natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Elektronmikroskopi af blæreepitelet hos rotter viste kun hyperplasi hos dyr, der fik 5% Na-AS eller Na-IAS, men ikke hos dyr, der fik 5% AS (Fukushima, S. et al. 1986).
Electronmicroscopy of rat bladder epithelium showed hyperplasia only in animals given 5% Na-AA or Na-IAA but not with 5% AA (Fukushima, S. et al. 1986).
På lignende måde øgede kun Na-AS, men ikke AS DNA-syntese i blæreepitelet (Shibata, MA. et al. 1989).
Similarly only Na-AA but not AA increased DNA synthesis in the bladder epithelium (Shibata, MA. et al. 1989).
Selv om den synlige antiskørbug-aktivitet af enkeltdoser af LAS udgør 5% af den af AS, lindrer store doser over længere perioder symptomerne på skørbug.
Although the apparent antiscorbutic activity of single doses of IAA is about 5% of that of AA, large doses over prolonged periods will relieve the symptoms of scurvy.
IAS hæmmer på konkurrende måde de stereospecifikke bærere for transportmekanismen af AS i tarmslimhinderne og membranerne af forskellige væv, men er et ringere substrat med omkring 1/5 affinitet for bæreren.
IAA competitively inhibits the stereospecific carriers of the transport mechanism of AA in the gut mucosa and membranes of different tissues but is a poorer substrate with about l/5th affinity for the carrier.
Derfor er højere IAS-koncentrationer nødvendige for at opnå en antiskørbug-effekt.
Hence higher IAA concentrations are needed to achieve antiscorbutic effects.
I vævsregioner med lav affinitet og høj omsætning (binyrer, lunge, nyre, testes, øje) erstattes AS nemt af LAS, men dette gælder ikke vævregioner med høj affinitet og lav omsætning (hjerne).
AA in the tissue compartment with low affinity and high turnover (adrenals, lung, kidneys, testis, eye) is easily replaced by IAA but not in the tissue compartment with high affinity and low turnover (brain).
LAS sænker AS-lagret i kroppen, øger AS-nedbrydningen og sænker AS-halveringstiden gennem hurtigere eliminering af AS.
IAA reduces the AA body pool, increases AA catabolism and reduces AA half-life by more rapid elimination of AA.
LAS i adækvate mængder har AS-potens, hvilket er vist i enzymundersøgelserne, men ingen konklusioner m.h.t. en mulig virkning på biotilgængeligheden af AS er mulige, fordi resultaterne er modsigende.
IAA in adequate amounts has AA potency as shown in enzyme studies but no conclusions are possible regarding any effect on the bioavailability of AA, the evidence being contradictory.
Den intestinale absorption af IAS sker gennem en aktiv bærermedieret mekanisme hos marsvin og mennesket, men gennem passiv diffusion hos rotter, mus, hamstre og kaniner.
The intestinal absorption of IAA proceeds by an active carrier-mediated mechanism in guineapigs and man but by passive diffusion in rats, mice, hamsters and rabbits.
Der findes ingen undersøgelse, der muliggør en direkte sammenligning af absorptionshastighederne gennem de to mekanismer hos gnavere og mennesker.
No study is available which enables a direct comparison of the rates of absorption by the two mechanisms in rodents and man.
Hvis de nuværende anvendelser af IAS skulle udvides betrageligt, ville adækvate undersøgelser af sammenlignende absorptionshastigheder hos rotter og mennesker såvel som en fastsættelse af orale dosisniveauer for opnåelsen af passende plasmaniveauer hos rotter og mus være af afgørende betydning.
If the present uses of IAA were to be considerably extended adequate studies on comparative absorption rates in rats and man as well as the establishment of oral dose levels to achieve appropriate plasma levels in rats and mice would be essential.
Der er ingen belæg for IAS-interferens med Fe, Zn- eller Cu-absorption fra behandlet kød.
There is no evidence for IAA interference with Fe, Zn or Cu absorption from cured meat.
Selv om ingen specifikke detaljerede undersøgelser af IAS-metabolismen er blevet gennemført, blev urinær dehydro-IAS påvist i en undersøgelse i rotter, hvilket peger på, at IAS kan være et substrat for ascorbatoxidase.
Although no specific detailed studies have been carried out on the metabolism of IAA, urinary dehydro-IAA was detected in one rat study, indicating that IAA can be a substrate for ascorbate oxidase.
I en anden undersøgelse i rotter, hvor der blev brugt både 14-C-mærket IAS og AS, blev metabolitten ascorbat-2-sulphat men ikke isoascorbat-2-sulphat påvist i urinen.
In another rat study, using both 14-C-labelled IAA and AA, the metabolite ascorbate-2-sulphate but no isoascorbate-2-sulphate was detected in the urine.
Hos mennesket er udskillelse af oxalat højere med AS end med LAS (Sauberlich, H.E. et al. 1989).
In man, oxalate excretion is greater with AA than with IAA (Sauberlich, H.E. et al 1989).
Selv om dette viser visse forskelle mellem metabolismen af IAS og AS hos rotter og mennesker, er det sandsynligt, at der i det mindste findes kvalitative om ikke kvantitative ligheder.
Although this demonstrates certain differences in the metabolism of IAA and AA in rat and man, it is likely that there are at least qualitative though not quantitative similarities.
Når man tolker betydningen af toksicitetsundersøgelser i rotter for mennesket, bør det bemærkes, at diketo-gluconat-vejen ikke er til stede hos mennesket.
In interpreting the relevance of toxicity studies in rats to man, it should be noted that the diketo-gluconate pathway is absent in man.
Yderligere undersøgelser, der fører til en bedre belysning af metabolismen af IAS, ville være ønskværdige, idet man dog skal have for øje, at heller ikke metabolismen af AS er fuldstændig klarlagt.
Further studies to more fully elucidate the metabolism of IAA would be desirable, bearing in mind, however, that even the metabolism of AA has not been completely established.
IAS udskilles hovedsageligt i urinen; den renale tubulære reabsorption er mindre effektiv, men benytter sig af den samme transportmekanisme som AS. LAS kunne derfor konkurrere med og sænke AS-absorption.
IAA is largely excreted in the urine, renal tubular reabsorption being less efficient but using the samf transport mechanism as AA.
De nyere korttidsundersøgelser i mus viste ingen specifik toksisk effekt op til 2,5% IAS i drikkevandet, mens højere doser forårsagede nedsat vækstforøgelse såvel som lever, nyre- og milttoksicitet.
The more recent short-term study in mice did not show any specific toxic effects up to 2.5% IAA in their drinking water, higher doses causing reduced weight gain as well as liver, kidney and spleen toxicity.
Den nye carcinogenicitetsundersøgelse i mus (Inai, K. et al. 1989) førte til et minimal-effekt-niveau for LAS på 3,3 g/kg legemsvægt i hanmus og på 4 g/kg legemsvægt i hunmus, når den blev tilført gennem drikkevandet (nedsat relativ hjernevægt optrådte ved disse doser).
The available recent carcinogenicity study in mice (Inai, K. et al 1989) resulted in a minimal effect level of IAA for male mice of 3.3 g/kg b.w. and female mice of 4 g/kg b.w., when administered in their drinking water (reduced relative brain weights occurred at these doses).
Antallet af hepatocellulære adenomer og carcinomer steg hos hanmus ved 4,9 g/kg legemsvægt om dagen, men forekomsten i kontrollgruppen var usædvanligt lav, og virkningen var ikke længere til stede efter korrektion for overlevelse.
Hepatocellular adenomas and carcinomas were increased in male mice at 4.9g/kg b.w./day but the incidence in controls was unusually low and the effect was no longer apparent after adjustment for survival.
Kronisk toksiske virkninger blev ikke rapporteret i enkeltheder, idet det dog det blev erklæret, at der ikke blev bemærket signifikante histopatologiske forskelle mellem behandlede grupper og kontrollgrupper.
Chronic toxic effects were not reported in detail, although it was stated that no significant histopathological differences were noted between treated and control groups.
Et tidligt 36-ugers fodringsforsøg i rotter (Fitzhugh, O.G. et al. 1946) anvendte kun hanrotter og et enkelt dosisniveau. De rapporterede resultater i makroskopisk patologi og histopatologi viste ingen belæg på specifikke toksiske virkninger, der kan tilskrives IAS.
An early 36-weeks feeding study (Fitzhugh, O.G. et al 1946) in rats used only male animals and a single dose level.
Denne undersøgelse var imidlertid utilstrækkelig efter moderne krav.
This study was however inadequate by modern requirements.
En anden, nyere korttidsundersøgelse (Abe, I. et al. 1984) pegede på en NEL på omkring 1,25% i drikkevand; højere doser forårsagede vægttab.
Another more recent short-term study (Abe, I. et al 1984) pointed to a NEL of about 1.25% in the drinking water, higher doses causing loss of weight.
Da der ikke blev rapporteret om andre parametre, betragtes denne undersøgelse også som utilstrækkelig.
As no other parameters were reported, this study is also regarded as inadequate.
Den nye livstids-carcinogenicitetsundersøgelse i rotter (Abe, I. et al. 1984), med tilførsel i drikkevandet, viste ingen carcinogene virkninger; NEL var 1,25%, mens højere doser forårsagede nedsat forøgelse af legemsvægt.
The recent lifespan carcinogenicity study in rats (Abe, I. et al 1984), using administration in the drinking water, did not show any carcinogenic effects, the NEL being 1.25%, higher doses causing reduced bodyweight gain.
Kronisk toksiske virkninger blev ikke undersøgt korrekt - der blev ikke rapporteret forekomster, selv om nogle få skader i rotter på højere doser blev beskrevet.
Chronic toxic effects were not properly investigated - no incidences were reported although a few lesions occurring in high dose rats were described.
Utilstrækkeligheden af den nye undersøgelse af kroniske virkninger opvejes delvist af den ovenfor omtalte livstidsundersøgelse i mus.
The inadequacies of this recent study regarding chronic toxic effects is partially offset by the lifespan study in mice mentioned above.
I denne undersøgelse blev det slået fast, at der ikke fandtes belæg for forekomsten af specifikke toksiske skader, der kan tilskrives tilførsel af IAS gennem foderet, selv om der heller ikke i dette tilfælde blev oplyst om forekomsten af skader.
The latter study stated there was no evidence for the occurrence of specific toxic lesions attributable to dietary administration of IAA, although again no incidences of lesions were given.
En formel flergenerations-reproduktionsundersøgelse er ikke blevet gennemført med IAS.
A formal multigeneration-reproduction study has not been carried out with IAA.
Imidlertid viser dominant letaltesten i rotter og undersøgelsen af arvelig translokation i mus over flere generationer ingen belæg for signifikant interferens af IAS med i det mindste mandlig reproduktiv funktion, da kun hannerne blev behandlet.
However, the dominant lethal study in rats and the heritable translocation study over several generations in mice show no evidence of any significant interference by IAA at least with male reproductive function, as only the males were treated.
Ingen konklusioner om kvindelig reproduktiv funktion kan udledes af disse undersøgelser.
No conclusions on female reproductive function can be derived from these studies.
2500 mg/kg legemsvægt i rotter og 1030 mg/kg legemsvægt i mus forårsagede ingen teratogene virkninger.
2500 mg/kg b.w. in rats and 1030 mg/kg b.w. in mice caused no teratogenic effects.
IAS blev adækvat og ekstensivt undersøgt for krops- og kønscelle-mutagenicitet i flere in vitro og in vivo systemer, og det blev vist, at IAS ikke har noget genotoksisk potentiale. LAS har heller ingen tumorfremmende aktivitet i flere modelsystemer, der tester fremmende aktivitet.
IAA was adequately and extensively tested for somatic and germ cell mutagenicity in several in vitro and in vivo systems and was shown to have no genotoxic potential.
UDTALELSE OM ACETYLERET OXIDERET STIVELSE
OPINION ON ACETYLATED OXIDISED STARCH
AFGIVET DEN 2. JUNI 1995
EXPRESSED ON 2 JUNE 1995
At give en sundhedsmæssig vurdering af acetyleret oxideret stivelse.
To advise on the acceptability with respect to safety in use of acetylated oxidised starch.
Den 14.6.1991 indgik en ansøgning om tilladelse til at anvende acetyleret oxideret stivelse (AOS) som tilsætningsstof i levnedsmidler.
A submission was received on 14.06.1991 requesting permission to use acetylated oxidised starch (AOS) as a food additive.
På dette tidspunkt blev der ikke fremlagt toksicitetsdata til støtte for denne ansøgning.
No toxicity data were submitted at that time in support of this request.
En arbejdsgruppe under Komitéen behandlede ansøgningen på et møde den 7.­8.11.1991.
A W/G of the SCF considered the application at their meeting of 7-8.11.1991.
Den bemærkede, at acetyleret stivelse og oxideret stivelse (stivelser i gruppe B, jf. Anden Rapportserie, 1976) i forvejen betragtes som acceptable.
It noted that acetylated starch and oxidised starch (starches in group B, see second Series of Reports, 1976) were already considered acceptable in their own right.
For at have større vished om sikkerheden af en modificeret stivelse, der har undergået en kombineret behandling med både acetylering og oxidering, bad arbejdsgruppen imidlertid om en 90­dages fodringsstudie og en mere præcis specifikation, der fastsætter graden af modificeringen og foreslår maksimale grænser for rester af reaktanter og biprodukter som natriumchlorid, natriumchlorat, natriumsulat og svovldioxid.
However, to have more complete reassurance of the safety of a modified starch subjected to a combined treatment of acetylation and oxidation, it required a 90-day feeding study and a more precise specification setting out the degree of modification as well as proposing maximum limits for residues of reactants and byproducts such as sodium chloride, sodium chlorate, sodium sulphate and sulphur dioxide.
På det 81. møde i Den Videnskabelige Komité for Levnedsmidler den 9.­10.12.1991 fandt Komitéen AOS midlertidigt acceptabel, mens der ventedes på modtagelsen af resultaterne af et 90­dages fodringsforsøg og en mere fyldestgørende specifikation indenfor 2 år.
At the 81st meeting of the SCF of 9-10.12.1991 the Committee considered AOS temporarily acceptable pending receipt of the results of a 90-day feeding study and an adequate specification within 2 years.
En fuldstændig rapport over et 90­dages fodringsforsøg er nu, tidligt i 1994, blevet fremlagt sammen med en specifikation for de produkter, der havde fået den højeste behandling og var genstand for 90­dages undersøgelsen.
A full report on a 90-day feeding study in rats has now been submitted early in 1994 together with a specification for those products which had received the highest treatment and which were the subject of the 90-day study.
ACETYLERET OXIDERET STIVELSE
ACETYLATED OXIDISED STARCH
4 grupper, hver på 5 Wistarhanrotter (4-5 uger gamle og 5 per bur) fik 0%, 10%, 30% eller 50% ekstruderet AOS i foderet i 2 uger.
4 groups, each of 5 male Wistar rats, 45 weeks old and housed 5 per cage, were fed for 2 weeks in their diet either 0%, 10%, 30% or 50% extruded AOS.
En ekstra gruppe fik 30% ikkeekstruderet AOS.
1 additional group was fed 30% nonextruded AOS.
Kun forøgelse af legemsvægt, foderindtag, fodereffektivitet og vægten af fyldt of tom coecum blev fastslået.
Only body weight gain, food intake, food efficiency and the weight of filled and empty caeca were deteimined.
Forøgelse af legemsvægt, foderindtag og fodereffektivitet var sammenlignelige i alle grupper.
Weight gain, food intake and food efficiency were comparable among all groups.
Den absolutte og relative vægt af fyldt og tom coecum steg i grupperne på 30% og 50% AOS og i gruppen på 30% ikkeekstruderet AOS.
The absolute and relative filled and empty caecal weight was increased in the groups fed 30% and 50% AOS and in the group fed 30% nonextruded AOS.
Dyr på 50% AOS viste diarré og betydelig coekal forstørrelse.
Animals given 50% AOS showed diarrhoea and considerable caecal enlargement.
Pa basis af disse resultater blev dosisomfanget for 90-dages undersøgelsen fastsat til 0%, 5%, 10% og 30% i foderet.
On the basis of these findings the dose range for the 90-day study was set at 0%, 5%, 10% and 30% in the diet.
4 grupper, hver på 10 hanner og hunner af 45 uger gamle Wistar-rotter fik 0%, 5%, 10% og 30% ekstruderet AOS i foderet i 13 uger. Forøgelse af legemsvægt og foderforbrug blev målt hver uge, urinanalyse blev genemført i uge 12, oftalmoskopi blev gennemført i alle grupper i starten og i kontrolgrupper samt gruppen med den højeste dosering i uge 12.
4 groups, each of 10 male and 10 female Wistar rats, aged 45 weeks, were fed for 13 weeks in their diet 0%, 5%, 10% or 30% extruded AOS.
Fuldstændig hæmatologi og klinisk kemi inklusive ALP-, ASAT-, ALAT- og GGT-bestemmelse blev gennemført én gang i uge 14.
Full haematology and clinical chemistry including ALP, ASAT, ALAT, GGT estimations were performed once in week 14.
I alle dosisgrupper blev den relative organvægt målt for testes, hypofyse, skjoldbruskkirtel, binyre, nyre, thymus, hjerne, milt, hjerte, lever samt tom og fyldt coecum. Histopatologi af 33 organer blev gennemført på alle dyr i kontrollgruppen og gruppen med den højeste dosering.
Relative organ weight were determined in all dose groups for testes, pituitary, thyroid, adrenals, kidneys, thymus, brain, spleen, heart, liver and empty and full caecum.
I alle andre grupper blev kun nyre, lever, lunge og urinblære undersøgt.
In all other test groups only kidney, liver, lung and urinary bladder were examined.
Der skete ingen dødsfald.
No mortalities occurred.
Forøgelse af legemsvægt, foderindtag og fodereffektivitet var sammenlignelige mellem test- og kontrolgrupper.
Body weight gain, food intake and food efficiency were comparable among test and control groups.
Der var ingen behandlingsrelaterede forandringer i hæmatologiske parametre, blodkoagulationsparametre og paremetre for klinisk kemi, og samtlige værdier var sammenlignelige mellem test- og kontrolgrupper.
There were no treatment-related changes in the haematological, blood clotting and clinical chemistry parameters and all values were comparable between control and test groups.
Urinanalyse viste ingen behandlingsrelaterede forandringer.
Urinalysis showed no treatment-related changes.
Alle organvægte var sammenlignelige mellem test- og kontrolgrupper, men de absolutte og relative vægte af fyldt og tom coecum steg i testgruppen på 30%.
All organ weights were comparable between test and control groups, but the absolute and relative weights of filled and empty caecum were increased in the 30% test group.
Én hanrotte i gruppen på 30% havde udvidet coecum.
One male rat in the 30% group had a dilated caecum.
Nogle hanner og hunner i alle grupper undtagen hunnerne på 5% AOS viste en lille stigning i forekomsten af hyperplasi af overgangsepitelet i nyrebækkenet, især i hanner og hunner i grupperne med den højeste dosering sammenlignet med kontrolgrupperne.
Some males and females in all groups except the females given 5% AOS showed a slight increase in the incidence of hyperplasia of the transitional renal pelvic epithelium particularly in top dose males and females compared to controls.
Dog var ingen af stigningerne statistisk signifikant.
However none of the increases was statistically significant.
4 af 10 hanner i testgruppen på 30% viste fokal hyperplasi af blæreepitelet. Dette blev hverken set i andre testgrupper eller i kontrolgruppen.
4 out of 10 males in the 30% test group showed focal hyperplasia of the bladder epithelium.
Mineralisering i epitelet i nyrepelvis såvel som nogen renocortical og cortico-medullær mineralisering blev iagttaget i alle grupper, især i hunner på højeste dosering.
Mineralisation in the pelvic renal epithelium as well as some renal cortical and cortico-medullary rnineralisation was seen in all groups and especially in the top dose female group.
Der var nogle få cellesamlinger af RES i leveren af hanner i 5%-gruppen, og færre i grupperne på 10% og 30% samt i alle hun-grupper og kontrolgrupper.
There were a few aggregates of RES cells in the liver of males of the 5% dose group and less so in the 10% and 30% dose groups as well as in all female test and control groups.
Virkningerne var ikke dosisrelateret.
A dose-response relationship was not discernible.
Dette resultat er almindeligt for stammen og alderen af de rotter, der blev brugt.
This finding is common for the strain and age of the rats used.
Den øgede vægt af fyldt og tom coecum hos rotter på den højeste dosering var ikke associeret med histopatologiske forandringer af den coekale væg eller andre steder i mavetarmkanalen.
The increased weight of filled and empty caecum in rats of the top dose was not associated with any histopathological changes in the caecal wall or elsewhere in the GI-tract.
Det drejer sig om en velkendt reaktion på høje niveauer af svært fordøjelige kulhydrater i foderet hos rotter; den sandsynlige mekanisme er en øget osmotisk aktivitet p.g.a. SCFA, der produceres gennem mikrobisk nedbrydning og den retention af vand, der er forbundet hermed.
It is a well-known response to high dietary levels of poorly digested carbohydrates in rats, the probable mechanism being the increased osmotic load from the SCFA produced by microbial degradation and the associated water retention.
Forandringerne i nyrebækkenepitelet ligner dem, der optræder i fodringstests med andre kemisk modificerede stivelser i rotter og mus og er associeret med mineralisering.
The changes in the urothelial epithelium of the renal pelvis are similar to those found in feeding tests with other chemically modified starches in rats and in mice and are associated with mineralisation.
Hyperplasi af urinblæreepitelet, der kun er iagttaget hos hanner i gruppen med den højeste dosering, er sandsynligvis behandlingsrelateret og en følge af irritation af blæren gennem stendannelsen.
The hyperplasia of the urinary bladder epithelium, seen only in males of the top dose group is probably treatment-related and a consequence of bladder irritation by calculi.
Der var ingen andre signifikante fund i nogen af testgrupperne.
There were no other significant pathological findings in any of the test groups.
NOEL i denne undersøgelse var 10% AOS i foderet.
The NOEL in this study was 10% of AOS in the diet.
Da der mangler specifikke skadelige fund i forbindelse med fodring med AOS, er Komitéen af den opfattelse, at AOS kan grupperes sammen med de andre modificerede stivelser i gruppe B, som betragtes som acceptable (13. rapportserie, 1982) og for hvilke fastsættelsen af individuelle ADI'er blev fundet unødvendig under forudsætning af, at den teknologiske anvendelse forbliver på det nuværende niveau, et aspekt der nøje skal følges af Kommissionen.
In the absence of any specific adverse findings associated with the feeding of AOS the Committee is of the opinion that AOS can be included among the other modified starches in group Β which is considered acceptable (13th Series of reports of the Scientific Committee for Food, 1982) and for which the establishment of individual ADIs was judged to be unnecessary provided the technological usage remained at present-day levels, an aspect to be kept under review by the Commission.
Den fremlagte specifikation er fyldestgørende.
The specification supplied is adequate.
UDTALELSE OM CADMIUM
OPINION ON
AFGIVET DEN 2. JUNI 1995
CADMIUM
Komitéen er blevet bedt om at vurdere den sundhedsrisiko, der stammer fra eksponering af cadmium i kosten, især fra dyrekød og dyreindvolde.
The Committee is asked to evaluate the risk to human health arising from dietary exposure to cadmium with particular reference to exposure from animal meat and organs.
Bekymring over rapporter om høje cadmiumniveauer i indvolde og kød af heste, der importes i EU, har foranlediget Kommissionen til at bede Komitéen om at gennemføre en generel vurdering af den offenthge sundhedsrisiko, der stammer fra eksponering af dette grundstof i kosten.
Concern over reports of high levels of cadmium in the organs and meat of horses imported into the European Union prompted the Commission to ask the Committee to cany out a general review of risk to public health arising from dietary exposure to this element.
Komitéen tilsluttede sig JECFA's PTWI på 7 μg/kg legemsvægt i sin udtalelse afgivet den 7. december 1989 (26. rapportserie).
The Committee endorsed the JECFA PTWI of 7 pg/kg b.w in its opinion expressed on the 7™ December 1989 (SCF Report, 26th Series).
Eksponering gennem kosten
Dietary exposure