natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Anvendelsen af præklusionsfrister i en national lovgivning for anlæggelse af søgsmål med henblik på lilbagebetaling af uretmæssigt opkrævede afgifter er ikke det samme som en tidsmæssig begrænsning af retsvirkningerne af en dom fra Domstolen, som alene sidstnævnte kan fastsætte.
Application of time-limits laid down by national law for bringing an action for repayment of charges paid but not due is not equivalent to a limitation of the temporal effects of a judgment of the Court of Justice which only that Court is competent to make.
Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at de nationale retsordener underlægger anlæg af søgsmål mod skattemyndighederne med henblik på lilbagebetaling af uretmæssigt erlagte afgifter en søgsmålsfrist på tre år, selv om denne frir.t ikke er den samme, som gælder for anlæggelse af erstatningssager mellem private, såfremt fr­ ter anvendes uden forskel på søgsmål, som støttes på anbringender i henhold til national ret, og søgsmål, som udspringer af anvendelsen af fællesskabsbestemmelser.
It is not contrary to Community law for national legal systems to impose a time-limit of three years for bringing actions against the tax authorities for repayment of charges levied but not due, even if that time-limit is different from that laid down for actions between private individuals for recovery of sums unduly paid, provided that it applies without distinction to actions for repayment based on national law and to actions based on the application of Community law.
Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at direktiv uforenelig afgift anvendes nationale på tilbagebetaling af en uretmæssigt erlagt ¿ bestemmelser indebærer, at nævnte tilbaçe hensyn til krav om tilbagebetaling sf zi\ med et .ammelser, hvorefter anlæg af søgsmål med henblik cal ske inden tre år fra dens betaling, selv om disss c hverken kan foretapes helt eller delvis.«
It is not contrary to Community law to apply to a claim for repayment of a charge incompatible with a directive national rules whereby the action for recovery of the charges unduly paid is time-barred at the expiration of three years from the date of payment, even where those the effect of those rules is to prevent, in whole or in part, that repayment.'
Sag C-260/96 Ministero delle Finanze / Spac SpA Grundlæggende fællesskabsretlige principper
Case C-260/96 Ministero delle Finanze ν Spac SpA Principles of Community law
Præjudiciel »Tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld — nationale processuelle frister« (Domstolens plenum) påstand om tilbagebetaling af beløb erlagt i urigtig formening om skyld mellem private, for hvilke der gælder en gunstigere frist.
Preliminary ruling (Recovery of sums paid but not due Procedural time-limits under national law) (Full Court) allowed is more favourable.
Ved kendelse af 18. april 1996 har Corte d'appello di Venezia forelagt et præjudicielt spørgsmål vedrørende fortolkningen af de fællesskabsretlige bestemmelser om tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld.
By order of 18 April 1996, the Corte d'Appello di Venezia (Court of Appeal, Venice) referred to the Court of Justice for a preliminary ruling a question on the interpretation of Community law concerning recovery of sums unduly paid.
Dette spørgsmål besvarede Domstolen på samme måde som i dom af 15. september 1998 i sag C231/% (andet spørgsmål).
That question was dealt with in a similar manner by the Court in its judgment of 15 September 1998 in Case C-231/96 (second question).
Spørgsmålet er blevet rejst under en sag mellem på den ene side det italienske finansministerium og på den anden Spac SpA (herefter »Spac«). Sagen vedrører gebyret for registrering af selskaber i selskabsregistret (»tassa di concessione governativa«, herefter »gebyret«).
That question was raised in proceedings between the Italian Ministry of Finance and Spac SpA (hereinafter 'Spac') concerning the tassa di concessione governativa (administrative charge) for entering companies on the register of companies (hereinafter 'the registration charge').
Med anden del af spørgsmålet ønsker den forelæggende ret reelt oplyst, om fællesskabsretten er til hinder for, at en medlemsstat afskærer tilbagebetalingskrav vedrørende afgifter, der er opkrævet i strid med et direktiv, under henvisning til en national, præklusiv frist, der regnes fra det tidspunkt, hvor de pågældende afgifter blev betalt, selv om direktivet på det pågældende tidspunkt endnu ikke var blevet korrekt gennemført i national ret.
By the second part of its question, the national court seeks to ascertain whether Community law prohibits a Member State from resisting actions for repayment of charges in breach of a directive by relying on a time-limit under national law which is reckoned from the date of payment of the charges in question even though, at that date, the directive concerned had not yet been properly transposed into national law.
•1) Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at en medlemsstat afskærer tilbagebetalingskmv vedrørende afgifter, der er opkrævet i strid med fællesskabsretten, under henvisning til en national, præklusiv frist på tre år, som er en undtagelse frit den almindelige ordning, der gælder med kmsyn til søgsmål med påstand om tilbagebetaling af beløb erlagt i urigtig formening om skyld mellem private, for hvilke der gælder en gunstigere frist, forudsat at den pågældende præklusive frist finder anvendelse uden forskel på tilbagebetalingskrav vedrørende sådanne afgifter, der støttes på fællesskabsretten, og krav, der støttes på national ret.
Community law does not prohibit a Member State from resisting actions for repayment of charges levied in breach of Community law by relying on a time-limit under national law of three years, by way of derogation from the ordinary rules governing actions between private individuals for Ute recovery of sums paid but not due, for which the period allowed is more favourable, provided that that time-limit applies in the same way to actions based on Community law for repayment of such charges as to those based on national law.
Under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende er fællesskabsretten ikke til hinder for, at en medlemsstat afskærer tilbagebetalingskrav vedrørende afgifter, der er opkrævet i strid med et direktiv, under henvisning til en national, præklusiv frist, der regnes fra det tidspunkt, hvor de pågældende afgifter blev betalt, selv om direktivet på del pågældende tidspunkt endnu ikke var blevet korrekt gennemført i national ret.*
In circumstances such as those of the main proceedings, Community law does not prevent a Member State from resisting actions for repayment of charges levied in breach of a directive by relying on a time-limit under national law which is reckoned from the date of payment of the charges in question, even if, at that date, the directive concerned had not yet been property transposed into national law.'
Han foreslog Domstolen følgende besvarelse
He proposed that the Court reply as follows:
• 1) Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at de nationale retsordener underlægger anlæg af søgsmål mod skattemyndighederne med henblik på betaling af uretmæssigt erlagte afgifter en søgsmålsfrist på tre år, selv om denne frist ikke er den samme, som gælder for søgsmål for anlæggelse af erstatningssager mellem private, såfremt fristen anvendes uden forskel på erstatningssøgsmål, som støttes på anbringender i henhold til national ret, og søgsmål, som udspringer af anvendelsen af fællesskabsbestemmelser.
It is not contrary to Community law for national legal systems to impose a time-limit of three years for bringing actions against the tax authorities for repayment of charges levied but not due, even if that time-limit is different from that laid down for actions between private individuals for recovery of sums unduly paid, provided that it applies without distinction to actions for repayment based on national law and to actions based on the application of Community law.
Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at der med hensyn til krav om tilbagebetaling af en med et direktiv uforenelig afgift anvendes nationale lovbestemmelser, hvorefter anlæg af søgsmål med henblik på tilbagebetaling af en uretmæssigt erlagt afgift skal ske inden tre år fra dens betaling, selv om disse bestemmelser indebærer, at nævnte tilbagebetaling hverken kan foretages helt eller delvis.«
It is not contrary to Community law to apply to a claim for repayment of a charge incompatible with a directive national rules whereby the action for recovery of the charges unduly paid is time-barred at the expiration of three years from the date of payment, even where those the effect of those rules is to prevent, in whole or in part, that repayment.'
Grundlæggende fællesskabsretlige princippet"
Principles of Community law
Præjudiciel »Tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig fot; renter« (Domstolens plenum)
By three orders in similar terms of 27 June and 19 July 1996, the Tribunale di Genova (District Court, Genoa) referred to the Court of Justice for a preliminary ruling two questions on the interpretation of Community law concerning recovery of sums unduly paid.
Spørgsmålene er blevet rejst under sager mellem på den ene side de itaJiieiiske skatte- og afgiftsmyndigheder og på ae, andet* Ansaiüo Energía SpA (herefter »Arnaldo Energia»), Marine Insurance Consultants Sn (herener »Marine insurance Consultants«) og GiviB Sri
Energia'), Marine Insurance Consultants Sri (hereinafter 'Marine Insurance Consultants') and GMB Sri and 11 other public or private limited companies (hereinafter 'GMB and Others') concerning the tassa di concessione governativa (administrative charge) for entering companies on the register of companies (hereinafter 'the registration charge').
Ved tre enslydende kendelser af 27. juni 1996 og 19. juli 1996 har Tribunale di Genova forelagt ϊο præj udiciellcspørgsmå! vedrørende fortolkningen af de fællesskabsretlige bestemmelser om tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld.
Those questions were raised in proceedings between the Italian Finance Administration and Ansaldo Energia SpA (hereinafter 'Ansaldo
urigtig formening om skyld, og som oven i købet er fastsat af den nationale myndighed, der har forårsaget den pågældende tilsidesættelse.
the payment of interest, by applying their domestic rules regarding the rate of interest and the date from which interest must be calculated.
og elleve andre aktie- og anpartsselskaber (herefter »GMB m.fl.«). Sagerne vedrører gebyret for registrering af selskaber i selskabsregistrct (»tassa di concessione governativa«, herefter »gebyret«).
The Tribunale di Genova entertains doubts as to the compatibility of those conditions of repayment with the caselaw of the Court on the refunding of charges levied in breach of Community law.
Tribunale di Genova var i tvivl om, hvorvidt de nævnte nærmere regler om tilbagebetaling er forenelige med Domstolens praksis vedrørende krav om tilbagebetaling af afgifter, der er opkrævet i strid med fællesskabsretten.
It follows that Community law does not preclude a Member State from laying down, with respect to interest, methods of calculation for repayment of charges improperly levied which are less favourable than those applicable to actions between private individuals for the recovery of sums paid but not due, provided that the methods in question apply without distinction to actions based on Community law and to those based on national law.
I mangel af fællesskabsretlige bestemmelser vedrørende tilbagebetaling af afgifter, der er opkrævet med urette i henhold til EF-forordninger, der er erklæret ugyldige, påhviler det de nationale myndigheder at afgøre alle spørgsmål, som vedrørertilbagebetalingen, herunder rentebetaling, idet myndighederne herved skal anvende deres nationale regler om rentesatsen og det tidspunkt, hvorfra renteberegning skal ske.
In this case, it does not appear from the wording of the rule at issue that it applies only to actions of the latter kind.
Retten rejste endvidere det spørgsmål, om del er foreneligt med fællesskabsretten, når det i nationale bestemmelser er fastsat, at der med hensyn til tilbagebetalingsforpligtelser, der påhviler staten, anvendes en rentesats på 3% pr. halvår med virkning fra sagens anlæg, selv om myndigheden anerkendes at have været i god tro.
The national court also queries the compatibility with Community law of national provisions which prescribe, for all obligations of repayment incumbent upon the State, an interest rate of 3% per half-year, as from the commencement of proceedings, if it is recognised that the administration acted in good faith.
Retten bemærkede nærmere, at i henhold til bestemmelserne i codice civile om tilbagesøgning af beløb erlagt i urigtig formening om skyld udgør rentesatsen 10% p.a., idet der beregnes renter fra den dag, hvor kravet fremsættes, såfremt den, der har modtaget betalingen, var i god tro.
It observes that, according to the provisions of the Civil Code governing the recovery of sums paid but not due, the legally prescribed rate is 10% per annum and the interest accrues as from the date on which proceedings were commenced if the person who received the payment acted in good faith.
Med det andet spørgsmål har den forelæggende ret endvidere ønsket oplyst, hvilken betydning det kan have for ovennævnte fortolkning, at de nærmere regler om renteberegning er blevet fastsat af den nationale myndighed, der har forårsaget den overtrædelse af fællesskabsretten, som tilbagebetalingskravene er fremsat på grundlag af.
By its second question, the national court also seeks to ascertain to what extent the foregoing interpretation might be affected by the fact that the methods for calculating interest were settled by the national authority responsible for the infringement of Community law which gave rise to the claims for repayment.
Med det første spørgsmål ønsker den forelæggende ret reelt oplyst, om fællesskabsretlen er til hinder for, at en medlemsstat afskærer tilbagebetalingskrav vedrørende afgifter, der er opkrævet i strid med et direktiv, under henvisning til en national, præklusiv frist, der regnes fra det tidspunkt, hvor de pågældende afgifter blev betalt, selv om direktivet på det pågældende tidspunkt endnu ikke var blevet korrekt gennemført i national ret.
By its first question, the national court seeks essentially to ascertain whether Community law prohibits a Member State from resisting actions for repayment of charges levied in breach of a directive by relying on a time-limit under national law which is reckoned from the date of payment of the charges in question even though, at that date, the directive concerned had not yet been properly transposed into national law.
Den forelæggende ret har herved henvist til artikel 3 i lovdekret nr. 307/94, hvorved finansministeren bemyndiges til ved bekendtgørelse at fastsætte de rentesatser, der skal finde anvendelse på tilgodehavende og skyldige statslige afgifter, under hensyntagen til udviklingen på penge- og kapitalmarkedet.
The national court refers in that regard to Article 3 of Decree-Law No 307/94, which authorises the Minister of Finance to determine, by specific decree, the interest rates to be applied to fiscal debts payable by and to the State, having regard to developments on the monetary and financial market.
Finansministeren har endnu ikke gjort brug af den mulighed, der er hjemmel til i artikel 3 i lovdekret nr. 307/94.
The Minister of Finance has not yet exercised the power granted by Article 3 of Decree-Law No 307/94.
Denne del af det andet spørgsmål fra den forelæggende ret findes herefter at vedrøre et hypotetisk problem, som det er ufornødent at tage stilling til.
In those circumstances, this part of the national court's second question concerns a hypothetical problem and there is no need to answer it.
Med det andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret reelt oplyst, om fællesskabsretten i tilfælde af tilbagebetalingskrav vedrørende afgifter, der er opkrævet i strid med fællesskabsretten, er til hinder for, at der beregnes renter efter mindre gunstige regler end dem, som i almindelighed gælder med hensyn til krav om tilbagebetaling af beløb, der er erlagt i
By its second question, the national court seeks essentially to ascertain whether Community law precludes, in the event of the repayment of taxes levied in breach thereof, payment of interest calculated by methods which are less favourable than those applicable under the ordinary rules governing actions for the recovery of sums paid but not due and which, moreover, were laid down by the national authority responsible for the infringement concerned.
2) Fællesskabsretten er i tilfælde af tilbagebetalingskrav vedrørende afgifter, der er opkrævet i strid med fællesskabsretten, ikke til hinder for, at der beregnes renter efter mindre gunstige regler end dem, som i almindelighed gælder med hensyn til krav mellem private om tilbagebetaling af beløb, der er erlagt i urigtig formening om skyld, forudsat at de pågældende regler finder anvendelse uden forskel på søgsmål vedrørende de nævnte afgifter, der støttes på fællesskabsretten, og dem, der støttes på national ret.«
Community law does not preclude, in the event of the repayment of charges levied in breach thereof, payment of interest calculated by methods less favourable than those applicable under Ûte ordinary rules governing actions for the recovery of sums paid bu t not due between private individuals, provided that those methods apply in the same way to such actions brought under Community law as to those brought under nationa I law.'
Generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 26. marts 1998.
Advocate General D. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 26 March 1998.
»1) Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at der med hensyn til krav om tilbagebetaling af en med direktivet uforenelige afgift anvendes nationale lovbestemmelser, hvorefter anlæg af søgsmål med henblik på tilbagebetaling af en uretmæssigt erlagt afgift skal ske inden tre år fra dens betaling, selv om disse bestemmelser indebærer, at nævnte tilbagebetaling hverken kan foretages helt eller delvis.
It is not contrary to Community law to apply to a claim for repayment of a charge incompatible with a directive national rules whereby the action for recovery of the charges unduly paid is time-barred at the expiration of three years from the date of payment, even where those the effect of those rules is to prevent, in whole or in part, that repayment.
Fællesskabsretten er ikke til hinder tor, a. nationale retsordener med hensyn til søgsmål mod skattemyndighederne med henblik på tilbagebetaling af uretmæssigt erlagte afgifter anvender rentesatser, der er forskellige fra dem, der gælder for tilsvarende søgsmål mellem private, såfremt rentesatserne gælder uden forskel på tilbagesøgningssøgsmål, som støttes på anbringender i henhold til national ret og søgsmål, som udspringer gf arvendelsen af fællesskabsbestemmelser.«
It is not contrarty to Community law for national legal systems to impose, in conneciton with actions brought against the tax authorities for repayment of charges levied but not due, different rates of interest from those laid down for actions for recovery of sums unduly paid between private individuals, provided that those rates apply without distinction to actions based on Community law and to those based on national law.'
Sag C-431/97 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Irland Transport
(Failure to fulfil obligations — Council Directive 94157¡EC — Failure to transpose) (Fifth Chamber)
•Traktatbrud - Rådets direktiv 94/57/EF - manglende gennemførelse· (Femte Afdeling)
The Irish Government does not deny the infringement, but states that draft ministerial regulations are in the process of being adopted,
Den irske regering har ikke bestridt den manglende gennemførelse, men har gjort gældende, at en bekendtgørelse vil blive udstedt i den nærmeste fremtid.
Since the Directive has not been transposed within the time-limit laid down, the Commission's application must be considered to be well founded.
Da gennemførelsen af direktivet ikke har fundet sted inden for den deri fastsatte frist, må det fastslås, at det af Kommissionen påståede traktatbrud er godtgjort.
By application lodged at the Court Registry on 19 December 1997, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by failing to adopt the laws, regulations or administrative provisions necessary to comply with Council Directive 94/57/EC of 22 November 1994, Ireland has failed to fulfil its obligations under that directive and the EC Treaty.
•1) Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16, stk. 1, i Rådets direktiv 94/57/EF af 21 november 1994 om fælles regler og standarder for organisationer, der udfører inspektion og syn afskibe, ogforsøfartsmyndighedemes aktiviteter i forbindelse dermed, idet det ikke inden for den fastsatte frist har udstedt de ved lov administrativt fastsatte bestemmelser, der er nødvendigefor at efterkomme direktivet
(1) declare that, by failing to adopt within the prescribed period the provisions necessary to comply with Council Directive 94/57/EC of 22 November 1994 on common rules and standards for ship inspection and survey organisations and for the relevant activities of maritime administrations, Ireland has failed to fulfil its obligations under the Treaty;
Han forslog Domstolen at træffe følgende afgørelse:
Case C-372/96 Antonio Pontillo v Donatab Sri Agriculture
17. september 1998 pris- og præmieordning
17 September 1998
— gyldigheden af
System of prices and premiums
Ved kendelse af 14. oktober 1996 har Pretura circondariale di Caserta forelagt to præjudicielle spørgsmål vedrørende gyldigheden af Rådets forordning (EØF) nr. 1738/91 af 13. juni 1991 (herefter »den omtvistede forordning«).
By order of 14 October 1996, the Pretura Circondariale de Caserta (Caserta Magistrates' Court) referred to the Court for a preliminary ruling two questions on the validity of Council Regulation (EEC) No 1738/91 of 13 June 1991, hereinafter 'the contested regulation').
Efter overskridelsen af den for 1991høsten fastsatte MG for tobak af sorten Burley I, som blev konstateret ved forordning nr. 2178/92, blev Donatab pålagt at tilbagebetale de beløb, som svarede til nedsættelsen af præmien.
regulations fixing the prices, premiums and MGQs for 1991 were invalid, Mr Pontillo brought proceedings against Donatab before the Pretura Circondariale di Caserta for a declaration that the burden of the reduction at issue should not be passed on to him in his dealings with that company.
Virksomheden anmodede herefter Pontillo om al tilbagebetale den et beløb svarende til den procentsats, som præmien var blevet nedsat med.
By decision of 22 July 1993, the Pretura Circondariale di Caserta thereupon sought a preliminary ruling from the Court of Justice as to the validity of the contested regulation, in so far as it set the MGQ for the 1991 harvest of Burley I tobacco retroactively.
Disse spørgsmål er rejst i en sag mellem tobaksproducent Antonio Pontillo og en virksomhed for tobaksforarbejdning, Donatab Sri, Caserta (herefter »Donatab«), vedrørende et af Donatab over for Pontillo fremsat krav om tilbagebetaling - som følge af Kommissionens konstatering af overskridelsen, for 1991-høsten, af den maksimale garantimængde (herefter »MG«) for tobak i blade af sorten Burley I af en del af den præmie, som er omhandlet i artikel 3 i Rådets forordning (EØF) nr. 727/70 af 21. april 1970 om oprettelse af en fælles markedsordning for råtobak.
In its judgment of 5 October 1994, the Court held that consideration of the question referred had disclosed no factor of such a kind as to affect the validity of the contested regulation.