natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Når et sådant vilkår hyppigere anvendes på kvinder, er det en følge af benyttelsen af retten til barselsorlov uden løn, som arbejdsgiverne har ydet dem som supplement til den beskyttelsesperiode, der er sikret dem ved i direktiv 92/85.
woman's receiving the pay provided for by her employment contract or SMP during that period, supplementary maternity leave, so that, in practice, the clause at issue applies to a greater percentage of women than men.
Det bemærkes, at optjening af pensionsrettigheder inden for rammerne af en rent arbejdsgiverfinansieret erhvervstilknyttet ordning er en af de rettigheder i forbindelse med arbejdsaftalen, der skal sikres kvindelige arbejdstagere.
However, the fact that such a clause applies more frequently to women results from the exercise of the right to unpaid maternity leave granted to them by their employers in addition to the period of protection guaranteed by Directive 92/85.
Denne supplerende barselsorlov uden løn er en særlig fordel, der er videregående end beskyttelsen i henhold til direktiv 92/85, og som er forbeholdt kvinder, og afbrydelsen af optjeningen af årlig ferie under orloven kan derfor ikke anses for at indebære en mindre gunstig behandling af kvinder.
The supplementary unpaid maternity leave constitutes a special advantage, over and above the protection provided for by Directive 92/85 and is available only to women, so that the fact that annual leave ceases to accrue during that period of leave cannot amount to less favourable treatment of women.
Medlemsstaterne kan ganske vist i henhold til direktiv 92/85 gøre retten til den løn eller passende ydelse betinget af, at arbejdstageren opfylder betingelserne for en sådan ret i henhold til den nationale lovgivning, men de har ikke en sådan beføjelse med hensyn til rettigheder i forbindelse med arbejdsaftalen.
By its fifth question, the national court essentially seeks to ascertain whether Community law precludes a clause in an employment contract from limiting, in the context of an occupational scheme wholly financed by the employer, the accrual of pension rights during maternity leave to the period during which the woman receives the pay provided for by that employment contract or national legislation.
Optjening af pensionsrettigheder inden for rammerne af en erhvervstilknyttet ordning under den barselsorlov, der er omhandlet i direktiv 92/85, kan derfor ikke gøres betinget af, at kvinden i denne periode oppebærer løn i henhold til sin arbejdskontrakt eller SMP.
The accrual of pension rights in the context of an occupational scheme wholly financed by the employer constitutes one of the rights connected with the employment contracts of the workers.
Med det femte spørgsmål ønsker den nationale ret nærmere bestemt oplyst, om fællesskabsretten er til hinder for et vilkår i en arbejdskontrakt om, at der inden for rammerne af en rent arbejdsgiverfinansieret erhvervstilknyttet ordning kun optjenes pensionsrettigheder under barselsorlov i den periode, hvor kvinden oppebærer løn i henhold til arbejdskontrakten eller national lovgivning.
Such rights must, in accordance with Directive 92/85, be ensured during the period of maternity leave of at least 14 weeks to which female workers are entitled.
»1) EF-traktatens artikel 119, artikel 1 i Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemførelse af princippet om Uge løn til mænd og kvinder og artikel 11 i Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættebe af foranstaltninger tilforbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere som er gravide, som lige har født, eller som ammer (tiende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk 1, i direktiv 89/391/EØF) er ikke til hinder for, at det i et vilkår i en arbejdskontrakt bestemmes, at der under den barselsorlov, der er omhandlet i artikel 8 i direktiv 92/85, kun kan udbetales en løn, der er højere end ydelserne i henhold til den nationale lovgivning om barselsorlov, hvis den kvindelige arbejdstager påtager sig en forpligtelse til efter fødslen at genoptage arbejdet i mindst en måned, idet hun ellers skal tilbagebetale differencen mellem den løn, hun har modtaget under barselsorloven, og de pågældende ydelser.
Although, in accordance with Directive 92/85, it is open to Member States to make entitlement to pay or the adequate allowance conditional upon the worker concerned fulfilling the conditions of eligibility for such benefits laid down under national legislation, no such possibility exists in respect of rights connected with the employment contract.
2) Artikel 8 i direktiv 92/85 og artikel 5, stk 1, i Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår er ikke til hinder for, at et vilkår i en arbejdskontrakt forpligter en ansat, der har udtrykt ønske om at måtte påbegynde sin barselsorlov i løbet af de seks uger inden den uge, hvor fødslen forventes at finde sted, og som umiddelbart inden dette tidspunkt er gået på
The accrual of pension rights under an occupational scheme during the period of maternity leave referred to by Directive 92/85 cannot therefore be made conditional upon the
Et forbud i en arbejdskontrakt mod, at en kvinde tager sygeorlov under de 14 ugers barselsorlov, som en kvindelig arbejdstager som minimum har kravpä i medfør af artikel 8, stk 1, i direktiv 92/85, medmindre hun vælger at vende tilbage til arbejdet og således at bringe sin barselsorlov endeligt til ophør, er ikke forenelig med bestemmelserne i direktiv 92/85.
A clause in an employment contract which prohibits a woman from taking sick leave during the minimum period of 14 weeks' maternity leave to which a female worker is entitled pursuant to Article 8(1) of Directive 92/85, unless she elects to return to work and thus terminate her maternity leave, is not compatible with Directive 92/85.
Et forbud i en arbejdskontrakt mod, at en kvinde tager sygeorlov under en supplerende barselsorlov, som arbejdsgiveren yder hende, medmindre hun vælger at vende tilbage til arbejdet og således at bringe barsehorloven endeligt til ophør, er derimod forenelig med bestemmelserne i direktiv 76/207 og 92/85.
By contrast, a clause in an employment contract which prohibits a woman from taking sick leave during a period of supplementary maternity leave granted to her by the employer, unless she elects to return to work and thus terminate her maternity leave, is compatible with Directives 76/207 and 92/85.
Direktiv 92/85 og 76/207 er ikke til hinder for et vilkår i en arbejdskontrakt om, at den periode, hvori den årlige ferie optjenes, begrænses til perioden på 14 ugers barselsorlov, som kvindelige arbejdstagere som minimum har krav på i medfør af artikel 8 i direktiv 92/85, og at optjeningen heraf afbrydes under hele den supplerende barselsorlov, som arbejdsgiveren yder dem.
Directives 92/85 and 76/207 do not preclude a clause in an employment contract from limiting the period during which annual leave accrues to the minimum, period of 14 weeks' maternity leave to which female workers are entitled under Article 8 of Directive 92/85 and from providing that annual leave ceases to accrue during any period of supplementary maternity leave granted to them by their employer.
Direktiv 92/85 er til hinder for et vilkår i en arbejdskontrakt om, at der inden for rammerne af en rent arbejdsgiverfinansieret erhvervstilknyttet ordning kun optjenes pensionsrettigheder under den barselsorlov, der er omhandlet i direktivets artikel 8, i den periode, hvor kvinden oppebærer løn i henhold til kontrakten eller national lovgivning.·
directive to the period during which the woman receives the pay provided for by that contract or national legislation.'
Generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Domstolens plenum) den 19. februar 1998.
Advocate General P. Ruiz-Jarabo Colomer delivered his Opinion at the sitting of the Full Court on 19 February 1998.
Han foreslog heri følgende besvarelse:
He proposed that the Court give following answers:
»1) Under omstændigheder som de her omhandlede er hverken Rom-traktatens artikel 119, Rådets direktiv 75/117/EØF af 10. februar 1975 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om gennemførelse af princippet om lige løn til mænd og kvinder, Rådets direktiv 76/207/EØF af 9. februar 1976 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår eller Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer (tiende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), til hinder for at anvende vilkår som de i sagen undersøgte, nærmere bestemt: a) et vilkår, hvorefter en arbejdsgiver, der tilbyder sine ansatte en mere fordelagtig ordning end den ved lov fastsatte vedrørende løn under barselsorlov, som modstykke forlanger af den pågældende arbejdstager, at hun før barselsorloven tilkendegiver, at hun agter at genoptage sit arbejde efter afslutningen af orloven, og for det tilfælde, at hun ikke genoptager sit arbejde i mindst en måned, forpligter sig til at tilbagebetale forskellen mellem henholdsvis den fulde løn, som hun vil få udbetalt, og de lovpligtige ydelser under barselsorlov, som hun ville have oppebåret, såfremt hun ikke havde forpligtet sig til at genoptage sit arbejde
In circumstances such as those of the present case, neither Article 119 of the Treaty of Rome, nor Council Directive 75/117/EEC of 10 February 1975 on the approximation of the laws of the Member States relating to the application of the principle of equal pay for men and women, nor Council Directive 76/207/EEC on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions, nor Council Directive 92/85/EEC on the introduction of measures to encourage improvements in the safety and health at work of pregnant workers and workers who have recently given birth or are breastfeeding (tenth individual directive within the meaning of Article 16(1) of Directive 89/391/EEC) precludes the application of clauses of the kind examined in this Opinion under which:
b) et vilkår, hvorefter barselsorloven — når en ansat, der har meddelt, at hun har ønsket at gå på barselsorlov inden for de sidste seks uger før det forventede tidspunkt for fødslen, umiddelbart før dette tidspunkt erklæres for uarbejdsdygtig som følge af en sygdom, der har forbindelse med graviditeten, og fødslen finder sted under dette sygefravær — kan anses for allerede at være påbegyndt ved begyndelsen af den sjette uge før det forventede tidspunkt for fødslen eller på tidspunktet for starten af sygefraværet, når sidstnævnte tidspunkt ligger efter det førstnævnte tidspunkt c) et vilkår, hvorefter en kvinde ikke kan have sygeorlov med ret til fuld løn under forløbet af sin barselsorlov eller en forældreorlov, således at den eneste ydelse, hun kan stille krav om i tilfælde af forældreorlov, er den lovbestemte ydelse under sygdom, idet den pågældende endvidere i henhold til vilkåret for at kunne have sygeorlov tre uger forinden har tilkendegivet, at hun agter at genoptage sit arbejde på et bestemt tidspunkt, således at hendes nærmere retsstilling som følge af den nylige fødsel, når denne allerede har fundet sted, ikke længere er gældende, for så vidt der allerede er forløbet to uger af den lovbestemte barselsorlov d) et vilkår, hvorefter den periode, hvori der optjenes årlig ferie, begrænses til de fjorten uger, som barselsorloven varer, således at optjeningen af disse rettigheder afbrydes under en forældreorlov.
(3) a woman who has begun her maternity leave or is on unpaid maternity leave is not allowed to be accorded sick leave on full pay — being entitled in the latter case to claim only Statutory Sick Pay — and is required, in order to be granted such leave, to have stated, three weeks in advance, her intention to return to work on a specified day, thereby bringing to an end, if the birth has occurred, her special maternity leave arrangements, provided that the two weeks of compulsory maternity leave have already been taken;
Bestemmelsen i artikel 11, stk. 1, nr. 2, litra a), i direktiv 92/85, sammenholdt med bestemmelserne i direktivets artikel 8, er til hinder for, at optjening af pensionsrettigheder i de fjorten uger, som barselsorloven varer, er betinget af, at arbejdstageren fra arbejdsgiveren får udbetalt en ydelse i form af løn eller lovbestemt vederlag under barselsorlov.«
Article ll(2)(a) of Directive 92/85, in conjunction with Article 8 thereof, precludes making the accrual of pension rights under an occupation scheme during the 14 weeks' maternity leave conditional upon the employee's receiving, by way of salary or Statutory Maternity Pay, income from her employer.
Sag C-364/97 Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber / Irland Socialpolitik
Case C-364/97 Commission of the European Communities ν Ireland Social policy
Ved stævning indleveret til Domstolens Justitskontor den 22. oktober 1997 har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten, da det ikke har vedtaget og/eller ikke har givet Kommissionen meddelelse om de love og administrative bestemmelser, som er
By application lodged at the Court Registry on 22 October 1997, the Commission of the European Communities brought an action for a declaration that, by not adopting and/or by not communicating to the Commission the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with Council Directive 93/103/EC of 23 November 1993 (hereinafter 'the Directive'), Ireland has failed to fulfil its obligations under the EC Treaty.
Den irske regering har ikke bestridt traktatbruddet, men har gjort gældende, at en række dekreter til gennemførelse af direktivet er under vedtagelse.
The Irish Government does not deny the infringement, but states that draft ministerial orders transposing the Directive into national law are in the process of being adopted.
•1) Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk 1, i Rådets direktiv 93/103/EF af 23. november 1993 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed under arbejdet om bord på fiskerfartøjer (trettende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk 1, i direktiv 89/391¡EØF), da det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
of Directive 89/391/EEC), Ireland has f ailed to fraß its obligations under Article 13(1) thereof;
Generaladvokat A La Pergola fremsatte forslag til afgørelse i retsmødet (Første Afdeling) den 17. september 1998.
Advocate General A La Pergola delivered his Opinion at the sitting of the First Chamber on 17 September 1998.
Han foreslog, at
He proposed that the Court:
» der blev givet Kommissionen medhold, idet det blev fastslået, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 1, i Rådets direktiv 93/103/EF af 23. november 1993 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed om bord på fiskerfartøjer (trettende særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF), idet Irland ikke inden for den fastsatte frist har udstedt de love og administrativt fastsatte bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, og at
- uphold the application, declaring that Ireland has failed to fulfil its obligations under Article 13(1) of Council Directive 93/103/EC of 23 November 1993 concerning the minimum safety and health requirements for work on board fishing vessels (thirteenth individual Directive within the meaning of Article 16(1) of Directive 89/391/EEC), by not adopting within the prescribed period the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with that Directive; and
»Bruxelles-konventionen —fortolkningen af artikel 5, nr. 1 og 3, og artikel 6 — erstatningssag, som på grundlag af et konnossement anlægges af en varemodtager eller vareforsikrer mod en sagsøgt, der ikke har udstedt konnossementet, men af sagsøgeren antages faktisk at have udført søtransporten· (Tredje Afdeling) andet mod Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV, og for det tredje mod kaptajnen på skibet Alblasgracht V002 ved Tribunal de commerce de Créteil, i hvis retskreds Rungis er beliggende.
By judgment of 28 January 1997, the Cour de Cassation referred to the Court of Justice for a preliminary ruling four questions on the interpretation of Articles 5(1) and (3) and 6 of the Convention of 27 September 1968 on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters, as amended by the
Ved dom af 28. januar 1997 har Cour de cassation forelagt fire spørgsmål om fortolkningen af artikel 5, nr. 1 og 3, og artikel 6 i konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, som ændret ved konventionerne af 9. oktober 1978, af 25. oktober 1982 og af 26. maj 1989 (herefter »konventionen«),
Those questions arose in proceedings brought by nine insurance companies and, as lead insurer, the company Réunion Européenne (hereinafter 'the insurers'), which have been subrogated to the rights of the company Brambi Fruits
Tribunal de commerce de Créteil fandt herefter, at retten savnede kompetence for så vidt angik forsikringsselskabernes søgsmål dels mod Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV, dels mod kaptajnen på skibet Alblasgracht V002, og at det måtte være retterne i Rotterdam, der havde kompetencen i henhold til konventionens artikel
The Cour de Cassation decided to stay proceedings and refer as series of questions to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Forsikringsselskaberne er indtrådt i de rettigheder, der tilkommer et selskab ved navn Brambi fruits (herefter »Brambi«), Rungis (Frankrig), i forbindelse med, at der blev konstateret beskadigelser af godset ved leveringen til Brambi af et parti på 5 199 kartoner pærer efter en transport, som de sagsøgte havde deltaget i udførelsen af.
(hereinafter 'Brambi'), whose registered office is in Rungis (France), against Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV, whose registered office is in Amsterdam (Netherlands), and the Master of the vessel Alblasgracht V002, residing in the Netherlands, following the discovery of damage to a cargo of 5 199 cartons of pears delivered to Brambi, in the carriage of which the defendants were involved.
Cour d'appel de Paris, som spørgsmålet var blevet indbragt for, stadfæstede ved dom af 16. november 1994 afgørelsen om, at Tribunal de commerce de Créteil ikke havde international kompetence i forhold til Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV og kaptajnen på skibet Alblasgracht V002; forsikringsselskaberne indgav derefter kassationsanke.
According to Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV and the Master of the Alblasgracht V002, the dispute is a matter relating to a contract within the meaning of Article 5(1) of the Convention since the action against them is based on the bill of lading, the document containing the transport contract.
Cour de cassation besluttede at udsætte sagen og at forelægge Domstolen en række præjudicielle spørgsmål.
According to settled case-law the phrase 'matter relating to a contract' in Article 5(1) of the Convention is to be interpreted independently and cannot be taken to refer to how the legal relationship in question before the national court is classified by the relevant national law.
Søtransporten af de varer, der har givet anledning til hovedsagen, fandt sted fra Melbourne (Australien) til Rotterdam (Nederlandene) på skibet Alblasgracht V002. Varerne blev befordret i henhold til et ihændehaverkonnossement udstedt den 8. maj 1992 i Sydney (Australien) af Refrigerated container carriers PTY Ltd (herefter »RCC«), Sydney.
As the Court held in Handte of 17 June 1992, that the phrase 'matters relating to contract', as used in Article 5(1) of the Convention, is not to be understood as covering a situation in which there is no obligation freely assumed by one party towards the other.
Den videre transport fandt i henhold til et internationalt fragtbrev sted ad landevej fra Rotterdam til Rungis (Frankrig), hvor Brambi lod konstatere, at varerne var beskadigede.
In the present case, that bill of lading discloses no contractual relationship freely entered into between Brambi on the one hand and, on the other, Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV and the Master of the Alblasgracht V002, who, according to the insurers, were the actual maritime carriers of the goods.
Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV og kaptajnen på skibet Alblasgracht V002 har anført, at sagen må være en sag om kontraktforhold i konventionens artikel 5, nr. 1 's forstand, da den er anlagt mod dem på grundlag af konnossementet, som er beviset for transportaftalen.
In those circumstances, the action brought against the latter by the insurers cannot be a matter relating to a contract within the meaning of Article 5(1) of the Convention.
Efter at forsikringsselskaberne havde påtaget sig at erstatte den skade, Brambi havde lidt, og efter at have betalt erstatningen og efter at være indtrådt i Brambi's rettigheder anlagde de erstatningssag for det første mod RCC, for det
The Tribunal de Commerce, Créteil, therefore considered that it should decline jurisdiction in the proceedings brought by the insurers against Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV and the Master of the vessel Alblasgracht V002 in favour of the courts of Rotterdam, Rotterdam being the place of performance of the obligation within the meaning of Article 5(1) of the Convention, or those of Amsterdam or of Sydney pursuant to Article 6(1) of the Convention, according to which a person who is one of a number of defendants may be sued before the courts for the place where any one of them is domiciled.
Det følger af fast retspraksis, at begrebet »kontraktforhold« i konventionens artikel 5, nr. 1, skal betragtes som et selvstændigt begreb og
It is next necessary to determine whether such an action is concerned with a matter relating to tort, delict or quasi-delict within the meaning of Article 5(3) of the Convention.
kan derfor ikke forstås således, at der henvises til den kvalifikation, som i den nationale lovgivning, der finder anvendelse, gives af det retsforhold, der foreligger for den nationale retsinstans.
are not related to a 'contract' within the meaning of Article 5(1).
Udtrykket kan imidlertid ikke fortolkes udvidende, således at det omfatter ethvert sted, hvor der kan opstå skadevirkninger af et forhold, som allerede har forvoldt en skade, der faktisk er indtrådt et andet sted.
in relation to disputes but only the term 'related', in Article 22.
Det sted, hvor skaden er indtrådt — i tilfælde hvor der er udført en international transport som den, der er tale om i hovedsagen — hverken kan være det endelige leveringssted, der kan ændres, mens transporten udføres, eller det sted, hvor skaden konstateres.
In the judgment of 24 June 1981, Elefanten Schuh, the Court held that Article 22 of the Convention applies only where related actions are brought before courts of two or more Contracting States.
I det foreliggende tilfælde giver konnossementet ikke grundlag for at antage, at der skulle bestå et frivilligt indgået kontraktforhold mellem på den ene side Brambi og på den anden side Spliethoffs Bevrachtingskantoor BV og kaptajnen på skibet Alblasgracht V002, der af forsikringsselskaberne hævdes faktisk at have udført søtransporten.
It is clear from the documents before the Court in this case that separate actions have not been brought before the courts of different Contracting States, so that, in any event, the conditions for the application of Article 22 are not met.