natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Præjudiciel »Social sikring — invaliditet - lovgivning der skal anvendes — lovgivning af A-typen — allerede bestående helbredstilstand« (Femte Afdeling) den pågældende opfylder de foreskrevne betingelser for ret til ydelser (artikel 39, stk. 1).
Preliminary ruling (Social security — Invalidity — Legislation applicable — Type A legislation — Pre-existing state of health) (Fifth Chamber) to which the worker has been subject are aggregated and taken into account, to the extent necessary, as if they were periods completed under the legislation administered by the institution responsible for paying the benefit.
Ved kendelse af 15. oktober 1992, indgået til Domstolen den 28. december 1993, har Arrondissementsrechtsbank, Amsterdam,forelagt en række præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 13, stk. 2, litra a), og artikel 39, stk. 1 og 5, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83.
By order of 15 October 1992, received at the Court on 28 December 1993, the Arrondissementsrechtbank, Amsterdam, referred to the Court for a preliminary ruling a number of questions on the interpretation of Article 13(2)(a) and Article 39(1) and (5) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 .
Såfremt erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser i henhold til denne lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikrings- eller bopælsperioder, skal institutionen anvende reglerne om sammenlægning i forordningens artikel 38.
Mr Moscato was subject exclusively to Netherlands and Belgian legislation, which are both type A legislation.
Med henblik på samordning af medlemsstaternes invaliditetsordninger opstilles der i forordning nr. 1408/71 en sondring mellem de tilfælde, hvor arbejdstageren udelukkende har været omfattet af lovgivninger af den såkaldte »A-type«, og tilfælde, hvor den pågældende har været omfattet af mindst én lovgivning af den såkaldte »Btype«.
On 9 February 1988, the date on which Mr Moscato's incapacity for work followed by invalidity arose, he was subject to the legislation of the Netherlands by reason of the fact that he was employed there at the time.
Forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter de forskellige lovgivninger, som arbejdstageren har været omfattet af, sammenlægges og medregnes således, for så vidt det er fornødent, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den lovgivning, som gælder for den institution, der skal betale ydelsen.
With a view to coordinating invalidity-benefit schemes in the Member States, Regulation No 1408/71 draws a distinction depending on whether the worker has been subject exclusively to 'type A' legislation or to one, at least, legislation of 'type B'.
I henhold til lovgivning af A-typen er størrelsen af ydelser ved invaliditet uafhængig af forsikringsperiodernes længde (artikel 37 til 39).
Under type A legislation, the amount of invalidity benefits is independent of the duration of periods of insurance (Articles 37 to 39).
Sagsøgeren har udelukkende været omfattet af den nederlandske og belgiske lovgivning, der begge er af A-typen.
If a worker has been subject exclusively to type A legislation, the institution of the Member State whose legislation was applicable at the time when incapacity for work followed by invalidity occurred, determines, in accordance with that legislation, whether the person concerned satisfies the conditions governing entitlement to benefits (Article 39(1)).
Sagsøgeren var den 9. februar 1988, hvor hans uarbejdsdygtighed med påfølgende invaliditet indtrådte, omfattet af lovgivningen i Nederlandene på grund af sin lønnede beskæftigelse på denne stats område.
Where that legislation makes the acquisition, retention or recovery of the right to benefit conditional upon the completion of periods of insurance or residence, the competent institution must apply the aggregation rules laid down by Article 38 of the Regulation.
Når arbejdstageren udelukkende har været omfattet af lovgivninger af A-typen, afgør institutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning fandt anvendelse på det tidspunkt, da uarbejdsdygtighed med påfølgende invaliditet indtrådte, på grundlag af denne lovgivning, om
The essence of the national court's third question is to clarify the implications, for the competent institution, of the abovementioned provisions of Regulation No 1408/71 and of the principle of freedom of movement for workers, where, as in this case, the legislation administered by that institution entitles it not to take account -wholly or in part, temporarily or permanently — of incapacity for work arising within a period of six months following the time when the worker's insurance cover became effective if, at that time, his state of health made it foreseeable that incapacity for work would occur in the next six months.
Det følger heraf for det første, at fastsættelsen af de invaliditetsydelser, som sagsøgeren kan rejse krav om, skal ske efter bestemmelserne i forordningens artikel 38 og 39, og for det andet, at i overensstemmelse med artikel 39, stk 1 og 2, finder udelukkende den nederlandske lovgivning anvendelse på fastsættelsen af de pågældende ydelser.
It should be noted that Article 51 of the Treaty entrusts the Council with the task of adopting such measures in the field of social security as are necessary to provide freedom of movement for workers.
så vidt angår invaliditetsforsikring, udgør et af de grundlæggende principper for Fællesskabets samordning af medlemsstaternes sociale sikringsordninger, og den skal sikre, at udøvelsen af den traktatfæstede ret til fri bevægelighed ikke bevirker, at en arbejdstager mister de sociale fordele, som han ville have haft krav på, hvis han havde tilbragt hele sit erhvervsaktive liv i en enkelt medlemsstat. Hvis dette var konsekvensen, ville det kunne afholde arbejdstagere i Fællesskabet fra at udøve deres ret til fri bevægelighed, og ville dermed være en hindring for denne frihed.
Consequently, where the legislation of the competent Member State makes the grant of invalidity benefits subject to the condition that at the time when the insurance cover became effective the claimant's state of health must not have been such as to make it foreseeable that incapacity for work followed by invalidity would shortly occur, the competent institution must, in accordance with Article 38(1) of the Regulation, also take into account periods of insurance completed by the claimant under the legislation of another Member State, as if those periods had been completed under the legislation which it administers.
Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret i det væsentlige oplyst, hvilken betydning ovennævnte bestemmelser i forordning nr. 1408/71 og princippet om arbejdskraftens frie bevægelighed har for den kompetente institution, når det som i den foreliggende sag i den lovgivning, som er gældende for denne institution, er bestemt, at den helt eller delvis, midlertidigt eller endeligt kan undlade at tage hensyn til uarbejdsdygtighed, der er indtrådt inden for et halvt år efter det tidspunkt, hvor arbejdstageren blev tilsluttet forsikringen, når den pågældendes helbredstilstand på dette tidspunkt måtte give anledning til at forvente, at der ville indtræde uarbejdsdygtighed inden for et halvt år.
So, Article 38(1) of the Regulation prevents the competent institution from treating the effective date of insurance cover under the legislation which it administers as the commencement date for the periods of insurance to be taken into account for the purposes of the payment of invalidity benefits.
Såfremt lovgivningen i den kompetente stat indeholder den betingelse for tildeling af invaliditetsydelser, at den sikredes helbredstilstand på det tidspunkt, hvor han blev tilsluttet forsikringen, ikke gav anledning til at forvente, at der efter kort tid ville indtræde uarbejdsdygtighed med påfølgende invaliditet, påhviler det derfor i medfør af forordningens artikel 38, stk. 1, den kompetente institution også at medregne de forsikringsperioder, som den pågældende har tilbagelagt efter lovgivningen i en anden medlemsstat, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for institutionen gældende lovgivning.
The rule on the aggregation of insurance, residence or employment periods, laid down by Article 51(a) of the Treaty and as implemented, in particular, by Article 38(1) of Regulation No 1408/71 in relation to invalidity insurance, constitutes one of the basic principles governing Community coordination of social security schemes in the Member States, its purpose being to ensure that exercise of the right, conferred by the Treaty, to freedom of movement does not have the effect of depriving a worker of social security advantages to which he would have been entitled if he had spent his working life in only one Member State.
Det bemærkes indledningsvis, at der i traktatens artikel 51 er pålagt Rådet den opgave at vedtage de foranstaltninger vedrørende social tryghed, der er nødvendige for at gennemføre arbejdskraftens frie bevægelighed.
Such a consequence might in practice discourage Community workers from exercising their right to freedom of movement and would therefore constitute an obstacle to that freedom.
Forordningens artikel 38, stk. 1, er således til hinder for, at den kompetente institution kan anse det tidspunkt, hvor sikringen begyndte i henhold til den lovgivning, som er gældende for institutionen, som begyndelsestidspunkt for de forsikringsperioder, der skal medregnes ved invaliditetsydelsernes fastsættelse.
'Article 38(1) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983, is to be interpreted as meaning that, where the applicable legislation of a Member State makes the grant of invalidity benefits subject, inter alia, to the condition that at the time of his joining the scheme established by that legislation the worker's state of health must not have been such as to make it foreseeable that incapacity for work followed by invalidity would occur in the near future, the competent institution must abo take into account periods of insurance completed by that worker under the legislation of another Member State, as if those periods had been completed under the legislation which it administers.'
Det hedder i domskonklusionen:
He proposed that the Court should answer as follows:
»Artikel 38, stk 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83 af λ juni 1983, skal fortolkes således, at narden medlemsstats lovgivning, der skal anvendes, bla. indeholder den betingelse for tildeling afinvaliditetsydelser, at arbejdstagerens helbredstilstand på det tidspunkt, hvor han blev tilsluttet ordningen i henhold til den pågældende lovgivning, ikke gav anledning til at forvente, at der efter kort tid ville indtræde uarbejdsdygtighed med påfølgende invaliditet, skal den kompetente institution også medregne de forsikringsperioder, som den pågældende har tilbagelagt efter lovgivningen i en anden medlemsstat, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for institutionen gældende lovgivning.«
'Community law - whether on the basis of Article 39(1) of Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and codified by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983, or on the basis of Articles 48 and 51 of the Treaty - precludes reliance on a "risk-selection provision" contained in Article 30(l)(b) of the Wet op de
»Fællesskabsretten, enten i medfør af artikel 39, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, eller i medfør af traktatens artikel 48-51, er til hinder for, at en bestemmelse om risikobegrænsning som den, der findes i artikel 30, stk. 1, litra b), i Wet op de arbeidsongeschiktheidsverzekering og i artikel 21, stk. 1, litra c), i Algemene Arbeidsongeschiktheidswet gøres gældende over for sagsøgeren som begrundelse for at nægte at udbetale ham ydelser ved invaliditet, som han ellers ville have ret til.
Arbeidsongeschiktheidsverzekering and Article 21(1)(c) of the Algemene Arbeidsongeschiktheidswet in order to refuse the plaintiff invalidity benefits to which he would otherwise be entitled.
Endvidere skal de bestemmelser i den nederlandske sociallovgivning, som fastsætter en risikobegrænsning, fortolkes i lyset af de principper og regler, der er fastsat i traktatens artikel 48-51, således at en vandrende arbejdstager ikke stilles ringere i kraft af anvendelsen af de nævnte bestemmelser og heller ikke afholdes fra effektivt at udøve sin ret til fri bevægelighed.«
Furthermore, the rules of Netherlands social security law permitting a "risk-selection provision" must in any event be read in the light of the principles and rules laid down by Articles 48 and 51 of the Treaty in order to ensure that migrant workers are neither penalized through the operation of those provisions nor discouraged from actually exercising their right to freedom of movement.'
Præjudiciel »Social sikring — sygdom — allerede bestående forsikringsperioder« (Femte Afdeling) i henhold til denne tilsluttet ordningen lovgivning.
Preliminary ruling (Social security — Sickness — Pre-existing state of health Aggregation of insurance (Fifth Chamber) sickness benefits subject to the condition that no actual incapacity for work must have existed at the time when the worker became insured.
Ved kendelse af 15. oktober 1992, indgået til Domstolen den 28. december 1993, har Arrondissementsrechtbank, Amsterdam, stillet en række præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 25, stk. 2, artikel 35, stk. 3, og artikel 71, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EØF) nr. 2001/83.
By order of 15 October 1992, received at the Court on 28 December 1993, the Arrondissementsrechtbank, Amsterdam, referred to the Court for a preliminary ruling a number of questions concerning the interpretation of Article 25(2), Article 35(3) and Article 71(1) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83.
Det er herved tilstrækkeligt at fastslå, at forordningens artikel 35, stk. 3, omhandler det forhold, at en betingelse vedrørende lidelsens oprindelse i henhold til den kompetente stats lovgivning gøres gældende over for arbejdstageren eller et af hans familiemedlemmer.
By its first question the national court is essentially asking whether Article 35(3) of Regulation No 1408/71 applies to the legislation of a Member State which precludes, in whole or in part, the grant of sickness benefits if the worker concerned was already unfit for work at the time when he became insured under the scheme which it establishes.
Derimod angår den ikke det forhold, at den lovgivning, der finder anvendelse, som det er tilfældet i nærværende sag, stiller som betingelse for ret til ydelser ved sygdom, at uarbejdsdygtigheden som sådan ikke allerede bestod på det tidspunkt, da den pågældende blev tilsluttet ordningen.
Consequently, where the legislation of the competent Member State makes the grant of cash sickness benefits subject to the condition that no incapacity for work must have existed at the time when the worker concerned became insured, it is for the competent institution, in accordance with Article 18(1) of the regulation, to take account also of periods of insurance completed by that person under the legislation of another Member State, as if they were periods completed under the legislation which it administers.
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret i det væsentlige oplyst, om artikel 35, stk. 3, i forordning nr. 1408/71 gælder for en lovgivning i en medlemsstat, som helt eller delvis udelukker udbetaling af ydelser ved sygdom, når arbejdstageren allerede var uarbejdsdygtig på det tidspunkt, da han blev
Suffice it to point out that Article 35(3) of the Regulation concerns the situation in which, pursuant to the legislation of the competent State, a condition relating to the origin of the worker's illness is relied on against him or a member of his family. It does not, however, concern a situation in which, as in this case, the applicable legislation makes entitlement to
i en anden medlemsstat, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den lovgivning, der gælder for denne institution.
a worker's return to his country of origin and his resumption of employment in that State has the effect of interrupting the continuity of the periods of insurance which may be taken into account under the Community aggregation rules.
Det bemærkes, at forordningens artikel 18, stk. 1, er til hinder for, at den kompetente institution i det foreliggende tilfælde betragter det tidspunkt, hvor sikringen begyndte i henhold til den lovgivning, der gælder for institutionen, som begyndelsestidspunkt for de forsikringsperioder, der skal tages i betragtning med henblik på erhvervelse af ret til ydelser ved sygdom.
The fact that a migrant worker may be out of work for a short period during which he is physically moving from one Member State to another is inherent in the normal exercise of the right to exercise freedom of movement.
Den omstændighed, at en vandrende arbejdstager ikke arbejder i en kort periode, i hvilken han er optaget af sin faktiske flytning fra en medlemsstat til en anden, hører til den normale udøvelse af retten til fri bevægelighed.
Article 35(3) of Councü Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983, does not apply to the legislation of a Member State which precludes, in whole or in part, the grant of sickness benefits if the worker concerned was already unfit for work at the time when he became insured under the scheme which it establishes.
Artikel 18, stk 1, i forordning nr. 1408/71 skal fortolkes således, at når den anvendelige lovgivning i en medlemsstat stiller som betingelse for udbetaling af kontantydelser ved sygdom, at den sikredes uarbejdsdygtighed ikke allerede bestod på det tidspunkt, da han blev tibluttet ordningen i henhold til denne lovgivning, skal den kompetente institution også tage hensyn til forsikringsperioder, som den sikrede har tilbagelagt i henhold til en anden medlemsstats lovgivning, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den lovgivning, der gælder for denne institution.
Article 18(1) of Regulation No 1408/71 is to be interpreted as meaning that, where the applicable legislation of a Member State makes thegrunt of cash sickness benefits subject to the condition that the insured person was not already unfit for work at the time when he became insured under the scheme which it establishes, the competent institution must also take into account periods of insurance completed by that person under the legislation of another Member State, as if those periods had been completed under the legislation which it administers.
Den omstændighed, at arbejdstageren, efter at være flyttet fra en medlemsstat til en anden, i en kort periode hverken har haft beskæftigelse eller har været registreret som arbejdssøgende på den sidstnævnte stats område, bevirker ikke en afbrydelse af sammenhængen i de forsikringsperioder, som den pågældende har tilbagelagt, og er ikke til hinder for at anvende reglen om sammenlægning i artikel 18, stk 1, i forordning nr. 1408/71.«
The fact that, having transferred his residence from one Member State to another Member State, the person concerned was for a short period neither employed nor registered as seeking employment in the latter State does not interrupt the continuity of the insurance periods completed by that person or preclude application of the aggregation rule laid down by Article 18(1) of Regulation No 1408/71.'
Generaladvokat A La Pergola fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling*) den 27. juni 1995.
Case C-36/94 Siesse — Soluções Integrais em Sistema Software e Aplicações Ld.a ν Director da Alfândega de Alcântara Free movement of goods
Han foreslog følgende besvarelse i sag C-482/93:
26 October 1995 assignment
»Både i henhold til artikel 18, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådts forordning (EØF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 og i henhold til traktatens artikel 48-51 er fællesskabsretten til hinder for, at en bestemmelse om risikobegrænsning som den, der findes i artikel 44 i Ziektewet gøres gældende over for sagsøgeren som begrundelse for ikke at udbetale ham ydelser ved sygdom, som han ellers ville have ret til.
Preliminary ruling (Release of goods for free circulation — Failure to comply with the time-limit for to a customs-approved treatment or use — Imposition of a levy) (Fifth Chamber) regularize the situation of the goods after the expiry of such periods. Although Article 19 makes provision for sale of the goods in the last resort, it in no way precludes the possibility that their situation may be regularized by accepting a declaration for release for free circulation.
Endvidere skal de bestemmelser i den nederlandske sociallovgivning, som fastsætter en risikobegrænsning, fortolkes i lyset af de principper og regler, der er fastsat i traktatens artikel 48-51, således at en vandrende arbejdstager ikke stilles ringere i kraft af anvendelsen af de nævnte bestemmelser og heller ikke afholdes fra effektivt at udøve sin ret til fri bevægelighed.«
By order of 20 January 1994, which was received at the Court on 26 January 1994, the Tribunal Fiscal Aduaneiro de Lisboa referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Council Regulation (EEC) No 4151/88.
Præjudiciel »Varers overgang til fri omsætning — overskridelse af fristen for angivelse efter — opkrævning af afgift« (Femte Afdeling) sag ved Tribunal Fiscal Aduaneiro, Lissabon, til prøvelse af afgørelsen om opkrævning af dette beløb under anbringende af, at det var uforeneligt med fællesskabsretten.
By its second and third questions, the national court wishes to know whether Article 19 of Regulation No 4151/88 precludes the customs authority from requiring the payment of a sum, other than the customs duties and any expenses arising from the temporary storage of the goods, for accepting a declaration for their release for free circulation after the expiry of the periods provided for in Article 15(1).
Ved kendelse af 20. januar 1994 indgået til Domstolen den 26. januar 1994 har Tribunal Fiscal Aduaneiro, Lissabon, forelagt Domstolen tre præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Rådets forordning (EØF) nr. 4151/88.
That question relates specifically to whether it is possible, in the light of the Community legislation, to levy a charge such as the 5% surcharge provided for in the Portuguese legislation, on the value of goods cleared through customs after the expiry of the statutory periods.
Med det første spørgsmål ønsker den nationale ret at få oplyst, om forordning nr. 4151/88 er til hinder for, at toldmyndighederne efter udløbet af de frister, der er fastsat i artikel 15, stk. 1, godkender en angivelse til fri omsætning af varer, som føres ind i Fællesskabets toldområde.
By its first question, the national court seeks to ascertain whether Regulation No 4151/88 precludes the customs authority from accepting, after the expiry of the periods provided for in Article 15(1), a declaration for release for free circulation of goods brought into the customs territory of the Community.