natgillin/translations-raw huggingface dataset:
12 — AGAC mener nærmere bestemt, at den nationale ret anmoder Domstolen om at afgøre, om den tjenesteydelse, som består i at drive varmeanlæggene i en kommune, kan betragtes som en offentlig tjenesteydelse af lokal karakter som omhandlet i artikel 22 i lov nr. 142/90, således at det kan fastslås, om artikel 6 i direktiv 92/50 finder anven delse eller ej.
12 — More specifically, AGAC considers that the national court is asking the Court of Justice to decide whether the management of a municipality's heating installations can be classed as a public service of a local nature within the meaning of Article 22 of Law No 142/90, so as to enable it to determine whether or not Article 6 of Directive 92/50 is applicable.
AGAC mener endvidere, at den nationale ret i det væsentlige sporger, om en række bestemmelser i den nationale lovgivning (artikel 23 og 25 i lov nr. 142/90) omfatter den situation, at en offentlig tjenesteydelsesaftale tildeles et organ, der selv er en ordregivende myndighed.
According to AGAC, the national court is essentially asking whether or not provisions of national law (Articles 23 and 25 of Law No 142/90) involve the award of a public service contract to a body which is itself a contracting authority.
Jeg skal indledningsvis bemærke, at det tilkommer den nationale ret, som har det bedste og mest fuldstændige kendskab til sagens faktiske omstændigheder, at vurdere, om det er nødvendigt at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål, og at bestemme, hvilke fællesskabsbestemmelser løsningen af den tvist, som er blevet
First of all, it must be borne in mind that it is for the national court, which has a better and fuller knowledge of the facts of the case, to decide whether it is necessary to make a reference to the Court of Justice for a preliminary ruling and to determine which provisions of Community legislation need to be interpreted so as to enable it to
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT COSMAS — SAG C-107/98 indbragt for den, forudsætter en fortolkning af13.
OPINION OF MR COSMAS — CASE C-107/98 give judgment in the action pending before it. 13
Jeg minder endvidere om, at Domstolen — stadig for at give et svar, som er relevant for den nationale ret — også har fortolket bestemmelser, som denne ikke havde anmodet om fortolkning af17, eller har omformuleret de forelagte spørgsmål og heraf uddraget, hvad den var kompetent til at fortolke18.
In addition the Court, on each occasion for the purpose of giving the national court a useful answer, has interpreted provisions whose interpretation was not requested by the national court17or has reformulated the questions referred and thus deduced the provisions which it is for the Court to interpret.18
Domstolen kan dog inden for ramme rne af EF-traktatens artikel 177 (nu arti kel 234 EF) hverken udtale sig om fortolkningen af bestemmelser i nationale love og administrative forskrifter eller om disses forenelighed med fællesskabsretten14.
However, in the context of Article 177 of the EC Treaty (now Article 234 EC) the Court of Justice has no jurisdiction to rule either on the interpretation of national laws or regulations or on their conformity with Community law.14It can only supply the national court with a ruling on the inter pretation of Community law to enable that court to resolve the legal problem before it. 15
Inden der tages stilling til, hvilket spørgsmål det er relevant for den nationale ret at få behandlet, skal jeg endelig under søge et andet spørgsmål, som AGAC har rejst vedrørende formaliteten i forbindelse med det præjudicielle spørgsmål.
However, before establishing the issue whose consideration will be helpful to the national court, it is necessary to examine a further issue raised by AGAC regarding the admissibility of the reference for a preliminary ruling.
AGAC gør gældende, at værdien af aftalen er lavere end den i fællesskabsdirektiverne fastsatte tærskelværdi på 200 000 ECU, og at fællesskabsforskrifterne på dette område derfor ikke kan finde anvendelse19.
AGAC contends that the value of the contract is below the threshold of ECU 200 000 laid down in the Community provisions and that the Community legislation on the matter therefore cannot apply.19
Den nationale ret har i denne sag skønnet, at genstanden for den tvist, som er blevet forelagt den, med hensyn til såvel
The national court took the view that the subjectmatter of the dispute before it, whether from the point of view of a
I den aktuelle sag består det grund læggende problem efter min opfattelse i, at det forelagte spørgsmål er upræcist formuleret.
In my view, the basic problem posed by this case is the vagueness with which the national court's question is formulated.
Denne mangel betyder dog ikke, at det må afvises.
That vagueness does not, however, render the question inadmissible.
Domstolen har fastslået, at såfremt den inden for rammerne af proce duren i EF-traktatens artikel 177 (nu arti kel 234 EF) har fået forelagt upræcist affattede spørgsmål, kan den af det materiale, der er fremlagt af den nationale ret, og af akterne i hovedsagen udlede de fællesskabsretlige elementer, som det under hensyn til sagens genstand er nødvendigt at fortolke16.
The Court has held that, in the context of the procedure provided for in Article 177, where ques tions are formulated imprecisely it may extract from all the information provided by the national court and from the documents concerning the main proceedings the provisions of Community law which require interpretation, having regard to the subjectmatter of those proceedings.16
13 — Jf. f.eks. dom af 29.11.1978, sag 83/78, Redmond, Smi. s. 2347, præmis 25, og af 16.7.1992, sag C-343/90, Lourenço Dias, Sml. I, s. 4673, præmis 15.
13 — See, for example, Case 83/78 Pigs Marketing Board v Redmond [1978] ECR 2347, paragraph 25, and Case C-343/90 Lourenço Dias v Director da Alfândega do Porto [1992] ECR I-4673, paragraph 15.
15 —Jf. f.eks. dom af 4.5.1993, sag C-17/92, Fedicine, Sml. I, s. 2239, præmis 8, og af 3.7.1974, sag 9/74, Casagrande, Sml. s. 7/3, præmis 2.
15 — See, for example, Case C-17/92 Distribuidores Cinematográficos v Spanish State [1993] ECR I-2239, paragraph 8, and, less recently, Case 9/74 Casagrande v Landeshauptstadt München [1974] ECR 773, paragraph 4.
19 — Nærmere bestemt mener konsortiet, at købesummen for brændsel skal fratrækkes i den sum, som tjenesteydelserne repræsenterer, for så vidt som AGAC, der er en ordre givende myndighed, indkøber brændsel ved offentligt udbud.
19 — More specifically, it submits that the price of the fuel should be deducted from the amount corresponding to the services, inasmuch as AGAC, which is a contracting authority, acquires its fuel through public tendering procedures.
Ligeledes hævder AGAC, at der ikke er tale om en aftale på ubestemt tid.
It further contends that the contract in question is not one of indefinite duration.
Årsagen hertil er, at det helt og holdent er kommunens egen afgørelse, om aftalen skal fornyes ved udgangen af den indledende periode, i hvilken forbindelse de økonomiske betingelser skal fastlægges.
This is because renewal of the contract upon expiry of the initial period is at the absolute discretion of the municipality, subject to an obligation to specify the financial terms and conditions.
Endelig er den samlede pris blevet fastsat for perioden fra 1.6.1997 til 31.5.1998, hvilket også udelukker, at aftalen kan betegnes som en aftale på ubestemt tid.
Lastly, an aggregate value was fixed for the period from 1 June 1997 to 31 May 1998, and that, it contends, also precludes classifying the contract as one of indefinite duration.
Dette bekræftes yderligere af, at den omtvistede kontrakt ophørte definitivt den 31.5.1998, idet Viano kommune besluttede at lade de pågældende tjenesteydelser udføre på anden måde.
The latter conclusion is also confirmed by the fact that the contract at issue terminated definitively on 31 May 1998, since the Municipality of Viano decided to provide for the operation of the service by other means.
16 — Jf. f.eks. dom af 26.9.1996, sag C-168/95, Arcaro, Sml. I, s. 4705, præmis 20 og 21, og af 13.12.1984, sag 251/83, Haug-Adrion, Sml. s. 4277, præmis 9.
16 —See, for example, Case C-168/95 Arcaro [1996] ECR I-4705, paragraph 20 and, in particular, paragraph 21, and Case 251/83 Haug-Adrion v Frankfurter Versicherungs-AG [1984] ECR 4277, paragraph 9.
TECKAL tjenesteydelsesaftalen (opvarmning) som indkøbsaftalen (brændsel) overskrider den mindsteværdi på 200 000 ECU, som ifølge fællesskabsbestemmelserne kræves for, at en offentlig indkøbs- eller tjenesteydelsesaftale kan være omfattet af anvendelsesområdet for henholdsvis direktiv 92/50 og 93/36.
TECKAL contract for the provision of services (heating) or from that of a contract for the supply of goods (fuel), exceeded the threshold of ECU 200 000 laid down in the Community legislation in order for public service and public supply contracts to be caught by Directives 95/20 and 93/36 respectively.
Den nationale ret er nærmere bestemt nået frem hertil, fordi der dels er tale om en tjenesteydelsesaftale på ubestemt tid 20, dels om en indkøbsaftale, som udtrykkelig omfatter en optionsret21.
More specifically, it consid ered that this was so because the contract was, in the first case, a contract for services of indefinite duration 20and, in the second, a supply contract with an express option clause. 21
Domstolen kan i betragtning af det ovenfor anførte ikke sætte sin vurdering i stedet for den nationale rets ved afgørelsen af, om den af fællesskabslovgiver fastsatte tærskelværdi er overskredet, men skal lægge de faktiske omstændigheder, som den nationale ret har beskrevet, og dens vurderinger til grund.
It follows from the above that the Court of Justice is not empowered to substitute its own appraisal for that of the national court as regards the question whether the threshold fixed by the Com munity legislature is actually exceeded, but must restrict itself to the factual situation as described by the national court and the assessments made by it.
I modsat fald ville Domstolen selv skulle bestemme den omtvistede aftales værdi, hvilket ville falde uden for den rolle, som den tillægges i EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF), og som ikke forudsætter en efterprøvelse af en forelæggelseskendelses indhold, men et samarbejde og en dialog med den nationale ret.
To do otherwise would entail the Court itself determining the value of the contract at issue, a step alien to the role assigned to it under Article 177, which does not involve review of the content of an order for reference but cooperation and dialogue with the national court.
B — Omformulering af det præjudicielle spørgsmål
B — Reformulation of the question refer red for a preliminary ruling
Efter min opfattelse er Domstolen kompetent til at angive over for den nationale ret, hvilken metode for beregning af aftalens værdi der foreskrives i fælles skabsbestemmelserne. Denne metode er fastlagt i artikel 7 i direktiv 92/50 og i artikel 5 i direktiv 93/36.
In my opinion, the Court of Justice has jurisdiction to indicate to the national court the method to be used for calculating the value of the contract in accordance with Community legislation.
Det tilkommer den nationale ret, som er bekendt med vilkårene i aftalen og de betingelser, hvor under den kan forlænges ved udløbet af kontraktperioden på et år, at anvende disse bestemmelser i det foreliggende tilfælde22.
The application of those provisions to a specific case is a matter for the national court,22 which is aware both of the content of the contractual terms and of the conditions under which the contract may be extended beyond expiry of the one-year period of management.
Jeg mener derfor, at det for at kunne give et svar, som er relevant for den nationale ret, er nødvendigt at omformulere det præjudicielle spørgsmål under hensyn til tvistens genstand og de oplysninger, som er indeholdt i forelæggelseskendelsen. kendelsen.
In order, therefore, to provide the national court with a useful answer, it is in my view necessary to reformulate its question in the light of the subjectmatter of the dispute and the information con tained in the order for reference.
20 — Det angives i forelæggelseskendelsen, at AGAC ifølge artikel 2 i Viano kommunalbestyrelses afgørelse nr. 18 ved udløbet af kontraktperioden (på et år) er forpligtet til at fortsætte med at levere de pågældende tjenesteydelser i yderligere tre år, hvis Viano kommune anmoder derom, og efter at de i afgørelsen fastsatte vilkår er blevet tilpasset.
20 — The national court explains in the order for reference that, according to Article 2 of the Decision of the Municipal Council of Viano, upon expiry of its (one-year) manage ment period AGAC undertook to continue to provide the service concerned for a period of three further years, if so requested by the authority, after updating of the conditions laid down in the Decision.
Den nationale ret understreger, at dette på tilsvarende måde også gælder for de følgende perioder, idet anmod ningen dog skal være tilstillet AGAC mindst tre måneder for vedkommende periodes udløb.
The national court also pointed out that the same applied to subsequent periods, provided that any such request was notified to AGAC at least three months before the expiry of the relevant period.
Indledningsvis må der foretages en præcisering.
One point needs to be established clearly at the outset.
Det bestemmes i artikel 2 i direktiv 92/5023, at såfremt en offentlig aftale både omfatter varer som defineret i direktiv 77/62 (nu direktiv 93/36) og tjenesteydelser som defineret i direktiv 92/50, falder den ind under sidstnævnte direktivs bestemmelser, hvis værdien af de pågæl-
Article 2 of Directive 92/50 23provides that, if a public contract is intended to cover both products within the meaning of Directive 77/62 (now Directive 93/36) and services within the meaning of Directive 92/50, it will fall within the scope of the latter if the value of the services in question exceeds that of the
21 — Hvis det derimod i alt væsentligt drejer sig om en indkøbsaftale, bliver den fastsatte revision af vilkårene ifølge den nationale ret til en ret for virksomheden til at få tilpasset beløbet til markedsprisen for det brændsel, der skal leveres, hvilket dog ikke, fordi det sker automatisk, udelukker, at der kan være tale om en egentlig optionsret for kommunen.
21 — The national court explains that, if on the other hand supplies are the main component, the updating of the conditions provided for would mean that AGAC was entitled to adjustment of the consideration in line with the market price of the fuel to be supplied, an operation which, being automatic, did not exclude the possibility that the municipality had a genuine option.
Følgelig, konkluderer den, er det artikel 5, stk. 5, i direktiv 93/36, der rinder anvendelse; når en påtænkt indkøbsaftale ifølge denne bestemmelse indeholder en udtrykkelig klausul om optionsret, er beregningsgrundlaget for aftalens anslåede værdi den højest mulige totale købesum, inklusive optionsretten.
Consequently, the national court concludes, such a case falls within the scope of Article 5(5) of Directive 93/36, in accordance with which, where a proposed procurement specifies option clauses, the basis for calculating the estimated value must be the highest possible total of the purchase permissible, inclusive of the option clauses.
22 — Det er i teorien intet til hinder for, at den nationale ret stiller et præjudicielt spørgsmål, hvis den støder på fortolkningsproblemer.
22 — There is no reason, in theory, why the national court should not refer a question for a preliminary ruling on this if it encounters difficulties of interpretation.
23 — Fortolket i lyset af artikel 33 i direktiv 93/36.
23 — Interpreted in the light of Article 33 of Directive 93/36.
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT COSMAS — SAG C-107/98 delse, undersøges, om varernes værdi er større end tjenesteydelsernes i overensstemmelse med det fastlagte kriterium om den økonomiske værdi.
OPINION OF MR COSMAS — CASE C-107/98 greater than that of the services, in accordance with the criterion of financial value laid down for determining which legisla tion is applicable.
dende tjenesteydelser overstiger værdien af de varer, aftalen vedrører.
products also covered by the contract.
Bestemmelsen har til formål at undgå, at blandede aftaler (der omfatter såvel tjenesteydelser som varer) er undergivet to forskellige regelsæt, og indebærer således, at tildelingen af den samlede aftale kun skal finde sted i over ensstemmelse med det ene af disse.
This provision is designed to prevent mixed contracts (covering both services and supplies) from being subject to two different sets of rules and therefore means that the contract as a whole is awarded in accordance with only one of them.
Den lader således kriteriet om den økonomiske værdi være afgørende for valget af, hvilket regelsæt der finder anvendelse.
That is to say, it makes financial value the determining factor as regards which legislation is applicable.
Tildelingen af en blandet aftale er herefter omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 92/50, når værdien af tjenesteydelserne overstiger værdien af varerne 24.
Thus, the award of a mixed contract falls within the scope of Directive 92/50 if the value of the services exceeds that of the goods supplied.
Derimod finder direktiv 93/36 anvendelse på tildelingen af aftalen i sin helhed, når varernes værdi overstiger tjenesteydelsernes25.
24 If, on the other hand, the value of the goods exceeds that of the services involved, Directive 93/36 must be applied to the award of the entire con tract. 25
I det foreliggende tilfælde fremgår det af forelæggelseskendelsen, at AGAC ved én enkelt afgørelse har fået i opdrag både at præstere forskellige tjenesteydelser og at levere visse varer 26. Det fremgår endvidere, at værdien af de varer, som det drejer sig om, er klart større end værdien af tjeneste ydelserne.
In the case in point, it is apparent from the order for reference that, by a single measure, AGAC was entrusted both with the provision of certain services and with the supply of certain products.26It is also apparent that the value of the products to be supplied is manifestly greater than that of the services.
Jeg mener derfor, at bestemmel serne i direktiv 93/36 er de fællesskabs bestemmelser, hvis fortolkning er relevant for den nationale ret, og ikke bestemmel serne i artikel 6 i direktiv 92/50, hvortil der henvises i forelæggelseskendelsen.
I am therefore of the view that the Community provisions whose interpretation would assist the national court are those of Directive 93/36, not Article 6 of Directive 92/50 as mentioned in the order for reference.
Det vil således efter min opfattelse ikke være relevant for løsningen af den tvist, som er blevet forelagt den nationale ret, at besvare det forelagte spørgsmål således, som det er formuleret.
Consequently, an answer to the question as drafted would not, in my opinion, be helpful in disposing of the case pending before the national court.
Det fremgår klart af ovenstående, at det må fastslås, hvad der er aftalens gen stand.
In other words, it is clear from the above analysis that it is important to settle the question as to what constitutes the object of the contract.
Er der tale om en blandet aftale — det vil sige en aftale, der både omhandler varer og tjenesteydelser — må det for at afgøre, hvilket regelsæt der finder anven
If the contract concerned is a mixed contract, that is to say one relating both to products and to services, it is important to establish whether the value of the goods supplied is
Under hensyn til tvistens genstand og fremstillingen i forelæggelseskendelsen spørger den nationale ret nærmere bestemt, om Viano kommunes direkte overdragelse til AGAC af den opgave at varetage varme forsyningen og at levere brændsel forud sætter iagttagelse af den i direktiv 93/36 foreskrevne fremgangsmåde.
Bearing in mind the subjectmatter of the dispute and the analysis contained in the order for reference, the national court is asking essentially, whether, in directly entrusting the heating service and the supply of fuel to AGAC, the Municipality of Viano is subject to an obligation to observe the procedure provided for under Directive 93/36.
Det spørgsmål, der skal besvares, må derfor være, om direktiv 93/36 er til hinder for, at en lokal myndighed direkte overdrager til et konsortium, hvori den selv deltager, at levere varer under omstændigheder som dem, der er omhandlet i den foreliggende sag, uden
In other words, the ques tion to be answered is whether Directive 93/36 precludes a local authority from entrusting the supply of products directly to a consortium of which it is a member, in circumstances such as those of the main proceedings, without having observed the
25 — Det skal nævnes, at Domstolen i dom af 19.4.1994, sag C-331/92, Gestión Hotelera Internacional, Smi. I, s. 1329, med støtte i sekstende betragtning til direktiv 92/50, hvorefter »det fremgår af direktiv 71/305/EØF, at en kontrakt kun kan betragtes som en offentlig bygge- og anlægskontrakt, hvis kontraktens genstand er udførelse af et bygge- og anlægsarbejde«, fastslog (præmis 29), at »en blandet kontrakt, som både omfatter udførelse af byggeog anlægsarbejder og overdragelse af goder, ikke falder ind under anvendelsesområdet for direktiv 71/305, såfremt udførelsen af bygge- og anlægsarbejderne kun er accessorisk i forhold til overdragelsen af goder«.
25 — In its judgment in Case C-331/92 Gestión Hotelera Internacional [1994] ECR I-1329 the Court, basing its reasoning on the 16th recital in the preamble to Directive 92/50, according to which 'it follows from Directive 71/305 that, for a contract to be a public works contract, its object must be the achievement of a work', held (paragraph 29) that 'a mixed contract relating both to the performance of works and to the assignment of property does not fall within the scope of Directive 71/305 if the performance of the works is merely incidental to the assignment of property'.
Rådets direktiv 71/305/EØF af 26.7.1971 havde til formål at samordne fremgangsmåderne med hensyn til indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter (EFT 1971II, s. 613).
Council Directive 71/305/EEC of 26 July 1971 concerned the coordination of procedures for the award of public works contracts (OJ, English Special Edition 1971 (II), p. 682).
I øvrigt fastslås det i syttende betragtning til direktiv 92/50, hvori der udtrykkelig henvises til Kontraktens genstand, at »for så vidt sådanne bygge- og anlægsarbejder er accessoriske og ikke udgør kontraktens genstand, medfører de ikke, at kontrakten rubriceres som offentlig bygge- og anlægskontrakt«.
Furthermore, the 16th recital in the preamble to Directive 92/50, which refers expressly to the object of the contract, states that 'in so far as these works are incidental rather than the object of the contract, they do not justify treating the contract as a public works contract'.
Endelig understregede Domstolen i samme dom (præmis 28), at »det tilkommer den nationale retsinstans at afgøre, om bygge- og anlægsarbejderne er accessoriske i forhold til selve genstanden for det offentlige udbud«.
Lastly, in Gestión Hotelera Internacional the Court pointed out (paragraph 28 of its judgment): 'It is for the national court to determine whether the works are incidental to the main object of the award'.
26 — Dette fremgår klart af artikel 1 i Viano kommunalbestyrelses afgørelse nr. 18, som gengives af den forelæggende ret.
26 — This is clear from Article 1 of the Decision of the Municipal Council of Viano, which the referring court quotes in full.
Det skal ligeledes straks understreges, at direktiv 93/36 ikke indeholder nogen bestemmelse, der svarer til bestemmelsen i artikel 6 i direktiv 92/50.
Also, it should be made clear from the outset that Directive 93/36 does not con tain a provision analogous to Article 6 of Directive 92/50, that is to say it makes no provision for an exemption from the obligation to apply the tendering procedure where a public supply contract is awarded to an entity which is itself a contracting authority, on the basis of an exclusive right which it enjoys pursuant to a published law, regulation or administrative provision compatible with the Treaty.