natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ved kendelse af IS. december 1992 indgået til Domstolen den 12. januar 1993 havde Oberlandesgericht Düsseldorf forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af EØF-traktatens artikel 30 og 36 med henblik på at kunne afgøre, om det er foreneligt med fællesskabsretten at begrænse adgangen til at anvende en betegnelse, hvor en koncern gennem nogle indskudte datterselskaber var indehaver af et varemærke bestående af den pågældende betegnelse i flere EF-medlemsstater, og hvor varemærket i en enkelt medlemsstat og for visse af de produkter, for hvilke det var blevet registreret, var blevet overdraget til en virksomhed uden for koncernen.
By order of IS December 1992, received at the Court on 12 January 1993, the Oberlandesgericht (Higher Regional Court) Düsseldorf referred to the Court for a preliminary ruling a question on the interpretation of Anieles 30 and 36 of the EEC Treaty in order to assess the compatibility with Community law of restrictions on the use of a name where a group of companies held, through subsidiaries, a trade mark consisting of that name in several Member States of the Community and where that trade mark was assigned, for one Member State only and for some of the products for which it had been registered, to an undertaking outside the group.
Som følge af IHTs salg i Tyskland af varmeanlæg under varemærket »Ideal Standard«, fremstillet i Frankrig af CICh, anlagde Ideal-Standard GmbH varemærkekrænkelsessag og sag om ulovlig brug af firmanavn mod IHT.
Ideal-Standard GmbH brought proceedings against IHT for infringement of its trade mark and its commercial name by marketing in Germany heating equipment bearing the trade mark 'Ideal Standard' manufactured in France by CICh.
Ideal-Standard GmbH, som fortsat var indehaver af varemærket »Ideal Standard« i Tyskland for både sanitetsartikler og varmeanlæg, ophørte i 1976 med at fremstille og sælge varmeanlæg.
Ideal-Standard GmbH was still the owner of the trade mark 'Ideal Standard' in Germany both for sanitary fittings and for heating equipment although it had stopped manufacturing and marketing heating equipment in 1976.
Spørgsmålet var blevet rejst under en sag mellem de to tyske selskaber Ideal-Standard GmbH og Internationale Heiztechnik (herefter benævnt »IHT«) angående benyttelsen af varemærket »Ideal Standard« i Tyskland for varmeanlæg, der fremstilles i Frankrig af IHTs moderselskab, Compagnie internationale de chauffage (herefter benævnt »CICh«).
That question arose in a dispute between Ideal-Standard GmbH and IHT, both German companies, regarding the use in Germany of the trade mark 'Ideal Standard' for heating equipment manufactured in France by IHTs parent, Compagnie Internationale de Chauffage ('CICh').
Domstolen bemærkede, at det er ubestridt, at det forbud, der måtte blive nedlagt mod, at IHT anvender betegnelsen »Ideal Standard« i Tyskland for varmeanlæg, udgør en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion som omhandlet i artikel 30.
It was common ground that a prohibition on the use in Germany by IHT of the name 'Ideal Standard' for heating equipment would constitute a measure having equivalent effect to a quantitative restriction under Article 30.
Spørgsmålet er således, om forbuddet kan være berettiget i henhold til traktatens artikel 36.
The question was, therefore, whether that prohibition may be justified under Article 36 of the Treaty.
Indtil 1984 var koncernen American Standard, gennem sit tyske og sit franske datterselskab — Ideal-Standard GmbH og Ideal-Standard SA - i Tyskland og Frankrig indehaver af varemærket »Ideal Standard« for sanitetsartikler og varmeanlæg.
Until 1984 the American Standard group held, through its German and French subsidiaries — Ideal-Standard GmbH and Ideal-Standard SA -the trade mark 'Ideal Standard' in Germany and in France for sanitary fittings and heating equipment.
overdraget, og de produkter, der er omfattet af registreringen i Tyskland, havde været identiske.
The problem therefore arises on the same basis as if the products for which the trade mark was assigned and those covered by the registration relied on in Germany were identical.
Nationale varemærkerettigheders territoriale natur og uafhængighed
The territorial nature and independence of national trademark rights
Nationale varemærkerettigheder er for det første territorialt begrænsede.
According to the Court, national trademark rights are first of all territorial.
Princippet om territorial begrænsning indebærer, at betingelserne for beskyttelsen af et varemærke fastlægges i henhold til lovgivningen i det land, hvor der er ansøgt om en sådan beskyttelse.
This principle of territoriality, which is recognized under international treaty law, means that it is the law of the country where protection of a trade mark is sought which determines the conditions of that protection.
Der kan i øvrigt i national ret kun fastsættes sanktioner i anledning af handlinger foretaget på det pågældende lands område.
Moreover, national law can only provide reliefin respect of acts performed on the national territory in question.
Nationale varemærkerettigheder er endvidere indbyrdes uafhængige. Princippet har ført til, at det anerkendes, at varemærkeretten kan overdrages i ét land uden at samtidig at blive overdraget af indehaveren i andre lande.
It was common ground that the right of prohibition stemming from a protected trade mark, whether protected by registration or on some other basis, extends beyond the products for which the trade mark has been acquired.
Retten til at kræve, at der nedlægges forbud mod benyttelse af et beskyttet varemærke — som kan være knyttet til registreringen eller have et andet grundlag — rækker efter gældende ret videre end til de produkter, for hvilke varemærket er erhvervet.
The object of trademark law is to protect owners against contrivances of third parties who might seek, by creating a risk of confusion amongst consumers, to take advantage of the reputation accruing to the trade mark.
Varemærkeretten har nemlig til formål at beskytte indehaverne mod, at tredjemand forsøger at drage fordel af det omdømme, der er knyttet til mærket, idet han skaber en risiko for forvekslinger hos forbrugerne.
That risk may arise from the use of an identical device for products different from those for which a trade mark has been acquired (by registration or otherwise) where the products in question are sufficiently close to induce users seeing the same device on those products to conclude that the products come from the same undertaking.
En sådan risiko kan opstå som følge af, at der anvendes samme mærke for andre produkter end dem, for hvilke der er erhvervet en varemærkeret (ved registrering eller på anden måde), når der er en tilstrækkelig tæt forbindelse mellem de pågældende produkter til, at forbrugerne, når de ser, at produkterne er forsynet med samme mærke, må konkludere, at produkterne hidrører fra samme virksomhed.
Similarity of the products is thus part of the concept of risk of confusion and must be assessed in relation to the purpose of trademark law.
Spørgsmålet, om der er lighed mellem produkterne, indgår således i begrebet risiko for forveksling og skal vurderes ud fra formålet med varemærkeretten.
That principle has led to recognition that a trade mark right may be assigned for one country without at the same time being assigned by its owner in other countries.
Retspraksis vedrørende artikel 30 og 36, varemærkeretten og parallelimport
The case-law on Articles 30 and 36, trademark law and parallel imports
For så vidt angår perioden forud for ikrafttrædelsen af Rådets første direktiv 89/104/EØF — den for hovedsagen relevante periode — gælder, at fastlæggelsen af kriterierne for, at der foreligger en risiko for forveksling, udgør en del af de nærmere regler om beskyttelse af varemærker, der henhører under national lovgivning.
As regards the period before the entry into force of the First Council Directive (89/104/EEC) to approximate the laws of the Member States relating to trade marks, that being the material period for the main dispute, the determination of criteria to ascertain whether there is a risk of confusion is part of the method of protection of trademark law which falls within the scope of national law.
Det er i strid med artikel 30 og 36 at anvende en national lov, som giver varemærkeindehaveren i importlandet ret til at modsætte sig salg af produkter, som er bragt i omsætning i eksportlandet af ham selv eller med hans samtykke.
However, application of national law continues to be subject to the limits set out in the second sentence of Article 36 of the Treaty: there must be no arbitrary discrimination or disguised restriction on trade between Member States.
Anvendelsen af national ret er imidlertid underlagt begrænsningerne i traktatens artikel 36, andet punktum. Der må altså hverken ske vilkårlig forskelsbehandling eller en skjult begrænsning af samhandelen mellem medlemsstaterne.
As soon as application of national law as to similarity of the products led to arbitrary discrimination or a disguised restriction, the obstacle to imports could not anyway be justified under Article 36.
Hvis den kompetente nationale ret i den sidste ende måtte nå frem til, at der ikke er lighed mellem de omhandlede varer, vil ingen som helst importhindring kunne være berettiget i henhold til artikel 36.
Moreover, if the competent national court were finally to hold that the products in question were not similar, there would be no obstacle to imports susceptible of justification under Article 36.
I de ovenfor beskrevne situationer bringes varemærkets funktion på ingen måde i fare af den frie adgang til import Som fastslået i Hag Ildommen er betingelsen for, at et varemærke kan have sin funktion, at mærket for ethvert produkt, der er forsynet med det, udgør en garanti for, at produktet er blevet fremstillet under kontrol af én bestemt virksomhed, der er ansvarlig for produktets kvalitet I alle de ovenfor omtalte tilfælde udøves kontrollen fra ét og samme sted.
So, application of a national law which would give the trademark owner in the importing State the right to oppose the marketing of products which have been put into circulation in the exporting State by him or with his consent is precluded as contrary to Articles 30 and 36.
Med de anførte forbehold tilkommer det den forelæggende ret at afgøre, om der er lighed mellem de omhandlede produkter.
This principle, known as the exhaustion of rights, applies where the owner of the trade mark in the importing State and the owner of the trade mark in the exporting State are the same or where, even if they are separate persons, they are economically linked.
Da der er tale om et spørgsmål om fastlæggelse af faktiske omstændigheder, som kun den nationale ret har direkte kendskab til, og som derfor for så vidt falder uden for Domstolens kompetence i henhold til artikel 177, kan Domstolen kun lægge til grund, at der er risiko for forveksling.
A number of situations are covered: products put into circulation by the same undertaking, by a licensee, by a parent company, by a subsidiary of the same group, or by an exclusive distributor.
Problemstillingen er således den samme, som hvis de produkter, for hvilke varemærket er
In the situations described above the function of the trade mark is in no way called in question by freedom to import As was held in HAG II, for the trade mark to be able to fulfil its role, it
Det skal endvidere understreges, at det afgørende element er muligheden for en kontrol af
Subject to those reservations, the Court held that it is for the court hearing the main proceedings to assess the similarity of the products in question.
produkternes kvalitet og ikke den faktiske udøvelse af denne kontrol.
that the same result does not have to be adopted in the case of voluntary division.
Artikel 30 og 36 er således til hinder for anvendelse af nationale lovgivninger, der tillader, at varemærkeretten bruges til at hindre de frie varebevægelser med hensyn til et produkt, som er forsynet med et mærke, hvis benyttelse kontrolleres af én enhed
The Court further stressed that the decisive factor is the possibility of control over the quality of goods, not the actual exercise of that control.
Den situation, at varemærket ikke længere er undergivet én enheds kontrol som følge af, at mærket er blevet overdraget, men kun i én eller nogle medlemsstater
Articles 30 and 36 thus debar the application of national laws which allow recourse to trademark rights in order to prevent the free movement of a product bearing a trade mark whose use is under unitary control.
Det problem, som spørgsmålet fra Oberlandesgericht Düsseldorf rejser, er, om de samme principper gælder, såfremt varemærket er blevet overdraget, men kun i én eller nogle medlemsstater, til en virksomhed, som ikke har nogen økonomisk forbindelse med overdrageren, og denne modsætter sig, at erhververen sælger produkter under det pågældende mærke i det land, hvor overdrageren fortsat er indehaver af varemærket.
The situation where unitary control of the trade mark has been severed following assignment for one or several Member States only
Domstolen understregede her indledningsvis, at retten til varemærker er afgørende inden for rammerne af den ordning med loyal konkurrence, som skal gennemføres efter traktaten.
The Court began by noting that trade mark rights are an essential element in the system of undistorted competition which the Treaty seeks to establish.
Den henviste dernæst til varemærkets identifikationsfunktion og til betingelserne for, at mærket kan have denne funktion.
It went on to recall the identifying function of trade marks and the conditions for trade marks to be able to fulfil that role.
Domstolen bemærkede endvidere, at rækkevidden af den eneret, som er varemærkets særlige genstand, skal fastlægges under hensyntagen til dets funktion.
The Court further noted that the scope of the exclusive right which is the specific subject-matter of the trade mark must be determined having regard to its function.
Den understregede, at det afgørende i det foreliggende tilfælde var, at indehaveren af varemærket i importlandet ikke havde givet samtykke til, at den virksomhed, der var indehaver af varemærket i eksportlandet, forhandlede produkterne i dette land.
It stressed that'in that case the determinant factor was absence of consent of the proprietor of the trade mark in the importing State to the putting into circulation in the exporting State of products marketed by the proprietor of the right in the latter State.
Domstolen konkluderede på den baggrund, at en fri adgang til at handle med produkterne ville undergrave varemærkets afgørende funktion, idet forbrugerne ikke længere med sikkerhed ville kunne fastslå mærkevarens oprindelse, ligesom indehaveren af varemærket kunne risikere at blive lastet for en dårlig varekvalitet, som den pågældende er uden ansvar for.
It concluded that free movement of the goods would undermine the essential function of the trade mark: consumers would no longer be able to identify for certain the origin of the marked goods and the proprietor of the trade mark could be held responsible for the poor quality of goods for which he was in no way accountable.
Overdragelsesaftalen giver ikke i sig selv — dvs. når der ikke er nogen økonomisk forbindelse mellem parterne — overdrageren mulighed for at kontrollere kvaliteten af de produkter, erhververen sælger under det pågældende mærke.
The problem posed by the Oberlandesgericht's question was whether the same principles apply where the trade mark has been assigned, for one or several Member States only, to an undertaking which has no economic link with the assignor and the assignor opposes the marketing, in the State in which he has retained the trade mark, of products to which the trade mark has been affixed by the assignee.
Disse betragtninger gør sig gældende, hvad enten det varemærke, som oprindelig tilhørte én og samme virksomhed, er blevet opdelt ved et offentligt indgreb eller ved en overdragelse i henhold til aftale.
Those considerations apply whether the splitting of the trade mark originally held by the same owner is due to an act of public authority or a contractual assignment
Det samtykke, som ligger i enhver overdragelse, er ikke det, der kræves, for at konsumptionsprincippet finder anvendelse.
A contract of assignment by itself, that is in the absence of any economic link, does not give the assignor any means of controlling the quality of products which are marketed by the assignee and to which the latter has affixed the trade mark.
Dette forudsætter, at rettighedsindehaveren i importlandet — direkte eller indirekte — kan bestemme, hvilke produkter der kan forsynes med mærket i eksportlandet, og føre kontrol med disse produkters kvalitet Han mister imidlertid muligheden herfor, hvis rådigheden over mærket i forbindelse med en overdragelse afstås til en tredjemand, som ikke har nogen økonomisk forbindelse med overdrageren.
IHT further argued that the French subsidiary, Ideal-Standard SA, has adjusted itself in France to a situation where products (such as heating equipment and sanitary fittings) from different sources may be marketed under the same trade mark on the same national territory. The conduct of the German subsidiary of the same group which opposes the marketing of the heating equipment in Germany under the trade mark 'Ideal Standard' was therefore abusive.
For det første blev varemærket kun overdraget i Frankrig.
The insulation of markets where, for two Member States of the Community, there are separate trademark owners having no economic links is a result that has already been accepted by the Court in HAG II.
Det er endvidere og navnlig af betydning, at fransk ret, som er gældende for den i sagen omhandlede overdragelse, tillader
However, since that was a case where unitary ownership was divided following sequestration, it has been submitted
Den løsning, som går ud på at betragte markederne som adskilte, når et varemærke i to EF-medlemsstater tilkommer forskellige berettigede, som der ikke er nogen økonomisk forbindelse imellem, er allerede kendt lovlig af Domstolen i Hag II-dommen. Eftersom den pågældende sag drejede sig om et tilfælde, hvor der ikke længere kun var én indehaver af
First of all, the assignment was made only for France. Moreover, and most importantly, French law, which governs the assignment in question here, permits assignments of trade marks confined to certain products, with the result that similar products from different sources may be in circulation on French territory under the same
overdragelser af varemærker begrænset til visse produkter, hvilket fører til, at der i Frankrig kan blive tale om, at ens produkter med forskellig oprindelse sælges under samme mærke, hvorimod tysk ret forbyder overdragelser af varemærker begrænset til visse produkter med henblik på at undgå, at der opstår en sådan situation.
trade mark, whereas German law, by prohibiting assignments of trade marks confined to certain products, seeks to prevent such co-existence.
En sådan ugyldighedsregel kan ikke indføres ad domsveirn.
That sanction could not be introduced through case-law.
Antages det, at de nationale lovgivninger er foranstaltninger med tilsvarende virkning, der falder ind under artikel 30 og ikke er berettigede i henhold til artikel 36, for så vidt de i deres nuværende udformning i betragtning af de nationale rettigheders uafhængighed ikke gør det til en gyldighedsbetingelse for overdragelser i de områder, de gælder for, at varemærket samtidig overdrages i de øvrige EF-medlemsstater, er dette ensbetydende med at pålægge medlemsstaterne en positiv forpligtelse, nemlig en forpligtelse til i deres lovgivninger at indføre en regel om, at overdragelser af nationale varemærker, som alene gælder en del af Fællesskabet, er ugyldige.
To hold that the national laws are measures having equivalent effect which fall under Article 30 and are not justified by Article 36, in that, given the independence of national rights, they do not, at present make the validity of assignments for the territories to which they apply conditional on the concomitant assignment of the trade mark for the other States of the Community, would have the effect of imposing on the States a positive obligation, namely to embody in their laws a rule rendering void assignments of national trade marks made for part only of the Community.
Det tilkommer fællesskabslovgiver at pålægge medlemsstaterne en sådan forpligtelse ved at udstede et direktiv i henhold til EØF-traktatens artikel 100 A da det med henblik på det indre markeds oprettelse og funktion er nødvendigt at fjerne de handelshindringer, som følger af de nationale varemærkers territoriale karakter, eller selv indføre reglen direkte i en forordning udstedt i henhold til samme bestemmelse.
Starting from the position that assignment to an assignee having no links with the assignor would lead to the existence of separate sources within a single territory and that, in order to safeguard the function of the trade mark, it would then be necessary to allow prohibition of export of the assignee's products to the assignor's territory and vice versa, unified laws, to avoid creating such obstacles to the free movement of goods, render void assignments made for only part of the territory covered by the rights they create.
Eftersom en overdragelse til en erhverver, der ikke har nogen forbindelse med overdrageren, fører til, at der bliver tale om produkter med forskellig oprindelse inden for samme område, og at det derfor med henblik på at beskytte varemærkets funktion måtte accepteres, at der kan nedlægges forbud mod eksport af erhververens produkter til overdragerens land og omvendt, er det i de regler, der gælder fælles for flere lande, bestemt, at overdragelser, der kun foretages i en del af det samlede område, rettighederne i henhold til de pågældende regler omfatter, er ugyldige.
It is for the Community legislature to impose such an obligation on the Member States by a directive adopted under Article 100a of the EEC Treaty, elimination of the obstacles arising from the territoriality of national trade marks being necessary for the establishment and functioning of the internal market, or itself to enact that rule directly by a regulation adopted under the same provision.
Ved forordningen om EF-varemærker er der også oprettet en rettighed af enhedskarakter.
The regulation on the Community trade mark referred to above also creates a right with a unitary character.
Med visse undtagelser har EF-varemærket samme retsvirkninger overalt inden for Fællesskabet.
Subject to certain exceptions the Community trade mark is to have equal effect throughout the Community.
Endvidere bemærkes, at såfremt indbyrdes uafhængige virksomheder foretager overdragelser af varemærker som følge af en kartelaftale om at dele markederne, finder forbuddet mod konkurrencebegrænsende aftaler i artikel 85 anvendelse, således at de i henhold til kartelaftalen foretagne overdragelser er ugyldige. Denne regel og den hermed forbundne ugyldighedsvirkning kan imidlertid ikke anvendes mekanisk på enhver overdragelse.
However, the Community law relating to trade marks does not replace the laws of the Member States on trade marks. The Community trade mark is merely superimposed on the national rights.
For at en overdragelse af et varemærke kan kvalificeres som led i en aftale, der er forbudt i henhold til artikel 85, kræves der en undersøgelse af omstændighederne, de underliggende forpligtelser i forbindelse med overdragelsen, parternes hensigt og modydelsen.
It was therefore apparent to the Court that the regulation on the Community trade mark does not render void assignments of national marks which are confined to certain States of the Community.
Fællesskabets varemærkeregler træder imidlertid ikke i stedet for medlemsstaternes lovgivning om varemærker. EF-varemærket er blot en overbygning på de nationale rettigheder.
The Court added that, where undertakings independent of each other make trademark assignments following a market-sharing agreement, the prohibition of anti-competitive agreements under Article 85 applies and assignments which give effect to that agreement are consequently void.