natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dom af 9. marts 1977: foren, sager 41, 43 og 44/73­fortolkning, Société anonyme Gé­nérale sucrière/Kommbsionen, Sml. 1977, s. 445,463 (Forslag : Warner, s. 465).
Judgment of 9 March 1977, Joined Cases 41, 43 and 44/73 — Interpretation, Société Anonyme Générale Sumère ν Commhsion, [197η ECR 445, 464 (Opinion: Warner, p.466).
Kendelse af 18. oktober 1979: sag 40/70, Sirena/Eda, Sml. 1979, s. 3169, 3170 f.
Order of 18 October 1979, Case 40/70, Sirena ν Edo, [1979] ECR 3169, 3170.
Det forhold, at en dom fra en national ret er afsagt efter Domstolens dom, ude­lukker ikke i sig selv, at den kan anses som en ny faktisk omstændighed som nævnt i artikel 41 i statutten for Domstolen.
The mere fact that the judgment of a national court is subsequent to the judgment of the Court of Justice cannot of itself prevent the first-mentioned judgment from be­ing regarded as the discovery of a new fact within the meaning of Article 41 of the Sta­tute of the Court.
En sådan dom udgør imidlertid ikke en ny faktisk omstændighed, hvis den blot in­deholder en stadfæstelse af tidligere afgørelser, som var kendt af parterne og Domsto­len ved sidstnævntes pådømmelse af sagen, ved at drage de efter retsordenen forudsi­gelige konsekvenser af denne stadfæstelse.
However, such a judgment does not constitute a discovery of a new fact if it merely confirmed previous judgments, known to the parties and to the Court when it gave its judgment, and drew the foreseeable legal consequences from that confirmation.
Dom af 13. oktober 1977: sag 56/75­genoptag., Elz/Kommissionen, Sml. 1977, s. 1617, jfr. s. 1620 f.
Judgment of 13 October 1977, Case 56/75-Rev., Elz ν Commission, [1977] ECR 1617, cf. p. 1621.
Det forudsættes herved, at tre betingelser er opfyldt.
The prerequisite for this is the fulfilment of three conditions.
Den første betingelse er, at såvel domstolen som sagsøgeren ganske manglede kendskab til en faktisk omstæn­dighed, der forelå før dommens afsigelse; dette krav er derfor ikke opfyldt, når den omtvistede faktiske omstændighed under en eller anden form er blevet påberåbt eller blot var kendt, selv om den ikke udtrykkeligt er blevet fremført under retsforhandlin­gerne ; rettens forudgående kendskab til den faktiske omstændighed, det være sig til­fældigt eller ikke, og så meget mere rettens bedømmelse heraf, åbner ikke mulighed for en genoptagelsessag, som er en særlig procesform, for hvilken der gælder strenge krav, og ikke en appelmulighed.
The first of these conditions is the total absence of knowledge on the part of the Court and the applicant of the existence of a fact prior to the delivery of judgment; this requirement is not therefore satisfied if the fact in question has been referred to in any manner, or simply known even if not expressly referred to in the course of the proceedings; prior knowledge of the fact, whether or not fortuitous and, a fortiori, the assessment of its importance by the Court, do not therefore constitute a factor making possible an application for revi­sion, which is an exceptional procedure depending on strict requirements and not a means of appeal.
Den anden betingelse er et krav om fortidighed : ret­ten skal ved domafsigelsen have været uden kendskab til en allerede foreliggende fak­tisk omstændighed.
The second condition is the requirement of priority in time; at the time of the delivery of judgment the Court must have been unaware of a fact already in existence.
Endelig går den tredje betingelse ud på, at den ukendte faktiske omstændighed var af afgørende betydning for sagens udfald, dvs. må antages at kunne have medført et andet udfald af den til genoptagelse foreliggende retslige afgø­relse.
Finally, the third condition requires that the unknown fact should have been of such a nature as to be a decisive factor as regards the outcome of the case, in other words, it must be capable of altering the decision of the Court of which revi­sion is sought.
Disse strenge betingelser, som må ses på baggrund af, at dommen ved genoptagelsen mister sin retskraft, er forklaringen på, at de nævnte regler i domstolens status be­stemmer, at genoptagelsessagen [omfatter to faser].«
The strictness of these conditions, which may be understood in consideration of the fact that revision defeats the force of resjudicata, explains why the provisions quoted from the Statutes of the Court provide for a [revision procedure divided into two stages]."
Dom af 10. januar 1980: sag 116/78­genoptag., Bellintani/Kommissionen, Sml. 1980, s. 23, 26 f.
Judgment of 10 January 1980, Case 116/78-Rev., Bellintani ν Commission, [1980] ECR 23, 26.
Note: Denne rubrik omfatter ikke alle Domstolens afgørelser vedrørende processuelle spørgsmål, idet de afgørelser, der vedrører en regel, som gælder for en bestemt søgs­målsform, er medtaget i rubrikken vedrørende denne.
Note: This heading does not contain all the Court's dicta on questions of procedure, for whenever a procedural rule h spedfic to a particular form of action it h dealt with under the heading devoted to that form of action.
I denne rubrik er kun medtaget afgørelser vedrørende en række processuelle proble­mer, som ikke hører hjemme i rubrikkerne vedrørende de enkelte søgsmåbformer, da de kan forekomme under alle sådanne.
The present heading has a more restricted aim: to gather together the dicta concern­ing diverse procedural problems which are undoubtedly important but which, be­cause they arise irrespective of the type of action before the Court, do not fall to be dealt with under the headings devoted to the different forms of action.
I det omfang Domstolen har afgjort spørgsmålene på grundlag af procesreglemen­tet1), uanset om sagen vedrørte EØF­traktaten, EKSF­traktaten eller Euratom, er det fundet hensigtsmæssigt at samle de pågældende afgørelser i en fælles rubrik. Denne er placeret her i del B, daflertallet af afgørelser er truffet i henhold til EØF­traktaten.
In so far as the Court resolves these problems by application of the Rules of Proce­dure,1it was thought desirable — irrespective of the treaty on which the action h founded (EEC, ECSC or EAEC) — to include the relevant cases under a single head­ing, which, because of the quantity of cases relating to the EEC, has been inserted in part Β of the A Series.
Begæringers, påstandes og anbringenders frem­sættelse og pådømmelse
Admissibility and examination of applications, conclusions and submissions
1. »...[sagsøgeren har] anlagt et erstatningssøgsmål 'mod Kommissionen for De europæiske Fællesskaber'.
1. "...the applicant brought an action for damages 'against the Commission of the European Communities'.
Sagsøgeren hævder i replikken i denne sag 'at ville udvide' sit søgsmål og også rette det mod Rådet for De europæiske Fællesskaber.
In its reply in that case, the applicant purports to 'extend' its action and bring it also against the Coundl of the European Communities.
Procesreglementet tillader ikke en sådan ændring med hensyn til den sagsøgte part.
The Rules of Procedure do not allow such an alteration in the person of the defendant.
Replikken kan følgelig kun accepteres som en retsakt i proceduren mellem sagsøge­ren og Kommissionen, men kan ikke betragtes som et sagsanlæg mod Rådet.«
Accordingly, the reply is to be accepted only as a pleading in the proceedings be­tween the applicant and the Commission, but cannot be regarded as commencing an action against the Council."
Kendelse af 10. november 1977: sag 90/77, Stimming/'Kommbsionen, Sml. 1977, s. 2113, 2113 f.
Order of 10 November 1977, Case 90/77, Stimming ν Commission, [1977] ECR 2113, 2113.
Det er unødvendigt at tage stilling til fremsatte formalitetsindsigelser, som Dom­stolen behandler sammen med sagens realitet på grand af en snæver forbindelse mellem formalitetsindsigelserne og parternes realitetsanbringender, når Domstolen efter at have behandlet sagens realitet finder, at sagsøgte må frifindes.
It is not necessary to give separate consideration to objections of inadmissibility which have been considered in connexion with questions of substance on account of the close links existing between those objections and the submissions relied on by the parties, where, after considering the substance of the case, the Court has reached the conclusion that the applicant's claims are unfounded.
Dom af 15. december 1977: sag 95/76, Bruns/Kommbsionen, Sml.
Judgment of 15 December 1977, Case 95/76, Bruns ν Commhsion, [1977] ECR 2401, cf. p.
1977, s. 2401, jfr. s. 2418 (Forslag: Reischl, s. 2419).
2419 (Opinion: Reischl, p. 2421).
Jfr. tilsvarende: Dom af 5. april 1979: sag 157/77, Gilbeau/'Kommissionen. Sml. 1979, s. 1505, 1519 (Forslag: Capotorti, s. 1520).
See also : Judgment of 5 April 1979, Case 157/77, Caro­Fernández, née Gilbeau, ν Commis­sion, [1979] ECR 1505, 1519 (Opinion: Capotorti, p. 1520).
Når de juridiske problemer, som foreligger i en traktatbrudssag, er identiske med problemerne i en præjudiciel forelæggelse, kan Domstolen af hensyn til en fuldstændig undersøgelse afalle sagens aspekter finde det fornødent ved behandlin­gen af den første sag at tage hensyn til argumenter, som er fremført under den anden sag, når parternes rettigheder ikke derved tilsidesættes.
When the legal issues raised in an action for a declaration that a Member State has failed to fulfil its obligations are the same as the issues raised in a reference for a preliminary ruling, the Court may, for the sake of a full examination of all aspects of the dispute, have regard, in the direct action, to arguments put forward in the ref­erence for a preliminary ruling, provided that the rights of the parties are respected.
Dom af 16. februar 1978: sag 61/77, Kommbsionen/Irland, Sml.
Judgment of 16 February 1978, Case 61/77, Commission ν Ireland, [1978] ECR 417, cf. p.
1978, s.417, jfr. s. 441 (Forslag: Reischl, s. 453).
441 (Opinion: Reischl, p. 453).
En ufuldstændig stævning, i hvilken sagsøgeren har indskrænket sig til at anfø­re, at han har lidt et økonomisk tab som følge af en fællesskabsordning, samtidig med at han har taget forbehold om senere at angive tabets størrelse, fører ikke nød­vendigvis til sagens afvisning.
The incomplete nature of an application in which the applicant merely states that he has sustained pecuniary damage as a result of Community rules, reserving
Dom af 28. marts 1979: sag 90/78, Granaria/Rådet og Kommissionen, Sml. 1979, s. 1081, jfr. s. 1090 (Forslag: Capotorti, s. 1094).
Judgment of 28 March 1979, Case 90/78, Granaria ν Council and Commission, [1979] ECR 1081, cf. p. 1090 (Opinion: Capotorti, p. 1094).
Dom af 5. april 1979: foren, sager 220 og 221/78, ALA og ALFER/'Kommissionen, Sml. 1979, s. 1693, 1698 (Forslag: Capotorti, s. 1699).
Judgment of 5 April 1979, Joined Cases 220 and 221/78, ALA and ALFER ν Commission, [1979] ECR 1693,1698 (Opinion: Capotorti, p. 1699).
I henhold til denne bestemmelse er parterne forpligtet til at an­give søgsmålets genstand i stævningen.
As provided for in that provision the parties are to state the sub­ject-matter of the dispute in the document instituting the proceedings.
Selv om procesreglementets artikel 42 under visse omstændigheder tillader, at der fremføres nye søgsmålsgrunde og indsigelser, kan en part ikke ændre søgsmålets genstand under sagens behandling.
Even though Article 42 of the Rules of Procedure allows fresh issues to be raised in certain circum­stances a party may not alter the actual subjectmatter of the dispute during the pro­ceedings.
Det følger heraf, at prøvelsen af sagens realitet alene kan ske på grundlag af den i stævningen nedlagte påstand...«
Consequently the substance of the application must be examined solely with reference to the conclusions contained in the application instituting the pro­ceedings ..."
En sagsøger kan efter denne bestemmelse undtagelsesvis påberåbe sig nye søgsmålsgrunde til støtte for de i stævningen anførte påstande.
That provision therefore allows an applicant, in exceptional circumstances, to raise fresh issues in order to support conclusions set out in the document instituting the pro­ceedings.
Det har absolut ikke været meningen med denne bestemmelse, at en sagsøger skal kunne nedlægge nye påstande, endsige ændre et passivitetssøgsmål til et annullationssøgs­mål.«
It does not in any way provide for the possibility of an applicant's intro­ducing fresh conclusions or, a fortiori, of transforming an application on grounds of failure to act into an application for annulment."
Dom af 18. oktober 1979: sag 125/78, GEMA/Kommbsionen, Sml. 1979, s.3173, 3191 (Forslag: Capotorti, s. 3193).
Judgment of 18 October 1979, Case 125/78, GEMA ν Commission, [1979] ECR 3173, 3191 (Opinion: Capotorti, p. 3193).
En afvisningsmangel ved en stævning, som følge af manglende opfyldelse af kra­vene i procesreglementets artikel 38, stk. 1, litra c), om en kort fremstilling af de på­beråbte søgsmålsgrunde, kan afhjælpes, når en senere korrekt stævning opfylder dette krav og den senere sag ved beslutning forenes med den første.
Although an application is inadmissible because it does not state the grounds on which it is based, as required by Article 38 (1) (c) of the Rules of Procedure, that may be cured by the admissibility of a second application which satisfies that require­ment, if the two applications have been joined by a dedsion of the Court.
Dom af 18. marts 1980: foren, sager 26 og 86/79, Forges de Thy­Marcinelle et Mon­ceau/Kommbsionen, Sml. 1980, s. 1083,jfr.s. 1092 (Forslag: Capotorti, s. 1035).
Judgment of 18 March 1980, Joined Cases 26 and 86/79, Forges de Thy-Mardnelle et Monceau ν Commhsion, [1980] ECR 1083, cf. p. 1092 (Opinion: Capotorti, p. 1035).
Dom af 27. februar 1980: sag 68/79, Just/Ministeriet for Skatter og Afgifter, Sml.
Judgment of 27 February 1980, Case 68/79, Just ν Danhh Minhtry for Fiscal Affairs, [1980] ECR 501, cf. p.
1980, s. 501, jfr. s. 518 (Forslag: Reischl, s. 525).
518 (Opinion: Reischl, p. 525).
EKSF­traktatens artikel 92, stk. 2, bestemmer, at tvangsfuldbyrdelse på medlemssta­ternes område sker i overensstemmelse med de i hver af disse stater gældende retlige fremgangsmåder og efter påføreise af den fuldbyrdelsespåtegning, der sædvanligvis bruges i den stat, på hvis område beslutningen skal fuldbyrdes, og efter en prøvelse, der kun omfatter ægtheden af disse beslutninger.
The second paragraph of Article 92 of the ECSC Treaty provides that enforcement in the territory of Member States shall be carried out by means of the legal procedure in force in each State, after the order for enforcement in the form in use in the State in whose territory the dedsion is to be enforced has been appended to the decision, without other formality than verification of the authentidty of the decision.
Fremgangsmåden ved fuldbyrdelse henhører under de nationale myndigheders kompetence bortset fra tilfælde, hvor Domstolen i medfør af samme artikels stykke 3 har truffet afgørelse om udsættelse.
Save in the case of suspension by a dedsion of the Court provided for by the third paragraph of the same article, the procedure for enforcement comes under the juris­diction of the national authorities.
Det tilkommer således disse myndigheder at afgøre de stridsspørgsmål, som tvangs­fuldbyrdelsen eventuelt kan give anledning til, [dog uden at anfægte afgørelsernes ekseku tion skraft], «
It is therefore for those authorities to decide any questions which enforcement may raise without prejudice to the enforceability of the dedsions in question."
Kendelse af 11. januar 1977: sag 4/73­Fuldbyrdelse, Λ'old/'Ruhrkohle AG, Sml. 1977, s. 1, 3.
Order of 11 January 1977, Case 4/73-Enforcement, Nold ν Ruhrkohle AG, [1977] ECR 1, 3.
Når en sag er blevet afvist i medfør af »ansættelsesvilkårene for de øvrige an­satte«, anvendes procesreglementets artikler 69 og 70 på spørgsmålet om sagens omkostninger.
When an application has been declared inadmissible under the "Conditions of Employment of Other Servants" it is necessary, with regard to costs, to apply Arti­cles 69 and 70 of the Rules of Procedure.
En ganske særlig grand til at ophæve sagsomkostningerne foreligger, når et fag­forbund alene søger at sikre overholdelsen af det i EKSF­traktatens artikel 18 ud­trykkeligt anerkendte krav om repræsentativitet.
When a trade union institutes proceedings with the sole aim of ensuring that the Consultative Committee is representative, a requirement expressly laid down by Article 18 of the ECSC Treaty, this constitutes an exceptional circumstance justify­ing an order that the parties should bear their own costs.
Dom af 17. februar 1977: sag 66/76, CFDT/Rddet, Sml.
Judgment of 17 February 1977, Case 66/76, CFDT ν Council, [1977] ECR 305, Sum­mary, cf. p.
1977, s. 305, Smdrg., jfr. s. 311 (Forslag: Reischl, s. 311).
311 (Opinion : Reischl, p. 312).
EØF ­ DOMSTOLSKONTROLLEN ­ PROCESREGLER samtlige sagens omkostninger, selv om sagen afvises, når Domstolen når til det re­sultat, at Kommissionens antagelse var fejlagtig.
EEC ­ LEGAL PROCEEDINGS ­ PROCEDURAL RULES the costs pursuant to Article 69 (3) of the Rules of Procedure, even though the appli­cation was unsuccessful.
Dom af 11. juli 1980: sag 137/79, Kohll/Kommissionen, Sml. 1980, s. 2601, 2614 (Forslag: Mayras, s. 2615).
Judgment of 11 July 1980, Case 137/79, Kohll ν Commission, [1980] ECR 2601,2614 (Opinion: Mayras, p.2615).
Det må anses for rimeligt at lade hver af parterne bære sine egne omkostninger i medfør af procesreglementets artikel 69, stk. 3, selv om medlemsstaten er blevet fri­fundet i en traktatbrudssag, når det fremgår af sagens akter og omstændighederne i øvrigt, at spørgsmålet om en af den sagsøgte medlemsstat opkrævet afgifts forenelig­hed med fællesskabsretten gav anledning til begrundet tvivl, da hverken traktaten eller den afledte ret indeholdt særlige regler om spørgsmålet.
It is reasonable that each of the parties should pay its own costs pursuant to Arti­cle 69 (3) of the Rules of Procedure if, although the action for a declaration that a Member State has failed to fulfil its obligations under the Treaty is dismissed, the pleadings and the circumstances of the case show that in the absence of any specific provisions of the Treaty or secondary legislation the question whether the charging of certain fees by the defendant Member State was justifiable gave rise to justifiable doubts.
Den nævnte bestemmelse lyder således: 'Domstolen kan pålægge endog en vin­dende part at godtgøre den anden part de udgifter, som Domstolen skønner, han har forvoldt modparten unødvendigt eller af ond vilje'.
The second subparagraph of Article69 (3) provides: 'The Court may order even a successful party to pay costs which the Court considers that party to have unreasona­bly or vexatiously caused the opposite party to incur'.
Som netop anført kan kravet om erstatning for det tab, som sagsøger har lidt, fordi han med henblik på at kunne indbringe en klage måtte søge bistand for at blive klar over sin retsstilling, anses for unødig trætte.
As has been found, the claim for reparation of the damage which the applicant is said to have suffered by having to consult a lawyer to clarify his legal position in order to lodge a complaint may be regarded as vexatious.
Sagsøger må derfor dømmes til at afholde de omkostninger, der er en følge af dette krav, fordi det må gøres klart, at sådanne grundløse krav ikke desto mindre pådrager såvel sagsøgte som Domstolen selv besværet med at gendrive dem og derfor van­skeligt kan admitteres.
It would therefore be right to order the applicant to bear the costs resulting from that claim because it must be stressed that such claims, while lacking any justification, nevertheless place a burden both on the defendant and on the Court in refuting them and should be discouraged.
Imidlertid må der også tages hensyn til, at sagsøgtes afvisningspåstand ikke er blevet taget til følge.
However, it must be borne in mind also that the defendant has failed in its submis­sions of inadmissibility.
Under hensyn til de foreliggende omstændigheder må der således, uanset bemærk­ningerne ovenfor, træffes afgørelse om, at hver part bærer sine omkostninger.«
In the circumstances of the case it is nevertheless proper to order each party to bear its own costs."
Dom af 9. marts 1978: sag 54/77, Herpels/Kommbsionen, Sml. 1978, s. 585, 600 (Forslag: Mayras, s. 601).
Judgment of 9 March 1978, Case 54/77, Herpels ν Commhsion, [1978] ECR 585,601 (Opinion: Mayras, p. 602).
En part kan ikke miste retten til at få godtgjort de i procesreglementets artikel 73 omhandlede omkostninger, såfremt anmodning om godtgørelse fremsættes over for den anden part inden for en rimelig frist.
A party cannot lose his right to recover the costs referred to in Article 73 of the Rules of Procedure where he has claimed reimbursement from the other party within a reasonable period.
Kendelse af 21. juni 1979: sag 126/76­sagsomkostninger, Dietz/'Kommissionen, Sml. 1979, s. 2131, Smdrg. 1, jfr. s. 2133.
Order of 21 June 1979, Case 126/77-Costs, Dietz ν Commhsion, [1979] ECR 2131, Summary, para. 1, cf. p. 2133.
Når institutionen derimod mener, at det tjener dens interesse bedre at lade sig re­præsentere af en af sine tjenestemænd som befuldmægtiget, kan den ikke i medfør af artikel 73, litra b), kræve en 'godtgørelse for den befuldmægtigedes arbejde i for­bindelse med retsforhandlingerne', dvs. en del af den løn, den skal betale til tjeneste­manden i medfør af tjenestemandsvedtægten.
When, on the other hand, the institution thinks that its interests will be better served by its being represented by one of its officials, acting as agent, it cannot claim under Article 73 (b) "expenses relating to the work of the agent in connexion with the pro­ceedings", that is to say a proportion of the remuneration which it owes that official under the Staff Regulations.
Denne løn gives nemlig for alle de op­gaver, det påhviler tjenestemanden at udføre, herunder i givet fald at forsvare insti­tutionens interesser ved Domstolen. Beløbet kan derfor ikke anses for udgifter, der er afholdt »med henblik på sagens behandling«.
In fact, such remuneration constitutes the counterpart of the performance of the whole of the duties assigned to the person concerned, in­cluding, where necessary, the defence, in proceedings before the Court, of the insti­tution's interests; it cannot therefore be regarded as having been expended "for the purpose of the proceedings".
Dette gælder ikke for omkostnin­ger, der skyldes den befuldmægtigedes deltagelse i den mundtlige forhandling, dvs. hans rejseudgifter og dagpenge.
The position is different with regard to the costs relat­ing to the agent's participation in the oral procedure, namely his travelling expenses and the daily subsistence allowance.
Kendelse af 21. juni 1979: sag 126/76­sagsomkostninger, Dietz/Kommbsionen, Sml. 1979, s. 2131, Smdrg. 2, jfr. s. 2134 f.
Order of 21 June 1979, Case 126/76-Costs, Dietz ν Commission, [1979] ECR 2131, Summary, para. 2, cf. p. 2134.
»Sagsøgerne har tabt sagen.
"The applicants have failed in their action.
I medfør af procesreglementets artikel 70 ophæves institutionernes og Fællesskabets ansattes omkostninger almindeligvis i et sådant til­fælde.
Under Article 70 of the Rules of Procedure, the institutions and servants of the Communities in cases such as this nor­mally bear their own costs.
Da Domstolen her står over for en helt igennem ugrundet og endog temerær genoptagelsessag bør artikel 69, stk. 3, 2. pkt, i procesreglementet bringes i anven­delse — artikel 70 henviser hertil — og sagsøgerne bør bære samtlige unødvendige udgifter, der har været forbundet med deres urimelige søgsmål.«
However, since the present application for revision is ob­viously unfounded and even reckless, the second paragraph of Article 69 (3) of the said rules, to which Article 70 permits reference, should be applied and the appli-
10. »Ifølge procesreglementets artikel 70 bærer institutionerne i tjenestemandssager selv de af dem afholdte udgifter, medmindre andet følger af bestemmelserne vedrø­rende udgifter, som Domstolen skønner er forvoldt unødvendigt eller af ond vilje, jfr. artikel 69, stk. 3,2. afsnit.
"Article 70 of the Rules of Procedure provides that without prejudice to the sec­ond subparagraph of Article 69 (3) in relation to costs which the Court considers to have been unreasonably or vexatiously caused, institutions shall bear their own costs.