natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I sit svar af 12. oktober 1992 fastslog Société Générale, at banken ikke ud fra den anførte begrundelse var i stand til at vurdere, hvilken samarbejdsforpligtelse der påhvilede den.
On 16 November 1992 Société Générale wrote to the Commission assening that its inquiry was based on a misinterpretation of the scope of the Package Deal and Helsinki Agreements.
Da formålet med undersøgelsen angiveligt var at supplere de oplysninger, som Kommissionen rådede over vedrørende baggrunden for, at Société Générale havde opkrævet et gebyr på 92,50 FF hos en kunde, som var indehaver af en privat konto, og som havde overgivet Société Générale en eurocheck på 4 710 FF, trukket på en tysk bank, til indløsning, fandt Société Générale det »vanskeligt at se, hvilken hjemmel undersøgelsen kan have, idet den synes at være uden forbindelse med de to formål, der nævnes i begæringen«. Société Générale fremhævede, at
As regards the facts relating to the complaint lodged with the Commission, Société Générale confirmed that on all Eurocheques deposited by non-traders it charged the same commission as on other foreign cheques and that it did not receive on such transactions the interbank commission provided for in the Package Deal Agreement, since Eurocheques made out to private individuals were settled via direct transmission to the bank's foreign correspondents and not through the Eurocheque processing and clearance system.
I den nævnte begæring om oplysninger af 12. september 1992 henviste Kommissionen til, at Helsinki-aftalen — som var omfattet af et forbud, og hvilken der var pålagt bøder, jf. Kommissionens beslutning af 25. marts 1992 — i princippet indeholdt en sondring mellem tre former for udenlandske eurochecks udstedt i Frankrig, nemlig eurochecks udstedt mod kontanter udbetalt i franske banker, eurochecks udstedt hos franske handlende, der er tilsluttet Groupement »CB«, og udenlandske eurochecks udstedt i Frankrig hos handlende, der ikke er tilsluttet Groupement »CB«, eller overgivet til privatpersoner, mens Package Dealaftalen, som blev indgået i 1980, og for hvilken Kommissionen vedtog en fritagelsesbeslutning den 10. december 1984, ikke indeholdt regler om en sådan sondring.
In its reply dated 12 October 1992, Société Générale stated that the reasons given in the request were insufficient to enable it to assess the scope of its duty to cooperate. Since the inquiry was said to be for the purpose of supplementing the information in the Commission's possession concerning the circumstances in which Société Générale had charged a commission of FF 92.50 to a customer with a private account who had deposited for encashment a Eurocheque for FF 4 710 drawn on a German bank, Société Générale considered that it was 'difficult to see what the legal basis for [that] inquiry might be, inasmuch as it appears to bear no relation to the two matters referred to in the heading to the request'.
Kommissionen anførte, at de franske bankers ophævelse af Helsinki-aftalen i 1991 havde medført, at denne uberettigede sondring mellem tre kategorier eurochecks, som der ifølge Kommissionen ikke var grundlag for i Package Dealaftalen, var ophørt.
The applicant stressed, first, that the cheque in question was made out to a private individual whereas the Helsinki Agreement concerned the acceptance by traders in France of Eurocheques drawn on foreign financial institutions.
Heraf udledte Kommissionen, at alle udenlandske eurochecks udstedt i Frankrig derefter alene skulle være omfattet af reglerne i Package Dealaftalen, for så vidt de pågældende checkbeløb ikke oversteg det maksimale dækningsbeløb, ud over hvilket
Secondly, it pointed out that the Package Deal Agreement concerns only Eurocheques used in the banking and trading sectors. Société Générale concluded that the
der var tale om en check udstedt til en privatperson, mens Helsinki-aftalen indeholdt bestemmelser om franske næringsdrivendes modtagelse af eurochecks trukket på udenlandske pengeinstitutter.
its request for information of 12 September 1992. The Commission stated that its letter was the last reminder which it would send to the applicant
Banken anførte desuden, at Package Dealaftalen udelukkende angår eurochecks, der anvendes i banksektoren og i handels- og servicesektoren.
'Article 1
Den 1. april 1993 vedtog Kommissionen beslutning C (93) 746 endelig udgave, hvis konklusion lyder således:
Société Générale must, within two weeks from the date of notification of this decision, supply the information detailed in the annex hereto.
»Société Générale forelægger inden to uger fra datoen for meddelelsen af denne beslutning de oplysninger, der er nærmere angivet i bilaget til nærværende beslutning.
In the event of a failure to supply the information requested in accordance with Article 1 above, a periodic penalty payment of ECU 1 000 is imposed upon Société Générale for each day of delay over and above the time-limit of two weeks from the notification of this decision.'
I skrivelse af 23. oktober 1992 anførte Kommissionen, at det som led i den procedure, der var indledt af Kommissionen den 19. juli 1990 - efter Eurocheque International's begæring om forlængelse af fritagelsen for Package Dealaftalen — var væsentligt, at Société Générale besvarede de spørgsmål, som var stillet, for at Kommissionen kunne danne sig en klar opfattelse af den aktuelle situation efter ophævelsen af Helsinki-aftalen, hvorved den sondring mellem tre kategorier eurochecks, som Société Générale fortsat påberåbte sig, skulle være bragt til ophør.
In its letter of 12 September 1992, the Commission criticized what it regarded as unjustified differences in the way in which a foreign Eurocheque drawn in France is dealt with as regards the commission charged to the payee, depending on whether it is cashed at a bank, made out to a trader or made out to a private individual and then asserted that the effect of the French banks' revocation of the Helsinki Agreement in 1991 was that all foreign Eurocheques drawn in France were again governed by the Package Deal Agreement rules alone.
Kommissionen opfordrede endelig Société Générale til at besvare de spørgsmål, som var blevet stillet, senest tre uger efter modtagelsen af skrivelsen.
Citing the case of a French national who had complained to the Commission because Société Générale had charged her a commission not provided for under the Package Deal Agreement when she presented for payment a Eurocheque drawn on a German bank, the Commission asked the applicant to provide explanatory details to 'supplement the information provided by the complainant, in order to be in a position to assess, in the full light of the facts and their true economic context, whether the agreements or conduct in question were compatible with EEC competition rules.'
Såfremt Société Générale ikke afgiver de begærede oplysninger på de i artikel 1 fastsatte betingelser, pålægges selskabet en tvangsbøde på 1 000 ECU for hver dags forsinkelse, regnet fra fristen på to uger fra meddelelsen af denne beslutning...«
Following the notification of that decision and under the threat of the periodic penalty payment, Société Générale replied to the questions by letter of 19 April 1993.
Sagsøgeren har anlagt nærværende sag ved stævning indleveret den 1. juni 1993.
By application lodged on 1 June 1993, the applicant brought the present action.
Påstanden om annullation af beslutningen af 1. april 1993
The claim for the annulment of the decision of 1 April 1993
Anbringendet om tilsidesættelse af artikel 11 i forordning nr. 17
The plea alleging a breach of Article 11 of Regulation No 17
Den 16. november 1992 meddelte Société Générale Kommissionen, at dennes undersøgelser var baseret på en fejlagtig fortolkning af rækkevidden af Package Dealaftalen og af Helsinki-aftalen, og at denne fortolkning var genstand for en sag anlagt af Groupement »CB« og Europay International ved Retten, hvis udfald man således burde afvente.
In its letter of 23 October 1992 following the applicant's refusal to comply with the request for information, the Commission specified that its request was made 'in the context of the procedure opened by the Commission on 19 July 1990 following the request submitted by Eurocheque for a renewal of the exemption granted for the Package Deal Agreement' and that the purpose of the desired information was to provide the Commission with 'a clear view of the current situation following the abandonment of the Helsinki Agreement, which should have put an end to the distinction between three categories of Eurocheques, on which you continue to rely.'
Med hensyn til de faktiske omstændigheder, som var blevet forelagt Kommissionen ved klagen, henviste Société Générale til, at banken på alle udenlandske eurochecks indleveret af andre end handlende anvendte de samme gebyrer som på udenlandske checks, og at den på disse transaktioner ikke anvendte det interbankgebyr, som var fastsat i Package Dealaftalen, da eurochecks udstedt til private blev remitteret direkte til udenlandske korrespondentbanker og ikke gennem eurocheck systemets ekspedition og clearing.
The Court considers that in providing those further details the Commission, without altering the scope of its initial request of 12 September 1992, removed any ambiguity which might have arisen in the mind of the addressee of the request for information from the fact that neither the Package Deal Agreement, concluded on 31 October 1981, nor the Helsinki Agreement, concluded on 19 and 20 May 1983, was still in force at the time of that request.
Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 11 i forordning nr. 17 ved at undlade klart og præcist at angive hjemmelen for og formålet med dens begæring om oplysninger og ved ikke at anføre, hvilken forbindelse der bestod mellem de stillede spørgsmål og den formodede overtrædelse.
It is therefore necessary to determine, in the present case, whether the Commission, in exercising its right to request information from the applicant, acted within the limits set on the performance of the tasks incumbent upon it under Regulation No 17 and whether the twostage procedure laid down in Article 11 of Regulation No 17 was followed.
I det foreliggende tilfælde må det undersøges, om Kommissionen, da den over for sagsøgeren udøvede sin ret til at begære oplysninger af denne, handlede inden for grænserne af udførelsen af de opgaver, som påhviler den i henhold til forordning nr. 17, og om den i artikel fjernede den usikkerhed, som begæringen kunne have givet anledning til, fordi Package Dealaftalen, der blev indgået den 31. oktober 1981, samt Helsinki-aftalen, som blev indgået den 19. og 20. maj 1983, ikke længere var i kraft på tidspunktet for begæringen.
December 1984, and to the Helsinki Agreement, concluded on 19 and 20 May 1983 and revoked in 1991, are to be regarded as merely setting out the historical background against which the new Package Deal Agreement is to be seen and were not intended to indicate that the Helsinki Agreement itself was the target of the request for information.
Det fremgår således af den oprindelige skrivelse af 12. september 1992 sammenholdt med skrivelsen af 23. oktober 1992, at det alene var som led i den administrative procedure vedrørende anmeldelsen af og begæringen om fritagelse for den nye Package Deal-aftale, at Kommissionen på foranledning af en klage, som var blevet indgivet til den, ønskede at undersøge de virkelige faktiske og retlige forhold og deres rækkevidde med hensyn til vederlaget for indløsning af en eurocheck trukket på en udenlandsk bank og indleveret til indløsning af en privatperson hos sagsøgeren.
Furthermore, the applicant was not justified in relying, as it did in its answer of 12 October 1992, on the alleged inapplicability of the Package Deal Agreement to foreign Eurocheques presented for encashment by a private individual other than the drawer, in order to evade its obligation to respond to the request for information of 12 September 1993, since it was for the Commission alone to determine whether such an argument was well-founded.
I den anfægtede beslutning af 1. april 1993, som blev truffet, efter at Société Générale havde afslået at give de begærede oplysninger, fremhævede Kommissionen ligeledes formålet med begæringen om oplysninger, og den gentog ordlyden af de nævnte skrivelser.
The plea alleging a breach of Article 190 of the Treaty comprises two limbs, one alleging that the statement of reasons was inadequate, the other that it was contradictory.
Indledningsvis bemærkes, at Kommissionen i sin skrivelse af 12. september 1992 — efter at have kritiseret den efter Kommissionens opfattelse uberettigede sondring med hensyn til udenlandske eurochecks udstedt i Frankrig, alt efter om de indløses i en bank eller overgives til en handlende eller en privatperson, for så vidt angår det gebyr, der opkræves af modtageren — anførte, at de franske bankers ophævelse af Helsinki-aftalen i 1991 havde bevirket, at samtlige udenlandske eurochecks udstedt i Frankrig alene skulle henføres under Package Deal-aftalen.
In the contested decision of 1 April 1993, taken following Société Générale's refusal to supply the information requested, the Commission again stressed the purpose of the request for information, repeating verbatim the terms of the previous letters and indicating its desire to supplement its information concerning the terms on which Société Générale dealt with foreign Eurocheques, in order to be able to assess whether or not the conduct referred to by the complainant and the terms on which Société Générale encashed or had encashed foreign Eurocheques were compatible with the Community rules on competition.
Under henvisning til et tilfælde, hvor en fransk statsborger havde indgivet klage til Kommissionen over, at Société Générale havde afkrævet et gebyr, der ikke var fastsat i Package Dealaftalen, ved indleveringen af en eurocheck til indløsning, som var trukket på en tysk bank, udbad Kommissionen sig en forklaring herom fra sagsøgeren for at gøre det muligt at »supplere de oplysninger, som den råder over fra klageren, med henblik på at kunne vurdere, om de pågældende aftaler eller den pågældende adfærd er i overensstemmelse med EØFs konkurrenceregler, på grundlag af et fuldstændigt kendskab til de faktiske omstændigheder og deres virkelige økonomiske baggrund«.
The Court therefore considers that the Commission, acting in the context of its inquiry into the application for an exemption for the new Package Deal Agreement concluded on 5 June 1987 and notified on 16 December 1987, was properly entitled to ask the applicant to provide information on the manner in which it dealt with Eurocheques drawn on a foreign bank with regard to the remuneration it derived from the encashment service provided, on the one hand, to payees, whether traders or private individuals, and, on the other hand, to the banks on which such cheques are drawn.
Retten finder derfor, at Kommissionen, når den handlede inden for rammerne af undersøgelsen vedrørende begæringen om fritagelse for den nye Package Deal-aftale, som blev indgået den 5. juni 1987 og anmeldt den 16. december 1987, lovligt kunne anmode sagsøgeren om at give den oplysninger vedrørende sagsøgerens behandling af eurochecks trukket på en udenlandsk bank, for så vidt angår det vederlag, som sagsøgeren beregnede sig af den tjenesteydelse i form af indløsningen, som udførtes dels for checkmodtagerne, uanset om de var privatpersoner eller handlende, og dels for checkudstedernes bank.
In the present case, the Court finds that, by stating in its decision that the information was requested in order to enable it to assess the extent to which the terms on which a French bank handles foreign Eurocheques might infringe Community rules on competition and that the request was made in the context of the application for an exemption for the new Package Deal Agreement concluded on 5 June 1987 and notified on 16 December 1987, the Commission clearly identified the legal basis and the purpose of the request for information. The decision therefore contains the essential constituents required by Article 11(3) of Regulation No 17.
Dernæst bemærkes, at Kommissionen, efter at sagsøgeren havde afslået at efterkomme begæringen om oplysninger, i sin skrivelse af 23. oktober 1992 præciserede, at dens begæring var »et led i den procedure, som Kommissionen har indledt den 19. juli 1990, efter Eurocheque International's begæring om forlængelse af Package Deal-aftalen«, og at de ønskede svar havde til formål at give den »en klar opfattelse af den nuværende situation efter ophævelsen af Helsinki-aftalen, hvorved den sondring, som De påberåber Dem mellem tre kategorier eurochecks, skulle være bragt til ophør«.
It is common ground that, both in its letter of 12 September 1992 and in that of 23 October 1992, the Commission clearly questioned the legality, in the light of the Package Deal Agreement, of a differentiation in the remuneration of the service of encashing a foreign Eurocheque on the basis of the status of the payee.
Retten finder, at Kommissionen med denne præcisering, uden at ændre genstanden for sin oprindelige begæring af 12. september 1992,
The Court therefore considers that the references both to the Package Deal Agreement, concluded on 31 October 1981 and exempted on 10
Det står fast, at Kommissionen såvel i skrivelsen af 12. september 1992 som i skrivelsen af 23. oktober 1992 klart rejste spørgsmålet, om et
In so far as the reference to the Helsinki Agreement must be regarded as merely setting out the historical background to the new Package Deal Agreement and was not intended to indicate that the Helsinki Agreement itself was the target of the request for information, the Commission could .properly and without contradicting itself refer to the decision imposing a prohibition and fines which it had adopted on 25 March 1992 in respect of the Helsinki
differentieret vederlag for indløsning af en udenlandsk eurocheck, alt efter hvem modtageren er, var lovligt i henhold til Package Deal-aftalen.
Agreement, before going on to point out that it considers that the Package Deal Agreement concluded in 1980 and exempted by it on 10 December 1984 precludes a differentiation in the treatment of the service of encashment of foreign Eurocheques on the basis of the status of the payee.
Følgelig finder Retten dels, at henvisningerne til såvel Package Dealaftalen, som blev indgået den 31. oktober 1981 og fritaget den 10. december 1984, som til Helsinki-aftalen, der blev indgået den 19. og 20. maj 1983 og ophævet i 1991, må anses for blot at have været en omtale af den historiske sammenhæng, som den nye Package Deal-aftale indgik i, og ikke havde til formål at betegne Helsinki-aftalen som selve målet for begæringen om oplysninger.
case. Even though the answers to the questions put by the Commission might, as counsel for the applicant submitted at the hearing, require Société Générale to interpret the Package Deal Agreement, the answers requested are none the less purely factual and cannot be regarded as capable of requiring the applicant to admit the existence of an infringement of the rules on competition.
omtale af den historiske sammenhæng, som den nye Package Deal-aftale indgik i, og ikke havde til formål at udpege Helsinki-aftalen som selve målet for begæringen om oplysninger, kunne Kommissionen med rette og uden selvmodsigelse i den anfægtede beslutnings artikel 4 henvise til den forbuds- og bødebeslutning, som den havde vedtaget den 25. marts 1992 med hensyn til Helsinki-aftalen, for derefter at anføre, at den fandt, at Package Dealaftalen, som var indgået i 1980, og som Kommissionen havde udstedt en fritagelsesbeslutning om den 10. december 1984, var til hinder for en forskellig behandling ved indløsning af udenlandske eurochecks, alt efter hvem der var deres modtagere.
Likewise, since both in its letters of 12 September and 23 October 1992 and in the contested decision the Commission questioned whether differentiation in the treatment of the service of encashing Eurocheques was justified in the light of the Package Deal Agreement concluded in 1980 and exempted in 1984, the Commission could properly and without contradicting itself, in the context of its inquiry into the application for an exemption for the new Package Deal Agreement and in the light of the revocation of the Helsinki Agreement, request the applicant to provide information on the manner in which it deals with Eurocheques drawn on a foreign bank with regard to the remuneration it derives from the encashment service provided, on the one hand, to payees, whether traders or private individuals, and, on the other hand, to the banks on which such cheques are drawn.
Anbringendet om tilsidesættelse af traktatens artikel 190
The plea alleging an infringement of the rights of the defence
For så vidt Kommissionen i sine skrivelser af 12. september og 23. oktober 1992 samt i den anfægtede beslutning rejste spørgsmål om berettigelsen af en forskellig behandling ved indløsning af eurochecks set i forhold til den Package Deal-aftale, der blev indgået i 1980 og fritaget i 1984, kunne den ligeledes med rette og uden selvmodsigelse som led i undersøgelsen af begæringen om fritagelse for den nye Package Deal-aftale og på baggrund af ophævelsen af Helsinki-aftalen anmode sagsøgeren om at give oplysninger om, hvorledes sagsøgeren behandlede eurochecks trukket på en udenlandsk bank, for så vidt angik det vederlag, som sagsøgeren beregnede sig for indløsning af eurochecks, såvel over for checkmodtagerne, hvad enten de var private eller handlende, som over for checkudstedernes bank.
As regards the questions relating to the Helsinki Agreement, it must be borne in mind that the Commission Decision of 25 March 1992 declaring that the Helsinki Agreement constituted an infringement of Article 85(1) of the Treaty and rejecting the request for its exemption was, at the time of the request for information, the subject of proceedings before this Court. That circumstance is not, however, sufficient to take away the Commission's right to obtain information relating to the Helsinki Agreement, merely on the ground that the information requested would be likely to indicate to the Commission how the situation with regard to the remuneration for the service of encashing foreign Eurocheques had developed under the Helsinki Agreement and following its abandonment.
Anbringendet om tilsidesættelse af traktatens artikel 190 falder i to dele, idet det dels gøres gældende, at begrundelsen har været utilstrækkelig, dels at den har været selvmodsigende.
The Commission cannot be deprived of its powers of investigation into facts subsequent to those penalized in a decision, even if such facts are identical to those on which that decision is based.
Anbringendet om tilsidesættelse af retten til kontradiktion
The Court considers that the applicant's rights of defence have not been infringed in the present
Ligeledes bemærkes med hensyn til spørgsmålene vedrørende Helsinki-aftalen, at Kommissionens beslutning af 25. marts 1992, hvori det blev
Case T-493/93 Hansa-Fisch GmbH ν Commission of the European Communities External relations
Sagsøgte frifindes.
Legal background
Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.*
Its request for the first quarter of 1993, slightly in excess of the tonnage limit, was accepted after difficult negotiations between the Commission and the Moroccan authorities, as a result of which the applicant re-equipped the 'De Hoop' to meet the requirements of longline fishing off the Moroccan coasts.
»Fiskeri — aftale EØF/Marokko — udstedelse af licenser — akten vedrørende Spanien og Portugals tiltrædelse — relativ stabilitet — berettigetforventning* (Fjerde Afdeling)
By letters of 28 December 1992 and 1 February 1993, the applicant submitted to the Bundesamt a request covering the second quarter of 1993, which was forwarded to the Commission.
Akten vedrørende vilkårene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltrædelse bestemmer i artikel 167 og 354: 1.
Articles 167 and 354 of the Act concerning the conditions of accession of the Kingdom of Spain and the Portuguese Republic provide that: 1.