natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I betragtning af, at Kommissionen er forpligtet til at indlede en sådan procedure, udgør beslutningen om »i det mindste p.t.« at udsætte den indledende undersøgelse af støtteforanstaltningerne helt åbenbart en beslutning efter EF-traktatens artikel 173, stk. 4 (efter ændring nu artikel 230 EF).
Given the Commission's obligation to initiate such a procedure, its decision to defer 'at least for the time being' its preliminary examination of the aid measures clearly constitutes a decision within the meaning of Article 173 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 230 EC).
En sådan beslutning har retsvirkninger.
Such a decision has legal effects.
For det første ville sagsøgeren have kunnet varetage sine processuelle rettigheder, såfremt Kommissionen havde besluttet at indlede proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2.
First, as a 'party concerned', the applicant could have exercised its procedural rights if the Commission had decided to initiate the procedure under Article 93(2) of the Treaty.
For det andet ville den pågældende medlemsstat ifølge sagsøgeren kunne iværksætte den omhandlede støtte, så længe Kommissionen ikke formelt har besluttet at indlede denne procedure. For det tredje vil selv en retsakt, som suspenderer en handling fra Kommissionen side, kunne påvirke sagsøgerens retsstilling (jf. Rettens dom af 18.11.1992, sag T-16/91, Rendo mil. mod Kommissionen, Sml.
Secondly, according to the applicant, as long as the Commission has not formally decided to initiate that procedure the Member State concerned may still put the aid in question into effect.
KENDELSE AF 30.9.1999 — SAG T-182/98 beslutning ikke kun skulle anses for en foreløbig beslutning.
ECR 11-2417, paragraphs 51 and 52). Consequently, such a decision should not be regarded as merely a preliminary decision.
De negative konsekvenser, som den anfægtede beslutning har for sagsøgerens stilling, vil ikke blive ophævet af en senere beslutning fra Kommissionen om at indlede en procedure efter traktatens artikel 93, stk. 2, da forsinkelsen, hvormed proceduren endelig vil blive indledt, er ulovlig, og den heraf følgende skade, som sagsøgeren er blevet påført, vil fortsat bestå.
The negative effects of the contested decision on the complainant's position will not be eradicated by a subsequent Commission decision to initiate a procedure under Article 93(2) of the Treaty, because the illegality of the delay in initiating such a procedure and all the effects the delay has provoked will persist.
For så vidt angår anbringendet om, at indholdet af den anfægtede skrivelse er unøjagtigt og ubestemt, har sagsøgeren bemærket, at Kommissionen ikke kan gøre sin egen manglende efterlevelse af fællesskabsretten gældende.
With regard to the argument that the content of the contested letter is imprecise and uncertain, the applicant points out that the Commission may not rely on its own failure to comply with Community law.
Endelig har sagsøgeren bestridt Kommissionens fortolkning, hvorefter der inden for statsstøtteområdet ikke kan rettes beslutninger til en klager.
Lastly, the applicant challenges the Commission's interpretation to the effect that it is inconceivable, where State aid is concerned, that the complainant should be the addressee of a decision.
Med henblik på afgørelsen af, om Kommissionens afvisningspåstand skal tages til følge, bemærkes, at adressaterne for beslutninger vedrørende statsstøtte, som Kommissionen træffer, er de berørte medlemsstater.
For the purposes of deciding whether the plea of inadmissibility raised by the Commission is well founded, it must be borne in mind that decisions adopted by the Commission in the field of State aid must be addressed to the Member States concerned.
Dette gælder også beslutninger af denne art vedrørende statslige foranstaltninger, der ifølge klageren er udtryk for statsstøtte i strid med traktaten, og hvoraf det fremgår, at Kommissionen ikke agter at iværksætte proceduren i henhold til artikel 93, stk. 2, enten fordi den skønner, at de påtalte foranstaltninger ikke er udtryk for statsstøtte som forudsat i traktatens artikel 92, eller fordi den finder, at foranstaltningerne er forenelige med fællesmarkedet.
That is also so where such decisions concern State measures to which objection is taken in complaints, on the ground that they constitute State aid contrary to the Treaty, and the Commission refuses to initiate the procedure under Article 93(2) because it considers either that the measures complained of do not constitute State aid within the meaning of Article 92 of the Treaty or that they are compatible with the common market.
Når Kommissionen træffer sådanne beslutninger og i overensstemmelse med sin pligt til at udvise god forvaltningsskik giver klagerne meddelelse herom, er det den til den pågældende medlemsstat rettede beslutning, som en klager i givet fald må anfægte under et annullationssøgsmål, og ikke den skrivelse, hvorved klageren får meddelelse om beslutningen (jf. dommen i sagen Kommissionen mod Sy tra val og Brink's France, præmis 45).
Where the Commission adopts such a decision and proceeds, in accordance with its duty of sound administration, to inform the complainants of its decision, it is the decision addressed to the Member State which must form the subjectmatter of any action for annulment which the complainant may bring, and not the letter to that complainant informing him of the decision (Commission v Sytraval and Brink's France, cited above, paragraph 45).
Det bemærkes herved, at selv om adressaten for en beslutning, hvorved undersøgelsen af en støtteforanstaltnings forenelighed med traktaten afsluttes, altid er den pågældende medlemsstat, kan en skrivelse til en klager gengive indholdet af en sådan beslutning, selv om den ikke er sendt til den pågældende medlemsstat (jf. Rettens dom af 18.12.1997, sag T-178/84, ATM mod Kommissionen, Sml. II, s. 2529, præmis 20, 52 og 54).
In that connection, even though a decision terminating the investigation as to the compatibility with the Treaty of an aid measure is always addressed to the Member State concerned, a communication addressed to a complainant may outline the terms of such a decision, even if that decision has not been sent to the Member State concerned (Case T-178/94 ATM v Commission [1997] ECR II-2529, paragraphs 20, 52 and 54).
Desuden kan retsakter eller beslutninger, hvis tilblivelse omfatter flere stadier, navnlig som afslutning på en intern procedure, principielt kun anfægtes, hvis det drejer sig om foranstaltninger, som definitivt fastlægger institutionens standpunkt som afslutning på denne procedure, modsat foreløbige foranstaltninger, der har til formål at forberede den endelige beslutning (jf. kendelsen i sagen Ca'Pasta mod Kommissionen, præmis 25).
Furthermore, in the case of acts or decisions drawn up in a procedure involving several stages, and particularly at the end of an internal procedure, it is only those measures which definitively determine the position of the institution upon the conclusion of that procedure which are open to challenge and not intermediate measures whose purpose is to prepare for the final decision (Ca'Pasta ν Commission, cited above, paragraph 25).
41 For at afgøre, om sagen kan antages til realitetsbehandling, skal der derfor tages stilling til, om det fremgår af den anfægtede skrivelse, at Kommissionen har besluttet at indstille undersøgelsen af, om den statsstøtte, sagsøgeren havde klaget over, er forenelig med traktaten, og således har truffet en beslutning, som egentlig er rettet til den pågældende medlemsstat, og som berører sagsøgerens interesser og ændrer dennes retsstilling væsentligt.
41 Therefore, in order to determine whether the application is admissible, consideration must be given to the question whether it follows from the contested letter that the Commission had resolved to terminate its examination of the question of the compatibility with the Treaty of the State aid complained of by the applicant and thus took a decision, whose addressee was in reality the Member State concerned, affecting the interests of the applicant by bringing about a distinct change in its legal position.
Det bemærkes, at Kommissionen i den anfægtede skrivelse klart har tilkendegivet, dels at den ikke agter at iværksætte proceduren for undersøgelse af den pågældende statsstøtte i henhold til traktatens artikel 93, dels at den ikke vil udelukke, »at [sagen] kan indeholde aspekter af statsstøtte«.
In this case, it must be pointed out that in the contested letter the Commission clearly stated, first, its intention not to initiate, for the time being, a procedure under Article 93 of the Treaty for the purpose of examining the alleged aid, and secondly, that it did not 'preclude the possibility that State aid aspects might be involved in the case'.
Den anfægtede skrivelse kan derfor ikke udlægges således, at den gengiver en beslutning fra Kommissionen om at indstille undersøgelsen af, om den statsstøtte, som sagsøgeren havde klaget over, er forenelig med traktaten.
The contested letter cannot therefore be regarded as reproducing a Commission decision bringing to a conclusion its examination of the compatibility with the Treaty of the State aid complained of by the applicant.
Desuden indeholder den anfægtede skrivelse ikke en bedømmelse i forhold til traktatens artikel 92 af de faktiske omstændigheder, som sagsøgeren har henvist til i sin klage.
Moreover, the contested letter does not contain any characterisation of the facts alleged by the applicant in its complaint with regard to Article 92 of the Treaty.
I skrivelsen har Kommissionen ikke taget begrundet og endelig stilling til sagsøgerens klage med hensyn til traktatens artikel 92 og 93.
In that letter the Commission does not adopt a reasoned and definitive position on the applicant's complaint with regard to Articles 92 and 93 of the Treaty.
Det fremgår derfor af skrivelsens indhold, at den udelukkende giver sagsøgeren underretning om, at Kommissionens tjenestegrene ikke agtede at foretage sig noget i sagen.
It is clear, therefore, from its content that the letter is confined to informing the applicant that the Commission's services did not, for the time being, envisage taking any action.
Følgelig har den anfægtede skrivelse ingen retsvirkninger.
Consequently the contested letter does not have any legal effects.
Det må derfor fastslås, at der i dette tilfælde ikke er blevet rettet en beslutning til den berørte medlemsstat.
As a result, there can in this instance be no question of any decision having been addressed to the Member State concerned.
Som Kommissionen med rette har gjort gældende, kan sagsøgeren ikke anfægte en skrivelse fra Kommissionen, hvori dens beslutning meddeles, og kan end mindre anfægte en skrivelse, hvori der gives meddelelse om, at der i den pågældende sag ikke er blevet truffet en beslutning.
As the Commission rightly contended, since the applicant cannot challenge a Commission letter informing it of its decision in the area of State aid, still less can it challenge a letter informing it that for the time being no decision has been taken.
De af sagsøgeren fremførte anbringender om, at Kommissionen har tilsidesat sin forpligtelse til at handle, vil ikke kunne ændre denne konklusion.
That conclusion cannot be called into question by the line of argument put forward by the applicant on the basis of an alleged breach of the obligation to act.
Sagsøgerens argument om, at Kommissionens passivitet fratager sagsøgeren processuelle rettigheder på trods af muligheden for at anlægge sag i henhold til traktatens artikel 175, kan ikke tiltrædes.
The applicant's argument to the effect that the Commission's failure to act deprives it of its procedural rights, despite the possibility of bringing an action on the basis of Article 175 of the Treaty, cannot be accepted.
Det bemærkes først, at Kommissionen ikke i det uendelige kan undlade at træffe en beslutning (jf. dommen i sagen Gestevision Telecinco mod Kommissionen,
It must first be pointed out that the Commission is not allowed to perpetuate a state of inaction (Gestevisón Telecinco ν Commission, cited above, paragraph
Kommissionen er forpligtet til i forhold til den berørte medlemsstat at træffe en endelig beslutning, som i overensstemmelse med god forvaltningsskik skal foreligge inden for en rimelig frist (jf. dommen i sagen Gestevisión Telecinco mod Kommissionen, præmis 73, 74 og 75).
The Commission is obliged to adopt, with regard to the Member State concerned, a definitive decision and that must, in accordance with the principles of sound administration, be done within a reasonable time (Gestevisón Telecinco v Commission, cited above, paragraphs 73 to 75).
Hvis Kommissionen tilsidesatte denne forpligtelse, ville sagsøgeren kunne anlægge passivitetssøgsmål.
Were the Commission to fail to comply with that obligation, the applicant could bring an action for failure to act.
Såfremt sag søgeren fik medhold, ville det i medfør af EF-traktatens artikel 176 (nu artikel 233 EF) påhvile Kommissionen at gennemføre de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger.
If the action were held to be well founded, it would be for the Commission, in application of Article 176 of the EC Treaty (now Article 233 EC) to take the measures required to comply with the judgment.
Det fremgår i øvrigt af fast praksis, at når Kommissionen uden at iværksætte proceduren i traktatens artikel 93, stk. 2, på grundlag af artikel 93, stk. 3, fastslår, at en statslig foranstaltning ikke udgør støtte, eller at denne foranstaltning er forenelig med fællesmarkedet, selv om den udgør støtte, har de parter, der har krav på de i artikel 93, stk. 2, fastsatte proceduremæssige garantier, adgang til at indbringe den pågældende beslutning for Fællesskabets retsinstanser (jf. dommen i sagen Kommissionen mod Sytraval og Brink's France, præmis 47).
Moreover, it is settled caselaw that when, without initiating the procedure under Article 93(2) of the Treaty, the Commission finds, on the basis of Article 93(3), that a State measure does not constitute aid, or that the measure, although constituting aid, is compatible with the common market, the parties concerned, who are entitled to the procedural guarantees provided for in Article 93(2), may challenge such a decision before the Community judicature (Commission v Sytravai and Brink's France, cited above, paragraph 47).
Under en sådan sag kan sagsøgeren gøre enhver mangel, som de forberedende retsakter til den endelige beslutning måtte være behæftet med, gældende (jf. Domstolens dom af 11.11.1981, sag 60/81, IBM mod Kommissionen, Sml. s. 2639, præmis 12).
In addition, in such an action the complainant may rely on any legal defect in the acts preparatory to the definitive decision (Case 60/81 IBM v Commission [1981] 2639, paragraph 12).
For så vidt angår sagsøgeren anbringende om, at den pågældende medlemsstat fortsat vil kunne gennemføre de omhandlede støtteforanstaltninger, bemærkes, at forbuddet i traktatens artikel 93, stk. 3, sidste punktum, mod at gennemføre støtteforanstaltninger ifølge fast praksis har direkte virkning for enhver støtte, som gennemføres uden underretning, eller som, hvis der er givet underretning, ydes i den indledende fase, eller — hvis Kommissionen iværksætter en kontradiktorisk procedure — før vedtagelsen af den endelige beslutning (jf. Domstolens dom af 21.11.1991, sag C-354/90, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires og Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon, Sml. I, s. 5505, præmis 11, herefter »FNCE«dommen).
With regard to the applicant's argument that the Member State concerned could continue to put the aid in question into effect, it must be pointed out that, according to settled caselaw, the direct effect of the prohibition on implementation, referred to in the last sentence of Article 93(3) of the Treaty, extends to all aid which has been implemented without being notified and, in the event of notification, operates during the preliminary period and then, if the Commission sets in motion the contentious procedure, until the final decision (Case C-354/90 Fédération Nationale du Commerce Extérieur des Produits Alimentaires and Syndicat National des Négociants et Transformateurs de Saumon [1991] ECR I-5505, 'PNCE', paragraph 11).
Desuden indebærer Kommissionens endelige beslutning ikke, at gennemførelsesforanstaltninger, som var ugyldige, fordi de var truffet i strid med forbuddet i denne bestemmelse, efterfølgende lovliggøres (jf. FNCE-
Moreover, the Commission's final decision does not have the effect of regularising ex post facto the implementing measures which were invalid because they had been taken in breach of the prohibition laid down
De nationale retter skal på begæring af en berettiget part og uafhængigt af Kommissionens endelige vurdering af, om støtten er forenelig med traktatens artikel 92, ligeledes sørge for, at medlemsstaterne overholder forbuddet i traktatens artikel 93, stk. 3, mod at iværksætte støtte (jf. FNCE-dommen, præmis 12).
National courts are also bound — irrespective of the Commission's final determination as to whether the aid is compatible with Article 92 of the Treaty — to require the Member State to comply, at the request of any interested party, with the prohibition on implementation set out in Article 93(3) of the Treaty {FNCE, paragraph 12).
Endelig er sagsøgerens anbringende, hvorefter en retsakt, som stiller en handling fra Kommissionens side i bero, også kan påvirke sagsøgerens retsstilling, under hensyn til ovennævnte bemærkninger ikke relevant i denne sag.
Finally, having regard to the considerations set out above, the applicant's argument to the effect that even an act by which Commission action is suspended is capable of affecting the legal situation of the complainant is ineffectual in this case.
Det følger heraf, at Kommissionen i skrivelsen af 2. oktober 1998 ikke har taget endelig stilling til, om den af sagsøgeren påtalte støtte er forenelig med traktaten, og at skrivelsen ikke har karakter af en retsakt, der afføder bindende retsvirkninger over for private.
It follows from the grounds set out above that in its letter of 2 October 1998 the Commission does not definitively determine its position as regards the compatibility with the Treaty of the aid complained of by the applicant, and that that letter does not have the characteristics of an act producing binding legal effects with respect to individuals.
Søgsmålet i henhold til traktatens artikel 173, stk. 2, skal derfor afvises. Det er således ufornødent at behandle de øvrige anbringender, Kommissionen har fremsat.
Accordingly, the action brought under the second paragraph of Article 173 of the Treaty must be dismissed as inadmissible without there being any need to examine the other arguments put forward by the Commission.
51 For det første bemærkes for så vidt angår Kommissionens påstand om, at sagsøgeren og dennes advokat skal tilstille Retten originalen og samtlige kopier af det dokument, som var vedlagt som bilag 1 til sagsøgerens bemærkninger til afvisningspåstanden, samt fuldstændige oplysninger om de omstændigheder, hvorunder dette dokument er kommet i deres besiddelse, og om de tredjemænd, som har set eller modtaget kopier eller uddrag af dette dokument, at Retten kan træffe afgørelse om bevisoptagelse, såfremt den finder, at visse relevante, faktiske omstændigheder vedrørende sagen ikke er tilstrækkeligt oplyste. Da dette ikke er
51 First, as regards the Commission's request that the applicant and its counsel be ordered to produce to the Court of First Instance the original and all copies of the document submitted as Annex 1 to the applicant's observations on the plea of inadmissibility and full particulars of the circumstances in which that document came into their possession and of any third parties to whom they have showed or given copies or quotations from it, the Court of First Instance would point out that it may decide to order measures of inquiry if it considers that certain relevant
UPS EUROPE MOD KOMMISSIONEN tilfældet i denne sag, er det ufornødent at anordne den af Kommissionen begærede bevisoptagelse (jf. Rettens kendelse af 21.11.1996, sag T-53/96, Syndicat de producteurs de viande bovine m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1579, præmis 26).
UPS EUROPE V COMMISSION facts concerning the case before it have not been sufficiently established. Since that is not the case here, there is no need to order the measures of inquiry requested by the Commission (Case T-53/96 Syndicat des Producteurs de Viande Bovine and Others v Commission [1996] ECR II-1579, paragraph 26).
I øvrigt har sagsøgeren allerede frivilligt besvaret spørgsmålet vedrørende de omstændigheder, hvorunder dette dokument er kommet i sagsøgerens besiddelse.
Moreover, the applicant has already volunteered an answer to the question concerning the circumstances in which the document came into its possession.
52 For det andet kan det for så vidt angår påstanden om, at det dokument, sagsøgeren havde vedlagt som bilag 1 til sine bemærkninger til afvisningspåstanden, fjernes fra sagens akter, idet der er tale om et internt dokument, som sagsøgeren har modtaget på ureglementeret vis, blot fastslås, at sagsøgeren har indvilget i, at det fjernes, men har benægtet at have modtaget dokumentet på ureglementeret vis. Under disse omstændigheder bestemmes det, at det omhandlede dokument fjernes fra sagens akter.
Secondly, with regard to the request that the document annexed to its observations on the plea of inadmissibility be withdrawn from the file, on the ground that it is an internal document which has reached the applicant improperly, it is sufficient to observe that the applicant has agreed to the withdrawal of that document, while denying that it obtained it improperly.
For det tredje bemærkes for så vidt angår påstanden om genåbning af retsforhandlingerne, at det er ufornødent at tage stilling til denne påstand, idet sagen afvises.
Thirdly, the Court of First Instance considers that there is no need to examine the request that the present procedure be reopened in view of the fact that the application is inadmissible.
Ifølge procesreglementets artikel 87, stk. 3, andet afsnit, kan Retten pålægge endog en vindende part at erstatte den anden part de udgifter, som er forårsaget af den vindende parts egen adfærd (jf. Rettens dom af 25.6.1997, sag T-7/96, Perillo mod Kommissionen, Sml. II, s. 1061, præmis 47).
Under the second subparagraph of Article 87(3) of the Rules of Procedure, the Court of First Instance may order a party, even if successful, to pay those costs which have arisen as a result of the conduct of that party (see Case T-7/96 Perillo v Commission [1997] ECR 11-1061, paragraph 47).
Sagsøgeren har tabt sagen.
In this case the applicant has failed in its application.
Der må dog tages hensyn til Kommissionens adfærd, idet den har besvaret sagsøgerens skrivelse af 10. august 1998 upræcist. Første
Nevertheless account must be taken of the conduct of the defendant, which replied in an imprecise manner to
Det må derfor fastslås, at Kommissionens adfærd har bidraget til, at sagen er opstået.
It must therefore be held that the defendant's conduct was a factor that contributed to giving rise to the dispute.
Under sådanne omstændigheder kan det ikke bebrejdes sagsøgeren, at denne fejlagtigt har anlagt sag ved Retten i medfør af traktatens artikel 173.
In those circumstances, the applicant cannot be criticised for erroneously initiating proceedings before the Court of First Instance under Article 173 of the Treaty.
RETTEN (Fjerde Udvidede Afdeling)
THE COURT OF FIRST INSTANCE (Fourth Chamber, Extended Composition) hereby orders:
Således bestemt i Luxembourg den 30. september 1999.
Luxembourg, 30 September 1999.
Sag T-110/97
Case T-l 10/97
Kneissl Dachstein Sportartikel AG mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber
Kneissl Dachstein Sportartikel AG v Commission of the European Communities
»Beslutning om tilladelse til statsstøtte til omstrukturering — begyndelsestidspunkt for søgsmålsfristen i forhold til tredjemand — betingelser for støttens forenelighed med fællesmarkedet«
(Decision authorising State aid for restructuring — Time from which limitation period begins to run in regard to a third party — Conditions governing the compatibility of aid)