natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Retten til toldfritagelse kan dog ikke nægtes, såfremt den kompetente statslige myndighed i eksportlandet efterfølgende har udstedt et nyt certifikat, der opfylder de i fællesskabsretten opstillede betingelser."
However entitlement to the tariff exemption cannot be refused when the competent government authority of the exporting country has issued retrospectively a fresh certificate which satisfies the conditions laid down in Community law."II II
Generaladvokat C. Gulmann fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Femte Afdeling) den 13. oktober 1993.
Mr Advocate General Gulmann delivered his Opinion at the sitting on 13 October 1993.
"Retten til toldfritagelse i medfør af præferenceordningen mellem EF og udviklingslandene fortabes, når der i det ved eksporten udstedte oprindelsescertifikat, formular A, som bestemmelsesland er angivet et andet land end en medlemsstat i EF.
"Entitlement to exemption from duties in connection with the system of preferences granted by the European Community to developing countries is lost where, in the certificate of origin Form A, a country of destination other than a Member State of the European Community is indicated.
Dog kan importlandets myndigheder ikke nægte toldfritagelse, når der efter importen fremlægges et korrekt udfyldt oprindelsescertifikat, formular A, selv om et tidligere fremlagt certifikat på grund af særlige omstændigheder angav et andet bestemmelsesland end en medlemsstat i EF."
The authorities of the importing State may not, however, refuse exemption from duties when, after importation, a properly completed certificate of origin Form A is presented, even if, because of special circumstances, a certificate produced earlier indicated a country of destination other than a Member State of the European Community."
(Præjudiciel) "Ligebehandling af mænd og kvinder ­ social sikring ­ direktiv 79/7/EØF virkninger af en for sen gennemførelse for rettigheder, der er erhvervet i henhold til direktivet" (Sjette Afdeling)
The AAW (Netherlands General Law on Incapacity for Work), which came into force on 1 October 1976, originally conferred on men and on unmarried women, at the end of one year's incapacity for work, entitlement to benefits for incapacity for work the amount of which did not depend on either the other income or the loss of income of the beneficiary.
Ifølge AAW (nederlandsk lov om almindelig forsikring mod uarbejdsdygtig­hed), der trådte i kraft den 1. oktober 1976, havde mænd og ugifte kvinder efter en uarbejdsdygtighedsperiode på et år ret til en ydelse i anledning af uarbejdsdygtighed, som hverken afhang af den ydelsesbettigedes eventu­elle andre indtægter eller af, at vedkommende havde haft et indtægtstab.
At the same time that Law made entitlement to benefits subject for all those insured, except certain categories, to the condition that during the year preceding the commencement of his incapacity for work the beneficiary received from his employment or in connection therewith a certain income which was initially set at no less than HFL 3 423.81.
Ved lov af 20. december 1979 blev retten til ydelser i henhold til AAW udvidet til at omfatte gifte kvinder.
The income requirement applied to all persons whose incapacity for work had commenced after 1 January 1979.
Ifølge overgangsbestemmelserne i ovennævnte lov af 20. december 1979 havde mænd og ugifte kvinder, som var blevet uarbejdsdygtige før den 1. januar 1979, fortsat ret til ydelser uden at skulle opfylde indkomstkravet.
By virtue of the transitional provisions contained in the abovementioned Law of 20 December 1979 men and unmarried women whose incapacity for work had commenced before 1 January 1979 continued to be entitled to benefits without having to satisfy the income requirement.
Gifte kvinder, som var blevet uarbejdsdygtige før den 1. oktober 1975, havde ikke ret til ydelser, selv om de opfyldte indkomstkravet.
Married women whose incapacity had commenced before 1 October 1975 were not entitled to benefits even if they satisfied the income requirement.
For så vidt angår gif­te kvinder som var blevet uarbejdsdygtige mellem den 1. oktober 1975 og den 1. januar 1979, havde de kun ret til ydelser, såfremt de opfyldte indkomst­kravet.
As for those whose incapacity had began between 1 October 1975 and 1 January 1979, they were entitled to benefits only if they satisfied the income requirement.
Ved en række domme af 5. januar 1988 fastslog Centrale Raad van Beroep, at de nævnte overgangsbestemmelser indebar en forskelsbehandling på grundlag af køn, og at gifte kvinder, som var blevet uarbejdsdygtige før den 1. januar 1979, med virkning fra 1. januar 1980, da loven af 20. december 1979 trådte i kraft, havde ret til en ydelse efter AAW på samme betingelser som mænd, dvs. uden indkomstkrav, selv om de var blevet uarbejdsdygtige før den 1. oktober 1975.
By several judgments of 5 January 1988 the Centrale Raad van Beroep (Higher Social Security Court) held that those transitional provisions constituted discrimination on the ground of sex and that married women whose incapacity for work arose before 1 January 1979 were entitled with effect from 1 January 1980, the date on which the Law of 20 December 1979 came into force, to AAW benefits on the same conditions as men, that is to say, without having to satisfy the income requirement, even if their incapacity had commenced before 1 October 1975.
Overgangsbestemmelserne, der således var kendt diskriminerende over for gifte kvinder, blev ophævet ved lov af 3. maj 1989.
On 8 May 1989 Mrs De Weerd, whose incapacity for work commenced on 1 January 1976, submitted an application for AAW benefits which was rejected her application on the basis of the Law of 3 May 1989.
Loven bestemte imidler­tid, at personer, der var blevet uarbejdsdygtige før den 1. januar 1979, og som indgav en ansøgning om AAW­ydelser efter den 3. maj 1989, skulle opfyl­de indkomstkravet, og at AAW­ydelser frakendes personer, som var blevet
The other plaintiffs in the main action had the benefits for incapacity for work which they had been receiving withdrawn by the relevant trade associations with effect from 1 July 1991 on the basis of that Law on the ground that they did not satisfy the income requirement.
Første præjudicielle spørgsmål
First question
Med det første spørgsmål ønskede den nationale ret i det væsentlige af gjort, om fællesskabsretten er til hinder for en national lovgivning, hvor efter gifte kvinder mister rettigheder, som de havde i medfør af den direkte virkning af artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7, fordi retten til ydelser i anledning af uarbejdsdygtighed undergives en betingelse, som mænd ikke tidligere skulle opfylde.
By the first question the national court asked in essence whether Community law prevents the application of national legislation which, by making entitlement to benefits for incapacity for work subject to a condition not previously imposed on men, deprives married women of rights which they derive from the direct effect of Article 4(1) of Directive 79/7.
Domstolen bemærkede, at gifte kvinder, som var blevet uarbejdsdygtige før den 1. januar 1979, fra den 23. december 1989, da direktiv 79/7 skulle have været gennemført, i henhold til den direkte virkning af direktivets artikel 4, stk. 1, havde krav på AAW-ydelser på samme betingelser som mænd i samme situation, dvs. uden at opfylde indkomstkravet.
Married women whose incapacity for work arose before 1 January 1979 were entitled as from 23 December 1984, by virtue of the direct effect of Article 4(1) of Directive 79/7, to AAW benefits in the same conditions as men in the same situation, that is to say, without having to satisfy the income requirement.
Domstolen bemærkede videre, at for sent udstedte nationale gennemførelsesbestemmelser fuldt ud skal tage hensyn til de rettigheder, som artikel 4, stk. 1, tillægger medlemsstaternes retsundergivne, med virkning fra udløbet af den frist, medlemsstaterne havde til at gennemføre direktivet.
The Court noted that belatedly adopted implementing measures must fully respect the rights which Article 4(1) has conferred on individuals in a Member State as from the expiry of the period allowed to the Member States for complying therewith.
Domstolen fastslog herefter, at en medlemsstat ikke i sin nationale lovgivning til gennemførelse af artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7, som vedtages efter udløbet af direktivets gennemførelsesfrist, kan fastsætte en betingelse, hvorved gifte kvinder mister rettigheder, som ved udløbet af fristen kunne støttes på den direkte virkning af fællesskabsbestemmelsen.
It followed that a Member State may not impose, in national legislation intended to implement Article 4(1) of Directive 79/7 and adopted after the expiry of the time-limit set by the directive, a condition which deprives married women of the rights which they derive, as from the expiry of that period, from the direct effect of that provision of Community law.
Andet præjudicielle spørgsmål
Second question
Med det andet præjudicielle spørgsmål ønskede den nationale ret i det væsentlige afgjort, om fællesskabsretten er til hinder for en national lov givning, hvis virkning er, at kvinder for fremtiden mister rettigheder, som de havde i medfør af den direkte virkning af artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7, fordi opretholdelsen af ydelser i anledning af uarbejdsdygtighed nu undergives en betingelse, som både mænd og kvinder skal opfylde.
By the second question the national court sought in essence to know whether Community law precludes the introduction of national legislation which, by making continuance of entitlement to benefits for incapacity for work subject to a condition applicable henceforth to men and women alike has the effect of withdrawing from women in future rights which they derive from the direct effect of Article 4(1) of Directive 79/7.
Domstolen bemærkede, at direktiv 79/7 ikke griber ind i den kompetence, som i henhold til traktatens artikel 117 og 118 tilkommer medlemsstaterne med henblik på fastlæggelsen af deres socialpolitik inden for rammerne af et snævert samarbejde tilrettelagt af Kommissionen, og, som følge heraf, i arten og omfanget af socialsikringsforanstaltningerne, bl.a. for så vidt angår den sociale tryghed, samt de konkrete betingelser for deres gennemførelse. relse.
Directive 79/7 leaves intact the powers reserved by Articles 117 and 118 of the Treaty to the Member States to define their social policy within the framework of close cooperation organized by the Commission, and consequently the nature and extent of measures of social protection, including those relating to social security, and the way in which they are implemented.
Tredje præjudicielle spørgsmål
Third question
Med det tredje spørgsmål ønskede den nationale ret afgjort, om artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 er til hinder for en national lovgivning, hvorefter tilkendelse af ydelser i anledning af uarbejdsdygtighed gøres betinget af, at ansøgeren har haft en vis indkomst i det år, der ligger forud for uarbejdsdygtighedens indtræden, når betingelsen, om end der ikke herved sondres mellem mænd og kvinder, rammer langt flere kvinder end mænd, og selv om vedtagelsen af denne nationale lovgivning er begrundet i budgetmæssige hensyn.
By the third question the national court asked whether Article 4(1) of Directive 79/7 precludes the application of national legislation which makes the grant of benefits for incapacity for work dependent on the requirement of having received some income during the year preceding the commencement of the incapacity, a condition which, although it does not distinguish on grounds of sex, affects far more women than men, even if the adoption of that national legislation is justified on budgetary grounds.
Domstolen bemærkede, at artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 er til hinder for en national bestemmelse, som - selv om den er kønsneutral - indebærer, at langt flere kvinder end mænd behandles ugunstigt, medmindre bestemmelsen er begrundet i objektive faktorer, der intet har at gøre med forskelsbehandling på grundlag af køn.
The Court recalled that it had consistently held that Article 4(1) of Directive 79/7 precludes the application of a national measure which, although formulated in neutral terms, works to the disadvantage of far more women than men, unless that measure is based on objectively justified factors unrelated to any discrimination on grounds of sex.
Domstolen fastslog, at selv om budgetmæssige hensyn kan være afgørende for en medlemsstats socialpolitiske valg og påvirke arten og omfanget af de socialforsikringsforanstaltninger, staten ønsker at træffe, udgør de imidlertid ikke i sig selv et mål for socialpolitikken og kan derfor ikke begrunde en forskelsbehandling på grundlag af køn.
Nevertheless, although budgetary considerations may influence a Member State's choice of social policy and affect the nature or scope of the social protection measures it wishes to adopt, they cannot themselves constitute the aim pursued by that policy and cannot, therefore, justify discrimination against one of the sexes.
Fællesskabsretten er til hinder for en national lovgivning, hvorefter gifte kvinder mister rettigheder, som de havde i medfør af den direkte virkning af artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring, fordi retten til ydelser i anledning af uarbejdsdygtighed undergives en bestemmelse, som mænd ikke tidligere skulle opfylde.
Community law precludes the application of national legislation which, by making entitlement to benefits for incapacity for work dependent on a condition not previously applied to men, deprives married women of the rights conferred on them by virtue of the direct effect of Article 4(1) of Directive 79/7/EEC of the Council of 19 December 1978 on the progressive implementation of the principle of equal treatment between men and women in matters of social security;
Fællesskabsretten er ikke til hinder for indførelsen af en national lovbestemmelse, hvis virkning er, at kvinder for fremtiden mister rettigheder, som de havde i medfør af den direkte virkning af artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7/EØF, fordi opretholdelsen af ydelser i anledning af uarbejdsdygtighed nu undergives en betingelse, som både mænd og kvinder skal opfylde.
Community law does not preclude the introduction of national legislation which, by making continuance of entitlement to benefits for incapacity for work subject to a condition applicable henceforth to men and women alike, has the effect of withdrawing from women in future rights which they derive from the direct effect of Article 4(1) of Directive 79/7/EEC;
Artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7/EØF er til hinder for en national lovgivning, hvorefter tilkendelse af ydelser i anledning af uarbejdsdygtighed gøres betinget af, at ansøgeren har haft en vis indkomst i det år, der ligger forud for uarbejdsdygtighedens indtræden, når betingelsen, om end der ikke herved sondres mellem mænd og kvinder, rammer langt flere kvinder end mænd, og selv om vedtagelsen af denne
Article 4(1) of Directive 79/7/EEC precludes the application of national legislation which makes the grant of benefits for incapacity for work subject to the condition of having received some income during the year preceding the commencement of the incapacity, a condition which, although it does not distinguish on grounds of sex, affects far more women than men, even if the adoption of that national legislation is justified on budgetary grounds;
Såfremt en national lovgivning er uforenelig med artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7/EØF kan alene personer, der ifølge direktivets artikel 2 er omfattet af dets personelle anvendelsesområde, og personer, der rammes af virkningerne af en national bestemmelse, der diskriminerer over for en anden person, som er omfattet af direktivets anvendelsesområde, påberåbe sig den førstnævnte direktivbestemmelse for de nationale domstole og på dette grundlag udelukke anvendelsen af den nationale lovgivning."
Only persons falling within the scope ratione personae of Directive 79/7/EEC as defined in Article 2 and those affected by discrimination in a national provision through another person who himself falls within the scope of the directive may, if that national legislation is incompatible with Article 4(1) of the directive, rely on that article before the national courts in order to prevent the application of the national legislation."
Generaladvokat M. Darmon fremsatte forslag til afgørelse den 8. december 1993.
Mr Advocate General Darmon delivered his Opinion at the sitting on 8 December 1993.
Generaladvokaten foreslog Domstolen at besvare de forelagte spørgsmål således:
He proposed that the Court should reply as follows:
Artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring, er til hinder for, at en national bestemmelse, hvorefter den ret til ydelser, som gifte kvinder med virkning fra den 23. december 1984 har erhvervet ifølge den direkte virkning af ovennævnte direktivbestemmelse, gøres betinget af et ind komstkrav, som ikke kræves opfyldt af mænd i samme situation.
"(1) Article 4(1) of Directive 79/7/EEC of the Council of 19 December 1978 on the progressive implementation of the principle of equal treatment for men and women in matters of social security precludes national rules which make payment to married women of a social benefit subject, for the past, to an income requirement which is not imposed on men in the same situation, when they could obtain that benefit previously with effect from 23 December 1984 without having to meet that requirement by virtue of the direct effect of the abovementioned provision of the directive;
Direktivets artikel 4, stk. 1, er ikke til hinder for en fremtidig inddragelse af den sociale ydelse, såfremt denne foranstaltning uden forskel finder anvendelse på både mænd og kvinder.
That provision does not preclude the withdrawal, for the future, of a social benefit, provided that the withdrawal applies to men and women alike;
Direktivets artikel 4, stk. 1, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning om uarbejdsdygtig hed, hvorefter tilkendelse af sociale ydelser, uden hensyn til køn, betinges af, at ansøgeren i året forud for uarbejdsdygtighedens ind træden mindst har oppebåret en bestemt indkomst, selv om lovgivningen indebærer, at langt flere mænd end kvinder har ret til ydelser, så fremt lovgivningen er begrundet i budgetmæssige hensyn og er i over ensstemmelse med arten af den omhandlede ordning.
The provision must be interpreted as not precluding the application of national legislation on incapacity for work which, without distinguishing on grounds of sex, makes entitlement to a social benefit dependent on the requirement of having received a minimum income during the year prior to the commencement of the incapacity, even if the effect of the legislation is that more men than women are entitled to the benefit, provided that it is justified on budgetary grounds and is in accordance with the nature of the relevant scheme;
Direktivets artikel 2 skal fortolkes således, at alene personer, der er omfattet af direktivets personelle anvendelsesområde, kan påberåbe sig det forhold, at nationale bestemmelser eventuelt er uforenelige med direktivets artikel 4, stk. 1."
Article 2 of the abovementioned directive is to be interpreted as meaning that only persons covered by it may rely on the incompatibility of national rules with Article 4(1) of the directive."
Den 31. oktober 1980 indgik de banker, sparekasser og andre kreditinstitut­ter (o.a.: herefter samlet betegnet som "banker" eller "pengeinstitutter"), der deltog i eurocheck­systemet, en såkaldt "Package Deal"­aftale vedrø­rende provisionsberegning, validering og clearing af uniforme eurochecks udskrevet i lokal valuta samt åbning af non­banking­sektoren.
On 31 October 1980 the banks, savings banks and other credit institutions participating in the Eurocheque system concluded the agreement known as 'the Package Deal Agreement on commissions, value dates and central clearing of uniform Eurocheques made out in local currency and the opening-up of the non-banking sector' .
Package Deal­aftalen, som indgår i rækken af aftaler om eurocheck­systemet, fastslår bl.a., at der for uniforme eurochecks udskrevet i udlandet i loka­le valuta opkræves et gebyr på 1,25% af checkbeløbet uden nogen mindste­grænse.
The Package Deal Agreement, which forms part of the Eurocheque agreements, lays down, in substance, the following principles: a commission of 1.25% of the amount of the cheque, with no minimum, is applied to all uniform Eurocheques made out abroad in local currency.
Dette gebyr opkræves ikke længere af banken ved indløsning eller af den handlende ved modtagelse af checken, men af clearingcentret i forbin­delse med remittering af checken.
That commission is no longer charged by the cashier at the time of encashment or by the trader when accepting the cheque, but is paid when the cheque is reimbursed by the clearing house.
I de gældende instrukser inden for eurocheck­systemet fastslås det, at "selv om der anvendes nationale regler om bankgebyrer for indløsning af checks, må disse ikke berøre udenlandske uniforme eurochecks", og at "ban­kerne i de pågældende lande forpligter sig til ikke at opkræve et særligt gebyr hos modtagere af uniforme eurochecks".
The instructions in force in the Eurocheque system specify that 'although a national rate of bank charges is applied in respect of the payment of cheques, it must not adversely affect foreign uniform Eurocheques' and that 'the banks of the countries concerned undertake not to charge any special commission to acceptors of uniform Eurocheques' .
Den 10. december 1984 vedtog Kommissionen en beslutning, hvori bestemmel­serne i artikel 85, stk. 1, erklæres uanvendelige på Package Deal­aftalen i perioden fra den 7. juli 1982 til den 30. april 1986.
On 10 December 1984 the Commission adopted a decision declaring the provisions of Article 85(1) inapplicable to the Package Deal Agreement for the period from 7 July 1982 to 30 April 1986.
Den 5. maj 1986 anmodede Eurocheque International Kommissionen om at for­længe fritagelsen for Package Deal­aftalen.
On 5 May 1986 Eurocheque International requested the Commission to renew the exemption of the Package Deal Agreement.
Den 16. december 1987 indgav Eurocheque International anmeldelse til Kom­missionen om den nye Package Deal­aftale, som var indgået den 5. juni 1987 for en ubestemt periode med ikrafttrædelse den 1. januar 1988.
On 16 December 1987 Eurocheque International notified to the Commission the new Package Deal Agreement which was concluded on 5 June 1987, for an indefinite period, and was to enter into force on 1 January 1988.
På Eurocheque Assembly's møde i Helsinki den 19. og 20. maj 1983 blev der mellem de franske pengeinstitutter og Eurocheque Assembly indgået en "af­tale om modtagelse af eurochecks trukket på udenlandske pengeinstitutter i den franske non­banking­sektor".
At the meeting of the Eurocheque Assembly held in Helsinki on 19 and 20 May 1983 there was concluded between the French banks and financial institutions, on the one hand, and the Eurocheque Assembly, on the other hand, an 'agreement on the acceptance by traders in France of Eurocheques drawn on foreign financial institutions' .
Den 14. oktober 1983 underrettede Groupement Carte bleue Kommissionen om, at de franske banker, med henblik på at give udlændinge bedre mulighed for at betale med eurochecks i Frankrig, for nylig var blevet enige om at til­
On 14 October 1983 the Groupement Carte Bleue informed the Commission that, in order to enable foreign holders of Eurocheques to use this system of payment to better advantage in France, the French banks had recently agreed