natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dette spørgsmål var blevet rejst under en sag mellem den belgiske stat og en virksomhed, som handlede med svin, vedrørende lovligheden af et obligatorisk bidrag, som i Belgien opkræves ved slagtning eller eksport af svin, til fordel for det nationale kontor for afsætning af landbrugs- og gartneri produkter.
That question was raised in proceedings between the Belgian State and a pig trading undertaking on the subject of the lawfulness of a mandatory charge levied in Belgium on the slaughter or export of pigs for the benefit of the National Marketing Office for Agricultural and Horticultural Products.
Da kontoret afkrævede virksomheden Westvlees betaling af disse bidrag, bestred virksomheden at have pligt til at betale beløbet med den begrundelse, at afgiften vedrørte svin indført fra Nederlandene, og at de pågældende na tionale bestemmelser derfor var i strid med EØF-Traktatens artikel 9 og 12.
When the Marketing Office claimed from Westvlees the payment of charges it denied that it was liable on the ground that they related to pigs imported from the Netherlands and that the national provisions in question were therefore contrary to Articles 9 and 12 of the EEC Treaty.
Generaladvokat Giuseppe Tesauro fremsatte forslag til afgørelse den 25. juni 1992.
Mr Advocate General Giuseppe Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Sixth Chamber on 25 June 1992.
Personer, der pålægges skattelignende afgifter, hvis formål er at finansiere statsstøtte, kan modsætte sig opkrævning af disse afgifter og i givet fald kræve dem tilbagebetalt, såfremt
Those liable to parafiscal charges intended to finance State aid may oppose their levy and, if necessary, claim a refund if the Commission, in a decision adopted on the basis of Article 93(2) of the Treaty, has found that such method of financing State aid was incompatible with the Common Market; the national authorities have applied the said charges in breach of the obligations laid down in Article 93(3) of the Treaty in relation to notification and not putting State aid into effect.
Når der er tale om en skattelignende afgift, som efter samme nærmere betingelser omfatter indenlandske og indførte produkter, tilkommer det de nationale domstole ved vurderingen af, om denne afgift er for enelig med bestemmelserne om afgifi ir med tilsvarende virkning som told eller interne diskriminerende afgifter, at tage hensyn til anvendelsen af afgiftsprovenuet.
In the case of a parafiscal charge which affects, on the same conditions, domestic and imported products, it is for the national court, in assessing the compatibility of such charge with the provisions governing charges of equivalent effect or discriminatory internal taxation, to take into account the destination of the product of the charge.
Hvis provenuet skal finansiere aktiviteter, som specifikt er til fordel for de beskattede indenlandske produkter, idet det fuldt ud opvejer den byrde, som påhviler dem på
If it is intended to finance activities which specifically benefit taxed domestic products while the charge for which they are liable is fully offset, it must be regarded as a charge having an effect equivalent to a customs duty within the meaning of Articles 9 and 12 of the Treaty.
Artikel 9 og 12 på den ene side og artikel 95 på den anden side giver borgerne rettigheder, som kan påberåbes for de nationale domstole."
Articles 9 and 12 on the one hand and Article 95 on the other confer on individuals rights on which they may rely before national courts."
Forenede sager C-144/91 og C-145/91: Demoor Gilbert en Zonen m.fl. mod den belgiske stat
Joined Cases C-144/91 and C-145/91: Demoor Gilbert en Zonen and Others ν Belgium - 16 December 1992
16.12.1992 "Skattelignende afgifter - obligatoriske bidrag til fordel for en fond for dyrs sundhed og opdræt" (Sjette Afdeling)
(Parafiscal charges - compulsory contribution to a fund for animal health and livestock production) (Sixth Chamber)
Ved to enslydende kendelser af 3. maj 1991, indgået til Domstolen den 28. maj s.a., havde Rechtbank van eerste aanleg, Bruxelles, forelagt en række præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af EØF-Traktatens artikel 12, 92 og 95.
By similar orders of 3 May 1991, which were received at the Court on 28 May 1991, the Rechtbank van Eerste Aanleg, Brussels, referred questions to the Court for a preliminary ruling on the interpretation of Articles 12, 92 and 95 of the EEC Treaty.
Spørgsmålene var blevet rejst under en sag mellem to virksomheder, der handler med svinekød, og den belgiske stat vedrørende lovligheden af et obligatorisk bidrag, der opkræves i Belgien ved slagtning eller eksport af køer, kalve og svin, til fordel for en fond for dyrs sundhed og opdræt.
Those questions were raised in proceedings between several undertakings trading in calves and the Belgian State on the question of the lawfulness of a mandatory charge levied in Belgium on the slaughter or export of cattle, calves and pigs for the benefit of a health and animal production fund.
Efter at de belgiske myndigheder havde rejst krav om betaling af bidrag over for virksomhederne, indbragte de sagen for Rechtbank van eerste aanleg med begæring om, at der nedlægges forbud mod, at den belgiske stat opkræver bidrag for de importerede dyr, idet bidragene er i strid med Traktatens artikel 92 og 95.
On being given formal notice by the Belgian authorities to pay their contributions the undertakings brought summary proceedings before the Court seeking an injunction against the Belgian State from charging the contributions on imported animals because of their incompatibility with Articles 92 and 95 of the Treaty.
Bidragene opkræves nemlig af svin, der importeres til Belgien, selv om fondens midler udelukkende anvendes til fordel for belgisk opdræt.
The contributions in question are charged on pigs imported into Belgium although the resources of the Fund are used solely for the benefit of Belgian production.
(se punkt 1, 3 og 4 i domskonlusionen i den ovenfor citerede dom i sag C-17/91)
1, 3 and 4 of the judgment in Case C-17/91 above).
Forslag til afgørelse: se side 17.
Opinion: see page 16.
17.12.1992 "Passiv forædling - fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter - fastsættelse af værdien for forædlingsprodukter og midlertidigt udførte varer"
(Output processing - Total or partial relief from import duties -Determination of the value of the compensating products and of the temporary export goods)
Ved kendelse af 20. december 1990, indgået til Domstolen den 18. januar 1991, havde Finanzgericht München stillet tre præjudicielle spørgsmål ved rørende fortolkningen af Rådets forordning (EØF) nr. 2473/86 og nr. 1224/80.
By order of 20 December 1990, which was received at the Court on 18 January 1991, the Finanzgericht München referred to the Court three questions for a preliminary ruling on the interpretation of Council Regulations (EEC) Nos 2473/86 and 1224/80.
Selskabet Wacker Werke (W.W.) fremstiller benzinmotorer og indkøber diesel motorer til det amerikanske selskab Wacker Corp. (W.C.), til hvem W.W. efterfølgende sælger motorerne som midlertidigt udførte varer.
Wacker Werke (WW) manufactures petrol engines and buys diesel engines from Wacker Corp (WC), a company established in the United States, and subsequently sells them as temporary export goods.
Ved salg til W.C. beregner W.W. sig et tillæg på hhv. 25% af fremstillingsomkostningerne for selskabets benzinmotorer, og 5% af købsprisen for diesel motorerne.
When WW sells to WC, in order to take account of the general costs and the profit margin, it adds 25% to the manufacturing cost of the petrol engines and 5% to the purchase price of the diesel engines.
De motorer, som W.C. køber hos W.W., bygges ind i maskiner, som W.C. herefter sælger til W.W., der genindfører dem i Fællesskabet som forædlingsprodukter i henhold til proceduren for passiv forædling. W.W. køber disse produkter til priser, som anført i W.C.'s prislister for det amerikanske marked, minus 45%.
WC incorporates the engines which it buys from WW into machines which are then sold by WC to WW who reimports them into the Community as compensating products under the output processing system.
Ved toldbehandlingen havde Hauptzollamt lagt varernes transaktionsværdi til grund for fastsættelsen af toldværdien, såvel af disse produkter som af de midlertidigt udførte varer.
On the completion of the customs formalities the Hauptzollamt in assessing the customs value of the products and that of the temporary exported goods took as basis the transaction value.
Efterfølgende gjorde Hauptzollamt gældende, at selv om forædlingsprodukterne skulle værdiansættes på grundlag af transaktionsværdien, skulle de midlertidigt udførte varer værdiansættes i henhold til artikel 8 i forordning nr. 1224/80, nemlig på grundlag af fremstillingsprisen, hhv. Wacker Werke's købspris for motorerne, uden tillæg af hhv. 25% eller 5%, som sket.
Subsequently the Hauptzollamt maintained that although the compensating products were to be assessed on the basis of their transaction value, on the other hand the temporary exported goods had to be assessed pursuant to Article 8 of Regulation No 1224/80 on the basis of their manufacturing cost or purchase price paid by Wacker Werke for the engines without taking account of the 25% or 5% increases which had been charged.
Hauptzollamt krævede følgelig efterbetaling af told for de indførsler, der havde fundet sted fra 1986 til 1988.
It thereupon subsequently claimed payment of customs duties for the imports made between 1986 and 1988.
Mod denne afgørelse gjorde W.W. navnlig gældende, at forædlingsomkostningerne skulle beregnes ved, at salgsprisen for de midlertidigt udførte varer skulle fratrækkes købsprisen for forædlingsprodukterne, samt at Hauptzoll -amt med urette havde anvendt artikel 8 i forordning nr. 1224/80, da det var ubestridt, at de pågældende motorer var blevet leveret mod betaling.
In objecting to the decision WW alleged that the sale price of the temporary export goods ought to have been subtracted from the purchase price of the compensating products to show the processing costs and that the Hauptzollamt was not entitled to apply Article 8 of Regulation No 1224/80 because the motors in question had undoubtedly been supplied for consideration.
Ved en gennemgang af bestemmelserne i de to nævnte forordninger fandt Dom stolen imidlertid, at de midlertidigt udførte varers transaktionsværdi ikke uden videre kunne lægges til grund ved beregningen af importtolden, men at denne skulle fastsættes i henhold til proceduren i artikel 13 i forordning nr. 2473/86.
As appears from consideration of the provisions of the two regulations, for the purposes of calculating import duties it is necessary, not simply to take the transactional value of the temporary export goods but to apply the procedure provided for in Article 13 of Regulation No 247/86.
Denne procedure kan imidlertid ikke foretages isoleret fra værdiansættelsen af forædlingsprodukterne, der sker i et tidligere led.
That procedure cannot be separated from determination of the import value of the compensating products.
Allerede når denne værdi fastsættes, skal det besluttes, om der skal foretages en justering i medfør af artikel 8 i forordning nr. 1224/80, og denne beslutning er ud slagsgivende for, hvilken beregningsmetode der skal anvendes ved værdifastsættelsen af de midlertidigt udførte varer, jf. artikel 13, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 2473/86.
On determining that value it must already be decided whether or not it is necessary to make an adjustment pursuant to Article 8 of Regulation No 1224/80 and that decision determines the method to be adopted in assessing the temporary export goods pursuant to the second paragraph of Article 13(2) of Regulation No 2473/86.
I et tilfælde som i hovedsagen, hvor den kompetente myndighed havde besluttet, at transaktionsværdien for forædlingsprodukterne kunne lægges til grund som toldværdi, var der ikke foretaget justering som omhandlet i artikel 8, stk. 2, litra b), nr. i).
In a situation such as that referred to in the main proceedings where the competent authority has decided that the transaction value of the compensating products could be adopted as the customs value, no adjustment within the meaning of Article 8(l)(b)(i) was made.
Herefter var der ikke grundlag for at anvende den første af de i artikel 13, st:.
In those circumstances it is necessary to adopt, not the first method of assessment of the temporary export goods provided for in the second paragraph of Article 13(2) but the second method.
2, andet afsnit, omhandlede metoder til fastsættelse af værdien af de midlertidigt udførte varer, hvorimod den anden værdifastsættelsesmetode fandt anvendelse.
Under that method it is reasonable to take into account the transaction value of the temporary export goods to determine in circumstances such as those in the case in the main proceedings the processing costs.
"Rådets forordning (EØF) nr. 2473/86 af 24. juli 1986 om proceduren for passiv forædling og om fremgangsmåden med standardombytning skal fortolkes således, at beregningen af importafgifter for forædlingsprodukter for så vidt angår fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter principielt skal ske på grundlag af varernes transaktionsværdi, hvorimod værdien af de midlertidigt udførte varer skal fastsættes i henhold til en af de to beregningsmetoder, der omhandles i samme forordnings artikel 13, stk. 2, andet afsnit.
"Council Regulation (EEC) No 2473/86 of 24 July 1986 on outward processing relief arrangements and the standard exchange system is to be interpreted as meaning that for the purpose of determining the total or partial relief from import duties provided for the import duty on the compensating products must in principle be based on the transaction value of those products, whereas the value of the temporary export goods must be calculated by one of the methods provided for in Article 13(2), second paragraph, of the regulation.
Såfremt der ikke er foretaget nogen justering ved værdifastsættelsen af forædlingsprodukterne, jf. artikel 8, stk. 1, litra b), nr. i), i Rådets forordning (EØF) nr. 1224/80 af 28. maj 1980 om varers toldværdi, er værdien af de midlertidigt udførte varer lig forskellen mellem told værdien for forædlingsprodukterne og omkostningerne til forædling, som fastsat efter rimelige fremgangsmåder.
If the value of the compensating goods has been determined without any adjustment in accordance with Article 8(l)(b)(i) of Council Regulation No 1224/80 of 28 May 1980 on the valuation of goods for customs purposes, the value of the temporary export goods is the difference between the customs value of the compensating products and the processing costs determined by reasonable means.
En sådan metode kan bestå i, at der tages hensyn til varernes transaktionsværdi."
'Reasonable means' may include consideration of the transaction value of the goods."
Generaladvokat Giuseppe Tesauro fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Første Afdeling) den 13. mai 1992.
Mr Advocate General Giuseppe Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the First Chamber on 13 Mav 1992.
Artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 2473/86 skal fortolkes således, at varernes transaktionsværdi, jf. artikel 3, stk. 1, ff. i forordning nr. 1224/80, skal lægges til grund som told værdi for forædlingsprodukter ved fastsættelsen af importafgifter. ter.
Article 13(1) of Regulation No 2473/86 must be interpreted as meaning that in calculating import duties the customs value of the compensating products must be based on their transaction value pursuant to Article 3(1) and the other applicable provisions of Regulation No 1224/80.
Toldværdien for midlertidigt udførte varer skal fastsættes i henhold til artikel 13, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 2473/86.
The value of the temporary export products must be determined pursuant to the provisions of the second paragraph of Article 13(2) of Regulation No 2473/86.
Den første mulighed, der er nævnt i artikel 13, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 2473/86 skal fortolkes således, at toldværdien for midlertidigt udførte varer kun skal fastsættes i henhold hertil, såfremt indehaveren af forædlingsbevillingen midlertidigt har udført varer, der er leveret uden beregning eller til nedsat pris, jf. artikel 8, stk. 1, litra b), nr. i), i forordning nr. 1224/80."
The first case provided for in the second paragraph of Article 13(2) of Regulation No 2473/86 must be interpreted as meaning that the customs value of temporary exported products may be determined according to that provision only in the case where the holder of the processing licence has temporarily exported the goods without charge or at a reduced charge within the meaning of Article 8(1)(b)(i) of Regulation No 1224/80."
Den af Retten i Første Instans afsagte dom af 13. december 1990 i sag T­20/89, Moritz mod Kommissionen, ophæves, for så vidt som Kommissio­nen ved dommen blev frifundet for Heinz­Jörg Moritz' påstand om er­statning for det tab, han hævdede at have lidt som følge af Kommissio­nens afgørelse af 2. juli 1986 om udnævnelse af Dieter Engel til di­rektør for direktoratet "Investeringer og Långivning" under Kommissio­nens Generaldirektorat for "Lån og Investering" (GD XVIII), og for så vidt som hver part ved dommen blev tilpligtet at bære sine egne om­kostninger.
The judgment of the Court of First Instance of 13 December 1990 in Case Τ-20/89 Moritz ν Commission is set aside in so far as it rejects Mr Moritz's claims for compensation for the damage allegedly caused to him by the Commission's decision of 2 July 1986 appointing Mr Dieter Engel to the post of Director of the Investments and Loans Diredórate in the Commission's Diredórate-General for Credit and Investments (DG XVIII) and orders the parties to bear their own costs.
Sagen hjemvises til fornyet behandling ved Retten i Første Instans med henblik på, at der træffes afgørelse vedrørende Heinz­Jörg Moritz' påstand om erstatning af det tab, han hævder at have lidt som følge af Kommissionens afgørelse af 2. juli 1986 om udnævnelse af Dieter Engel til direktør for direktoratet "Investeringer og Långiv­ning" under Kommissionen Generaldirektorat for "Lån og Investering" (GD XVIII).
The case is referred back to the Court of First Instance for a decision on Mr Moritz's claims for compensation for the damage allegedly caused to him by the Commission's decision of 2 July 1986 appointing Mr Dieter Engel to the post of Director of the Investments and Loans Directorate in the Commission's Diredórate-General for Credit and Investments (DG XVIII).
Generaladvokat W. Van Gerven fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Tredje Afdeling) den 10. november 1992.
Mr Advocate General W. Van Gerven delivered his Opinion at the sitting of the Court on 10 November 1992.
Den af Retten i Første Instans afsagte dom af 13. december 1990 i sag T­20/89, Moritz mod Kommissionen, ophæves på grund af mangelfuld begrundelse, for så vidt som Retten i dommen har fastslået, at den forsinkede udfærdigelse af Heinz­Jörg Moritz' bedømmelsesrapport for perioden 1983­1985 ikke udgør en tjenestefejl fra Kommissionens side; har forkastet Heinz­Jörg Moritz' søgsmålsgrunde med henblik på at op­
The judgment of the Court of First Instance of 13 December 1990 in Case T20/89 Moritz ν Commission is set aside on the grounds of a deficient statement of reasons in so far as in the judgment the Court of First Instance : declares that Mr Moritz's belated staff report for 1983-1985 does not amount to a service-related fault on the part of the Commission; rejects the pleas put forward by Mr Moritz for compensation for the material and non-material damage which he suffered as a result of the Commission's decision of 2 July 1986 appointing an official to a post in Grade A; orders the parties to bear their own costs.
Sagen hjemvises til fornyet behandling ved Retten i Første Instans med henblik på, dels at der træffes afgørelse vedrørende appellantens påstand om erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, han hævder at have lidt som følge af Kommissionens afgørelse af 2. juli 1986 om udnævnelse af en tjenestemand i en A2-stilling, og dels at der træffes afgørelse vedrørende sagens omkostninger.
The case is referred back to the Court of First Instance for a decision on Mr Moritz's claim for compensation for the material and non-material damage caused him by the Commission's decision of 2 July 1986 appointing an official to a post in Grade A and also for a decision on the costs.
"Tillægsafgift på mælk"
(Additional milk levy)
Ved kendelse af 15. november 1990, indgået til Domstolen den 26. februar 1991, havde Bundesverwaltungsgericht forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af visse bestemmelser i Kommissionens forordninger (EØF) nr. 1371/84 og nr. 1546/88.
By order of 15 November 1990, which was received at the Court on 26 February 1991, the Bundesverwaltungsgericht referred a question to the Court for a preliminary ruling on the interpretation of certain provisions of Commission Regulations (EEC) No 1371/84 and 1546/88.
Walter Knüfer havde produceret mælk på en forpagtet gård og forpagtningsaftalen var blevet opsagt.
Mr Walter Knüfer worked a dairy farm the lease of which was terminated.
Bedriften blev overdraget til W. Buchmann, som der efter hos de kompetente myndigheder ansøgte om en erklæring om, at den referencemængde, som var blevet tildelt Knüfer på grundlag af den pågældende bedrift, var blevet overdraget til ham.
The farm was then leased by the landlord to Mr Buchmann who requested from the competent authorities a certificate that the reference quantity which had been allocated to Mr Knüfer in respect of the farm in question was transferred to him.
Da bedriften imidlertid ikke blev erhvervet af en enkelt producent, men af flere producenter, således at der i princippet skulle foretages en fordeling blandt disse af den pågældende referencemængde, blev Buchmann's ansøgning kun delvis imødekommet.
In view of the fact that the farm had not been taken over by a single farmer but by several farmers so that it was necessary in principle to divide the reference quantity among them, his request was granted only in part.
Denne anlagde sag til prøvelse af det delvise afslag.
Mr Buchmann thereupon brought an action against that partial refusal.
Domstolen bemærkede hertil, at medlemsstaterne ganske vist frit kunne fast sætte kriterier for fordelingen af referencemængder ved delvis overdragelse af en bedrift, ligesom de kunne bestemme, at der ikke skulle tages hensyn til dele af den overdragede bedrift, når det til mælkeproduktion anvendte areal var mindre end et minimumsareal, der skulle fastsættes.
Member States are free to establish their own criteria in relation to the division of reference quantities relating to farms part only of which is transferred, in the same way as they may provide that no account is taken of parts transferred, the area of which used for milk production is less than a specific minimum.
Såfremt der ikke var gjort brug af disse muligheder, fandt de anfægtede bestemmelser anvendelse, således at referencemængderne fordeltes strengt i forhold til størrelsen af de respektive arealer på bedriften, der anvendtes til mælkeproduktion, uden at der kunne opstilles en sondring på grundlag af karakteren af anvendelsen af de nævnte arealer.
However, in so far as they have not made use of such power, the provisions in question must be applied so that the reference quantities are divided strictly in proportion to the size of the respective areas of the farm which are used for milk production without it being possible to make any distinction according to the nature of the use of the said area.
Domstolen besvarede det forelagte spørgsmål således:
He considered that the Court should reply as follows:
Han foreslog Domstolen at besvare det forelagte spørgsmål således:
Before the Court of First Instance
B. Retten i Første Instans
Joined Cases T-10/92, T-ll/92, T-12/92 and T-15/92: