natgillin/translations-raw huggingface dataset:
PORTUGAL MOD RÅDET henvisning til to tidligere domme20aner kendt, at den kun kunne udøve denne legalitetskontrol i to tilfælde, nemlig såfremt »Fællesskabet har villet opfylde en særlig forpligtelse, som var påtaget inden for rammerne af GATT eller [såfremt] fællesskabsretsakten udtrykkeligt henviser til præcise bestemmelser i den
PORTUGAL V COUNCIL two previous judgments20 held that it had jurisdiction to review the lawfulness of such an act only 'if the Community inten ded to implement a particular obligation entered into within the framework of GATT, or if the Community act expressly refers to specific provisions of GATT' (paragraph 111).
20 — Dommen i sagen Tyskland mod Rådet henviser udtryk keligt til to domme, der umiddelbart fremtræder som undtagelser fra den generelle retspraksis om retsvirkningerne af GATT-bestemmelserne.
20 — The judgment in Germany v Council [1994] expressly refers to two previous judgments which, at first sight, constitute exceptions to the general caselaw on the legal effect of the GATT rules.
Den første er dommen af 22.6.1989. sag 70/87 Fediol, Sml. s. 1781.
The first, in Case 70/87 Fediol v Commission [1989] ECR 1781 dates back to 22 June 1989.
I denne sag havde selskabet Fediol bestridt lovligheden af en kommissionsbeslutning, der afviste selskabets klage i henhold til artikel 3, stk. 5, i Rådets forordning (EØF) nr. 2641/84 af 17.9.1984 om styrkelse af den fælles handelspolitik, særlig med hensyn til beskyttelse mod uretmæssig handelspraksis (EFT L 252, s. 1). I artikel 2, stk. 1, i denne forordning var det bestemt, at ved uretmæssig handelspraksis forstås enhver adfærd fra et tredjelands side, som herefter i international handel er uforenelig enten med folkeretten eller med almindeligt anerkendte regler.
In that case the federation Fediol was challenging the lawfulness of a Commission decision rejecting a complaint brought under Article 3(5) of Council Regulation (EEC) No 2641 of 17 September 1984 on the strengthening of the common commercial policy with regard in particular to protection against illicit commercial practices (OJ 1984 L 252, p. 1).
Domstolen fast slog, at der ved bestemmelserne i forordningens artikel 2 og 3 er skabt en ret for de berørte erhvervsdrivende »til at påberåbe sig bestemmelser i GATT i en klage, der indgives til Kommissionen med henblik på at afgøre, om en handelspraksis, som de mener krænker deres interesser, er retsstridig«.
The Court ruled that the combined provisions of Articles 2 and 3 of the regulation entitle the economic agents concerned 'to rely on the GATT provisions in the complaint which they lodge with the Commission in order to establish the illicit nature of the commercial practices which they consider to have harmed them'.
I et sådant tilfælde er Domstolen kompetent til at prøve »lovligheden af en kommissionsafgørelse, der bringer disse bestemmelser i anvendelse« (præmis 22).
In that case the Court affirmed its jurisdiction to exercise 'powers of review over the legality of the Commission's decision applying those provisions' (paragraph 22).
Domstolen fastslår således, at såfremt GATT-bestemmelserne generelt ikke har direkte virkning, giver den udtryk kelige henvisning i forordning nr. 2641/84 dog borgerne ret til at påberåbe sig disse bestemmelser ved domstolene. Denne dom synes at være i overensstemmelse med den generelle tendens i praksis til at frakende GATT-bestemmelserne direkte virkning.
The Court therefore held that although the GATT rules do not in general have direct effect, the express reference in Regulation 2641/84 confers on individuals the right to invoke those provisions before a court.
Det samme kan ikke siges om den anden dom, Domstolen henviste til i sagen Tyskland mod Rådet, nemlig dom af 7.5.1991, sag C-69/89, Nakajima mod Rådet, Sml. I, s. 2069.
The other judgment cited by the Court in Germany v Council, the judgment in Case C-69/89 Nakajima [1991] ECR 1-2069 is quite different.
Domstolen fastslår derfor, at den ved anfægtelsen af en retsakt, der er vedtaget til opfyldelsen af Fællesskabets internationale forpligtelser i henhold til nævnte kodeks, skal »sikre en overholdelse af den almindelige overenskomst og gennemførelsesbestemmelserne hertil« og følgelig »undersøge, hvorvidt Rådet... er gået ud over de således fastlagte retlige rammer, og hvorvidt det ved den anfægtede bestemmelse har tilsidesat [de pågældende bestemmelser] i antidumpingkodeksen«.
It follows, according to the Court, that when a measure adopted in order to comply with international obligations arising from that code is challenged, the Court must 'ensure compliance with the General Agreement and its implementing measures' and consequently 'examine whether the Council went beyond the legal framework thus laid down ' and whether by adopting the disputed provision, it acted in breach of 'the Anti-Dumping Code'.
Selskabet havde i denne sag påberåbt sig retsstridigheden af Rådets antidumpingforordning (EØF) nr. 2423/88 af 11.7.1988 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (EFT L 209, s. 1) efter antidumpingkodeksen, dvs. aftalen om iværksættelse af den almindelige overenskomsts artikel VI, der blev godkendt på Fællesskabets vegne ved Rådets afgørelse 80/271/EØF af 10.12.1979 om afslutning af de multilaterale aftaler på grundlag af handelsforhandlingerne 19731979 (EFT 1980 L 71, s. 1).
In that case, Nakajima had claimed that Council Regulation (EEC) No 2423 of 11 July 1988 (OJ 1988 L 209, p. 1) was at variance with the Anti-Dumping Code implement ing Article VI of the General Agreement on Tariffs and Trade, approved on behalf of the Community in Council Decision 80/271/EEC of 10 December 1979 concerning the conclusion of the Multilateral Agreements resulting from the 1973 to 1979 trade negotiations (OJ 1980, L 71, p. 1).
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT SAGGIO — SAG C- 149/96 almindelige overenskomst« (præmis 111). Således erklærede Domstolen under hen visning til en retspraksis, der tilsyneladende ikke helt stemmer overens med den klassiske praksis om den manglende direkte virkning af GATTs bestemmelser og der med deres anvendelighed ved Fællesskabets retsinstanser, at disse bestemmelser kun har bindende virkning i Fællesskabets retsorden, såfremt på den ene side den anfægtede akt er en gennemførelse af den almindelige overenskomst, dvs. såfremt der funktionelt er en sammenhæng mellem GATT-bestem-melserne og fællesskabsrettens bestemmel ser, og på den anden side, når fællesskabs retsakten indeholder en udtrykkelig henvisning til folkeretlige regler.
OPINION OF MR SAGGIO — CASE C-149/96 direct effect and may therefore be enforced by the Community judicature, held that these provisions produce binding effects within the Community legal order only if the contested act implements the GATT, that is, if there is a functional relationship between the GATT rules and the Community rules, and also if the Community act refers expressly to the international rules.
Endnu større usikkerhed må den manglende adgang til at påberåbe sig de samme bestemmelser i GATT fremdeles som grundlag for legalitetsprøvelsen give anledning til for privilegerede retssubjekter som medlemsstaterne i direkte søgsmål i henhold til traktatens artikel 173.
criterion for determining the legality of that act have direct effect, in cases where it is claimed that the Community act infringes rules of international law other than the GATT.21 What is even more surprising is the conclusion that privileged persons, such as Member States, may not invoke the provisions of the GATT as a criterion of legality in direct actions brought under Article 173 of the Treaty.
For det er vanskeligt at forstå, hvorfor den internationale overenskomsts afbenyttelse som grundlag for en prøvelse af fællesskabsretsakters lovlighed skal være underordnet betingelser, der normalt specielt inden for Fællesskabets retsorden stilles for en anerkendelse af den direkte anvende lighed af bestemmelserne i de internatio nale af Fællesskabet indgåede aftaler.
It is not clear why the functioning of an international agree ment, as a criterion of legality for Community acts, should be subject to the conditions normally required, in a specifically Community context, for the direct effect of the provisions of international agreements concluded by the Community to be recognised.
Efter min mening skulle en bestemmelse, der stammer fra en international aftale på grund af sit klare, præcise og ubetingede indhold i princippet kunne udgøre et grundlag for prøvelsen af fællesskabsrets akternes lovlighed.
In my view, an international agree ment, by virtue of its clear, precise and unconditional terms, can in principle con stitute a criterion of legality for Community acts.
Dette indebærer ikke for så vidt angår fællesskabsretten på området, at en således beskaffen bestem melse nødvendigvis giver borgerne en stilling som søgsmålsberettigede. For at opnå
This does not mean — in the light of Community law on the subject — that a rule displaying those characteristics necessarily confers on individuals rights on which they may rely in actions before the courts.
Den her omtalte retspraksis må give anledning til usikkerhed; for hvis GATT, ligesom de aftaler, der er afsluttet på grundlag af den almindelige overenskomst, skal kunne være retskilder og dermed et grundlag for bedømmelsen af fællesskabs retsakters lovlighed i fællesskabsretsordenen, skal borgerne kunne påberåbe sig deres bestemmelser for domstolene.
The caselaw cited above is surprising: the Court has held that for the GATT and the agreements concluded on the basis of the General Agreement to be considered as a source of law and therefore as a criterion for determining the legality of Community acts within the Community order, individuals must be able to invoke its provisions before a court of law.
Betin gelsen herom blev første gang opstillet i en dom, der vedrørte et præjudicielt gyldighedsspørgsmål, dvs. under en sag, der henhørte under en national domstol.
That condition was set out for the first time in a preliminary ruling on validity and therefore in the context of proceedings before a national court.
Dom stolen har fundet grundlag for at afvise, at bestemmelserne i GATT har direkte virk ning i de tilfælde, der forelå til bedømmelse i International Fruit Company-dommen, hvori det principielt blev lagt til grund, at disse bestemmelser ikke kunne påberåbes ved de nationale domstole, og at der herefter ikke var grundlag for at formulere et præjudicielt spørgsmål vedrørende en fællesskabsretsakts lovlighed efter bestem melserne i den pågældende aftale. I den
In its judgment in International Fruit the Court concluded that the GATT rules were not applicable because they could not be invoked before a national court and that the national court consequently could not refer a question for a preliminary ruling on the validity of a Community measure by reference to the rules of the agreement in question.
Domstolen fastslog nemlig, at borgeren kan påberåbe sig »den folkeretlige sædvanerets grundlæggende regler over for den anfægtede forordning, som er blevet udstedt under anvendelse af de nævnte regler, og afskære ham fra præferencebehandlingen« (dom af 16.6.1998, sag C-162/96, Racke, Sml. I, s. 3655, præmis 48).
On this I shall simply point out that, in principle, the right to review the legality of a Community act does not depend on whether the rules invoked as a
PORTUGAL MOD RÅDET b) Den direkte anvendelighed af bestem melserne i WTO samt rækkevidden af ellevte betragtning til afgørelse 94/800 denne stilling i Fællesskabets retsorden og dermed skaffe borgerne adgang til at påberåbe sig overenskomstens bestemmelser for domstolene, må det af den almindelige sammenhæng, som overenskomsten indgår i, følge, at dens bestemmelser kan påberåbes af borgerne ved domstolene.
(b) Direct applicability of WTO provisions and the scope of the eleventh recital in the preamble to Council Decision 94/800 invoked before the courts.
Efter min mening kan derfor en bestemmelse i en folkeretlig aftale eventuelt ikke være direkte anvendelig, uden at den derfor frakendes enhver bindende virkning for Fællesskabets institutioner, således at den fremdeles kan benyttes som grundlag for bedømmelsen af det fællesskabsretlige lovlighedsspørgsmål.
That being so, I believe that a provision of an agreement may be held not to have direct effect but that does not justify failing to recognise it as binding on the Community institutions and thence excluding it as a criterion of legality (for the Community).
Efter disse betragtninger går jeg over til at analysere de faktiske virkninger og dermed den eventuelle direkte anvendelig hed i den ovenfor omtalte forstand af bestemmelserne i WTO.
On the basis of the above considerations, let us now consider the effectiveness and, thence, the possibility of direct applicability — as discussed above — of the WTO provisions.
Det er med føje i teorien blevet fremhævet, at Verdenshandelsorganisationens bestemmelser efter deres art er forskellige fra bestemmelserne i den tidligere GATT-overenskomst. Sidst nævnte var en overgangsaftale, der inde holdt en smidighedsordning for så vidt angår medlemsstaternes kompetence, der begrænsede den bindende virkning af dens forskellige bestemmelser og i god fortsættelse heraf ikke (som Domstolen har frem hævet) indeholdt en velafgrænset og lukket ordning for bilæggelse af tvistigheder.
In academic writings it has rightly been stressed that the rules of the World Trade Organisation differ in nature from those of its predecessor, the GATT, an essentially provisional agreement providing for a flexible system of powers of the Member States which limited the extent to which individual provisions could be binding and, on the same principle, did not (as the Court has stressed) establish a clearly defined, fixed system for the settle ment of disputes.
Men det må dog, når det er sagt, erkendes, at sådanne karakteristika ikke principielt ude lukker, at det er muligt, at en særlig bestemmelse i en international aftale kan have specielle bindende virkninger for de af folkerettens retssubjekter — og altså for deres institutioner og organer — der har ratificeret aftalen, eller som (som det er tilfældet med Fællesskabet i forbindelse med GATT fra 1947) indirekte er bundet af dem. Hvorledes det nu end forholder sig, må man tage hensyn til det forløb, hvori aftalerne om en gradvis liberalisering af den internationale handel er sket, og som har ført til oprettelse af et internationalt organ, der har karakter af en institution, dvs. Verdenshandelsorganisationen, der har fundet en mere afbalanceret og stabil struktur end den institution, der blev oprettet ved 1947-aftalen.
While it must be recognised, on the basis of my earlier observa tions, that such characteristics do not, in principle, preclude the possibility that a particular provision in an international agreement may have specific legally bind ing effects on persons in international law — and therefore on their institutions — which have ratified the agreement or which (as in the case of the Community in the context of the GATT Agreement of 1947) are bound indirectly by them, the process of amendment of the agreements on the liberalisation of international trade must also be considered, a process which led to the creation of an international body of an institutional nature such as the World Trade Organisation, with a more balanced and stable structure than that of the organisation established under the 1947 agreement.
Navnlig må det bestemt aner kendes, at mange bestemmelser i aftaler, der findes som bilag til overenskomsten om
Above all, it must be recognised that many provisions of the agreements attached to the Agreement establishing the
Endvidere kan Fællesskabets retsinstansers kompetence til at fortolke og anvende GATT's bestemmelser ikke blot reduceres til tilfælde, hvor de pågældende retsakter er udtryk for en gennemførelse af disse bestemmelser eller indeholder en udtryk kelig henvisning til dem, for derved kom mer anvendelsen af overenskomstens bestemmelser til at afhænge af, om fællesskabsretsordenen er blevet tilpasset den folkeretlige aftale ved en gennemførelseseller inkorporeringsakt, således at række vidden af bestemmelserne i traktatens arti kel 228, stk. 7, begrænses, selv om denne bestemmelse netop efter Domstolens for tolkning betyder, at folkeretlige aftaler har retsvirkninger i Fællesskabets retsorden, når de er indgået.
Furthermore, to restrict the Court's jurisdiction to interpreting and applying WTO rules only where Community measures enforce the rules or expressly refer to them would mean that the rules of the WTO Agreement could not be applied unless the international agreement had been incorporated in the Community legal order by means of a transposing or enabling act, and would thus reduce the scope of Article 228(7) of the Treaty which, according to the Court's interpretation, provides for international agreements to be binding within the Community legal order from the time they are concluded.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT SAGGIO — SAG C-149/96 vedtagelsen af rapporten (artikel 16, stk. 4, i nævnte aftalememorandum om bilæggelse af tvister)23.
OPINION OF MR SAGGIO — CASE C-149/96 tion of that report (Article 16(4) of the Understanding on the Settlement of Disputes, cited above).23
oprettelse af Verdenshandelsorganisationen, skaber forpligtelser og indfører for bud, der er ubetingede, ligesom de indebærer præcise forpligtelser for de kontraherende parter i deres indbyrdes forhold.
WTO give rise to obligations and prohibitions that are unconditional and include specific undertakings for commitments by the contracting parties in the context of their reciprocal relations.
Rådet udtaler i sidste betragtning til afgørelse 94/800 om indgåelse af WTO-overenskomsten, at »overenskomsten om oprettelse af Verdenshandelsorganisationen, herunder bilagene hertil, ikke kan påberåbes direkte over for Fællesskabets og medlemsstaternes retsinstanser«.
In the decision on the conclusion of the WTO Agreement, the Council stated in the last recital in the preamble to Decision 94/800 that by its nature, the Agreement establishing the World Trade Organisation, including the annexes thereto, is not susceptible to being directly invoked in Com munity or Member State courts.
Det har hermed tilsyneladende villet begrænse aftalens virkninger og bringe sig på linje med de andre kontraherende parter, som udtrykkelig havde givet udtryk for
It seems that the Council intended thus to limit the effects of the agreement and to align itself with the approach of the other contracting parties who made it quite clear that they
Og hermed er der ikke sagt noget om ændringen af ordningen for bilæggelse af tvistigheder, som der er skrevet så meget om, og med hensyn til hvilken det med føje er blevet fremhævet, at der nu gives den stat, som anser sig udsat for en retsstridig adfærd fra en anden kontraherende parts side, et meget begrænset spillerum for handling.
Much has been written about the reform of the system for the settlement of disputes and it has rightly been held that the present system gives little latitude to States who believe they are victims of illegal conduct on the part of another contracting party.
Efter den generelle ordning22 skal der oprettes et almindeligt råd bestående af repræsentanter for alle med lemmer, og som bl.a. fungerer som tvist bilæggelsesorgan (WTO-overenskomstens artikel VI, stk. 3).
The general system22provides for the establishment of a General Council which is responsible, amongst other things, for dispute settlement (Article IV(3), WTO Agreement).
Tvistbilæggelsesorganet udpeger en særlig gruppe, der træffer selv stændig afgørelse om eventuelle overtrædelser af bestemmelserne i WTO-aftalerne (artikel 6, stk. 1, i aftalememorandummet om regler og fremgangsmåder for bilæggelse af tvister).
The Dispute Settlement Body appoints a panel which adjudicates com pletely autonomously on any possible breach of the rules in the WTO Agreements (Article 6(1) of the Understanding on Rules and Procedures governing the Settlement of Disputes).
Specialgruppen vedtager sin rapport med flertal af tilstedeværende medlemmer.
The panel's report is adopted by the Members of the Body by a majority vote of members present.
Enstemmighed kræves kun i tilfælde af afvisning af rapporten, hvilket medfører, at et veto fra den stats side, som kritiseres for at have overtrådt en WTO-aftale, ikke er tilstrækkeligt til at forhindre
Unanimity is required only where the report is not adopted, with the result that any veto by the State accused of breaching a WTO provision is not sufficient to prevent adop
23 — I de sager, hvor anbringender om retsstridighed efter bestemmelserne i WTO er blevet afvist, har Domstolen erklæret sig kompetent i to henseender.
23 — In cases where claims of a breach of WTO rules have been ruled inadmissible, the Court has admitted that it has jurisdiction in two respects.
Den har for det første erklæret sig kompetent til under en præjudiciel sag at fortolke artikel 50 i aftalen om handelsrelaterede intellektuelle ejendomsrettigheder (bilag 1 C til WTO-aftalen), hvorefter de nationale retsinstanser er beføjet til at træffe foreløbige foranstaltninger, såfremt der er fare for en krænkelse af en varemærkeindehavers rettigheder.
First it declared it was competent, in the context of preliminary ruling proceed ings, to interpret Article 50 of the Agreement on Trade-Related Aspects of Intellectual Property Rights (Annex 1C to the WTO Agreement), which provides for national courts to adopt provisional measures to prevent an infringement of an intellectual property right.
Ifølge Domstolen er den, da det alene tilkommer den nationale ret, som behandler tvisten, at vurdere nød vendigheden af foreløbige foranstaltninger, forpligtet til at afgøre præjudicielle fortolkningsspørgsmål i forbindelse med denne vurdering.
According to the Court, as it is solely for the national court to decide whether to adopt such measures, the Court is bound to give a ruling on questions submitted for preliminary ruling on matters of interpretation relating to such a decision.
Domstolen udtaler endvidere, at »når en bestemmelse kan finde anvendelse både på situationer henhørende under en national ret og på situationer henhørende under fællesskabsretten [er det] afgjort i Fællesskabets interesse, at denne bestemmelse fortolkes ensartet, uanset de vilkår, hvorunder bestemmel sen kan anvendes, således at senere fortolkningsuoverensstemmelser undgås« (dom af 16.6.1998, sag C-53/96, Hermès, Sml. I, s. 3603, præmis 30 og 31).
Furthermore, the Court states that, 'where a provision can apply both to situations falling within the scope of national law and to situations falling within the scope of Community law, it is clearly in the Community interest that, in order to forestall future differences of interpretation, that provision should be interpreted uniformly, whatever the circumstances in which it is to apply' (see judgment in Case C-53/96 Hermes [1998] ECR 3603, paragraphs 31 and 32).