natgillin/translations-raw huggingface dataset:
»1) Artikel 7 i Rådets direktiv (90/314/EØF) af 13. juni 1990 om pakkerejser tillægger deltagere i pakkerejser en ret til garanti for tilbagebetaling af erlagte beløb og omkostninger til hjemtransporten i tilfælde af rejsearrangørens og/eller formidlerens insolvens; indholdet af denne ret kan fastslås på grundlag af bestemmelserne i direktivet.
Failure to take any measure to transpose a directive in order to achieve the result it prescribes within the period laid down for that purpose constitutes per se a serious breach of Community law and consequently gives rise to a right of reparation for individuals suffering injury if the result prescribed by the directive entails the grant to individuals of rights whose content is identifiable and a causal link easts between the breach of the State's obligation and the loss and damage suffered.
Artikel 7 og 9 i direktiv 90/314/EØF pålægger medlemsstaterne inden den 31. december 1992 at træffe alle foranstaltninger, der er egnede til allerede fra dette tidspunkt at sikre forbrugeren tilbagebetaling af erlagte beløb eller hjemtransport i tilfælde af insolvens eller konkurs hos den rejsearrangør og/eller formidler, der er part i kontrakten.
The result prescribed by Article 7 of Council Directive 90/314/EEC of 13 June 1990 on package travel, package holidays and package tours entails the grant to package travellers of rights guaranteeing a refund of money paid over and their repatriation in the event of the organizer's insolvency; the content of those rights is sufficiently identifiable.
Artikel 7 i direktiv 90/314/EØF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en medlemsstat tillader rejsearrangører at kræve, at forbrugeren betaler et acontobeløb på 10% af rejsens fulde pris — også før der udleveres værdibærende dokumenter — på betingelse af, at der i tilfælde af insolvens eller konkurs også stilles garanti for tilbagebetaling af dette beløb.
In order to comply with Article 9 of Directive 90/314, the Member State should have adopted, within the period prescribed, aü the measures necessary to ensure that, as from 1 January 1993, individuals would have effective protection against the risk of the insolvency of the organizer and/or retailer party to the contract.
Direktiv 90/314/EØF pålægger ikke medlemsstaterne at træffe foranstaltninger, der er egnede til at beskytte forbrugerne mod deres egen forsømmelighed.
If a Member State auows the package travel organizer and/or retailer party to a contract to require payment of a deposit of up to 10% towards the travel price, with a maximum of DM 500, the protective purpose pursued by Article 7 of Directive 90/314 is not satisfied unless a refund ofthat deposit is aho guaranteed in the event of the insolvency of the package travel organizer and/or retailer party to the contract.
Den manglende gennemførelse af et direktiv inden for den i direktivet fastsatte frist begrunder i sig serv en erstatningspligt for den medlemsstat, der ikke har opfyldt sine forpligtelser, når de andre betingelser er opfyldt; medlemsstaten kan derfor hverken begrunde en eventuel forsinkelse ved gennemførelsen med, at den fastsatte frist har vist sig at være for kort, eller med, at gennemførelsen nødvendiggjorde høring af berørte tredjemænd.
Article 7 of Directive 90/314 ¿s to be interpreted as meaning that the "security" of which organizers must offer sufficient evidence is lacking even if, on payment of the travel price,
Den manglende gennemførelse af et direktiv udgør en åbenbar og grov tilsidesættelse af de forpligtelser, fællesskabsretten pålægger staterne; der kræves ikke en domfældelse i henhold til artikel 169 forud for skadetilføjelsen.
travellers are in possession of documents of value and tikat the Federal Republic of Germany could not have omitted altogether to transpose Directive 90/314 on the basis of the Bundesgerichtshofs "advance payment" judgment of 12 March 1987.
Den nationale retspraksis om forudbetaling kan derfor ikke i henseende til erstatningspligten retfærdiggøre forsinkelsen med gennemførelsen af direktiv 90/314/EØF.«
Directive 90/314 does not require Member States to adopt specific measures in relation to Article 7 in order to protect package travellers against their own negligence.'
Forenede sager C-245/94 og C312/94 Ingrid Hoever og Iris Zachow / Land Nordrhein-Westfalen Fri bevægelighed for personer
Advocate General G. Tesauro delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 28 November 1995.
»forordning nr. 1408/71«, artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978, samt af artikel 7, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet.
(4) Directive 90/314/EEC does not require Member States to take measures to protect consumers against their own negligence.
Spørgsmålene er blevet rejst under to sager, som verserer mellem henholdsvis Ingrid Hoever og Land Nordrhein-Westfalen (sag C-245/94) og Iris
(5) Where the other conditions are satisfied, failure to transpose a directive within the period prescribed is of itself sufficient to give rise to an obligation to pay compensation on the part of the State in breach, which may not therefore justify any delay in transposition by claiming either that the period prescribed proved too short or that transposition required interested third parties to be consulted.
Ved kendelser af 17. juni (sag C-245/94) og 19. august 1994 (sag C-312/94), indgået til Domstolen den 12. september 1994 og den 28. november 1994, har Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen forelagt tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 4, stk. 1, litra h), og artikel 73 i Rådets forordning (EØF) af 14. juni 1971, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 3427/89 af 30. oktober 1989, herefter
(7) The liability of the Member State in breach and its obligation to pay compensation are not dependent on fault, in the sense of a subjective factor in the unlawful conduct attributable to it; consequently, the national case-law on "advance payments" cannot justify the delay in transposing Directive 90/314/EEC as far as the obligation to pay compensation is concerned.'
Zachow og Land Nordrhein-Westfalen (sag C312/94) vedrørende ret til børnepasningsydelse.
Joined Cases C-245/94 and C-312/94 Ingrid Hoever and Iris Zachow v Land Nordrhein-Westfalen Freedom of movement for persons
Børnepasningsydelse er en ikke-bidragsbaseret ydelse, der indgår i en større pakke af familiepolitiske foranstaltninger, og som tildeles i henhold til Bundeserziehungsgeldgesetz af 6. december 1985 (tysk lov om børnepasningsydelse og orlov til børnepasning, herefter »BErzGG«).
Preliminary ruling (Social security—Family benefits —Article 73 of Regulation (EEC) No 1408/71 —Article 4(1) of Directive 791?'/EEC - Article 7(2) of Regulation (EEC) No 1612/68) (Fifth Chamber)
Iris Zachow har ikke haft erhvervsbeskæftigelse siden 1985.
Mrs Zachow has not been employed since 1985.
Hr. Hæver og hr. Zachow har begge fuldtidsbeskæftigelse i Tyskland.
Mr Hoever and Mr Zachow both have full-time employment in Germany.
Ingrid Hoever og Iris Zachow indgav henholdsvis den 30. maj 1991 og den 28. december 1987 ansøgning om børnepasningsydelse for deres sønner, født i henholdsvis 1991 og 1987.
On 30 May 1991 and 28 December 1987 respectively Mrs Hoever and Mrs Zachow applied for childraising allowance for their sons, born in 1991 and 1987 respectively.
Land Nordrhein-Westfalen afslog at imødekomme ansøgningerne og afviste sagsøgernes klager over afslaget under henvisning til, at Ingrid Hoever ikke kunne anses for lønmodtager som følge af det begrænsede omfang, hendes beskæftigelse havde, og at Iris Zachow havde bopæl og fast ophold i Nederlandene.
The Land Nordrhein-Westfalen rejected those applications, and also the administrative appeals lodged by them, on the grounds that, by reason of her limited number of working hours, Mrs Hoever was not an employed person and that Mrs Zachow resided and had her habitual place of abode in the Netherlands.
Det bemærkes således, at formålet med en ydelse som den her omhandlede er, at der skal ske en udligning af forsørgerbyrder som anført i artikel 1, litra u), nr. i), i forordning nr. 1408/71.
By orders of 17 June 1994 (Case C-245/94) and 19 August 1994 (Case C-312/94), received at the Court on 12 September and 28 November 1994 respectively, the Landessozialgericht Nordrhein-Westfalen (North Rhine-Westphalia Higher Social Court) referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Articles 4(l)(h) and 73 of Regulation (EEC) No 1408/71 of the Council of 14 June 1971, in the version amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983, as amended by Council Regulation (EEC) No 3427/89 of 30 October 1989 (hereinafter 'Regulation No 1408/71'), of Article 4(1) of Council Directive 79/7/EEC of 19 December 1978 and of Article 7(2) of Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community.
Første led af andet spørgsmål i sag C-245/94 og andet spørgsmål i sag C312/94
By this question, concerning the substantive scope of Regulation No 1408/71, the national court essentially seeks to ascertain whether a childraising allowance such as that provided for by the BErzGG must be treated as a family benefit within the meaning of Article 4(l)(h) of Regulation No 1408/71.
Med dette spørgsmål, der vedrører forordning nr. 1408/71's saglige anvendelsesområde, ønsker den nationale ret navnlig oplyst, om en børnepasningsydelse som den af BErzGG omhandlede, skal anses for en familieydelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 4, stk. 1, litra h), i forordning nr. 1408/71.
German childraising allowance is a noncontributory benefit forming part of a set of family-policy measures and is granted pursuant to the Bundeserziehungsgeldgesetz (Federal Law on the grant of childraising allowance and childraising leave, hereinafter 'the BErzGG').
Med første led af andet spørgsmål i sag C-245/94 og andet spørgsmål i sag C-312/94, der vedrører den personkreds, som forordning nr. 1408/71 finder anvendelse på, ønsker den forelæggende ret oplyst, om en arbejdstager, der er omfattet af lovgivningen i en medlemsstat, og som sammen med sin familie bor i en anden medlemsstat, i medfør af artikel 73 i forordning nr. 1408/71 kan gøre krav på en ydelse som den omhandlede børnepasningsydelse fra beskæftigelsesstaten.
The Court has repeatedly held that the distinction between benefits excluded from the scope of Regulation No 1408/71 and those which fall within its scope is based essentially on the constituent elements of each particular benefit, in particular its purposes and the conditions on which it is granted, and not on whether a benefit is classified as a social security benefit by national legislation.
Det bemærkes indledningsvis, at hverken Ingrid Hoever eller Iris Zachow har bestridt, at de ikke tilhører den personkreds, der er omfattet af
Both Mrs Hoever and Mrs Zachow, like their husbands, are German nationals and live at Kerkrade in the Netherlands. Since June 1990 Mrs Hoever has been working for 10 hours a week in Aachen, in Germany.
familieydelser og deres størrelse afhængig af spørgsmålet om, hvorvidt arbejdstagerens familiemedlemmer har bopæl i ydermedlemsstaten, hvilket vil kunne afholde arbejdstagere i Fællesskabet fra at udøve deres ret til fri bevægelighed.
without any individual and discretionary assessment of personal needs on the basis of a legally defined position and if it concerns one of the risks expressly listed in Article 4(1) of Regulation No 1408/71.
Hr. Hæver og hr. Zachow opfylder derimod disse betingelser.
On the other hand, Mr Hoever and Mr Zachow do fulfil those criteria.
De tilhører således den personkreds, der er omfattet af forordning nr. 1408/71, og kan følgelig anses for arbejdstagere i forordningens artikel 73's betydning.
They are therefore covered by Regulation No 1408/71 and may consequently be regarded as employed persons within the meaning of Article 73 of that regulation.
Hvis retten til børnepasningsydelse — der er en familieydelse — i et tilfælde som det her foreliggende forudsatte, at en ægtefælle til en arbejdstager, der ikke har bopæl i Tyskland, har beskæftigelse inden for BErzGG's anvendelsesområde, ville dette kunne afholde arbejdstageren fra at udøve sin ret til fri bevægelighed.
A benefit such as the childraising allowance at issue in the present cases meets those conditions.
Det fremhæves endvidere, at i et tilfælde som det foreliggende, afhænger sagsøgernes ret til børnepasningsydelse ikke af deres stilling som familiemedlemmer til en arbejdstager.
Furthermore, in cases such as these, the plaintiffs' entitlement to childraising allowance does not depend on their status as members of a worker's family.
For at være berettiget til ydelsen skal de nemlig personligt opfylde de i BErzGG's 1, stk. 4, anførte betingelser.
In order to be eligible for the allowance, they must personally fulfil the conditions laid down in Paragraph 1(4) of the BErzGG.
Det ville følgelig være i strid såvel med formålet som med ånden i forordning nr. 1408/71's artikel 73, såfremt arbejdstagerens ægtefælle afskæres fra at kunne oppebære en ydelse, som den pågældende ville have været berettiget til, såfremt han var forblevet i yderstaten.
As far as the first condition is concerned, the provisions relating to the grant of German childraising allowance confer a legally defined right, and the allowance is granted automatically to persons who fulfil certain objective criteria, without any individual and discretionary assessment of personal needs.
I denne forbindelse har den tyske, den spanske og den franske regering samt Kommissionen henvist til den retspraksis, der første gang blev fastslået ved dom af 23. november 1976, Kermaschek. Herefter kan en arbejdstagers familiemedlemmer i medfør af forordning nr. 1408/71 kun gøre krav på rettigheder, de har opnået gennem deres status som familiemedlemmer til en arbejdstager, dvs. en person, som selvstændigt kan gøre krav på ydelser, der er omfattet af ordningen.
As regards the second condition, the German Government maintains that the childraising allowance does not have the same purpose as a 'family benefit' within the meaning of Article l(u)(i) of Regulation No 1408/71 since the childraising allowance is intended, by conferring a personal right, to remunerate the particular parent who both takes on the task of raising a child and personally fulfils the conditions for grant of the allowance.
For at besvare dette spørgsmål må det for det første undersøges, om en ydelse som børnepasningsydelsen ifølge BErzGG's § 1 ff. er omfattet af direktiv 79/78 anvendelsesområde.
Question 2(a) in Case C-245/94 and Question 2 in Case C-312/94
Ved dom af 30. april 1996 blev rækkevidden af den retspraksis, som følger af Kermaschekdommen, imidlertid begrænset til alene at omfatte de tilfælde, hvor en arbejdstagers familiemedlem påberåber sig bestemmelser i forordning nr. 1408/71, der udelukkende kan finde anvendelse på arbejdstagere, og ikke på deres familiemedlemmer, som f.eks. artikel 67-71 vedrørende ydelser under arbejdsløshed.
However, in the judgment of 30 April 1996 in Case C-308/93 Cabanis-Issarte, the scope of the rule in Kermaschek was limited to cases in which a member of a worker's family relies on provisions of Regulation No 1408/71 which are applicable solely to workers and not to members of their families, such as Articles 67 to 71, relating to unemployment benefits.
Det forholder sig ikke på tilsvarende måde med forordningens artikel 73, der netop har til formål at sikre familiemedlemmer, som er bosat på en anden medlemsstats område, ret til lovbestemte familieydelser.
That is not the case with Article 73 of the regulation, the precise purpose of which is to guarantee members of the family residing in a Member State other than the competent State the grant of the family benefits provided for by the applicable legislation.
Heraf følger, at sondringen mellem selvstændige og afledte rettigheder principielt ikke finder anvendelse på familieydelser.
It follows that the distinction between personal rights and derived rights does not in principle apply to family benefits.
Ifølge ordlyden af artikel 3, stk. 1, litra a), finder direktiv 79/7 anvendelse på lovbestemte ordninger, der sikrer beskyttelse mod risici som sygdom, invaliditet, alderdom, arbejdsulykker og erhvervssygdomme samt arbejdsløshed. Ifølge artikel 3, stk. 2, finder direktivet ikke anvendelse på bestemmelser om familieydelser, medmindre der er tale om familieydelser som tillæg til ydelser i forbindelse med de risici, der er nævnt i bestemmelsens stk. 1, litra a).
By Question 2(a) in Case C-245/94 and Question 2 in Case C-312/94, which concern the scope ratione personae of Regulation No 1408/71, the national court seeks to ascertain whether, where an employed person is subject to the legislation of a Member State and lives with his or her family in another Member State, that person's spouse is entitled, under Article 73 of Regulation No 1408/71, to receive a benefit such as childraising allowance in the State of employment.
Det bemærkes herefter, at artikel 73 i forordning nr. 1408/71 bl.a. har til formål at hindre, at en medlemsstat kan gøre udbetalingen af
First of all, neither Mrs Hoever nor Mrs Zachow disputes that they are not persons covered by Regulation No 1408/71, since they are not subject to social insurance within the meaning of Part I.C of Annex I to that regulation (relating to Germany), which defines the conditions to be fulfilled in order to qualify as an employed
af børnene.
Article 4(1) of Directive 79/7.
Det fremgår af forelæggelseskendelsen, at
deterred from exercising their right to freedom of movement.
»1) En ydelse som børnepasningsydeben i henhold til Bundeserziehungsgeldgesetz, der automatisk tilkendes personer, som opfylder visse objektive kriterier, uden at der foretages en individuel, skønsmæssig bedømmelse af personage behov, og som tager sigte på udligning af forsørgerbyrder, skal anses for en familieydelse ifølge artikel 4, stk. 1, titra h), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83 af Ζ juni 1983, som ændret ved Rådets forordning af 30. juni 1989.
If, as in the main proceedings in the present cases, the grant of childraising allowance—which is a family benefit —were subject to the condition that the spouse of a worker, who is not resident in Germany, must be employed within the territory to which the BErzGG applies, the worker could be deterred from exercising his right to freedom of movement.
Ægtefællen til en arbejdstager, der er omfattet af lovgivningen i en medlemsstat, og som bor i en anden medlemsstat sammen med sin familie, har i medfør af forordning nr. 1408/71's artikel 73 krav på en ydebe som børnepasningsydeben i beskæftigebesmedlemsstaten.
According to Article 3(2), that directive does not apply to provisions concerning family benefits, except in the case of family benefits granted by way of increases of benefits due in respect of the risks referred to in paragraph 1(a).
Artikel 3, stk. 1 og Ζ i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 om gradvis gennemførebe af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes således, at en børnepasningsydelse som den, der er omhandlet af § Iff. i Bundeserziehungsgeldgesetz, ikke er omfattet af direktivets anvendelsesområde.*
A family benefit such as childraising allowance does not provide direct and effective protection against one of the risks listed in Article 3(1) of Directive 79/7.
Generaladvokat F.G. Jacobs fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling') den 2. maj 1996.
By Question 2(b) in Case C-245/94, the national court seeks to ascertain whether a national rule which, like Paragraph 1(4) of the BErzGG, provides that nationals of a Member State who are in employment in Germany can claim childraising allowance only if their employment entails a significant number of working hours constitutes discrimination on grounds of sex, contrary to
Efter hans opfattelse bør de præjudicielle spørgsmål besvares således:
As is apparent from the order for reference, such a benefit is intended to secure the maintenance of the family during the stage in which the children are raised.
I sag C-245/94, Hoever:
The Court ruled:
En person, hvis ægtefælle er beskæftiget i Forbundsrepublikken Tyskland, og hvis familiemedlemmer er bosiddende i en anden medlemsstat, kan gøre krav på børnepasningsydelse i medfør af artikel 73 i forordning nr. 1408/71.
A benefit such as the childraising allowance provided for by the Bundeserziehungsgeldgesetz, which is automatically granted to persons fulfilling certain objective criteria, without any individual and discretionary assessment of personal needs, and which is intended to meet family expenses, must be treated as a family benefit within the meaning of Article 4(1) (h) of Regulation (EEC) No 1408/71 of the Council of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community, in the version amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983, as amended by Council Regulation (EEC) No 3427/89 of 30 October 1989.
En bestemmelse i national lov, hvorefter personer uden fast bopæl i Forbundsrepublikken Tyskland, som har beskæftigelsesmæssig tilknytning hertil, kun er berettiget til børnepasningsydelse, såfremt de har beskæftigelse af et vist omfang, udgør ikke forskelsbehandling på grundlag af køn i strid med artikel 5, stk. 1, i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt
Where an employed person is subject to the legislation afa Member State and lives with his or her family in another Member State, that person's spouse is entitled, under Article 73 of Regulation No 1408/71, to receive a benefit such as childraising allowance in the State of employment.
arbejdsvilkår eller i strid med artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring.
Artide 3(1) and (2) of Council Directive 79/7/EEC of 19 December 1978 on the progressive implementation of the principle of equal treatment for men and women in matters of social security must be interpreted as meaning that a childraising allowance such as that provided for by Article 1 et seq. of the Bundeserziehungsgeldgesetz does not fall within the scope of that directive.'
Artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 finder ikke anvendelse, såfremt en arbejdstager, der er bosiddende i en anden medlemsstat, er statsborger i beskæftigelsesstaten.«
(1) A benefit having the characteristics of German child-care benefit is a family benefit within the meaning of Article 4(l)(h) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community.
»1) En ydelse som den tyske børnepasningsydelse skal anses for en familieydelse i den forstand, udtrykket er anvendt i artikel 4, stk. 1, litra h), i Rådets forordning nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet.
The spouse of a person who is employed in the Federal Republic of Germany and whose family lives in another Member State may claim payment of child-care benefit on the basis of Article 73 of Regulation No 1408/71.