artikel 33 i sjette momsdirektiv - direkte virkning - omsætningsafgift -lov om arbejdsmarkedsbidrag" (Domstolens plenum)
(Preliminary ruling) (Article 33 of the Sixth Council Directive on value added tax - Direct effect - Turnover tax - Law on employment market contribution) (Full Court)
Ved beslutning af 20. juni 1990 indgået til Domstolen den 2. juli 1990 havde Østre Landsret forelagt Domstolen fire præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af EØF-Traktatens artikel 9 ff. og 95 samt af artikel 33 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF.
By a decision of 20 June 1990, which was received at the Court Registry on 2 July 1990, the Østre Landsret referred four questions for a preliminary ruling on the interpretation of Article 33 of the Sixth Council Directive (77/388/EEC).
Disse spørgsmålet var blevet rejst under en sag, anlagt af Dansk Denkavit og Poulsen Trading mod Skatteministeriet med påstand om tilbagebetaling af beløb, som de sagsøgende selskaber i 1988 og 1989 havde indbetalt i arbejdsmarkedsbidrag. Arbejdsmarkedsbidraget blev indført ved lov nr. 840 af 18. december 1987.
The questions arose in the context of a dispute between the abovementioned parties in relation to a claim made by the plaintiff companies who seek to obtain reimbursement of the sums paid in 1988 and 1989 as the employment market contribution introduced by Danish Law No 840 of 18 December 1987.
Dette bidrag, der skulle overvæltes på forbrugerne, blev indført for at skaffe staten de nødvendige offentlige midler til at finansiere en række udgifter til sociale ordninger, der hidtil havde påhvilet arbejdsgiverne.
That contribution, which is intended to be passed on to the Danish consumer, was set up in order to obtain for the Danish State the necessary public revenue to finance social expenditure which had heretofore been paid by employers.
Arbejdsmarkedsbidraget, der fra den 1. januar 1992 blev afløst af en tilsvarende forhøjelse af momssatsen, påhvilede såvel momspligtige virksomheder som andre virksomheder, der på samme måde havde fordel af statens overtagelse af ovennævnte udgifter.
The contested contribution which, from 1 January 1992, had been replaced by an equivalent increase in the rate of value added tax, was imposed on undertakings subject to value added tax as well as on other undertakings which had also benefitted from the State's having borne the abovementioned expenses.
Selskaberne Denkavit og Poulsen havde anlagt sag med påstand om, at afgiften kendes ugyldig, og at den danske stat tilpligtes at tilbagebetale dem det beløb, som de hævder at have betalt med urette.
Denkavit and Poulsen had brought actions before the national courts seeking to have the charges in question declared void and the Danish State ordered to reimburse the sums which they claimed to have been unjustly charged.
Til støtte for deres påstand gjorde de gældende, at arbejdsmarkedsbidraget var en omsætningsafgift, som er omfattet af forbuddet i ovennævnte direktivs artikel 33.
To that end, they claimed that the Danish contribution was a turnover tax, which is prohibited by Article 33 of the directive.
Domstolen bemærkede indledningsvis, at artikel 33 i sjette direktiv forbyder medlemsstaterne at indføre eller opretholde skatter og afgifter, der har karakter af omsætningsafgift.
The Court noted that Article 33 of the Sixth Council Directive prohibited Member States from maintaining or introducing taxes, duties or charges which could be characterized as turnover taxes.
Domstolen fastslog, at arbejdsmarkedsbidraget adskilte sig fra momsen på flere punkter.
The Court noted first that there were several differences between the Danish contribution and value added tax.
For det første blev det pålagt virksomheder, der ikke var momspligtige, i hvilket tilfælde bidragsgrundlaget fastsattes som virksomhedens lønsum, forhøjet med 90%, når den beregningsmetode, der blev benyttet for momspligtige virksomheder, ikke kunne anvendes.
First of all, it applied to undertakings which were not subject to value added tax, in which case the basis of assessment was calculated, where the method for value added taxpaying undertakings could not be applied, on the sum of the salaries paid by the undertaking plus 90%.
Det er tilstrækkeligt, at den udviser momsens væsentligste kendetegn. De forskelle, der er blevet henvist til i denne sag, ændrer intet ved, at en afgift som arbejdsmarkedsbidraget i alt væsentligt lignede momsen.
Furthermore, the contribution in question was not levied on imports and importing undertakings were not authorised to deduct the value of imported goods or services from their basis of
Vedrørende spørgsmålet, om artikel 33 i sjette direktiv kan påberåbes for de nationale domstole, fastslog Domstolen, at denne bestemmelse er klar, præcis og ubetinget, og at den derfor skaber rettigheder for borgerne, som det påhviler de nationale domstole at beskytte.
In the present case, the differences which had been referred to did not affect the nature of a contribution such as the Danish contribution, which was similar, in essence, to value added tax. Despite the differences, therefore, the contribution in question remained a tax in the nature of a turnover tax.
Vedrørende den danske regerings anmodning om at begrænse nærværende doms tidsmæssige virkninger for at tage hensyn til de usædvanligt alvorlige konsekvenser, som den vil medføre for statens økonomi og det danske domstolssystem, fastslog Domstolen, at den danske regering ikke havde godtgjort, at fællesskabsretten på det tidspunkt, da det omtvistede bidrag blev indført, med rimelighed kunne udlægges således, at en sådan afgift var tilladt.
As regards the reliance placed on Article 33 of the Sixth Council Directive, the Court stated that the provision was clear, precise and unconditional and that, therefore, it created for the benefit of individuals rights which national courts were obliged to protect.
Dertil kommer, at Kommissionen, som den danske regering i november 1987 havde underrettet om lovforslaget, allerede i 1988 havde henledt den danske regerings opmærksomhed på de problemer i relation til artikel 33, som afgiften kunne give anledning til.
As regards the Danish Government's request that the effect of the judgment be limited in time, in order to take account of the extremely serious consequences that it would have on Danish public finance and the judicial system, the Court stated that the Danish Government had not shown that, at the time that the disputed contribution was introduced, Community law could reasonably be understood as authorising such taxation and that, furthermore, the Commission, which the Danish Government had notified of its proposals in November 1987, drew the Danish Government's attention as early as January 1988 to the problems that that contribution could entail with regard to Article 33.
Domstolen fandt herefter ikke anledning til at begrænse dommens tidsmæssige virkninger.
In the circumstances, therefore, the effects of the present judgment should not be T+mited in time.
Artikel 33 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter -Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, er til hinder for, at der indføres eller opretholdes en fiskal afgift, der svares såvel af momspligtige aktiviteter, som af anden erhvervsmæssig aktivitet, der består i levering af ydelser mod vederlag for momspligtige virksomheder opkræves ud fra samme beregningsgrundlag som for moms, dvs. som en procentdel af virksomhedens salg med fradrag af indkøb i modsætning til moms ikke skal svares ved import, men opkræves af de importerede varers fulde salgspris ved første salg i den pågældende medlemsstat i modsætning til moms ikke skal angives særskilt ved fakturering opkræves sideløbende med moms.
Article 33 of the Sixth Council Directive (77/388/EEC) of 17 May 1977 on the harmonization of the laws of the Member States relating to turnover taxes - Common system of value added tax: uniform basis of assessment, precludes the introduction or maintenance of a fiscal charge which: is paid both on activities which are subject to value added tax and on any other business activities which consist in the supply of goods or services for consideration; is levied, in the case of undertakings which are taxable persons for the purposes of value added tax, using the same basis of assessment as that used for value added tax, that is to say a
Generaladvokat Giuseppe Tesauro fremsatte forslag til afgørelse den 30. januar 1992.
Mr Advocate General Tesauro delivered his Opinion at the sitting on 30 January 1992
Han foreslog Domstolen følgende afgørelse:
He concluded that the Court should reply as follows:
Artikel 33 i det sjette direktiv er til hinder for indførelse og opretholdelse af en national afgift som det 'arbejdsmarkedsbidrag', som er indført ved lov nr. 840 af 18. december 1987.
Article 33 of the Sixth Directive precludes the introduction and maintenance in force of a national tax such as the 'employment market contribution' introduced by Danish Law No 840 of 18 December 1987.
Artikel 33 i det sjette direktiv, som forbyder indførelse og opretholdelse af afgifter, der har karakter af omsætningsafgift, tillægger borgerne rettigheder, som kan gøres gældende for de nationale retter.
In prohibiting the introduction and maintenance in force of charges which can be characterised as turnover taxes, Article 33 of the Sixth Directive confers on individuals rights which may be relied upon before the national courts.
En national afgift som det omtvistede arbejdsmarkedsbidrag, der rammer såvel indenlandske som importerede varer, er ikke omfattet af anvendelsesområdet for Traktatens artikel 9 ff.
A national tax, such as the contested contribution, which is borne by both domestic and imported products does not fall within the scope of Article 9 et seq.of the Treaty.
En national fiskal ordning kan kun anses for at være forenelig med Traktatens artikel 95, hvis det godtgøres, at den er opbygget på en sådan måde, at det er helt udelukket, at der kan ske forskelsbehandling af importerede varer.
A national tax system may be considered compatible with Article 95 of the Treaty only if it is established that its structure is such as to preclude discrimination against imported products in any circumstances whatsoever.
31.3.1992 "Budgetprocedure - ændrings- og tillægsbudget - fremførsel af indtægter -balance på budgettet" (Domstolens plenum)
It is for the national court to ascertain whether the rules governing the contested contribution are such as to preclude discrimination against imported products in all cases."
Domstolen konstaterede herved, således som det fremgår af selve de nævnte bestemmelsers ordlyd, at overskud fra et regnskabsår kun kan fremføres til det følgende regnskabsår.
The Council based its application on the claim that ASB No 2/90 was contrary to Article 7 of Council Decision 88/376/EEC on own resources and Article 32 of the Financial Regulation because only part of the budgetary excess for the preceding budgetary year appeared in the 1990 budget revenue.
Denne regel er udtryk for to grundlæggende principper på budgetområdet, nemlig princippet om årlige budgetter og princippet om budgettets enhed.
That rule, said the Court, expressed two basic principles in budgetary matters, that the budget was annual and that it must be unitary.
Disse principper, som er nævnt i Traktatens artikel 199, stk. 1, og artikel 202, stk. 1, kræver, at alle de indtægter, som Fællesskabet har for et givet regnskabsår, optages i budgettet for dette regnskabsår.
Those principles were enshrined in the first paragraphs of Article 199 and 202 of tbeTreaty and required that aTT the revenue available to tire Cornmurrrtjr for any given financial year be shown in the budget for that year.
Heraf følger, at manglende optagelse af en del af overskuddet for et regnskabsår på budgettet for det følgende regnskabsår bevirker, at budgettet for det sidstnævnte regnskabsår ikke afspejler alle de indtægter, som Fællesskabet har for dette regnskabsår, og det er følgelig i strid med de nævnte principper.
It followed that where part of an excess from a budgetary year was not shown in the following financial year, the budget for the latter financial year did not reflect all the revenue available to the Community for that financial year and consequently ran counter to the abovementioned principles.
Med hensyn til forpligtelsen til at anvende artikel 2, stk. 4, i afgørelsen om egne indtægter, hvorefter momssatsen fastsættes til 1,4%, bemærkede Domstolen, at da der i dette tilfælde var tale om et overskud af indtægter, som, fremført til regnskabsåret 1990 ikke svarer til de udgifter, der blev anset for nødvendige for dette regnskabsår, men er et resultat af den obligatoriske anvendelse af reglen om fremførelse af overskuddet, er formålet med afgørelsen om egne indtægter ikke til hinder for, at momssatsen i et sådant undtagelsestilfælde og for at overholde princippet om balance på budgettet fastsættes til et lavere niveau end 1,4% som fastsat i dens artikel 2, stk. 4, og at momsindtægterne følgelig kun anvendes i det omfang, det viser sig nødvendigt for at dække de udgifter, der er fastsat for dette regnskabsår.
As regards the obligation to apply Article 2(4) of the decision on own resources which set the VAT rate at 1.4%, the Court held that since the case concerned surplus revenues which, having been carried over to the 1990 budgetary year, had nothing to do with the expenditure deemed necessary from that financial year, but arose from the obligatory application of the "carry-forward" rule for surpluses, the object of the decision on own resources did not preclude, in such an exceptional case and in order to respect the principle of budgetary balance, the setting of VAT at a rate lower than the 1.4% provided for in Article 2(4), and consequently permitted VAT resources to be called upon only in so far as it became
Europa-Parlamentets formands konstatering den 11. juli 1990 af, at ændrings- og tillægsbudget nr. 2 for De Europæiske Fællesskaber for regnskabsåret 1990 er endeligt vedtaget, annulleres.
The President of the European Parliament's declaration of 11 July 1990 that the Amending and Supplementary Budget No 2 of the European Communities for the budgetary year 1990 had been finally adopted is declared void;
Annullationen af Parlamentets formands konstatering af 11. juli 1990 giver ikke grundlag for at anfægte gyldigheden hverken af de foretagne betalinger og påtagne forpligtelser eller af dispositioner i forbindelse med indkaldelse og opkrævning af egne indtægter, som før nærværende doms afsigelse er foretaget i henhold til ændrings- og tillægsbudget nr. 2, således som det er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende.
The annulment of the President of the Parliament's declaration of 11 July 1990 does not affect the validity of the transactions of payment or commitment or relating to the call for and levy of own resources before the present judgment was delivered, in implementation of the Amending and Supplementary Budget No 2, as published in the Official Journal of the European Communities.
Hver part, herunder intervenienten, betaler sine egne omkostninger."
The parties, including the intervener, shall bear their own costs."
Generaladvokat F. G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse den 17. oktober 1991.
Mr Advocate General Jacobs delivered his Opinion at the sitting on 17 October 1991
Efter hans opfattelse burde Domstolen:
He concluded that the Court should:
annullere Europa-Parlamentets vedtagelse den 11. juli 1990 af De Europæiske Fællesskabers ændrings- og tillægsbudget nr. 2 for regnskabsåret 1990;
Declare void the act of the European Parliament of 11 July 1990 whereby the Parliament adopted the amending and supplementary budget No. 2 of the European Communities for the financial year 1990;
annullere Europa-Parlamentets formands konstatering den 11. juli 1990 af, at budgettet var endeligt vedtaget ('endelig vedtagelse af ændrings- og tillægsbudget nr. 2 for De Europæiske Fællesskaber for regnskabsåret 1990');
Declare void the act of the President of the European Parliament of 11 July 1990 whereby he declared that the budget had been finally adopted ('Final Adoption of Amending and Supplementary Budget No 2 of the European Communities for the budgetary year 1990');
fastslå, at med forbehold af punkt 4 kan annullationen af de nævnte beslutninger truffet henholdsvis af Parlamentet og af dennes formand ikke anfægte gyldigheden af foretagne betalinger og påtagne forpligtelser eller af dispositioner, som før dommens afsigelse er foretaget i henhold til ændrings- og tillægsbudget nr. 2 for 1990, således som det er offentliggjort i De Europæiske Fællesskabers Tidende;
Declare that, without prejudice to paragraph 4, below, the annulment of the aforesaid act of the Parliament and the aforesaid act of the President may not call into question the validity of the payments made and the commitments entered into, or any other measures taken, in pursuance of the amending and supplementary budget No. 2 for 1990 as published in the Official Journal, before the date of delivery of this judgment;
statuere, at Parlamentet ved vedtagelsen af budgetter, der er senere end nærværende doms afsigelse, med hensyn til indkaldelse af egne indtægter foretager de justeringer, som måtte vise sig nødvendige for at afhjælpe følgerne af den ulovlige vedtagelse af ændrings- og tillægsbudget nr. 2.
Declare that the Parliament shall, in adopting budgets after the date of delivery of this judgment, make such adjustments in the calling up of own resources as may be necessary to redress the consequences of the unlawful adoption of ASB No. 2.
Heraf fulgte, at på det tidspunkt, hvor den frist, der var fastsat i Kommissionens begrundede udtalelse af 27. marts 1990, udløb, eksisterede det påståede traktatbrud ikke længere.
The Court concluded that the alleged failure to fulfil obligations had been remedied by the date set in the Commission's reasoned opinion of 27 March 1990.
Generaladvokat Carl Otto Lenz fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet den 26. februar 1992.
Mr Advocate General Lenz delivered his Opinion at the sitting on 26 February 1992
Ved kendelse af 18. oktober 1990, indgået til Domstolen den 7. november 1990, havde Hessisches Finanzgericht forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets forordning (EØF) nr. 3696/88 og nr. 1656/89.
By an order of 18 October 1990, received at the Court Registry on 7 November 1990, the Hessische Finanzgericht referred a question for a preliminary ruling on the interpretation of Council Regulations (EEC) Nos 3696/88 and 1656/89.