natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Den nationale ret anmoder med det første spørgsmål nærmere bestemt Domstolen om at fastslå, om bestemmelserne i direktiv 80/1263 eller bestemmelserne i traktaten er til hinder for, at kørsel med motorkøretøj, som foretages af en statsborger fra et tredjeland, der er indehaver af et kørekort af EF-model, som er udstedt af en medlemsstat, og den pågældende, som efter at have taget bopæl i en anden medlemsstat kunne have ombyttet dette med et kørekort udstedt af værtsstaten, dog ikke har gennemført denne formalitet inden for den fastsatte frist på et år, i den sidstnævnte stat sidestilles med kørsel uden førerret, og derfor straffes med frihedsstraf eller bøde.
Preliminary ruling (Driving licence — Interpretation of Directive 80/1263/EEC — Failure to comply with the obligation to exchange a licence issued by one Member State to a national of a non-member country for a licence from another Member State in which that person is now resident — Criminal penalties — Effect of Directive 911439/EEC)
Det andet og det tredje spørgsmål
(Second Chamber)
Direktiv 80/1263 indeholder ingen bestemmelse om de sanktioner, der skal pålægges i tilfælde af overtrædelse af forpligtelsen til at ombytte kørekortet, som er foreskrevet i direktivets artikel 8, stk. 1, første afsnit.
Those questions were raised in criminal proceedings instituted by the public prosecutor's office against Mr Awoyemi, who was charged with driving a motor vehicle on the public highway in Belgium without being in possession of a valid driving licence.
Da det pågældende område ikke er reguleret i fællesskabsretten, har medlemsstaterne følgelig fortsat kompetence til at pålægge sanktioner, såfremt forpligtelsen ikke overholdes.
By decision of 17 June 1997, the Hof van Cassatie (Court of Cassation) referred to the Court for a preliminary ruling three questions on the interpretation of Article 8(1) of the First Council Directive 80/1263/EEC of 4 December 1980 and of Articles 1(2) and 8(1) of Council Directive 91/439/EEC of 29 July 1991.
Hvad dernæst angår spørgsmålet om, hvorvidt bestemmelserne i det nævnte direktiv er tilstrækkeligt præcise og ubetingede til, at en privat kan støtte ret på dem for en national domstol, skal det for det første bemærkes, at artikel l,stk. 2, bestemmer, at de kørekort, som medlemsstaterne udsteder, uden nogen formaliteter skal anerkendes gensidigt, og for det andet, at artikel 8,stk. 1, indfører en fri valgmulighed i stedet for den forpligtelse, som en person, der er indehaver af et gyldigt kørekort, der er udstedt af en medlemsstat, og som har taget bopæl i en anden medlemsstat, havde til at udskifte kørekortet inden for en frist på et år i medfør af artikel 8,stk. 1, første afsnit, i direktiv 80/1263.
It is apparent from the order for reference that, in its first question, the national court is essentially asking the Court whether the provisions of Directive 80/1263 or those of the Treaty preclude the driving of a motor vehicle by a national of a non-member country who holds a Community model driving licence issued by one Member State and who, having transferred his residence to another Member State, could have obtained a licence issued by the host State in exchange, but did not complete that formality within the prescribed period of one year, from being treated by the latter State as driving without a licence and thus rendered punishable by imprisonment or a fine.
stk. 2, og artikel 8, stk. 1, i direktiv 91/439, således at han i den medlemsstat, hvor han har taget ny bopæl, ikke kan idømmes frihedsstraf eller bøde for kørsel uden førerret, såfremt denne overtrædelse har fundet sted før det fastsatte tidspunkt for gennemførelsen af direktiv 91/439.
Directive 80/1263 makes no provision for the penalties to be imposed in the event of breach of the obligation laid down in the first subparagraph of Article 8(1) to exchange driving licences.
Med henblik på afgørelsen af, om de ovennævnte bestemmelser i direktiv 91/439 har direktiv virkning, skal det bemærkes, at ifølge Domstolens faste praksis kan private i alle tilfælde, hvor bestemmelser i et direktiv ud fra et indholdsmæssigt synspunkt fremstår som ubetingede og tilstrækkeligt præcise, påberåbe sig dem over for staten, når denne enten undlader at gennemføre direktivet i national ret inden for de fastsatte frister eller gennemfører det ukorrekt.
In its second and third questions, which it is appropriate to examine together, the national court is asking essentially whether a national of a non-member country who holds a valid Community model driving licence issued by one Member State, who has taken up normal residence in another Member State, but who has not exchanged his driving licence within the oneyear period prescribed by the first subparagraph of Article 8(1) of Directive 80/1263, is entitled to rely directly on Articles 1(2) and 8(1) of Directive 91/439 in order to challenge the imposition, in the Member State in which he has established his new residence, of a term of imprisonment or a fine for driving without a licence, where that offence took place before the date set for compliance with Directive 91/439.
Disse bestemmelser pålægger således medlemsstaterne klare og præcise forpligtelser.
Accordingly, in the absence of Community rules governing the matter, the Member States remain competent in principle to impose penalties for breach of such an obligation.
Den direkte virkning, som derfor må tillægges artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 1, i direktiv 91/439, medfører, at private har ret til at påberåbe sig disse bestemmelser for de nationale domstole.
Moreover, the Member States may not impose a criminal penalty in this area so disproportionate to the gravity of the infringement as to become an obstacle to the free movement of persons (judgment in Skanavi and Chryssanthakopoulos of 29 February 1996).
Det fremgår herved for det første af selve ordlyden af det andet spørgsmål, der er stillet af den forelæggende ret, at artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 1, i direktiv 91/439 ikke er blevet gennemført i den pågældende nationale retsorden inden for den fastsatte frist og ikke er blevet gjort anvendelige i denne retsorden fra den 1. juli 1996 som foreskrevet i direktivets artikel 12.
In order to determine whether the aforesaid provisions of Directive 91/439 have direct effect, it should be borne in mind that, according to established case-law, wherever the provisions of a directive appear, as far as their subject-matter is concerned, to be unconditional and sufficiently precise, those provisions may be relied upon by an individual against the State, where the latter fails to transpose the directive into national law within the prescribed period or where it fails to implement the directive correctly.
Det hedder i domskonklusionen:
However, a person such as Mr Awoyemi may not rely on that case-law.
•1) Hverken bestemmelserne i Rådets første direktiv 80/1263/EØF af 4. december 1980 om indførelse af et EF-kørekort eller bestemmelserne i EF-traktaten er til hinder for, at kørsel med motorkøretøj, som foretages af en statsborger fra et tredjeland, der er indehaver af et kørekort af EF-model, som er udstedt af en medlemsstat, og den pågældende, som efter at have taget bopæl i en anden medlemsstat kunne have ombyttet dette med et kørekort udstedt af værtsstaten, dog ikke har gennemført denne formalitet inden for den fastsatte frist på et år, i den sidstnævnte stat sidestilles med kørsel uden førerret og derfor straffes med frihedsstraf eller bøde.
In that regard, it is apparent first of all from the actual wording of the second question submitted by the national court that Articles 1(2) and 8(1) of Directive 91/439 were not transposed into the national legal system concerned within the prescribed period and were not complied with, in accordance with Article 12 of that directive, as of 1 July 1996.
En statsborger fra et tredjeland, der er indehaver af et gyldigt kørekort af EF-model, som er udstedt af en medlemsstat, og som har taget bopæl i en anden medlemsstat, hvor han dog ikke har ombyttet sit kørekort inden for den frist på et år, der var foreskrevet i artikel 8, stk 1, første afsnit, i direktiv 80/1263, er berettiget til direkte at påberåbe sig artikel 1, stk 2, og artikel 8, stk 1, i Rådets direktiv 91/439 af 29. juli 1991 om kørekort, således at han i den medlemsstat, hvor han har taget ny bopæl, ikke kan idømmes frihedsstraf eller bøde for kørsel uden førerret Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at en domstol i en sådan medlemsstat på grund af det i visse medlemsstaters nationale ret anerkendte princip om, at en mildere straffelov har tilbagevirkende gyldighed, anvender
Furthermore, with regard to the question whether those provisions of the directive are sufficiently precise and unconditional to be capable of being relied upon by an individual in proceedings before a national court, it should be noted, in the first place, that Article 1(2) provides for mutual recognition, without any formality, of driving licences issued by Member States and secondly, that Article 8(1) replaces
har fundet sted før den disse bestemmelser i direktiv 91/439, selv om overtrædeben fastsatte dato for gennemførelsen af dette direktiv.·
simply with a right, conferred on the holder of a valid driving licence issued by one Member State where that person has taken up normal residence in another Member State, the obligation to exchange driving licences within the oneyear period referred to in the first subparagraph of Article 8(1) of Directive 80/1263.
Generaladvokat P. Léger fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Anden Afdeling') den 16. juli 1998.
It may be inferred from the direct effect which should therefore be attributed to Articles 1(2) and 8(1) of Directive 91/439 that individuals are entitled to rely on them in proceedings before the national courts.
Artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 1, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort er, når direktivet ikke er gennemført i national ret, i kraft af det i visse medlemsstater velkendte princip om øjeblikkelig anvendelse af mildere straffelovgivning til hinder for, at kørsel med et motorkøretøj på et tidspunkt, hvor direktiv 80/1263 endnu var gældende, som foretages af en person, som ikke er borger i Den Europæiske Union, men som dog er i besiddelse af et af en medlemsstat udstedt kørekort af EF-model, og som ikke har foretaget ombytning af dette kørekort med et kørekort udstedt af værtsstaten inden for den herfor fastsatte frist, ligestilles med kørsel uden føreret, der straffes med frihedsstraf eller bøde.«
A national of a non-member country who holds a valid Community model driving licence issued by one Member State, who has taken up normal residence in another Member State, but who has not exchanged his driving licence within the oneyear period prescribed by the first subparagraph of Article 8(1) of Directive 80/1263, is entitled to rely directly on Articles 1(2) and 8(1) of Council Directive 91/439/EEC of 29 July 1991 on driving licences in order to challenge the imposition, in the Member State in which he has established his new residence, of a term of imprisonment or a fine for driving without a licence.
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 5. december 1997 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg ved ikke at sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme Rådets
Community law does not prevent a court of such a Member State, by reason of the principle that forms part of national law in certain Member States of the retroactive effect of more favourable provisions of criminal law, from applying the
Det hedder i domskonklusionen:
He proposed that the Court give the following answers to the questions referred by the Belgian Hof van Cassatie:
•1) Ved ikke at sætte de nødvendige love og administrative bestemmeber i kraft for at efterkomme Rådets direktiv 92/29/EØF af 31. marts 1992 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed med henblik på at forbedre den lægelige bistand om bord på skibe har Storhertugdømmet Luxembourg tibidesat de forpligteher, der påhviler det i henhold til dette direktiv.
Neither the provisions of the First Council Directive 80/1263/EEC of 4 December 1980 on the introduction of a Community driving licence, in particular Article 8 thereof, nor the provisions of the EC Treaty preclude the driving of a motor vehicle by a person who is not a European Union citizen but who holds a national driving licence or a Community model licence issued by a Member State, and who in exchange for his licence could have obtained a licence of the State in which he has settled but has not made that exchange within the prescribed period, from being treated as driving without a licence and thus rendered punishable by imprisonment or a fine.
Generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Fjerde Afdeling) den 14. juli 1998.
Case C-410/97 Commission of the European Communities ν Grand Duchy of Luxembourg Social policy
2) at pålægge Storhertugdømmet Luxembourg at betale sagens omkostninger.«
State to fulfil its obligations
»Traktatbrud - ydeher til børnerige familier (Femte Afdeling)
92/29/EEC) (Fourth Chamber)
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 31. maj 1996 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der følger af EF-traktatens artikel 48 og 52, af artikel 7 i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968, af artikel 7 i
By application lodged at the Court Registry on 5 December 1997, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to adopt the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 92/29/EEC of 31 March 1992 (hereinafter 'the Directive'), the Grand Duchy of Luxembourg has failed to fulfil its obligations under that directive.
arbejdstagers familiemedlemmer, der forsørges af arbejdstageren.
status as workers or by virtue of the mere fact of their residence on the national territory.
fra andre EF-lande såvel som medlemmer af deres familier dels fra at blive anerkendt som børnerig familie og således fra at få betalt den herfor gældende ydelse, dels fra ydelse af børnetilskud.
It follows from that definition that all the advantages for which the Greek legislation at issue provides in relation to large families constitute social advantages within the meaning of Article 7(2) of Regulation No 1612/68 workers who are nationals of other Member States must be eligible for those advantages on the same terms as national workers.
Såvel den omhandlede administrative praksis som lovbestemmelserne udgør, for så vidt de fastsætter en betingelse om statsborgerskab, der er diskriminerende, en tilsidesættelse af traktatens artikel 48, stk. 2, af artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 og af artikel 7 i forordning nr. 1251/70.
In imposing a discriminatory nationality requirement, the administrative practice, like the legislative provisions in issue, infringes Article 48(2) of the Treaty, Article 7(2) of Regulation No 1612/68 and Article 7 of Regulation No 1251/70.
Af samme grund udgør de ligeledes en tilsidesættelse af traktatens artikel 52 og af artikel 7 i direktiv 75/34.
For the same reason, they also constitute an infringement of Article 52 of the Treaty and Article 7 of Directive 75/34.
Ifølge Kommissionen er alle de fordele, der er fastsat i den nævnte græske lovgivning - med undtagelse af fritagelsen fra militærtjeneste som fastsat i artikel 5 i lov nr. 1910/1944, der kun vedrører græske statsborgere — sociale fordele i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 eller ydelser inden for social sikring i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 1408/71.
In the Commission's submission, all the advantages provided for by the Greek legislation at issue, with the exception of exemption from military service under Article 5 of Law No 1910/1944 which concerns only Greek nationals, constitute social advantages within the meaning of Article 7(2) of Regulation No 1612/68 or social security benefits within the meaning of Article 4(1) of Regulation No 1408/71.
Hvad for det andet angår begrebet social sikringsydelse har Domstolen gentagne gange udtalt, at en ydelse kan anses for en social sikringsydelse, såfremt den tildeles de berettigede uden nogen individuel, skønsmæssig bedømmelse af personlige behov, men efter lovbestemte kriterier, og forudsat, at den vedrører en af de risici, der udtrykkelig er anført i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 1408/71.
Secondly, as regards social security benefits, the Court has ruled on numerous occasions that a benefit may be regarded as a social security benefit in so far as it is granted, without any individual and discretionary assessment of personal needs, to recipients on the basis of a legally defined position, and provided that it concerns one of the risks expressly listed in Article 4(1) of Regulation no 1408/71.
Det fremgår af denne definition, at blandt de ydelser, der er hjemlet i lov nr. 1910/1944, udgør ydelserne til sygdomsbehandling ligeledes sociale sikringsydelser.
It is apparent from that definition that, among the benefits provided for by Law No 1910/1944, those relating to health-care also constitute social security benefits.
Kommissionen har heraf udledt, at den omtvistede lovgivning, for så vidt den er diskriminerende, eller såfremt den administreres således, at der sker en forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, er i strid med den frie bevægelighed for personer som hjemlet i traktatens artikel 48 og 52, og nærmere bestemt i strid med ligebehandlingsprincippet for arbejdstagere som gennemført ved artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 og ved artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1408/71.
The Commission concludes that the legislation at issue, in so far as it gives rise to discrimination directly based on grounds of nationality, or in so far as the manner of its implementation leads to the same result, is contrary to the principle of the free movement of persons laid down in Articles 48 and 52 of the Treaty and, more specifically, to the principle of equal treatment for workers, implemented by Article 7(2) of Regulation No 1612/68 and by Article 3(1) of Regulation No 1408/71.
Det samme gør sig gældende for ydelserne fastsat ved lovdekret nr. 1153/1972 og i artikel 63, stk. 14, i lov nr. 1892/1990.
The same is true of the cash benefits provided for by Decree-Law No 1153/1972 and by Article 63(1) to (4) of Law No 1892/1990.
Det følger heraf, at den administrative praksis og lovbestemmelserne, som underkaster bevillingen af disse ydelser diskriminerende betingelser om statsborgerskab, ligeledes er i strid med reglen om ligebehandling af arbejdstagerne, der er angivet i artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1408/71.
Accordingly, the administrative practice and legislative provisions making the award of those benefits subject to discriminatory nationality requirements are also contrary to the rule laid down in Article 3(1) of Regulation No 1408/71.
Hvad for det første angår begrebet social fordel, fremgår det af fast retspraksis, at dette må forstås som alle rettigheder, det være sig med eller uden tilknytning til en arbejdskontrakt, som tilkommer enhver indenlandsk arbejdstager, i det væsentlige på grund af hans objektive status som arbejdstager, eller allerede fordi han har sædvanlig bopæl på det nationale område.
Since the present action calls for consideration of the application of the principle of equal treatment in relation to both social advantages and social security benefits, the meaning of those concepts must be re-examined.
Den græske regering har navnlig gjort gældende, at betingelsen med hensyn til græsk statsborgerskab, som bevillingen af ydelserne hjemlet i artikel 63, stk. 14, i lov nr. 1892/1990 er underlagt, er begrundet i det forhold, at disse ydelser medvirker til opfyldelsen af mål med hensyn til befolkningstallet.
First, as regards social advantages, it is settled law that this concept embraces all the advantages which, whether or not linked to a contract of employment, are generally granted to national workers primarily because of their objective
Det bemærkes, at ifølge Domstolens praksis kan sociale foranstaltninger ikke undtages fra anvendelsen af de fællesskabsretlige bestemmelser, alene fordi disse ydes af befolkningspolitiske grunde.
The Greek Government has contended, in particular, that the Greek nationality requirement to which the grant of the benefits provided for by Article 63(1) to (4) of Law No 1892/1990 is subject is justified because those benefits help to further demographic policy aims.
E¥ traktatens artikel 48 og 52 artikel 7 i Rådets forordning (EØF) nr. 1612/68 af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet artikel 7 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1251/70 af 29. juni 1970 om arbejdstageres ret til at blive boende på en medlemsstats område efter at have haft beskæftigebe dér artikel 7 i Rådets direktiv 75/34/EØF af 17. december 1974 om retten for statsborgere i en medlemsstat til at blive boende på en anden medlemsstats område efter dér at have udøvet selvstændig erhvervsvirksomhed og artikel 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, idet Den Hellenske Republik ved retsforskrifter eller administrativ praksis, alene på grund af statsborgerskabet, udelukker arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende fra andre EF-lande såvel som medlemmer af deres familier deb fra at blive anerkendt som børnerig familie og således fra at få betalt den herfor gældende ydebe, deb fra ydelse af børnetilskud.
Article 7 of Council Directive 75/34/EEC of 17 December 1974 concerning the right of nationals of a Member State to remain in the territory of another Member State after having pursued therein an activity in a selfemployed capacity; and
Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger·
Orders the Hellenic Repubtic to pay the costs.'
Generaladvokat S. Alber fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 30. april 1998.
Advocate General S. Alber delivered his Opinion at the sitting of the Fifth Chamber on 30 April 1998.
Han foreslog at træffe følgende afgørelse:
He proposed that the Court:
»1) Den Hellenske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til fællesskabsretten, navnlig i henhold til EF-traktatens artikel 48 og 52 samt artikel 7 i forordning (EØF) nr. 1612/68, artikel 7 i forordning (EØF) nr. 1251/70, artikel 7 i direktiv 75/34/EØF og artikel 3 i forordning (EØF) nr. 1408/71, ved at den gennem retsforskrifter eller administrativ praksis på grund af deres nationalitet udelukker arbejdstagere, der er statsborgere i Fællesskabet, uanset om de er lønmodtagere eller selvstændige erhvervsdrivende, samt deres familiemedlemmer fra dels anerkendelse som børnerig familie med henblik på udbetaling af ydelser, der gælder for medlemmer af børnerige familier, og dels fra udbetaling af børnetilskud.
Declare that, by precluding by regulation or administrative practice on the grounds of their nationality employed or selfemployed workers from other Member States and the members of their families from being attributed large-family status for the purpose of the award of special benefits for such families and from being awarded family allowances, the Hellenic Republic has failed to fulfil its obligations under Community law, in particular Articles 48 and 52 of the EC Treaty and Article 7 of Council Regulation (EEC) No 1612/68 of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community, Article 7 of Commission Regulation (EEC) No 1251/70 of 29 June 1970 on
Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.«
Order the Hellenic Republic to pay the costs.