natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dersom det i medfør af en medlemsstats retsorden påhviler et fagligt organ at gen­nemføre bestemmelser, truffet af Fællesskabets institutioner, under et vist offentligt tilsyn, og dersom dette organ efter ordningen og i samarbejde med de pågældende offentlige myndigheder opstiller ankemuligheder, der påvirker udøvelsen af de rettig­heder, der tillægges ved fællesskabsretten, kræver den hermed tilsigtede virkning, at Domstolen kan tage stilling til ethvert fortolknings­ eller gyldighedsspørgsmål, der kan opstå under en sådan tvist.
If, under the legal system of a Member State, the task of implementing provisions adopted by the institutions of the Community is assigned to a professional body act­ing under a degree of governmental supervision, and if that body, in conjunction with the public authorities concerned, creates appeal procedures which may affect the exercise of rights granted by Community law, it is imperative, in order to ensure the proper functioning of Community law, that the Court should have an opportuni­ty of ruling on issues of interpretation and validity arising out of such proceedings.
Heraf følger, at i mangel af en egentlig mulighed for anke til de almindelige domstole i spørgsmål, der angår anvendelsen af fællesskabsretten, må et ankenævn — der er nedsat af et sådant organ, og som udøver sine funktioner med de offentlige myndig­heders godkendelse og virker med deres bistand, og hvis afgørelser, der træffes efter en tvistemålsprocedure, må anerkendes som endelige — anses som en ret i en med­lemsstat, jfr. EØF­traktatens artikel 177.
It follows that in the absence, in practice, of any right of appeal to the ordinary courts, the Appeals Committee, which operates with the consent of the public authorities and with their cooperation, and which, after an adversarial procedure, delivers decisions which are in fact recognized as final, must, in a matter involving the application of Community law, be considered as a court or tribunal of a Member State within the meaning of Article 177 of the Treaty.
1, jfr. s. 2328 (Forslag: Reischl, s. 2332).
2328 (Opinion : Reischl, p. 2332).
I summariske og hastende sager som den foreliggende, der vedrører foreløbige for­holdsregler, er de krav, som udspringer af denne målsætning, opfyldt, hvis der, enten i alle tilfælde eller på begæring af den tabende part, skal indledes en ordinær sag om realiteten, hvor det vil være muligt at efterprøve ethvert af de retsspørgsmål, som er afgjort foreløbigt under den summariske sag.
The requirements arising from that purpose are observed as regards summary and urgent proceedings, such as the proceedings in the present case, relating to interim measures, where an ordinary main action, permitting the re­examination of any question of law provisionally decided in the summary proceedings, must be insti­tuted, either in all circumstances, or when the unsuccessful party so requires.
Under disse forudsætninger er den i artikel 177, stk. 3 omhandlede særlige målsæt­ning tilgodeset, derved at pligten til at forelægge præjudicielle spørgsmål for Dom­stolen gælder under retssagen om realiteten.
In these circumstances the specific objective underlying the third paragraph of Article 177 is preserved by reason of the fact that the obligation to refer preliminary questions to the Court applies within the context of the main action.
1. »...ifølge fast praksis betragter [Domstolen] en anmodning om præjudiciel afgø­relse i medfør af artikel 177 som forelagt, så længe anmodningen ikke er trukket til­bage af den ret, som har indgivet den, eller annulleret efter appel til højere ret.«
1. "...in accordance with its unvarying practice the Court of Justice considers a ref­erence for a preliminary ruling, pursuant to Article 177 of the Treaty, as having been validly brought before it so long as the reference has not been withdrawn by the court from which it emanates or has not been quashed on appeal by a superior court."
Kompetencefordelingen ifølge EØF­traktatens artikel 177 mellem Domstolen og medlemsstaternes retter er ufravigelig; den kan ikke ændres, så lidt som de respektive beføjelsers udøvelse kan hindres blandt andet ved aftale mellem private, hvorefter medlemsstaternes retter skulle have pligt til at anmode om en præjudiciel afgørelse, således at de blev berøvet muligheden for en uafhængig udøvelse af det skøn, de har i henhold til artikel 177, stk. 2.
The division of powers between the Court of Justice and the courts of the Member States provided for in Article 177 of the EEC Treaty is mandatory; it cannot be altered, nor can the exercise of those powers be impeded, in particular by agree­ments between private persons tending to compel the courts of the Member States to request a preliminary ruling, by depriving them of the independent exercise of the dis­cretion which they are given by the second paragraph of Article 177.
Da det således inden for de ved artikel 177 fastsatte grænser alene tilkommer de na­tionale retter at træffe afgørelse om indholdet af og genstanden for en eventuel præju­diciel anmodning, følger det heraf, at det ligeledes alene tilkommer disse retter at af­gøre, om der er sket en tilstrækkelig afklaring af problemerne ved den præjudicielle afgørelse, der er truffet efter deres anmodning eller efter anmodning fra en lavere rets­instans, eller om det forekommer dem nødvendigt atter at forelægge Domstolen spørgsmål. Parterne i hovedsagen kan derfor ikke påberåbe sig artikel 40 i protokol­len vedrørende statutten for Domstolen og artikel 102 i procesreglementet for at an­mode Domstolen om at fortolke domme afsagt i henhold til den nævnte artikel 177.«
Since, within the limits established by Article 177, it is thus for the national courts alone to decide on the principle and purpose of any reference to the Court of Justice it follows that it is also the task of such courts alone to appraise whether they have obtained sufficient guidance from the preliminary ruling delivered in response to their question or to the question of a lower court or whether it appears to them neces­sary to refer the matter once more to the Court of Justice.
EØF ­ DOMSTOLSKONTROLLEN ­ PRÆJUDICIELLE SAGER på hvilket stadium af retsforhandlingerne det er hensigtsmæssigt for retten at fore­lægge et præjudicielt spørgsmål for Domstolen.
The second paragraph of that article makes it clear that it is for the national court to decide at what stage in the proceedings it is appropriate for that court to refer a question to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Som Domstolen tidligere har fastslået..., kræver nødvendigheden af at nå til en for­tolkning af fællesskabsretten, som kan benyttes af den nationale domstol, at den ret­lige sammenhæng, hvori fortolkningen ønskes, er nærmere fastlagt.
The need to provide an interpretation of Community law which will be of use to the national court makes it essential, as the Court has already stated... to define the legal context in which the interpretation requested should be placed.
Ud fra dette syns­punkt kan det efter omstændighederene være hensigtsmæssigt, at sagens faktum er fastslået, og at rent nationale retsspørgsmål er afklarede inden forelæggelsen for Domstolen, således at denne kan tage alle faktiske og retlige elementer, som kan have betydning for dens fortolkning af fællesskabsretten, i betragtning.
From that aspect it might be convenient, in certain circumstances, for the facts in the case to be estab­lished and for questions of purely national law to be settled at the time the reference is made to the Court of Justice so as to enable the latter to take cognizance of all the features of fact and of law which may be relevant to the interpretation of Community law which it is called upon to give.
Disse hensyn begrænser imidlertid på ingen måde den skønsbeføjelse, som tilkommer den nationale ret, der som den eneste har direkte kendskab til sagens omstændigheder og de af parterne fremførte argumenter, og som har ansvaret for den afgørelse, der skal træffes, og følgelig bedst er i stand til at bedømme, på hvilket stadium af retsfor­handlingerne, den har behov for en præjudiciel afgørelse fra Domstolen.
However, those considerations do not in any way restrict the discretion of the nation­al court, which alone has a direct knowledge of the facts of the case and of the argu­ments of the parties, which will have to take responsibility for giving judgment in the case and which is therefore in the best position to appreciate at what stage in the pro­ceedings it requires a preliminary ruling from the Court of Justice.
Heraf følger, at den nationale rets valg af tidspunkt for forelæggelse af en sag i med­før af artikel 177 er bestemt af praktiske og processuelle hensyn, som det tilkommer den pågældende ret at træffe afgørelse om.«
Hence it is clear that the national court's decision when to make a reference under Article 177 must be dictated by considerations of procedural organization and effi­ciency to be weighed by that court."
Dom af 10. marts 1981 : foren, sager 36 og 71/80, Irish Creamery Milk Suppliers Asso­ciation/Irland, Sml. 1981, s. 735,747 f. (Forslag: Warner, s. 755).
Judgment of 10 March 1981, Joined Cases 36 and 71/80, Irish Creamery Milk Suppli­ers Association ν Ireland, [1981] ECR 735,747 (Opinion : Warner, p. 755).
5. »[Det tilkommer de nationale retter] at afgøre, om det kan have interesse atter at rejse et spørgsmål, der allerede er blevet afgjort af Domstolen, såfremt denne tidligere har erklæret en retsakt fra en af Fællesskabets institutioner ugyldig.
"... [it is for the national courts] to decide whether there is a need to raise once again a question which has already been settled by the Court where the Court has pre­viously declared an act of a Community institution to be void.
En sådan inter­esse kan især foreligge, hvis der stadig er uafklarede spørgsmål vedrørende begrun­delsen for, samt rækkevidden og eventuelt følgerne af den tidligere fastslåede ugyl­dighed.
There may be such a need in particular if questions arise as to the grounds, the scope and possibly the con­sequences of the invalidity established earlier.
I modsat fald er de nationale retter fuldt berettiget til i forbindelse med sager, som de har fået forelagt, at udlede konsekvenserne af en dom vedrørende ugyldighed af­sagt af Domstolen i en sag mellem andre parter.«
If that is not the case national courts are entirely justified in determining the effect on the cases brought before them of a judgment declaring an act void given by the Court in an action between other parties."
6. »... den omstændighed, at parterne i hovedsagen ikke for den nationale ret har anført, at sagen rejser et fællesskabsretligt spørgsmål, hindrer ikke den nationale domstol i at forelægge en anmodning for Domstolen.
"... the fact that the parties to the main action failed to raise a point of Communi­ty law before the national court does not preclude the latter from bringing the matter before the Court of Justice.
Artikel 177, stk. 2 og 3, i trakta­ten, hvorefter Domstolen har kompetence til at afgøre præjudicielle spørgsmål, 'så­fremt et sådant spørgsmål rejses ved en ret i en af medlemsstaterne' indebærer ikke, at Domstolen kun kan behandle de sager, i hvilke en af hovedsagens parter har rejst spørgsmålet om fællesskabsrettens fortolkning eller gyldighed; Domstolen kan også behandle de sager, hvori et sådant spørgsmål rejses ex officio af den nationale ret,
In providing that reference for a preliminary ruling may be submitted to the Court where 'a question is raised before any court or tribunal of a Member State', the second and third paragraphs of Article 177 of the Treaty are not intended to restrict this procedure exclusively to cases where one or other of the par­
Β — 19.4.1.3 når denne skønner, at en afgørelse af dette spørgsmål 'er nødvendig, før den afsiger sin dom'.«
19.4.1.3 ties to the main action has taken the initiative of raising a point concerning the inter­pretation or the validity of Community law, but also extend to cases where a question of this kind is raised by the national court or tribunal itself which considers that a de­cision thereon by the Court of Justice is 'necessary to enable it to give judgment'."
Dom af 16. juni 1981 : sag 126/80, Salonia/Poidomani og Giglio, Sml.
Judgment of 16 June 1981, Case 126/80, Salonia ν Poidomani and Giglio, [1981] ECR 1563, 1577 (Opinion: Reischl, p. 1584).
Under en sag efter artikel 177 tilkommer det ikke Domstolen at fortolke national ret og udtalte sig om dennes virkninger.
Within the framework of proceedings under Article 177, it is not for the Court of Jus­tice to interpret national law and assess its effects.
Domstolen kan derfor ikke under en sådan sag foretage nogen sammenligning mel­lem retsvirkningerne af de afgørelser, de nationale retter træffer, og sine egne afgørel­ser.
Therefore, within that framework, it cannot make a comparison of any kind whatsoever between the effects of the deci­sions of the national courts and the effects of its own decisions.
I henhold til artikel 177 har Domstolen kompetence til at 'afgøre' spørgsmål om for­tolkningen af'denne Traktat' og af'retsakter fra Fællesskabets institutioner'.
Under Article 177 the Court of Justice has jurisdiction to 'give (...) rulings' concern­ing the interpretation 'of this Treaty' and that 'of acts of the institutions of the Com­munity'.
Det følger heraf, at en dom i en præjudiciel sag har til formål at afgøre et retsspørgs­mål og binder den nationale ret med hensyn til fortolkningen af de pågældende fæl­lesskabsbestemmelser og ­retsakter.«
It follows that the purpose of a preliminary ruling is to decide a question of law and that that ruling is binding on the national court as to the interpretation of the Community provisions and acts in question."
Dom af 16. marts 1978: sag 135/77, Bosch/Hauptzollamt Hildesheim, Sml. 1978, s. 855, Smdrg. 1, jfr. s. 859 (Forslag: Warner, s. 861).
Judgment of 16 March 1978, Case 135/77, Bosch ν Hauptzollamt Hildesheim, [1978] ECR 855, Summary, para. 1, cf. p.
Det følger heraf, at den således fortolkede regel kan og skal anvendes af retten endog i forbindelse med retsforhold, der er stiftet og består, før der afsiges dom vedrørende fortolkningsanmodningen, såfremt betingelserne for at forelægge en tvist om anvendelsen af den nævnte regel i øvrigt er opfyldt.
It follows that the rule as thus interpreted may, and must, be applied by the courts even to legal rela­tionships arising and established before the judgment ruling on the request for inter­pretation, provided that in other respects the conditions enabling an action relating to the application of that rule to be brought before the courts having jurisdiction are satisfied.
Kun undtagelsesvis vil Domstolen ... under anvendelse af et almindeligt retssikker­hedsprincip, der er forankret i Fællesskabets retsorden, og under hensyntagen til de alvorlige vanskeligheder, som dens dom kunne have vedrørende fortidige retsfor­
... it is only exceptionally that the Court may, in application of the general principle of legal certainty inherent in the Community legal order and in taking account of the serious effects which its judgment might have, as regards the past, on legal relation­ships established in good faith, be moved to restrict for any person concerned the op-
EØF ­ DOMSTOLSKONTROLLEN ­ PRÆJUDICIELLE SAGER hold stiftet i god tro, finde anledning til at begrænse muligheden for at påberåbe sig den således fortolkede bestemmelse med henblik på en fornyet prøvelse af de nævnte retsforhold.
EEC - LEGAL PROCEEDINGS - REFERENCE FOR A PRELIMINARY RULING portunity of relying upon the provision as thus interpreted with a view to calling in question those legal relationships.
Det grundlæggende krav om, at fælles­skabsretten skal anvendes ensartet og generelt, indebærer, at kun Domstolen kan af­gøre, om dens fortolkning skal undergives tidsmæssige begrænsninger.«
The fundamental need for a general and uniform applica­tion of Community law implies that it is for the Court of Justice alone to decide upon the temporal restrictions to be placed on the interpretation which it lays down."
Om Domstolens udøvelse af sin kompetence til at træffe afgørelse om tidsmæssige begrænsinger i forbindelse med dens fortolkning af fællesskabsregler inden for ram­merne af artikel 177­proceduren:
On the exercise by the Court of its power to determine what restrictions ratione tem­poris should be placed on the interpretation which it gives of the rules of Community law under Article 177, see :
— dom af 11. marts 1981: sag 69/80, Worringham og Humphreys/Lloyds Bank, Sml. 1981, s. 767, 793 f. (Forslag : Warner, s. 796) — dom af 27. maj 1981: foren, sager 142 og 143/80, Amministrazione delle finanze dello Stato/Essevi og Salengo, Sml. 1981, s. 1413, 1436 f. (Forslag: Capotorti, s. 1439).
— Judgment of 11 March 1981, Case 69/80, Worringham and Humphreys v Lloyds Bank, [1981] ECR 767, 793 (Opinion: Warner, p. 796)
Dels vil den foreliggende ugyldighed kunne give anledning til en tilbagesøgning af monetære udligningsbeløb, der med urette er betalt af virksomheder i lande med nedskrevet valuta, og af de nationale myndighe­der i lande med stærk valuta, hvilket, når henses til den manglende ensartethed i de gældende nationale bestemmelser, vil kunne fremkalde betydelig forskelsbehand­ling, og derfor forårsage nye konkurrencefordrejninger.
On the one hand the invalidity of the regulation in this case might give rise to the recovery of sums paid but not owed by the undertakings concerned in countries with depreciated currencies and by the national authorities in question in countries with hard curren­cies which, in view of the lack of uniformity of the relevant national legislation, would be capable of causing considerable differences in treatment, thereby causing further distortion in competition.
Af disse grunde må det fastslås, at den konstaterede ugyldighed af den fastsættelse af de monetære udligningsbeløb, der følger af det i forordningerne nr. 1910/76, nr. 2466/76 og nr. 938/77 indeholdte system for beregning af disse udligningsbeløb for produkter forarbejdet på basis af majs, ikke medfører, at de nationale myndighe­ders opkrævning eller udbetaling af de monetære udligningsbeløb i henhold til nævnte forordninger i perioden forud for nærværende doms afsigelse kan anfæg­tes.«
For these reasons it must be held that the fact that the fixing of the monetary compen­satory amounts which result from the system of calculating those compensatory amounts on products processed from maize contained in Regulations Nos 1910/76, 2466/76 and 938/77 has been found invalid does not enable the charging or payment of monetary compensatory amounts by the national authorities on the basis of those regulations to be challenged as regards the period prior to the date of this judgment."
Jfr. tilsvarende: Domme af 15. oktober 1980: ­ sag 109/79, Maïseries de Beauce/ONIC, Sml. 1980, s. 2883, 2912 f. — sag 145/79, Roquette Frères/Frankrigs Administration des Douanes, Sml. 1980, s. 2917, 2946 f. (Forslag: Mayras, s. 2855).
See also: Judgments of 15 October 1980:
»Den kompetence, der er tillagt Domstolen ved artikel 177, har til hovedformål at sikre en ensartet anvendelse af fællesskabsretten ved de nationale retter.
"The main purpose of the powers accorded to the Court by Article 177 is to en­sure that Community law is applied uniformly by national courts.
Denne ensartede anvendelse er nødvendig, ikke blot når den nationale ret skal anvende en fællesskabsbestemmelse, hvis betydning og omfang ønskes fastlagt, men ligeledes når der for retten rejses indsigelse vedrørende gyldigheden af en retsakt fra Fælles­skabets institutioner.
Uniform applica­tion of Community law is imperative not only when a national court is faced with a rule of Community law the meaning and scope of which need to be defined ; it is just as imperative when the Court is confronted by a dispute as to the validity of an act of the institutions.
EØF ­ DOMSTOLSKONTROLLEN ­ PRÆJUDICIELLE SAGER medfør af traktatens artikel 177 erklæres ugyldig, kun retter sig direkte til den ret, der har forelagt sagen for Domstolen, udgør dommen et tilstrækkeligt grundlag for en hvilken som helst anden ret til at anse retsakten for ugyldig i forbindelse med den af­gørelse, retten skal træffe.
When the Court is moved under Article 177 to declare an act of one of the institutions to be void there are particularly imperative requirements concerning legal certainty in addition to those concerning the uniform application of Community law. It follows from the very nature of such a declaration that a national court may not apply the act declared to be void without once more creating serious uncertainty as to the Com­munity law applicable.
Da dette imidlertid ikke bevirker, at de nationale retter fratages den kompetence, der tillægges dem i henhold til traktatens artikel 177, tilkommer det dem at afgøre, om det kan have interesse atter at rejse et spørgsmål, der allerede er blevet afgjort af Domstolen, såfremt denne tidligere har erklæret en retsakt fra en af Fællesskabets in­stitutioner ugyldig.
That assertion does not however mean that national courts are deprived of the power given to them by Article 177 of the Treaty and it rests with those courts to decide whether there is a need to raise once again a question which has already been settled by the Court where the Court has previously declared an act of a Community institu­tion to be void.
En sådan interesse kan især foreligge, hvis der stadig er uafkla­rede spørgsmål vedrørende begrundelsen for, samt rækkevidden og eventuelt føl­gerne af den tidligere fastslåede ugyldighed.
There may be such a need in particular if questions arise as to the grounds, the scope and possibly the consequences of the invalidity established earli­er.
I modsat fald er de nationale retter fuldt ud berettiget til i forbindelse med sager, som de har fået forelagt, at udlede konsekvenserne af en dom vedrørende ugyldighed af­sagt af Domstolen i en sag mellem andre parter.«
If that is not the case national courts are entirely justified in determining the effect on the cases brought before them of a judgment declaring an act void given by the Court in an action between other parties."
Β — 19.5.1.0 førte retsmidler mod ulovlige ansættelsesvilkår at tillade, at en tjenestemands eller an­sats familiemedlemmer på egne vegne ved en omgåelse af proceduren kan anlægge er­statningssag støttet på de samme faktiske omstændigheder, selv om de påberåber sig, at de personligt har lidt tab på grund af disse faktiske omstændigheder.
It would be contrary to the system of legal remedies adopted by Community law for rec­tifying irregularities in conditions of employment to concede that by a misuse of procedure an action for damages based on the same facts may be brought by the members of the family of an official or other servant acting on their own behalf, even if they allege that they have personally suffered damage in this connection.
»[I forbindelse med sager anlagt af tjenestemænd eller øvrige ansatte ved Fælles­skaberne] ... har Domstolen i flere domme udtalt, at selv om en part kan rejse erstat­ningssag uden herved i medfør af gældende retsforskrifter at være tvunget til at kræve annullation af den ulovlige retsakt, som har forårsaget tabet, kan han dog ikke på denne måde komme uden om afvisningen af et søgsmål, der vedrører samme ulov­lige forhold og sigter med det samme økonomiske resultat.«
"The Court has held on a number of occasions [in actions brought by officials of the Communities] that although a party may take action by means of a claim for compensation without being obliged by any provision of law to seek the annulment of the illegal measure which causes him damage, he may not by this means circumvent the inadmissibility of an application which concerns the same illegality and which has the same financial end in view."
Domme af 12. november 1981: — sag 543/79, Birke/Kommissionen og Rådet, Sml.
Order of 10 November 1981, Joined Cases 532, 534, 567, 600,618 and 660/79, Amesz ν Commission and Council, [1981] ECR 2569, 2574.
1981, s. 2669, 2695 — sag 799/79, Bruckner/Kommissionen og Rådet, Sml. 1981, s. 2697, 2714
Judgments of 12 November 1981: — Case 543/79, Birke ν Commission and Council, [1981] ECR 2669, 2695 — Case 799/79, Bruckner ν Commission and Council, [1981] ECR 2697, 2714 (Opinion: Capotorti, p. 1512).